GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': אני חושבת שההפסד הוא הפסד מאוד גדול לחברה הישראלית.
שלי יחימוביץ': אני אתן לך דוגמה נורא קטנה.
שלי יחימוביץ': יש לי חברה טובה, סופרת נפלאה קוראים לה צרויה שליו, בשעתו היא נפגעה בפיגוע שהיה ברחוב עזה כאשר הביאה את הבן שלה לבית הספר.
שלי יחימוביץ': הצילום של הפצועה תועד, יושבת על המדרכה פצועה מתבוססת בדם במידה רבה.
שלי יחימוביץ': היא נפצעה באורח בינוני, אבל אורח בינוני זה יכול להיות מאוד קשה לפרט עצמו.
שלי יחימוביץ': בהמשך, ספרים שלה פורסמו ברחבי כל העולם, תורגמו וזכו להצלחה מסחררת, ותמונה שלה עם הפיגוע, מהפיגוע, איתרה את הכתבות שפורסמו בכל העולם במגאזינים הכי יוקרתיים, תוך שהיא מתארת את האירוע ומייצרת הזדהות עם מדינת ישראל דרך התמונה הזאת.
שלי יחימוביץ': התמונה הזאת לא היתה מצולמת, לא היתה עולה לעולם, לא היתה נשמרת במערכות העיתונים והיא שודרה, כן, בזמן אמת, בלי ששאלו את רצונה, ויש לנו אלף ואחד תמונות כאלה שמתעדות את חיינו כאן.
שלי יחימוביץ': אני רוצה שתדעו את הפרקטיקה, תמונות שמגיעות למערכות הן לעיתונות המשודרת והן לעיתונות הכתובה.
שלי יחימוביץ': יושבים כאן נציגים גם של זו וגם של זו.
שלי יחימוביץ': הן הרבה יותר גרועות ממה שמפורסם.
שלי יחימוביץ': אני רוצה שתבינו, מה שמתפרסם הוא קצה קצהו של החומר הנוראי שמגיע למערכות.
שלי יחימוביץ': מגיעים חומרים שהם אפילו דברים נוראיים - אתה רואה גופות עם ראשים ערופים, אתה רואה פציעות קשות ומדממות, אתה רואה באמת אנשים שהם מעורטלים כי הורידו מהם את הבגדים ומטפלים בהם עכשיו טיפול נמרץ, התמונות הן מחרידות, התקשורת עושה כל הזמן צנזורה עצמית ולומדת תוך כדי תנועה, הנה, החוק שלך בכלל לא רלבנטי לדבר אחר.
שלי יחימוביץ': בשעתו באסון המסוקים המצלמה נחה לרגע על תרמיל של חייל, השם שלו היה כתוב שם, זאת היתה זוועה, הורים שלו למדו על מותו מהתמונה של התרמיל.
שלי יחימוביץ': בפיגוע בקו 5 צולמה בובה, הרי המשפחה הקרובה יודעת של מי הבובה הזאת ואיך הילדה הלבישה את הבובה.
שלי יחימוביץ': התקשורת הפיקה לקחים, היום נזהרים מאוד בצילום פרטים מזהים שמיים, לא תמצא יותר צילום של תרמיל עם שם, עם קלוז-אפ עליו.
שלי יחימוביץ': כלומר, התקשורת כן מתכתבת עם הציבור, היא לא רוצה להרגיז את הציבור, היא רוצה רייטינג, וכשהיא רוצה רייטינג, היא לא רוצה לעורר כעס באנשים האלה שכותבים לך מכתבים, לכן היא מצנזרת את עצמה ומחילה על עצמה רגולוציה עצמית.
שלי יחימוביץ': אני ממש מציעה – יש לי עוד הרבה דברים להגיד בהקשר הזה כולל חוסר הרלבנטיות של החוק שאנחנו חיים בעידן של אינטרנט, אז המשטרה תוכל אולי להורות לאתרים מוכרים להוריד תמונות, אבל מה תעשה עם הפייס-בוק?
שלי יחימוביץ': אין כאן שליטה, זה זולג לכל הכיוונים, לכן אין היתכנות במציאות ליישום של החוק, ואם יהיה יישום של החוק, לא נהיה עדים יותר לארועים המכוננים של חיינו.
שלי יחימוביץ': אני מציע לך חבר הכנסת מקלב, אני מכירה את הדינמיקה הזאת, כשאנחנו מתחילים להריץ חוק, אנחנו נורא רוצים שהוא יעבור, כי אנחנו מחוקקים, ואנחנו רוצים לראות אותו מגיע לקריאה שנייה ושלישית ונכנס לספר החוקים, ונכנס לרשימת החוקים שלנו.
שלי יחימוביץ': אבל אני באמת מבקשת ממך, שתנסה לפני שאתה ממשיך לקדם את החוק שאתה וגפני תשבו יחד עם עורכי העיתונים והמדיומים השונים, תשבו לפגישה אחת ותלבנו ביניכם את הדברים.
שלי יחימוביץ': יש לי תחושה שאתה תופתע ממידת הנכונות שאתה תקבל שם להחיל על עצמם את הכללים האלה, וזאת בקשתי.
דוד רותם: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.
דוד רותם: אני מוכרח לומר שאפילו אותי הפתעת, כי אני בשיחות לפעמים כשניהלנו עוד לא ראיתי שאת כל כך סומכת על הריסון העצמי של התקשורת.
שלי יחימוביץ': לא נכון, אני בעד ריסון עצמי.
דוד רותם: את לא חושבת שהתקשורת עושה את מה שאת רוצה.
שלי יחימוביץ': ברור שלא, מה זאת אומרת, זה היה רע מאוד אם התקשורת היתה עושה בדיוק מה שאני רוצה.
נחמן שי: עושה רושם שאת די מסתדרת עם התקשורת, שלי.
שלי יחימוביץ': התקשורת אינה נקייה מפגמים, אבל הקיום שלה הוא נישמת אפנו כאן.
נחמן שי: האם הדיון הוא על התקשורת או על החוק.
נחמן שי: בוא נדבר על תקשורת.
דוד רותם: בבקשה, אדוני חבר הכנסת נחמן שי.
נחמן שי: אני מודה לכם על ההזדמנות להשתתף בדיון.
נחמן שי: גם הרצון להגן על אותם אנשים שנפגעים בנסיבות כאלה ואחרות, אסור לו שהוא יעקר את התקשורת מהאחריות שלה ומהמחוייבות שלה כלפי הציבור הכללי – קוראים, המאזינים והצופים.
נחמן שי: חיפוש האיזון הוא לא יכול להיעשות בהעדר של חקיקה והתערבות חד-צדדית בתוך העולם הזה שהוא עולם שחיוניותו לחברה הישראלית מתגלית כל יום מחדש, כל יום מחדש.
נחמן שי: הרבה מהדברים שהתרחשו רק בשבועות האחרונים לא היו קורים אילולא התקשורת עמדה והגנה על הזכות של הציבור לדעת, בניגוד לרצון גם אולי של הבית הזה ודאי של הממשלה למנוע את הדברים האלה.
נחמן שי: גם המאבק הנוכחי על המחירים שעומד להסתיים בחלקו קצת היום אחר הצהריים, אני מבין, הוא גם בין היתר מפני שהתקשורת יודעת להניף את הדגל, ולהילחם מלחמות  ציבוריות חשובות.
נחמן שי: אני גם עברתי דברים מהסוג הזה, גם בהם לא זכיתי ליחס אוהד במיוחד, ולא העברתי חוק למחרת שאסור יהיה לפגוע באנשי ציבור או שאסור לעשות כך או אסור לעשות אחרת.
נחמן שי: לא, קיבלתי את זה כחלק בלתי נפרד מהתפקיד שלי, ואני צריך לעשות לעצמי את החשבון  אם אני רוצה להמשיך בו או לא מסיבות כאלה ואחרות, אבל גם זה לא על סדר היום.
נחמן שי: אנחנו מדברים על נסיבות שבהם חוק מנסה להחזיר את הגלגל לאחור, לתרבות אחרת, למקום אחר, לדברים שאינם אפשריים ב-2011.
נחמן שי: שלי הזכירה את זה בסוף דבריה, אני רוצה לפתוח בזה.
נחמן שי: העולם שסביבנו אינו נמצא בבעלות של אנשים שיושבים בחדר הזה או במקומות אחרים.
נחמן שי: לא רק אתרי אינטרנט שהוזכרו, אלא כל מכשיר כזה שכל אחד או רובנו נושאים כמוהו, הוא היום תחנת שידור מהלכת.
נחמן שי: גם אם תרצה אדוני, ותרצה חברי אורי לומר בסדר, העיתונים וכלי התקשורת הממוסדים והמסודרים, הדבר אסור עליהם, המידע הזה יופצץ, אנחנו יודעים, בכל הארועים הקשים שעברנו בעשור האחרון, בסופו של דבר המידע הויזואלי הגיע לציבור.
שלי יחימוביץ': אגב, הוא ישודר בסי.אן.אן ובכל הרשתות הזרות.
נחמן שי: יפה, שלי מחזקת את דעתי.
נחמן שי: כמובן שהוא לא נשאר בגבולות הארץ בגלל שאין יותר ארצות במשחק הזה, יש ארץ אחת גדולה, וזה מתגלגל ממקום למקום בצורה פרועה, בצורה אכזרית.
נחמן שי: אני זוכר עוד את הסיפור על נפגעי אסון השייטת שם בחוף לבנון שנהרגו וכדומה.
נחמן שי: יותר מזה, לעזור לך, יש גורמים עויינים שיש להם את התמונות האלה, והם מפיצים את זה ברשתות האלה, וכך הם נכנסים אלנו, אז אם תאסור על התקשורת זה לא אומר שבסופו של דבר זה לא יגיע לידיעת הציבור.
נחמן שי: אני הייתי יושב ראש חברת החדשות כשפרסמנו את התמונה עם אותו קיטבג, אתה היית אז העורך דין שלנו, והבנו שעשינו טעות, והלכנו והתנצלנו בפני המשפחה, וחידדנו את הנהלים הפנימיים של חברת החדשות, וזה הכיוון שאני חושב שצריך ללכת בו.
נחמן שי: יש לנו מועצת עיתונות שיש לה היום נשיאה פעילה ודומיננטית שבאמת מביאה את העמדות שלה לידי ביטוי.
נחמן שי: יש לנו תקנון אתיקה ברשות השנייה שחל על ערוץ 2 וערוץ 10, אני מקווה שהוא יעבור גם לבעלי הרשיונות בעתיד.
נחמן שי: יש לנו תקנון ברשות השידור, גם אם הוא התיישן הוא עדיין בתוקף, ויש לנו בוודאי גם בעיתונים פרקטיקות כאלה ואחרות שמגדירות את המותר והאסור.
נחמן שי: אנחנו לא זקוקים לחוק במתכונת הנוכחית שלו, ואם רוצים לחפש דרך בוודאי, אבל הדרך שבה אנחנו פורצים לתוך העולם הזה שנראה לכאורה פרוץ ופרוע, הוא לא.
נחמן שי: יש בו שחקנים, היו בו דברים, יש לו היסטוריה, והדברים האלה כבר קיימים היום.
נחמן שי: זה חוק בכל מקרה שמנסה להדביק לשווא את ההתפתחויות שגם היום אנחנו לא יכולים לצפות מה הם יהיו, ולכן ממילא הוא מתיישן עוד בטרם הוא נחקק.
נחמן שי: אני מציע לקחת אותו לחשיבה מחודשת, נעצור, נבדוק ונראה איך אפשר לחיות עם כולם בשלום.
שלמה מולה: אני רוצה לענות לך לגבי השאלה שלך.
שלמה מולה: קודם כל באמת יש לי קושי לגבי הבנת המציעים בעיקר, כי אני יודע שלמשל בעיתונות החרדית כמעט לא מפרסמים שום תמונה, זה בבחירה, זאת אומרת, קהל הבוחרים שלהם בא ואומר, מקסימום שיפרסמו, אולי יפרסמו תמונות של רבנים וכן הלאה.
אברהם מיכאלי: למה אתה חושב שבחוק הזה יש חשיבה פוליטית?
דוד רותם: חבר הכנסת מולה, מייצג סיעה, הוא צריך להביע עמדה.
שלמה מולה: מה שאני בא ואומר, שיכול להיות שאם למישהו מפריע באמת פרסום של תמונה – אבל אחזור ואגיד, יש לי חבר שהוא צלם, קוראים לו זיו קורן.
שלמה מולה: פעם אחת באחת הפגישות החברתיות שלנו הלכתי אליו לראות את אלבום צילומים שלו, שנראה לי אלבום צילומים שהוא צילם, באמת, יש שם צילומים מזוויעים.
שלמה מולה: שאלתי אותו, זיו, תגיד, בכל התמונות האלה יש תמונה שהתפרסמה באחד העיתונים שלך וכן הלאה,  הוא אמר לי, את זה אני בחיים שלי לא הייתי מעביר אפילו לעורך העיתון שלי.
שלמה מולה: זאת אומרת, אמון עליי, אם הבחור הזה חי ומתפרסם מהמצלמה, בא ואומר את התמונה אני לא מעביר אותה לעורך העיתון שלי כי היא תמונה מאוד בעייתית, היא לא מוסרית, אני לא יכול להעביר אותה, אני רוצה שדווקא העיתונות או כל מי שעוסקים בזה בדיוק ייקחו את אותה דוגמה, יבואו ויגידו, גם אם תמונה כזאת מגיעה אליהם כעורך, אני לא משדר אותה כי יש בה בעיה קשה.
שלמה מולה: לכן אני חושב שגם לשיטתנו, נניח שאנחנו הולכים עם החוק, ואז כשאני אחזור למוסד הזה שנקרא למשל -  "אותו אדם הסכים בחייו לפגיעה כאמור", מה זאת אומרת, מה אתה רוצה לקחת 7 מליון אזרחים וכולם הסתובבו עם פתק בכיס, יבואו ויגידו, אם יקרה לי הנה הפתק, כמעט בלתי אפשרי.
שלמה מולה: לכן אני בא ואומר למוסד ביזוי של אדם או של נפגע או של נפטר צריך למצוא פתרון הולם, אבל לחקיקה גורפת אני חושב שאנחנו עושים טעות גדולה מאוד.
שלמה מולה: אני דווקא מסכים עם ההצעה של שלי וגם של נחמן – שיישבו עם עורכי העיתונים, יכול להיות שאולי משם ייצא איזשהו קוד אתי קצת יותר מחודדת, יותר מבהירה, יותר מחייבת.
שלמה מולה: כשאתה מחוקק חוק, לפעמים אתה מייצר אפקט הפוך, בא ואומר – אני לא מפרסם, אבל רשתות אחרות יפרסמו, אז בוא נייצר איזושהי תחרות, והנזק לציבור יכול להיות בלתי הפיך, במקום ללכת להצבעה ולהצביע על החוק.
שלמה מולה: אני יודע שהטייס האוטומטי הזה שנקרא קואליציה, יכול להיות שאתם תעבירו את החוק, אבל אני לא חושב שצריך לרוץ, כדאי אולי באמת לחשוב, אולי למצוא פתרון הולם שכולם יהיו שבעי רצון.
אורי מקלב: לא הבנתי, זה קואליציה - - -
שלמה מולה: אנחנו לצילומים של ביזוי כן, אנחנו בעד שלא התפרסמו - - -      אברהם מיכאלי:     	השאלה האם אפשר להבחין מה זה ביזוי ומה זה לא ביזוי - - -
נחמן שי: אם צריך, אנחנו נשב בסיעת קדימה עוד פעם לבדוק את עמדתנו.
שלי יחימוביץ': זה לא מדויק, מיכאלי, כי בזמן שהצילומים זורמים אפילו בשידור חי יש בימאי, הוא מוריד מצלמה, הוא מחליף מצלמה, הוא אומר תורידו מהמצלמה הזאת, לכו למצלמה הזאת, יש תמונות שאי אפשר לשדר.
שלי יחימוביץ': בפועל זה קורה.
אברהם מיכאלי: זה קשה לך.
שלי יחימוביץ': לא זה לא קשה.
שלי יחימוביץ': במסגרת המפגש שלכם, לכו או לחברת החדשות של ערוץ 2 או בערוץ 10 תראו איך זה עובד, יש כמה מצלמות.
שלי יחימוביץ': ברגע שמצלמה מתחילה לשדר חומרים בלתי נסבלים, פשוט מורידה אותה משידור ועוברים למצלמה אחרת.
שלי יחימוביץ': הפיקוח הזה קורה כל הזמן, יכול להיות שצריך לחדד אותו, יכול להיות, בגלל זה צריך כאן הידברות.
שלי יחימוביץ': אבל החקיקה פשוט מסרסת הכל בבת אחת, והיא גזרה שאי אפשר לעמוד בה.
שלי יחימוביץ': מה גם שבינתיים בסי.אן.אן אתה תראה את הכול, אז מה עשית בזה?
שלי יחימוביץ': לכל מי שמחובר לכבלים יש לו רשתות זרות.
דן חי: בוקר טוב, אני רוצה לקחת לכם דוגמה אדם – ניקח יום בחייו, אדם שנפגע ונהרג באירוע.
דן חי: האדם הזה היה יכול יום לפני, 24 שעות לפני הארוע לקיים יחסי מין עם הפילגש שלו והיא צילמה את זה במצלמה ניסתרת, אשתו מצאה את היומן שלו והיא רוצה לפרסם אותו, הוא חולה איידס ופרטים על זה דלפו החוצה, והנה הוא נפגע באירוע.
דן חי: את התמונה שלו נפגע באירוע אי אפשר יהיה לפרסם לפי החוק החדש, את התמונה שלו מתנה יחסי מין עם הפילגש היא תוכל לפרסם בכל מקום, אין על זה איסור בחוק, את היומן שלו יוכלו לפרסם בכל מקום, אין על זה איסור בחוק, וגם את העובדה שהוא היה חולה איידס יוכלו לפרסם.
דוד רותם: אל תדאג דן, אם יהיה להם תמונה שהוא מקיים יחסי מין עם הפילגש - - -
דן חי: היא תקבל עדיפות.
דוד רותם: והוא נהרג בפיגוע הם יפרסמו את התמונה ראשונה.
שלי יחימוביץ': זה לא יפורסם והפיגוע יפורסם.
נחמן שי: רותם, דעתך על התקשורת מאוד טובה.
דן חי: לא לקחתי את זה מדמיוני הפרוע, היה מקרה שנדון בבית משפט לפני כמה חודשים על אחד שרוצה להוכיח שבזמן שהוא היתנה איתה יחסי מין והיא כמובן צילמה את זה, הוא גם הבטיח לה כל מיני הבטחות בקשר לצוואה שלו.
דן חי: היתה שאלה אם אפשר לפרסם או לא.
דן חי: החוק היום בעצם לא מטפל בשאלה מה קורה עם כל הדברים שהיו נחלת הפרטיות שלנו מייד אחרי שהאדם נפטר.
דן חי: בעצם הדברים האלה הופכים להיות הפקרות, או נחלת הכלל.
דן חי: אנחנו חושבים שאם מטפלים בסוגיה של מה קורה אחרי שאדם נפטר מההיבט של פרסום תמונה שלו בארוע הפגיעה, צריך לעשות טיפול רחב יותר, שלחנו הצעה לפני הדיון הקודם בוועדה הנכבדה לפני הקריאה הראשונה, אני חושב שצריך לעשות טיפול ברוח הצעת החוק שעברה לפני 2 קדנציות של הכנסת.
דן חי: צריך להכריז על כל אותם דברים שהיו נחלת פרטיותו של אדם בחייו כחלק מכבוד הנפטר אחרי מותו ולשמור גם עליהם במשך תקופת זמן כפי שתיראה לחברי הכנסת, עשרים שנה כמו שמוצע פה או תקופת זמן אחרת.
דן חי: אני רוצה להעיר גם כמה דברים פרטניים, החוק אפשר לחלק אותו לשני חלקים, יש את החלק שמטפל בנפטר, אמרנו שזה רק קצה הקרחון וצריך לעשות טיפול רחב יותר.
דן חי: החלק שמטפל באדם שחי הוא מעשה מיותר.
דן חי: אני חושב שאם קוראים את סעיף 2(4) לחוק, הוא מדבר על פרסום תמונה שיש בה ביזוי והשפלה.
דן חי: אם אדם בזמן שהוא נפגע באירוע יש בפירסום של התמונה שלו ביזוי והשפלה, אז  גם היום אי אפשר לפרסם את זה.
דן חי: סעיף 2 (11) מדבר על דברים שקשורים לצינעת חייו של אדם.
דן חי: אם אדם נראה מעורטל, או ככל דרך אחרת בזמן פיגוע, גם היום אי אפשר לפרסם את התמונה הזאת.
דן חי: אני חושב שאם הוא לנראה מבוזה ומושפל, ואם הוא לא נראה בצורה שפוגעת בצינעת חייו, לא חושב שצריכה להיות מניעה לפרסם את התמונה.
שלי יחימוביץ': אגב, להיות קורבן זה לא להיות מבוזה.
דן חי: אני אומר, בדיוק כפי שאני אומר, אם הוא לא נראה מבוזה ומושפל, אדם יכול להיראות מבוזה ומושפל, אם החולצה קרועה ורואים את החלקים האינטימיים מגופו, אדם לא רוצה שיראו תמונה כזאת בתקשורת, אבל זה גם החוק היום מטפל.
דן חי: אם אדם נמצא באיזושהי צורה אחרת שהיא יכולה להפר את צינעת חייו – בזה מטפל החוק.
דן חי: לכן אני חושב שהטיפול וכל מה שקשור לחייו של אדם הוא מיותר.
דן חי: אגב, הזכיר כאן חבר הכנסת את הביטוי ביזוי והשפלה, זה ביטוי שקיים היום בחוק, הוא אגב לקוח מחוק איסור לשון הרע, וזה אחד הביטויים לפגיעה בשם הטוב של אדם.
דן חי: לגבי הסעיף הפרטני, יש כמה נקודות שהייתי רוצה להעיר את תשומת ליבכם.
דן חי: קודם כל ההצעה מדברת על 20 שנה, אני חושב שזו תקופת זמן שאין איזשהו הגיון או הסבר.
דן חי: אם מחליטים על תקופת זמן,  הייתי מציע ללכת לתקופת זמן עקבית, סעיף 2(5) מדבר על 15 שנה, במקרים שרואים במסמך שיש בו ערך היסטורי ומונעים את פרסומו, הייתי מציע להישאר אותה תקופת זמן.
דן חי: בסעיף ב של סעיף 2 (א)3 יש סדר של קרובי משפחה, אני חושב שצריך לקבוע איזשהו סדר בהיררכיה.
דן חי: אני חושב שצריך להגיד שהראשון מבין הרשימה ואם הוא איננו בחיים אז הבא אחריו.
נעמה מנחמי: זה היה בדיוק בנוסח הקודם.
דן חי: אחד מאלה כתוב, לאחד מטעמו כמתנגד בן זוגו כל ילדיו הוריו - - -
נעמה מנחמי: זה היה בדיוק.
דן חי: סליחה, טעות שלי.
דן חי: יש הגדרה של נפגע באירוע פתאומי, אני חושב שיהיה עד הסוף ברור מה זה ארוע פתאומי, אולי ראוי היה ללכת עם ההגדרה קצת יותר הלאה.
דן חי: זה כבר הוזכר, הזכרתי את זה גם בדיון הקודם אין התייחסות לחפצים של אדם שנפגע, במיוחד אדם שנהרג.
דן חי: תודה.
דוד רותם: השופט בדימוס ישגב נקדימון.
ישגב נקדימון: בוקר טוב.
ישגב נקדימון: אני מייצג כאן את חברת החדשות של "ערוץ 2" מבקש להאיר את עיניכם לכמה הדגשים שנראים לנו חשובים מההיבט של פעילות של כלי תקשורת חדשותי, אל מול הצעת החוק המוצעת.
ישגב נקדימון: יש לי שלוש הערות שאני מבקש להעיר בהקשר הזה.
ישגב נקדימון: הערה ראשונה – היא קודם כל עקרונית, הצעת החוק הזאת, בעצם, אני חושב שזה מוצהר וזה גם בהצעת החוק אומרים את זה במפורש, היא נסיון של המחוקק, וצריך להגיד את זה ולשים את זה על השולחן, נסיון של המחוקק להתערב בעריכה של התכנים שמשודרים בתקשורת, אני חושב שאין מחלוקת שזאת הכוונה.
ישגב נקדימון: אנחנו חושבים שהדבר הזה הוא בעייתי כאשר הוא נכנס לרזולוציות המאוד מאוד מדויקות ולעבודה המאוד ספציפית והפרטנית של עורך חדשות שמטפל כרגע סיקור חדשותי של ארוע במיוחד שאנחנו מדברים בשידורים חיים, באה הכנסת ואומרת לו, עכשיו אני מחייבת אותך לפעול לפי כללים ספציפיים מסויימים שמקבילים את שיקול דעתך.
ישגב נקדימון: זה בשונה מכלל אתי - - -
דוד רותם: הכנסת שומרת על האדם שצולם שם.
ישגב נקדימון: זה מההיבט של האדם ההוא.
דוד רותם: נכון, אז צריך גם להסתכל מההיבט השני, לא רק מההיבט של עורך החדשות שכל מה שמעניין אותו זה רייטינג.
ישגב נקדימון: בסופו של דבר, אבל גם כפי שתמיד עושים בפסקי דין, צריך להגיע לאיזשהו איזון ראוי בין השניים, הצעת החוק לפי דעתי שמה דגש לא מידתי על הצד השני במקרה הזה, לכן אני מבקש להעיר את הדברים מהצד של עורך החדשות כדי לנסות להשיג תמונה על כלל חלקיה.
ישגב נקדימון: ברגע שיוצא חוק, חקיקה ראשית של הכנסת שבעצם עומדת לנגד עיניו של עורך החדשות ואומרת לו, אני אוסרת עליך לעשות עכשיו אלף, בית, גימל, אפילו במהלך שידור חי, אני חושב שמבחינה עניינית עיונית יש קושי כבד, מה שאין כן, כאשר אנחנו מדברים על כלל של אתיקה עיתונאית שמשאיר שיקול דעת,  ואם יש טעות בשיקול הדעת, בסופו של דבר אפשר לברר במוסדות המתאימים, לטפל בזה כפי שצריך ולא לחשוף את עורך החדשות במקרה הזה כפי שתהיה התוצאה של החוק הזה אם הוא התקבל לסנקציות פליליות ואזרחיות, כי ברגע שאנחנו מתקנים עכשיו את חוק הגנת הפרטיות ומוסיפים לו את הסעיף המוצע, הרי ברור שבגלל הפרטיות לפי החוק היא גם עבירה פלילית וגם עבירה אזרחית.
ישגב נקדימון: אנחנו חושבים שזה גורף מדי, דרקוני מדי, לחשוף עיתונאי עורך חדשות לסנקציות פליליות ואזרחיות בגין משהו שאפילו עלול להיות טעות בשיקול דעת עיתונאי שהוא יותר מתאים לבירור אתי מאשר לבירור משפטי.
ישגב נקדימון: זו הערה ראשונה במישור העקרוני.
אורי אורבך: כמה תמונות תלונות הגיעו אליכם, בשנה, שנתיים האחרונות בסוגייה הזאת מהאנשים או בני משפחה שמרגישים שנחשפה פרטיותם בהקשרים כאלה?
ישגב נקדימון: אני יכול לומר שאליי לא הגיעה אף תלונה כזאת, לא רק בשנתיים האחרונות, אלא בהרבה שנים אחורה כשאני מסתכל - - -
אברהם מיכאלי: אולי יודעים מראש שאין למי לפנות.
ישגב נקדימון: אני מקווה שלא.
שלי יחימוביץ': לא נכון החוק מגן עליהם, החוק כן מאשר תביעה היום.
ישגב נקדימון: חשוב, אם כבר הועלתה השאלה, חשוב להפנות את תשומת הלב בהקשר הזה, שחוץ ממועצת העיתונות, יש גם נציב תלונות ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, גורם שהוא כאן בחוק, יש לו סמכויות בירור וסנקציה על פי חוק, הוא מקבל תלונות ומטפל בהם.
ישגב נקדימון: אנחנו חושבים שהגוף הזה ומועצת העיתונות זה הגופים הראויים לדיון ולטיפול בנושא.
ישגב נקדימון: זה הערה עקרונית לפני שאני מגיע לפרטים.
ישגב נקדימון: דבר שני, כפי שנאמר כאן בצדק על ידי חברי עורך דין דן חי, הבעיה שמפניה רוצים לשמור שבה רוצים לטפל כבר מוסדרת היום בחוק.
ישגב נקדימון: סעיף 2(4) לחוק הגנת הפרטיות קובע עוולה של פגיעה בפרטיות במקרה של פרסום תצלומו של אדם ברבים בנסיבות שבהן עלול הפרסום להשפילו ולבזותו.
ישגב נקדימון: זאת אומרת, שאם חברי הכנסת הנכבדים רוצים להגן על הצד השני, על הנפגע, על האובייקט, על הקורבן מפני השפלה או ביזוי, הדבר הזה מטופל בחוק.
ישגב נקדימון: אם חלילה מפורסמת בתקשורת תמונה של פצוע או של נפטר שעלולה להשפיל ולבזות אותו, יש עילת תביעה קיימת היום בחוק, לא צריך להוסיף את הנוסף שמבקשים לעלות עכשיו.
ישגב נקדימון: כאן אני מגיע באמת לבעיות הפרקטיות, וחברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת נחמן שי שניהם אנשי תקשורת בעברם הסבירו את זה הסבר היטב, ואני רוצה לתת דוגמאות נוספות.
דוד רותם: בעתיד יצביע אורי אורבך.
ישגב נקדימון: אני רוצה לתת לכם דוגמאות.
ישגב נקדימון: קחו למשל את מלחמת לבנון השנייה, אין חולק, אני חושב שמציעי הצעת החוק לא יחלקו על זה שיש אינטרס לגיטימי ציבורי מהמעלה הראשונה להביא לציבור את פגיעתה של קטיושה במרכזו של יישוב עירוני כפי שהיה, זה זכות הציבור לדעת, זה בגרעין הקשה של זכות הציבור לדעת.
ישגב נקדימון: בואו נצא מנקודת הנחה היפותטית שהחוק הזה הוא היום חוק מחייב במדינת ישראל, וחלילה קורה כזה ארוע שוב.
ישגב נקדימון: מה אמור לעשות צוות החדשות שמגיע לזירת הארוע ומצלם את הפגיעה של הקטיושה?
ישגב נקדימון: הרי לפי דברי ההסבר בהצעת החוק כתוב שהוא אמור לחול גם על נפגעי חרדה.
ישגב נקדימון: אותו צלם שנמצא בשטח, אין לו שמץ של מושג, הוא איננו רופא, איננו פסיכיאטר ואינו פסיכולוג, אין לו שמץ של מושג ושום כלי לברר האם אדם מסוים שביתו נפגע על ידי אותה קטיושה הוא נפגע חרדה או לא, זה עניין לרופאים לענות בו, יכול לראות אדם מפוחד מתהלך שם, אבל יכול להיות שזה אדם שפשוט חרב עליו עולמו באותו רגע כי חרב ביתו, זה לא אומר שהוא נפגע חרדה, אבל אולי הוא גם כן נפגע חרדה, אז מה הוא יעשה?
ישגב נקדימון: הוא יצלם או לא יצלם?
ישגב נקדימון: האם הוא צריך להיות חשוף לסנקציה פלילית בגלל שהוא צילם?
ישגב נקדימון: הוא צריך להיות חשוף לסנקציה אזרחית של תביעת פיצויים גדולה במקרה שהוא צילם?
ישגב נקדימון: הדוגמה הזאת ממחישה את האבסורד שיכול לצמוח כתוצאה מקבלת החוק הזה.
ישגב נקדימון: כי בעצם מה שיקרה, אם יהיה כזה אפקט מצנן מעל הראש של אותם צלמים וכתבים, כדי להימנע מחשש להליך משפטי אפשרי הם פשוט יימנעו מצילום ואז לאיזה תוצאה אנחנו נגיע?
אורי מקלב: חרדה יצאה מהחוק.
שלי יחימוביץ': החוק מדבר על פציעה גלויה.
אורי מקלב: ניכרת.
דוד רותם: ממתי זה חשוב מה כתוב בחוק?
אורי מקלב: הוא ציין את זה שכתוב בחוק.
ישגב נקדימון: אני רואה את הנוסח, כתוב מי שסבל  מנזק גוף עקב ארוע פתאומי.
ישגב נקדימון: נזקי גוף זה גם נזקים נפשיים לפחות על פי דיני הנזיקין.
אורי מקלב: שפציעתו ניכרת גם.
ישגב נקדימון: אני לא יודע מה זה ניכר ומי יחליט מה ניכר.
ישגב נקדימון: האם השופט שיישב וידון בתיק הזה אחרי חמש או שש שנים יוכל להיכנס לנעליו של הצלם שהיה במקום בזמן אמת?
ישגב נקדימון: הוא יידע יותר טוב ממנו האם זה היה ניכר או לא ניכר?
ישגב נקדימון: לפי איזה מבחן אנחנו נקבע את זה?
אורי אורבך: התמונה המפורסמת ממעלות ב-1974 של האח שסוחב את אחותו זה לא היה מתפרסם לפי החוק הזה.
אורי אורבך: או השוטרת עכשיו בשריפה בכרמל שיוצאת מבוהלת מהשריפה, לפי זה, זה לא היה מתפרסם.
דוד רותם: שורת הגופים עם חלק פנים גלויות גם לא היתה מתפרסמת.
נחמן שי: גם תמונות של שבויי צה"ל ב-1973 גם הם לא היו - - -
אורי אורבך: התמונה של המנוח אלי כהן תלוי בדמשק, זו תמונה שנכנסה לפנתיאון - להבדיל אלף אלפי הבדלות, סדאם חוסיין – אין לזה סוף בעצם.
ישגב נקדימון: קחו למשל סיטואציה שלצערנו קוראת לא אחת - תאונת רכבת, יוצא צוות ומצלם.
ישגב נקדימון: הרי לא יעלה על הדעת שלא נצלם ולא נביא את זה לציבור, יכול להיות שחלק מהנוסעים בקרון פצועים בצורה כזו או אחרת, איך אתה מסקר אירוע כזה בלי שאולי לעדשת המצלמה השתרבב דמות של פצוע.
ישגב נקדימון: מה שאני מנסה בעצם לומר, שהתוצאה אם אנחנו מקבלים את החוק כפי שהוא, התוצאה תהיה שאי אפשר יהיה לסקר כי כלי התקשורת לא ירצו להיות חשופים לסנקציות.
ישגב נקדימון: בסופו של דבר, מי שייפגע זה הציבור, לכן אנחנו מבקשים שהצעת החוק הזאת לא תתקבל, אנחנו מאוד תומכים ברעיון שהועלה כאן לקיים מפגש פתוח בין המובילים המנהלים של כלי התקשורת לבין חברי הכנסת כדי שאפשר יהיה לדבר על דוגמאות מהסוג שהעליתי.
שלי יחימוביץ': אני מציעה שיהיה כרוך בראיית השטח, איך עובד דסק צילומים בעיתון, איך עובד קונטרול, איך בחדר עריכה.
נחמן שי: אני חושב שצרי לעשות איזשהו דיון בכנסת, דיון ציבורי, לזמן את כולם, להקדיש לזה שלוש שעות של להעביר את הסוגיות.
דוד רותם: אין שום בעיה, רבותיי.
דוד רותם: אנחנו בסופו של דיון ציבורי נראה מה אנחנו נעשה.
שלי יחימוביץ': דיון בחקיקה זה דיון ציבורי, בדיוק.
אורי מקלב: חבר הכנסת נחמן שי, אני במקומך הייתי יוזם דיון.
דוד רותם: סליחה, אני לא מבין, אני לא מרשה קריאות ביניים.
אופיר ביתן: הרשות השנייה באמת, כפי שחבר הכנסת נחמן שי ציין, התייחסה לזה בכללי האתיקה לשידורי טלוויזיה ורדיו, סעיף 17(ג) קובע – לא ישדר בעל זיכיון שידורי טלוויזיה צילום מזהה שנפגע באסון ללא הסכמתו או במקרה שהנפגע נפטר או שלא ניתן לקבל את הסכמתו ללא הסכמת בני משפחתו, אלא אם כן קיים עניין ציבורי מובהק בכך.
אופיר ביתן: אנו סבורים שהאיזון שהרשות קיימה בין כבוד האדם להגנת הפרטיות לבין עניין ציבורי מובהק הוא איזון מובהק.
אופיר ביתן: ראוי לשמר את הסייג בתיקון המוצע.
אורי אורבך: הויכוח הוא על האם קיים זה - - -     	זה ההבדל בין החוק לבין מה - - -
דוד רותם: מה קורה למי שעובר על הכללים האלה?
דוד רותם: מה הסנקציות שמקבלים אם עוברים על הכללים האלה?
אופיר ביתן: יש מגוון סנקציות, החל בהתראה.
נחמן שי: צריך להדגיש, יש לזה מעמד משפט.
נחמן שי: לכללים האלה יש מעמד משפטי יותר חזק מאשר כל המערכות האחרות.
נחמן שי: עבדך הנאמן עסק בזה בעבר, הוא יכול להעניש אותם, הוא קורא להם לבירור, הוא לא ישבית  להם את השידור.
אופיר ביתן: החל בהתראות, המשך בנטילת דקות פרסומת, וכלה בעיצומים כספיים.
אורי אורבך: זה דבר שלא קרה, אגב, אף פעם.
דוד רותם: זה קרה עד היום בגין פרסום?
אופיר ביתן: אנחנו אוכפים את כל הכללים.
דוד רותם: אתה יכול לספר על איזה כלי תקשורת שנענש בגלל הפרת הכלל הזה?
אופיר ביתן: הכלל הספציפי הזה?
נחמן שי: סיפרנו לך את המקרה הקודם עם הקיטבג של החייל עם השם.
שלי יחימוביץ': אגב, צריך לאתגר את המערכת פעם אחת.
נחמן שי: אתה מזמין תשובות.
נחמן שי: אם אתה רוצה, אני אתאר מה היה.
דוד רותם: מה שאני עושה, אני שואל שאלות מדריכות.
אופיר ביתן: אני יכול לבדוק אם היה הפרה על הסעיף הספציפי הזה ומה קיבלו, ואני אחזור עם תשובה.
אורי אורבך: אני רוצה להוסיף הערה.
אורי אורבך: הויכוח פה הוא האם המחוקק צריך להיכנס לתחום של אסטטיקה זה הויכוח, ולא בדיוק מהי הענישה ומהי הסנקציה המשפטית.
דוד רותם: השאלה היא לא אם הוא צריך להיכנס לשאלה של אסטטיקה, השאלה היא האם הוא צריך להגן עליי כנפגע בפני תקשורת שרוצה למכור.
אורי אורבך: יותר ממה שהאנשים מוגנים עכשיו.
אורי אורבך: הם מוגנים עכשיו בכללים של הרשות השנייה.
דוד רותם: לכן שאלתי, אם הכללים של הרשות השנייה, אם היה פעם איזשהו אירוע שמישהו הגיש תלונה.
נחמן שי: ברור, יש להם נציב תלונות הציבור שהוא מעמד רשמי גם כן, הוא  חלק מהחוק, הוא מקבל את התלונות, ומפרסם כל שנה את הדוח על התלונות שהוא קיבל,  זו מערכת מסודרת, לא להאמין.
דוד רותם: אתה יכול להגיד לי מקרה שמישהו התלונן - - -
נחמן שי: אני מוכן, ברור שאלו תלונות - - -
שלי יחימוביץ': אבל דודו, למה לא לאתגר את החוק הקיים?
שלי יחימוביץ': השאלה היא האם מישהו ניסה, לא האם הוא ניסה וזרקו אותו לכל הרוחות.
שלי יחימוביץ': העובדה שהסנקציות שהיום נתונות בידי אדם שנפגע שעד היום לא מומשו אינו סיבה להחמיר את החוק, אפילו החוק הפחות מחמיר לא מומש עד היום.
דוד רותם: השאלה היא על מי אני מטיל את החובה, כי ברגע שאני מעביר את הנטל ואומר לכלי התקשורת אתם לא תפרסמו, אני לא צריך להפעיל את הכללים שאומרים לך תתלונן.
שלי יחימוביץ': כי אז אתה מחיל סנקציה פלילית.
דוד רותם: אז מה שיקרה זה שהם יפקחו על זה יותר.
אריק בכר: אדוני היושב ראש תודה.
אריק בכר: אדוני הקריא בפתח הישיבה את מכתבו של אותו אח שכול שאיבד את אחותו בבר-נוער.
אריק בכר: הבחור הצעיר הזה התקשר אליי בסמוך מאוד לארוע, ואמר לי שאכן התמונה הזו מופיעה במספר אתרי אינטרנט.
אריק בכר: ביקשתי ממנו והוא העביר לי מייד תוך שעה את כל קישורים.
אריק בכר: אני התקשרתי לכל גופי התקשורת.
אריק בכר: אני חייב לציין שמי שמייד הסיר את זה היו הגופים שחברים במועצת העיתונות, לא אגיד מיהם.
אריק בכר: היה איזה גוף אחד שסירב לא חבר אצלנו.