GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לילה מרגלית: אולי במעצר ימים אפשר לתת לבית המשפט העליון סמכות לדחות ערר על הסף, אם על פניו הערר לא מגלה עילה, אבל במעצר עד תום הליכים, אם אנחנו מאמינים בכך שקיום דיון בדרך כלל תורם לבירור השאלה שעומדת להכרעה.
דוד רותם: לשכת עורכי הדין, יש כאן מישהו?
מיכאל בן-ארי: דודו, אני מבקש להתייחס.
דוד רותם: לא ידעתי שאתה רוצה לדבר ואפילו לא אמרת לי כי בדרך כלל אתה מדבר בלי לשאול אותי.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה להתייחס, מעבר לתחושה שמשרד המשפטים מבקש לפגוע בזכויות אזרח אלמנטאריות, באפשרות שלו לערער.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לרדת לטיעון של העומס.
מיכאל בן-ארי: הטיעון של העומס, אני חושב שהוא מופרך וזאת משתי סיבות.
מיכאל בן-ארי: ראשית, אם יש עומס, בדברים שהם היו עד עכשיו בחוק, אם  גדל מספר האנשים באיזשהו מקום, אז בגלל הדבר הזה אתה לא מוריד את השירות לאנשים אלא אתה מגדיל את השירות ואתה מרחיב אותו.
מיכאל בן-ארי: הייתה הצעת חוק שלי להרחיב את מספר שופטי בית המשפט העליון ל-18 שופטים וזאת כדי להקל עליהם.
מיכאל בן-ארי: משרד המשפטים התנגד ודחה על הסף את הבקשה המאוד נדיבה שלי כחבר כנסת, להרחיב את השורות בבית המשפט העליון כדי לתת שירות ליותר אזרחים.
מיכאל בן-ארי: מספר האזרחים במדינת ישראל גדל, יחד אתה לצערנו הרב גדלה הפשיעה, אבל בתוך מערכת המשפט צריכים להתנהל דברים שהיו מימים ימימה.
מיכאל בן-ארי: חוק כבוד האדם וחירותו, שתינתן לאדם האפשרות לערער, הדבר הזה חייב להיות לכיוון האזרח ולא נגדו.
מיכאל בן-ארי: לכן המגמה הזאת נראית רע.
מיכאל בן-ארי: התנהלות מבישה בכלל לטעון טענה כזאת שיש לי עומס ולכן אני מוריד זכויות.
מיכאל בן-ארי: דבר שני.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לספר לכם, כמי שמבקר לא מעט בבתי סוהר, שיש גם עומס בבתי הסוהר.
מיכאל בן-ארי: אם אין הצדקה, ויכול להיות שיתברר בבית המשפט העליון שאין הצדקה, להחזיק אדם עד תום הליכים או להחזיק אדם אפילו במעצר ימים?
מיכאל בן-ארי: יש אדם שבשבילו לשבת עוד יום במאסר, זה סוף העולם.
מיכאל בן-ארי: לא כל אדם.
מיכאל בן-ארי: הייתי לא מזמן בנווה תרצה ופגשתי שם אסירות שיום אחרי שהן יוצאות הן משוועות להיכנס בחזרה.
מיכאל בן-ארי: יש כמה חריגים.
מיכאל בן-ארי: בדרך כלל לשבת שעה או יום, כולם יודעים שזה דבר נורא ואיום.
מיכאל בן-ארי: לכן, במיוחד לאור המספרים שניתנו כאן, ואלה מספרים בכמויות אדירות של עתירות שמגיעות לבית המשפט העליון וסותמות אותו, אני חושב שהבקשה מיותרת, היא מבישה, ואם יש בעיה, צריך לפתור אותה בבית המשפט העליון על ידי הרחבת השירות ולא בצמצום השירות לאזרח ולזכויותיו.
רחל גוטליב: אין ספק שאם היה מספיק זמן שיפוטי, תמיד טוב לתת זכות ערעור נוספת ועוד אחת ועוד אחת.
רחל גוטליב: הרי אף אחד לא נולד עם האמת בליבו.
מיכאל בן-ארי: צריך להדגיש שמה  שקורה כאן, זה לא לתת אלא אתם עכשיו מבקשים לקחת.
רחל גוטליב: אני מסכימה.
רחל גוטליב: לכן זה לא פשוט.
רחל גוטליב: אנחנו נמצאים כאן בשאלה של איזונים.
רחל גוטליב: לו היה מדובר באמת ליטול לחלוטין את הזכות, יכול להיות שהביקורת הייתה במקומה אבל לא בזה מדובר.
רחל גוטליב: אנחנו מדברים בהפיכת זכות ערר לבקשת רשות ערעור.
רחל גוטליב: אפשר לומר, ויאמרו חבריי, שרובם ככולם מיוצגים ולכן הערעור שמוגש בכתב מוגש על ידי עורך דין.
רחל גוטליב: התועלת המרובה עליה דיבר יואב ספיר לעניין הדיון בעל פה, נכון, זה תורם, אבל עורכי הדין כותבים את הדברים מפיו העצור עצמו ונוכחותו לא היא זו שתורמת ובית המשפט העליון, חזקה עליו -  ולכן לא בכדי לא כתבנו עילות – שיקבע את העילות הנכונות.
רחל גוטליב: הם מודעים לעניין הזה של מעצר לא פחות מהאנשים שיושבים כאן סביב השולחן.
רחל גוטליב: אם אנחנו יודעים שיש בכך כדי לתרום, לא הרבה, אבל בעוד משהו, בזמן שיפוט של שופטי בית המשפט העליון, הכמות הזו היא לא מופרכת, היא די משמעותית, היא לא עשרות אלפי מקרים כמו שאתה מצפה אבל בכל זאת מדובר ב-121 ערערים שניים בשנה, כפי שנאמר.
מיכאל בן-ארי: בחצי שנה.
רחל גוטליב: בכמה חודשים.
רחל גוטליב: אם נכפיל את המספר 121, זה 240 מקרים בשנה כערער שני.
רחל גוטליב: כמו שאמר היושב ראש בתחילת הדברים, למי שנגזר דינו לתקופות מאסר ממושכות, אין זכות כזו.
רחל גוטליב: יש לו רשות.
רחל גוטליב: ומי יושב במעצר, חוק המעצרים קבע שיש כזכות.
רחל גוטליב: אנחנו כן עושים שינוי, אני מודה, אבל לא פגיעה דרמטית בזכות שהוכרה בחוק המעצרים.
רחל גוטליב: אם גורמי המערכת הביאו לוועדת נאור נתונים שמראים שיש בכך כדי לסייע במשהו לעומס הדיונים על בית המשפט העליון, אני מבקשת מאוד מהוועדה לקבל את ההצעה.
דוד רותם: האם מישהו יכול לבדוק לי – ואני אעשה הפסקה של חמש דקות כי אני צריך אוויר נקי – כמה זמן מקדיש בית המשפט העליון לערר כזה?
דוד רותם: בדיון.
רחל גוטליב: אריה ויואב יכולים לענות.
אריה פטר: מעצר ימים?
אריה פטר: אני יכול להעיד על עצמי, לפני כארבעה חודשים הייתי אצל כבוד השופט הנדל במעצר ימים והמעצר פקע בשעה 12:00 והדיון נקבע לשעה 11:30.
אריה פטר: הסניגור למיטב זיכרוני לא היה מהסנגוריה הציבורית אלא סניגור פרטי – ולפעמים יש אמנם שיקולים אחרים ולאו דווקא טובת הנאשם -  והדיון שהתקיים ארך כחצי שעה, כאשר כעבור חצי שעה המעצר בלאו הכי פוקע.
מיכאל בן-ארי: זה המקרה הקלאסי?
אריה פטר: זה ליווי, זה שירות בתי הסוהר.
מיכאל בן-ארי: הטענות שלכם מופרכות ומרגיזות.
מיכאל בן-ארי: מרגיזות.
מיכאל בן-ארי: הישיבה הופסקה בשעה 10:45 וחודשה בשעה 11:00
רחל גוטליב: עשינו איזושהי בדיקה אבל ממש לא מדעית.
רחל גוטליב: נאמר לנו שזה יכול להיות משהו כמו חצי שעה-שלושת רבעי שעה לתיק כאשר כמובן כאשר מדובר במעצר ימים, יש גם עניין של שעות בית המשפט שכל המערכת משתגעת כי אחרת באמת הדיון הופך להיות חסר טעם.
רחל גוטליב: לכן הדיונים לפעמים הם לא בשעות הרגילות אלא בשעות אחר הצהרים והערב.
יואב ספיר: של מי ההערכה הזאת של חצי שעה?
רחל גוטליב: של השופטת נאור.
רחל גוטליב: אמרתי לה שזאת הערכתו של נציג הפרקליטות והיא אמרה לי שזה נראה לה אינטואיטיבית – זה לא מחקרי – פחות או יותר נכון.
דוד רותם: בעצם זמן אנחנו לא חוסכים.
דוד רותם: משום שברגע שתוגש בקשה.
רחל גוטליב: זמן על ההכנה במשרד, לא חוסכים.
דוד רותם: זמן שיפוטי, והשופטים של בית המשפט העליון ויסתכלו על הבקשה הזאת ברפרוף אלא השופט יבדוק את הבקשה, את ההחלטות הקודמות והוא ישקיע בזה את החצי שעה-שלושת רבעי שעה.
רחל גוטליב: לא בטוח שכל כך הרבה זמן.
רחל גוטליב: זמן דיון הוא זמן שבו שומעים טענות של זה ושומעים טענות של הצד השני, ואחר כך יושבים וכותבים החלטה שיכולה להיות, כמו שנאמר, החלטה ארוכה כפי שעושים חלק מהשופטים.
רחל גוטליב: זה לא אותו הדבר.
רחל גוטליב: בין להחליט אתה עם עצמך אל מול ניירות כתובים על ידי סניגורים בבקשות רשות ערעור.
מיכאל בן-ארי: או של המדינה.
רחל גוטליב: כן, או של המדינה כמובן, במקרים החריגים.
רחל גוטליב: לקבל החלטה אם נותנים רשות ערעור, כן או לא.
רחל גוטליב: ההצעה שהועלתה לכתוב את העילות, זה נראה לי לא נכון.
דוד רותם: לא לכתוב את העילות אלא להפך, לציין שבקשת רשות לערער לא תהיה על פי הקריטריונים של חניון חיפה.
רחל גוטליב: אבל לא נכתוב חניון חיפה.
דוד רותם: לא. בסדר.
דוד רותם: הרי החשש שמעלה כאן הסנגוריה הוא חשש די מתקבל על הדעת.
דוד רותם: לקחו אדם, הכניסו אותו למעצר או שהייתה חלופת מעצר, לא היה תזכיר וכולי וכולי.
דוד רותם: אם יבוא שופט ויכתוב שהוא לא גילה כאן איזושהי בעיה משפטית יוצאת דופן שראוי לדון בה עוד פעם, אז הם אומרים שבעצם חיסלת את האפשרות הזאת.
דוד רותם: זאת אומרת, לבוא לבית המשפט ולומר לו שכאן מדברים באדם ספציפי, לבקש ממנו לבדוק את התיק של האדם הספציפי ושלא יסתכל על שיקולים, זה לדעתי אפשר באיזושהי דרך להכניס ניסוח כזה כדי להקל על העניין.
אריה פטר: אני חושב שזה לא כל כך נכון כי גם הלכת חניון חיפה, אם כי העיקרון הבסיסי הוא שלמשל לא ניתן להגיש ערעור שני על העונש, שופטי בית המשפט העליון כרסמו בהלכה הזאת כאשר מדובר בעניין של צדק, עניין הומניטרי, אדם שהוא כזה ואדם שהוא כזה.
אריה פטר: הם מצאו את הדרך גם לאכוף את הלכת חניון חיפה כשבאמת הרגישו שנגרם איזשהו עוול לאותו איש.
אריה פטר: אין לי ספק שקל וחומר זה יקרה גם בתחום הזה.
דוד רותם: אתה אומר כך והסנגוריה חוששת בדיוק הפוך.
דוד רותם: לכן אני אומר למה לנו להשאיר את זה לפסיקה ולכל הדברים האלה?
דוד רותם: האם לא ראוי שנכתוב את זה בצורה ברורה?
רחל גוטליב: נכתוב לרבות בשל ולהוסיף עילה כמו שנגרם עיוות דין או ייפגע.
רחל גוטליב: לכתוב איזושהי עילה שנוגעת.
רחל גוטליב: אפשר לחשוב על משהו כזה, אבל אני לא רוצה להחליט במקום.
דוד רותם: אני לא אצביע היום כי אם אני אצביע היום, אני אצטרך לקרוא לחבר הכנסת בן ארי.
אפרת חקק: אם אנחנו נרחיב את היריעה, השאלה מה זה נותן לנו.
אפרת חקק: אם השופט יבדוק כל תיק ותיק בכל מקרה?
רחל גוטליב: זה חוסך את הזמן השיפוטי, את הזמן באולם של שני הצדדים שבאים בפני בית המשפט עם העצור, עם כל מה שנלווה לזה.
רחל גוטליב: זה איזון.
דוד רותם: האם פרט לדוח ועדת נאור, מישהו משופטי בית המשפט העליון, הנשיאה או שופט אחר, הביע עמדה לגבי החוק הזה?
רחל גוטליב: גם נשיאת בית המשפט העליון הביעה דעתה על העניין הזה שראוי לתקן את המצב.
רחל גוטליב: היא השאירה את זה פתוח, השאירה את זה לשיקול דעת, וגם שר המשפטים.
רחל גוטליב: השאלה הזאת הגיעה לוועדת נאור על ידי שר המשפטים בבקשה לדון בשאלה הזאת.
רחל גוטליב: הועלתה גם אפשרות שנפסלה על ידי הוועדה שמי שידון בזה, על מנת לחסוך את הזמן – הועלתה אפשרות של ביטול מוחלט של זכות הערר.
דוד רותם: מי העלה את האפשרות הזאת?
רחל גוטליב: גם השופטת בייניש.
רחל גוטליב: זה הועלה בפני הוועדה על מנת שהוועדה תשקול את זה.
רחל גוטליב: גם שופטי בית המשפט העליון, נדמה לי דנצינגר באחד מפסקי הדין, העלו את חוסר הפרופורציה.
רחל גוטליב: – מה שאתה אמרת בתחילת הדברים – בין העובדה שאדם שנדון למאסר אין לו זכות כזאת ואילו עצור עד תום הליכים, יש לו זכות כזאת.
רחל גוטליב: השאלה היא האם זה מוצדק.
דוד רותם: אדם שנדון למאסר, יש פסק דין של בית המשפט שהוא אומר שהוא אשם.
דוד רותם: כאן אנחנו מדברים על מצב שאדם הוא עדיין בחזקת החפות.
רחל גוטליב: יש שתי ערכאות שדנו בשאלת עילת המעצר והצורך במעצר ומצאו שיש עילה וראוי להחזיקו.
רחל גוטליב: זה לא פשוט.
רחל גוטליב: אלה שתי ערכאות שהחליטו בזה.
דוד רותם: אם אנחנו אומרים שתי ערכאות החליטו בזה, נגמר הסיפור.
דוד רותם: אז בואו נגיד שכל אדם בישראל, יש לו את יומו בבית המשפט, פעם אחת בערכאה הראשונה, פעם אחת בערכאת ערעור ומעבר לזה, זה נגמר.
רחל גוטליב: זו הייתה האפשרות שנבחנה והיו כאלה שסברו שאכן כך ראוי.
רחל גוטליב: גם נציגי הפרקליטות, אני מודה, בוועדת נאור חשבו שזה מה שצריך.
דוד רותם: מי היו נציגי הפרקליטות בוועדה?
דוד רותם: עורך דין פטר?
רחל גוטליב: לא. תמי בורנשטיין, והיו עוד.
רחל גוטליב: אני לא זוכרת כרגע.
יואב ספיר: היא היחידה שתמכה בהצעה.
אריה פטר: לא כולם בפרקליטות תמימי דעים לגבי העניין הזה.
רחל גוטליב: בסופו של דבר הוועדה מצאה שהפתרון הזה של לא ביטול הזכות אלא מתן רשות ערעור, תוך שאנחנו סומכים על בית המשפט שבמקרים המתאימים ייתן רשות, נראה לי פתרון נכון שמקל מאוד על העומס על בתי המשפט בנושא שהיו שסברו שבכלל לא מתאים לבית המשפט העליון שיתעסק בו.
רחל גוטליב: בעיניי היה נכון הטיעון של הסנגוריה ושל לשכת עורכי הדין בוועדה, שהיה נראה לי טיעון נכון שראוי שבית המשפט העליון יקבע הלכות גם בנושא מעצרים.
רחל גוטליב: לכן חשוב שהנושא הזה יהיה בפניו.
רחל גוטליב: מתן רשות ערעור נותן מענה לכל אלה.
דוד רותם: אני אגיד לך משהו.
דוד רותם: הנושא של החיסכון בזמן הוא לא אמיתי כאן.
דוד רותם: אם אנחנו מדברים על 104 תיקים בחצי שנה.
רחל גוטליב: תכפיל את זה בשניים.
שירי לנג: לגבי 2009 יש לנו נתונים.
דוד רותם: עזבי את זה.
דוד רותם: זה אומר שיש לנו בערך 20 תיקים בחודש.
דוד רותם: 20 תיקים בחודש, זה בערך חמש שעות שיפוטיות.
רחל גוטליב: יום עבודה.
אריה פטר: זה יומיים דיונים.
דוד רותם: לא. בית המשפט העליון יושב מאשר חמש שעות ביום.
אריה פטר: נכון, אבל מבחינת חלוקת ימי בש"פים, אני יכול לומר שהממוצע של יום שלם הוא משהו כמו שמונה, תשעה, עשרה, אחד עשר, שנים עשר תיקים.
דוד רותם: 12 תיקים זה שש שעות.
אריה פטר: הבל עשרים תיקים, זה יומיים דיונים.
אריה פטר: זה כיומיים דיונים.
דוד רותם: עשרים תיקים זה עשר שעות דיון.
אריה פטר: זה גם תלוי בתיקים אדוני.
דוד רותם: אמרתם לי כחצי שעה.
אריה פטר: אבל אם מדובר בערר שני על היעדר ראיות לכאורה, בית המשפט צריך לצלול לתוך תיק החקירה, דבר שיכול לקחת כמה שעות רק בתיק אחד.
אריה פטר: זה תלוי בתיק.
רחל גוטליב: זה המקרה בו תינתן גם זכות ערעור מן הסתם.
יואב ספיר: לא. דווקא לא.
יואב ספיר: זה עניין של ראיות לכאורה ובודקים האם יש בתיק הספציפי הזה יסוד סביר לאשמה או האם יש ראיות לכאורה או סיכוי סביר להרשעה.
יואב ספיר: זה לא עניין עקרוני שבית המשפט העליון ייתן רשות ערעור, וזה דווקא עניין שיכול להיות שהראיות הן מאוד מאוד גבוליות, שופט בית משפט מחוזי יעריך בצורה אחת ואולי שופט בית המשפט העליון מעריך אחרת.
יואב ספיר: צריך לומר עוד דבר.
יואב ספיר: לפעמים מסתכלים על זה כאילו זאת ההזדמנות השלישית כביכול של החשוד, אבל לפעמים זה לא כך.
יואב ספיר: לפעמים שופט בית משפט השלום שיחרר, המדינה הגישה ערר לבית המשפט המחוזי.
דוד רותם: עורך דין ספיר, אתה יודע, זה קורה.
יואב ספיר: זה קורה הרבה.
דוד רותם: בוודאי שזה קורה הרבה, אבל זה קורה גם כשבית משפט השלום זיכה את הנאשם, היה ערעור בבית המשפט המחוזי שהרשיע אותו.
דוד רותם: עדיין אתה צריך את כל הנימוקים לחניון חיפה.
יואב ספיר: זה דבר מאוד בעייתי.
יואב ספיר: היום ישבה ועדת אנקר ובהקשר של זיכוי שהפך להרשעה יש לה המלצה לתקן את זה ואני חושב שזה מצב מאוד בעייתי שאדם שזוכה בבית משפט אחד, הורשע בבית המשפט השני ועכשיו לא הייתה לו הזדמנות לתקוף את ההרשעה והוא צריך להוכיח שהעניין שלו הוא איזשהו עניין חוקתי או כללי.
יואב ספיר: זה דבר שהוא תוצאה קשה.
יואב ספיר: אותו דבר בעניין מעצרים.
יואב ספיר: ברשותכם, רציתי להתייחס לעניין של היעילות.
יואב ספיר: כנראה שיש כאן איזשהו חסכון של זמן, אבל השאלה כמה.
יואב ספיר: כאן אני לא בטוח.
יואב ספיר: זאת אומרת, בקשת רשות ערעור, אם זה במעצר עד תום הליכים.
יואב ספיר: במעצר ימים לא יהיה זמן לזה, אבל במעצר עד תום הליכים אני מניח שהרבה פעמים יעבירו לתגובה.
יואב ספיר: אז גם יושב מישהו מהצד השני ומנסח תגובה ואחר כך צריך לקרוא את התגובה, ואולי יש מי שרוצה להגיש תגובה לתגובה.
יואב ספיר: יש משהו מאוד יעיל דווקא בשיטה הזאת.
יואב ספיר: הוא מקבל את הערר, הוא קובע את זה.
יואב ספיר: הרי שופט תורן מקבל את זה והוא יודע שבחודש הזה הוא דן בכל הימים, הוא או היא דנים בכל הבש"פים האלה, וקובעים את זה לדיון תוך יום-יומיים.
יואב ספיר: אורך הדיון, קטונתי באמת על ההערכה שהתקבלה כאן מפי השופטת נאור, אבל יכול להיות ששופטים מסוימים דנים יותר ושופטים אחרים דנים פחות.
יואב ספיר: בהערכה שאני קיבלתי – גם אני התקשרתי לשמוע הערכה – אמרו לי שוב שיש דיונים חריגים שהם מאוד קצרים בגלל הסכמות וישנם דיונים חריגים שהם מאוד ארוכים כי יש עניין עקרוני.
יואב ספיר: רוב הדיונים, אני קיבלתי הערכה של 15 עד שלושים דקות.
רחל גוטליב: חצי שעה.
יואב ספיר: יכול להיות חצי שעה.
יואב ספיר: אני לא יודע עד כמה החיסכון כאן הוא כזה משמעותי.
דוד רותם: אני אומר לכם את האמת רבותיי.
דוד רותם: אני מסתכל על הדברים לא מבחינת החיסכון בזמן.
דוד רותם: הזכות של אדם שיושב במעצר שעניינו ייבדק, היא נכונה ושווה לי להקדיש לה את חצי השעה.
דוד רותם: אבל יש לי בעיה עם כל הנושא הזה של עוד ערר ועוד ערר ועוד ערר.
דוד רותם: אני חושב שמבחינה עקרונית לאדם צריך להיות פעמיים את יומו בבית המשפט, בערכאה ראשונה ובערכאת ערעור.
דוד רותם: לכן אני חושב שאם זוכיתי בשלום והורשעתי במחוזי, צריכה להיות לי זכות ערעור לבית המשפט העליון.
דוד רותם: זאת אומרת, יש לי ערכאה אחת תמיד לערער על הרשעה.
דוד רותם: לכן אם זה קרה בערעור, צריך שיהיה לי.
דוד רותם: מצד שני אני חושב שערעורי ימים היה צריך לבטל בכלל ולומר שמכיוון שיש לו אפשרות לדיון חוזר ויש לו אפשרות לערר, פעם אחת, בזה נגמר הסיפור וזה לא יגיע לבית המשפט העליון, עם כל הכבוד.
דוד רותם: לא בכל דבר צריך בית המשפט העליון להתעסק.
דוד רותם: אל תתקפו אותי על המשפט הזה כי התכוונתי בעניין הזה.
דוד רותם: לגבי ערעור על מעצר עד תום הליכים, אני חושב שכן צריך לאפשר את הערר השני ברשות אבל לא רחב כמו שאתם טענתם שרשאי לדחות את הבקשה על הסף ללא דיון בנוכחות הצדדים.
דוד רותם: הייתי אומר שאפשר לעשות את זה רק במעמד עורכי הדין אבל כמו שטוענת הסנגוריה, יש כאן זכות מסוימת לאדם שהוא רוצה לטעון ולא בכתב.
דוד רותם: דחייה על הסף, אחד הדברים שמאוד מטרידים אותי היא שלגבי עתירה לבג"ץ שופט יחיד לא יכול לדחות את העתירה אלא הוא צריך להעביר את זה להרכב ומבזבזים המון זמן.
דוד רותם: הייתי מתקן שם יותר מהר לפני שהייתי מתקן כאן.
דוד רותם: לכן צריך לשקול את העניין הזה, לקבל נתונים יותר ברורים ואת זה אני מבקש מהנהלת בתי המשפט, לקבל את הנתונים באופן מסודר, אם אפשר נכון להיום, למחר, ללפני שבוע נתונים לגבי המצב פרופר, מה קורה בשנה האחרונה, כמה ערערים הוגשו כערר שני, כמה מהם התקבלו, כמה התקבלו באופן חלקי, כמה הסכמות היו, כדי שבאמת נדע כמה הבעיה הזאת היא קריטית גם מבחינת הנאשמים, גם מבחינת החשודים וגם מבחינת בתי המשפט.
ישי שרון: פילוח לפי ימים ותום הליכים.
דוד רותם: שיהיה בנפרד ימים ותום הליכים.
אפרת חקק: אני רוצה להזכיר שבמעצר ימים, תמיד הייתה זכות לערר שני.
אפרת חקק: במעצר עד תום הליכים, בהתחלה לא הייתה זכות בכלל, הפכו את זה ואחר כך הפכו את זה לזכות.
אפרת חקק: בגלל כל הטעמים שהסנגוריה העלתה קודם, במעצר ימים תמיד הייתה זכות לערר שני.
אפרת חקק: זה מצריך בדיקה יותר מעמיקה אם מבקשים לבטל.
קריאה: לא ביקשנו לבטל לגמרי.
דוד רותם: זה שהייתה פעם טעות, לא אומר שצריך להמשיך אותה.
דוד רותם: אני רוצה עוד משהו מהנהלת בתי המשפט, אם אפשר.
דוד רותם: כמה זמן לוקח עד שבית המשפט העליון שומע ערר על ימים מתוך התקופה שהאדם נעצר.
דוד רותם: זאת אומרת, אם יתברר לי שאדם נעצר לעשרה ימים והערעור שלו נשמע בבית המשפט העליון ביום התשיעי או ביום העשירי או רבע שעה לפני שהמעצר נגמר.
אריה פטר: זה בגלל שהמעצר הוארך ביומיים.
דוד רותם: אני רוצה לבדוק את הדברים.
אריה פטר: אני יכול לומר שמאוד מהר.
אריה פטר: הרבה פעמים באותו יום בערב או למחרת בבוקר.
אריה פטר: כך זה ברוב המכריע של המקרים.
אריה פטר: מאוד מהר.
רחל גוטליב: במעצרי ימים.
אריה פטר: במעצרי ימים.
דוד רותם: אם יתברר שהרבה מאוד מהמעצרים האלה מתקבלים, יש לנו בעיה.
רחל גוטליב: מעצרי ימים.
לילה מרגלית: אני מבינה מאוד את ההבחנה בין המעצר עד תום הליכים לבין מעצר ימים, אבל אם חוסמים לחלוטין את האפשרות להגיע לבית המשפט העליון בעניין מעצר ימים, אז גם נחסמת האפשרות לדיון בשאלות משפטיות עקרוניות חשובות שעשויות לעלות בהקשר הזה.
לילה מרגלית: נניח שיש חוסר אחידות במדיניות המעצרים בין מחוזות שונים.
לילה מרגלית: יכול להיות שדווקא לגבי מעצר ימים, ככל שמצמצמים את זה, חשוב להשאיר את הרשות ולגבי מעצר עד תום הליכים, לאפשר את הדיון כפי שהוצע.
דוד רותם: אני אגיד לך משהו ואני מבקש מכם לא לתקוף אותי אחר כך על מה שאני אומר עכשיו משום שאני מכיר את הגישה.
דוד רותם: אני אומר לכם משהו.
דוד רותם: אני לא חושב שכאשר שופט מחוזי שומע תיק, הוא נותן פסק דין פחות נכון משופט של בית המשפט העליון.
דוד רותם: הרי אנחנו רואים איך הפירמידה הזאת הולכת וצומחת.
דוד רותם: לוקחים שופט של בית משפט מחוזי, ממנים אותו במינוי זמני לעליון, ואתמול הוא דחה את הערר הזה ופתאום הוא הגיע במינוי זמני לעליון ועכשיו אתם חושבים שהוא ישנה את ההלכה.
דוד רותם: הוא לא ישנה את ההלכה.
דוד רותם: יש מספיק שופטים אמיצים בבית המשפט המחוזי שהם מסוגלים לקבוע את הדברים האלה.
יואב ספיר: עוד משהו אחד על נושא חשיבות הדיון במעמד הצדדים.
יואב ספיר: היה לא מזמן תיק שהגיע לבית המשפט העליון שעסק בשאלה הרבה פחות חשובה מבחינת הזכויות של החשודים, אם כי גם לה יש חשיבות.
יואב ספיר: שאלה של עיכוב ביצוע של עונש, של פסילת רישיון נהיגה.
יואב ספיר: השופט המחוזי אליו הוגש הערעור על ההרשעה ועל העונש, האם הוא צריך לקיים דיון בנושא הזה בנוכחות הצדדים או לא.
יואב ספיר: יש חוק סדר הדין הפלילי שאומר שכל עניין פלילי צריך בנוכחות הצדדים אלא אם כן נאמר אחרת.
יואב ספיר: הסיפור מעניין וסליחה שהוא לוקח עוד שתי דקות.
יואב ספיר: במשך שנים, היה מקובל שהדיונים האלה מתקיימים במעמד שני הצדדים, עד ששופטת מסוימת באחד מבתי המשפט המחוזי החליטה שהיא לא מקיימת את זה במעמד שני הצדדים אלא היא מחליטה על סמך הכתובים ודוחה את הבקשה לעיכוב ביצוע העונש.
יואב ספיר: בכל אותם מקרים, הסניגורים ערערו על החלטתה של אותה שופטת מחוזית לבית המשפט העליון והמדינה בהגינותה אמרה שהם מסכימים להחזרת הדיון לבית המשפט המחוזי כדי שהשופטת תקיים דיון בנוכחות הצדדים.
יואב ספיר: התווספו מקרים רבים עד שבאחד הימים אמרה המדינה שהיא שינתה את טעמה והיא אומרת שבגלל התרבות ההליכים, בגלל העומס על בית המשפט, היא חושבת שצריך לשנות את ההלכה ולקבוע שהדיון הזה יכול להיות שלא בנוכחות הצדדים.
יואב ספיר: בית המשפט העליון דחה את עמדת המדינה ואמר שעצם התרבות ההליכים בלי שהיה שינוי בחוק וכולי, הוא לא עילה  לשנות את ההלכה.
יואב ספיר: כאן מוצע שינוי בחוק וזה דבר אחר.
יואב ספיר: אני רוצה לספר שלצורך אותו דיון, שהסנגוריה הציבורית הצטרפה לו, עשינו בדיקה ואמרנו שנבדוק את כל אותם מקרים בהם העליון, בהסכמת המדינה, החזיר לבית משפט מחוזי ונראה אם התוצאה השתנתה.
יואב ספיר: אני זוכר את המספרים כי הם היו מאוד חזקים.
יואב ספיר: מתוך 36 מקרים, בעשרה מקרים התוצאה השתנתה.
יואב ספיר: זאת אומרת, אותה שופטת שהחליטה שהיא לא מעכבת את ביצוע העונש, והיא עשתה את זה על סמך הכתובים, כאשר החזירו לה את התיק והיא דנה בנוכחות הצדדים, קרוב לשליש מהמקרים היא שינתה את דעתה ואמרה שהיא כן מעכבת את העונש.
יואב ספיר: כאן זה עניין שאי אפשר לזלזל בו.
יואב ספיר: יש אנשים שהפרנסה שלהם היא רישיון הנהיגה וכן הלאה, אבל ודאי שזה לא מגיע לדרגה של הפגיעה שקיימת בעניין של חירות.
יואב ספיר: לכן אני חושב שאם חושבים על הפתרון המוצע מחדש או מנסים שוב למצוא איזשהו איזון, לא לשכוח את החשיבות בעניין הזה גם מבחינת תחושתו של האדם שהעניין שלו נדחה על סמך הכתב.
יואב ספיר: הרי אדוני גם ייצג נאשמים ובוודאי הוא יודע.
יואב ספיר: אם העניין נדחה על סמך הכתב, החשוד אומר לעצמו, שלא בצדק, שזה בית משפט, אף אחד לא הסתכל על זה, מישהו בטח כתב שם, מתמחה או משהו כזה.
דוד רותם: לא. בדרך כלל הוא יגיד  שהיה לו עורך דין לא טוב.
יואב ספיר: גם יכול להגיד את זה, אבל יש חשיבות לעצם קיום הדיון מבחינת מראית פני הצדק, מבחינת תחושת הצדק, אבל יש גם חשיבות לתוצאה.
יואב ספיר: בדיון אפשר לשמוע ולהתרשם מדברים שקשה להתרשם מהם מהכתב.
דוד רותם: כן, אבל לגישתך בעצם היה צריך לקבוע שבכל מקרה יש ערעור שלישי.
יואב ספיר: אדוני מתכוון לערעורים?
דוד רותם: פליליים.
דוד רותם: אדם הורשע בשלום, הורשע במחוזי.
יואב ספיר: אני חושב שיש הבדל.
יואב ספיר: אני חושב שהמבחנים של בקשת ערעור הם נוקשים מדיי ואני די בטוח שיתפתחו בפסיקה מבחנים כאלה דומים, אם נהפוך את זה לרשות ערעור במעצרים, אבל אני לא חושב שזה היינו הך.
יואב ספיר: אני לא חושב שבכל עניין לאדם יש פעמיים זכות לערער.
יואב ספיר: אני חושב שהעניין של מעצר בו בהגדרתו ההליך הוא הליך בלתי שלם, הליך שבו אין עוד החלטה לגבי אשמתו, הוא שונה לחלוטין, הוא מצדיק הבחנה -  וכך המחוקק חשב גם עם חקיקת חוק המעצרים – בינו לבין הערעורים על הרשעה ועל פסק הדין.
דוד רותם: אני גם חושב שצריך פעם אחת ולתמיד לתקן את הנושא של עיכוב ביצוע.
יואב ספיר: באיזה מובן?
דוד רותם: אני חושב שעל שלילת רישיון, אדם שהורשע בעבירה שמצדיקה את שלילת הרישיון שלו, לא צריך שתהיה אפשרות לעיכוב ביצוע.
דוד רותם: אדם עשה תאונת דרכים ועכשיו אתה תתחיל לתת לו עיכוב ביצוע ובינתיים הוא יהרוג עוד שניים.
יואב ספיר: כמובן זה לא עיכוב ביצוע אוטומטי.
יואב ספיר: בית המשפט מסתכל ואם הוא משתכנע שיש סיכוי טוב מאוד לערעור, זאת אומרת שההרשעה עומדת על כרעי תרנגולת.
דוד רותם: אז צריך להיות שהאפשרות לעיכוב ביצוע תהיה בבית המשפט לערעור לאחר שהוגש ערעור.
ישי שרון: כך זה נוהג.
יואב ספיר: זה הדין.
דוד רותם: היום אתה צריך לבקש קודם את בית המשפט שנתן.
יואב ספיר: לא חייב.
דוד רותם: חייב.
דוד רותם: עיכוב ביצוע חייב אם לא הגשת בקשה.
יואב ספיר: אתה יכול גם וגם, אבל מי שמחליט את ההכרעה המהותית, לפעמים בית המשפט שנתן את הכרעת הדין נותן עיכוב ביצוע רק לכמה ימים כדי שתגיש.
דוד רותם: מכיוון שהוא הרשיע, הוא עשה את זה מעבר לכל ספק סביר, אז מה פתאום אתה עכשיו מתחיל לחשוב עוד פעם?
דוד רותם: טוב, רבותיי, תודה רבה.
דוד רותם: אנחנו נשקול את הדברים האלה.
דוד רותם: תיקון טעות בחוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 8), בתשע"א-2010
דוד רותם: הגיע אלי מכתב מיושב ראש הכנסת כי הייתה השמטה בניסוח החוק באופן שבסעיף 9 לחוק אימוץ ילדים, במקום פרט 5 יבוא:     5.	להורה לפי הוראות סעיף 24 לחוק אימוץ ילדים, התשמ"א-1981 בכל הנוגע –      (א)	לייצוג ההליכים לפי סעיף (10), (12)(ג), (13) ו-(13)(א), סעיפים 3 ו-4 לא יחולו.
דוד רותם: (ב)	לייצוג וערעור על החלטה בהליכים לפי סעיף (10), (12)(ג), (13) ו-(13)(א), וסעיף (3) לא יחול".
דוד רותם: אנחנו מתקנים את הטעות הזאת.
דוד רותם: ה צ ב ע ה     התיקון אושר     	תודה רבה.
דוד רותם: אנחנו עוברים לנושא השני שבסדר היום.
דוד רותם: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 32) (רשמי הוצאה לפועל), התשע"א-2010 הכנה לקריאה שנייה ושלישית
תמי סלע: אנחנו נקרא את הסעיפים עם התיקונים שכוללים גם את ההצעות שנכללו בהצעת החוק הממשלתית וגם תיקונים מסוימים שהם מטעם הוועדה, שהם בעקבות הדיון הקודם ודיונים אחרים שהתקיימו.
תמי סלע: הסעיף הראשון הוא סעיף 3 לחוק ההוצאה לפועל שבעצם מוצע להחליף אותו ובמקומו לקבוע סעיף שתוכנו הוא כלהלן:     3.	רשמי ההוצאה לפועל     (א)	שר המשפטים ימנה, לפי בחירה של הוועדה לבחירת רשמים, רשמי הוצאה לפועל.
תמי סלע: הודעה על המינוי תפורסם ברשומות.
תמי סלע: (ב)	לא ימונה לרשם הוצאה לפועל, אלא אזרח ישראלי הכשיר להתמנות שופט בית משפט שלום.
תמי סלע: (ג)	(1)	הוועדה לבחירת  רשמי   הוצאה   לפועל   (בחוק זה –   הוועדה   לבחירת רשמים), תהיה בת שבעה חברים והם:     	בהצעה הממשלתית במקור דובר על כך שחבר אחד הוא שופט שהוא היושב ראש שממנה שר המשפטים בהסכמת נשיא בית המשפט העליון.
תמי סלע: כרגע מונחת כאן הצעה שהוועדה תכלול שלושה שופטים שאחד מהם יהיה יושב ראש הוועדה וגם אותם ימנה שר המשפטים בהסכמת נשיא בית המשפט העליון.
תמי סלע: בהצעה הממשלתית אחד החברים הוא מנהל מערכת ההוצאה לפועל ובהצעה האלטרנטיבית שמונחת כאן  זה לא נכלל.
תמי סלע: סעיף קטן (ג) זהה.
תמי סלע: כלומר, נציב שירות המדינה או מי מטעמו.
תמי סלע: סעיף קטן (ד) כלל לפי ההצעה המקורית נציג של לשכת עורכי הדין שתבחר המועצה הארצית וכרגע מוצע שיהיו שני נציגים של לשכת עורכי הדין.
תמי סלע: בהקשר הזה אני אומר שצריך גם  לתקן תיקון עקיף לחוק לשכת עורכי הדין, סעיף 53(א) שקובע שעורך דין שהוא חבר הוועדה לא יופיע בפני לשכת ההוצאה לפועל שבעצם מכהן בה רשם שהוא היה שותף בבחירתו.
תמי סלע: את הנוסח עצמו נראה אחר כך.
תמי סלע: בסעיף (ה), נציג ציבור בעל השכלה משפטית שימנה שר המשפטים.
תמי סלע: כאן אין הצעות חלופיות אלא זאת ההצעה.
תמי סלע: (2)	הוועדה לבחירת רשמים תקבע את סדרי דיוניה ועבודתה.
תמי סלע: (ד)	רשמי ההוצאה לפועל יהיו עובדי המדינה ויחולו עליהם הדינים החלים על עובדי המדינה בכפוף להוראות לפי סעיף זה וסעיף 3ג.
תמי סלע: (ה)	רשם הוצאה לפועל רשאי לדון ולהחליט ולהורות ככל שיראה לנכון בבקשות בכל עניין הנוגע לניהולו של הליך לפי חוק זה.
תמי סלע: כפי שכבר הוסבר לנו בישיבה הקודמת, למעשה זה סעיף ששאוב מסעיפים שחלים גם היום על דיונים בפני רשמים לפי חוק בתי המשפט.
תמי סלע: כיוון שעכשיו הרשמים לא ממונים לפי חוק בתי המשפט, אז הסעיף הזה מופיע כאן במפורש.
תמי סלע: (ו)	בהפעלת סמכויותיו על פי דין, אין על רשם הוצאה לפועל מרות זולת מרותו של הדין.
תמי סלע: גם על זה דיברנו בישיבה  הקודמת.
תמי סלע: (ז)	כהונת רשם הוצאה לפועל לא תסתיים אלא באחת מאלה:     		(1)	בצאתו לקצבה.
תמי סלע: (2)	בהתפטרות.