GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: והוא עובד הרשות?
דוד רותם: הוא עובד שלכם?
רינת וייגלר: הוא עובד הרשות, והוא חייב להיות עובד סוציאלי.
דוד רותם: בירושלים למשל, מנהל לשכה לשירותים חברתיים יש בקטמון ואחד בתלפיות או זה מישהו שיושב בכיכר ספרא?
יצחק קדמן: יש שבע לשכות בירושלים.
רינת וייגלר: מי שיושב בכיכר ספרא זה מנהל האגף.
רינת וייגלר: מנהל הלשכה, זה לשכה.
תמי סלע: לשכה ספציפית שהעבריין מקושר אליה.
דוד רותם: קודם כול צריך לציין: "מנהל הלשכה לשירותים חברתיים ברשות המקומית המטפל בעבריין ובבני משפחתו".
רינת וייגלר: זה כתוב: "שבהם מטופל עבריין המין".
רינת וייגלר: "למנהל הלשכה לשירותים חברתיים או למנהל המוסד הטיפולי שבהם מטופל עבריין המין".
רינת וייגלר: יש פה אולי בעיית ניסוח.
דוד רותם: חשוב גם "בני משפחתו".
תמי סלע: ב-(1) צריך גם להתייחס גם לבני משפחה.
רינת וייגלר: בסדר, אפשר להוסיף את זה.
רינת וייגלר: אין בעיה.
רחל גוטליב: חשבנו לכתוב ברישא שקראה תמי כמו שכתוב בסעיף הקודם: "ככל שיש בכך כדי לסייע במילוי תפקידם".
רחל גוטליב: כלומר "רשאיות יחידות הפיקוח למסור מידע כמפורט להלן מיוזמתן או לפי בקשתן, ככל שיש בכך כדי לסייע לצורך מילוי תפקידן".
רחל גוטליב: שיהיה ברור שזה לא כל המידע, אלא מידע עד כמה שהוא דרוש לצורך מילוי תפקידם.
רחל גוטליב: זה ברישא.
רינת וייגלר: וגם כדי להבהיר שהמטרה היא שיעשו איתו משהו ולא רק למסור מידע.
דוד רותם: יחידת הפיקוח, אני רוצה לדעת כמה פקידים יש לכם שיתחילו לעשות את כל העבודה הזאת, לבדוק מה כן דרוש ומה לא דרוש?
דוד רותם: הרעיון הוא שאת אומרת: "רשאית יחידת הפיקוח למסור לגורמים המפורטים להלן מידע"- -
רחל גוטליב: ביוזמתם או על פי בקשת הגורמים.
דוד רותם: אז עכשיו יהיה צריך להיות מצב שמנהל הלשכה פונה אליהם, הם צריכים לבדוק האם זה דרוש או לא דרוש.
דוד רותם: בקיצור, כמה פקידים יש לכם?
קריאה: המון.
רינת וייגלר: לצורך הזה חשבנו להתוות נהלי עבודה שבהם יהיה ברור באיזה מקרים מצופה שיחידת הפיקוח תדווח, ובאיזה מקרים הלשכה תבקש.
רינת וייגלר: זאת אומרת יהיו גם אינדיקציות ללשכה שאלה המקרים שאתה צריך להעלות בדעתך שאולי יש צו פיקוח, ולהפך –  כדי לא לגרום למצב שיחידת הפיקוח שלא היה לה מעולם אינטרס – וודאי אין לה גם היום – לפזר מידע.
רינת וייגלר: אבל שלא יהיה מצב שמועבר מידע לרשות הרווחה, ובעצם בפועל אין להם מה לעשות איתו, ומצד שני גם לא ליצור מצב שבו רשויות הרווחה לא מבקשים את המידע כשהם זקוקים לו.
רינת וייגלר: לצורך הזה אנחנו כבר התחלנו בחשיבה, ואנחנו מבקשים להתוות ממש את שיקול הדעת ולקבוע נהלים לצורך הזה – מה עושים, מתי עושים, מתי מבקשים; כדי שכמו שאתה אומר לא יתעסקו עם זה כל הזמן, אבל מצד שני כאשר יש צורך זה יגיע.
תמי סלע: ומנהל המוסד הטיפולי לא מוגדר כרגע בהצעה.
רינת וייגלר: זה בכוונה לא מוגדר.
רינת וייגלר: עקרונית הכוונה היא לא רק למוסד שמטפל בו מכוח החוק הזה – הרי לא מדובר רק על יחידת שיקום, אלא גם אם עבריין מין מטופל במסגרת לגמילה מסמים או אלימות במשפחה או מוסד אחר שהוא לא מכוח החוק הזה אז הגורם המטפל במוסד אמור לדעת שיש עליו צו פיקוח.
דוד רותם: המוסד הטיפולי זה מקום שבו אדם שוהה או שהוא בא והולך, בא והולך?
קריאה: יכול להיות כזה ויכול להיות כזה.
דוד רותם: האם צריך לדעת את זה גם מנהל הלשכה וגם מנהל המוסד?
דוד רותם: האם כולם צריכים לדעת את זה?
רינת וייגלר: או.
דוד רותם: זה לא "או".
דוד רותם: ה"או" שכתוב פה זה "או זה, או זה, או זה".
דוד רותם: זה לא "או" שאתה לא מוסר פעמיים.
רינת וייגלר: זה לא "או" שאתה לא מוסר פעמיים.
רינת וייגלר: אבל יכול להיות מצב שאתה צריך למסור פעמיים, ויכול להיות מצב שאתה לא צריך למסור.
רינת וייגלר: יכול להיות מצב שזה מספיק לעובד הסוציאלי במרכז שהוא מטופל בו – זה הכול לפי הרלוונטיות של העניין.
דוד רותם: השאלה היא מי מפקח.
דוד רותם: זה מידע מאוד רגיש, ואם הוא מתחיל להסתובב למ"פ בשטח ולמ"מ ולסמל- -
רינת וייגלר: אז מצד אחד ניסינו לצמצם, ומצד שני באים ואומרים, למה לא לעובד הסוציאלי שמטפל בבני משפחתו.
רינת וייגלר: כל הזמן אנחנו מנסים לעשות איזון שמצד אחד המידע הזה לא יסתובב, ומצד שני הוא יגיע למי שהוא צריך להגיע.
דוד רותם: העובד הסוציאלי שמטפל בבני משפחתו בוודאי צריך לדעת על הדברים האלה.
רינת וייגלר: אני מסכימה, אבל מצד שני ודאי שגם העובד הסוציאלי שמטפל בו במסגרת צריך לדעת.
רינת וייגלר: על זה אין לנו מחלוקת.
דוד רותם: לכן כתוב: "לעובד הסוציאלי המטפל בו".
לילה מרגלית: - - - גם לכל הגופים מסביב.
רינת וייגלר: אולי צריך לומר שאם הוא לא נופל לאחת הסיטואציות האלה, ואין לו, ואין לו, ואין לו – אז למנהל הלשכה.
לילה מרגלית: למה?
לילה מרגלית: מה המניע?
דוד רותם: צריך להיות מצב שזה או זה, או זה, או זה – לא במובן של "לרבות", אלא "או".
דוד רותם: לא "ו/או", אלא "או".
לילה מרגלית: אבל אם אין לו עובד סוציאלי אז בשביל מה?
לילה מרגלית: ברגע שיהיה לו עובד סוציאלי זה יהיה רלוונטי.
רינת וייגלר: העובדה שמנהל הלשכה יקבל את המידע הזה תצריך ממנו לעשות משהו.
רינת וייגלר: זה הרעיון, לא מדובר פה על עבירה- -
לילה מרגלית: מה הוא יעשה?
רינת וייגלר: למשל, לדאוג לטפל בבני המשפחה שלו.
רינת וייגלר: נניח שאין לו, הוא לא מוכר, אבל אם המידע שמגיע אליו מצביע על סיכון כלשהו לקטינים- -
דנה קייזר: ואם האימא אומרת שהיא לא רוצה?
רינת וייגלר: אז היא אומרת שהיא לא רוצה.
רינת וייגלר: תמיד היא יכולה להגיד שהיא לא רוצה.
ישי שרון: שירותי הרווחה לא יידעו שיש בני משפחה.
רינת וייגלר: ואחר כך ישאלו איך שירותי הרווחה ידעו ולא עשו עם זה שום דבר, כמו שפועלים בכל מקרה.
יצחק קדמן: יש ערך רב מאוד לכך שגורם כלשהו בקהילה יהיה גם אחראי, ולא פקיד זוטר, אלא שגורם כלשהו בקהילה יידע שבקהילה יש אדם כזה.
יצחק קדמן: זה חשוב לאין ספור החלטות, כמו איפה להקים מעון יום, באיזה צעדים לנקוט כדי להרגיע הורים, כפי שהיה בצפון תל-אביב.
יצחק קדמן: בפשרה בין לפתוח את המרשם לכל האזרחים, כפי שרוצה חבר הכנסת אפללו לבין להשאיר את זה רק לקצין פיקוח אחד, חייב להיות גורם בקהילה, שאליו גם באים אחר כך בטענות למה אף אחד לא חסך את העניין הזה.
יצחק קדמן: היה הסיפור עם האחים מבני עי"ש וכדומה.
יצחק קדמן: לכן חשוב שיהיה גורם מקצועי אחד בקהילה שיכול להחזיק במידע הזה ולהשתמש בו לצורך הרגעת ההורים, לצורך קביעת מקום שבו יוקם גן ילדים חדש.
יצחק קדמן: אחרת יהיה לחץ גדול מאוד לפתוח את זה לכל מיני גורמים נוספים.
דוד רותם: ד"ר קדמן, אני מוכרח לשאול שאלה – לא הבנתי.
דוד רותם: נניח שנתתי את המידע הזה למישהו בקהילה – לראש העיר – ואמרתי לו שברחוב כך וכך גר עבריין מין- -
קריאות: זאת לא המטרה.
דוד רותם: - - לכן הוא מחליט שבאותו רחוב הוא לא מקים את המעון, והוא מקים את זה ברחוב השני, וביום שחתכו את הסרט עבריין המין עבר דירה.
יצחק קדמן: אם הוא עבר דירה הוא צריך לדווח.
דוד רותם: הוא צריך לדווח, אבל אתה לא רוצה שיעבירו אז את המעון.
דוד רותם: יצחק קדמן:     	אבל אתה יכול לקבוע כל מיני מגבלות על עבריין המין בהתאם לכך.
קריאה: אבל זה לא עושה מנהל הלשכה- - -
דוד רותם: ולא מישהו בקהילה.
קריאה: זה מידע לצורך טיפול בעבריין, טיפול במשפחה, טיפול בנפגע.
יצחק קדמן: גם טיפול בקהילה.
יצחק קדמן: את יודעת מה קורה בקהילות קטנות שמגיע אדם לשם?
יצחק קדמן: את רוצה להשאיר את זה לשמועות?
גיל שפירא: ואז הוא יצטרך - - - לוועדה לתכנון ובנייה כדי שלא יתנו אישור לטאבו?
דוד רותם: ד"ר קדמן, כשנגיע לשאלה איך נפתח את המרשם , כמו שרוצה חבר הכנסת אפללו, אז נעסוק גם בשאלה האם יש להוסיף שם אנשים.
תמי סלע: כרגע המוקד הוא גורמים שמטפלים בעבריין המין ובבני משפחתו.
דוד רותם: וזה מידע פנימי שעובר.
רחל גוטליב: והמידע דרוש לצורך הטיפול.
רינת וייגלר: זה אנחנו מבקשים להוסיף.
לילה מרגלית: כל הנקודות האלה לא נוגעות לטיפול.
דוד רותם: לא, עכשיו אנחנו מדברים רק על העבריין ועל משפחתו.
לילה מרגלית: אבל הנימוקים האלה- - -
דוד רותם: לא, זה בסעיף של חבר הכנסת אפללו.
תמי סלע: ואז השאלה היא האם זה לכולם במקביל או שאם יש לו גורם ספציפי שמטפל בו אז מסתפקים בזה או גם מעבירים גם את זה למנהל הלשכה.
תמי סלע: שנית, כמו שהבנתי הכוונה היא שגורמים פרטיים לא יקבלו.
תמי סלע: זה לא עולה מהנוסח כי עובד סוציאלי יכול להיות גם גורם פרטי שמטפל וגם מוסד טיפולי יכול להיות מוסד טיפולי פרטי שהוא נמצא בו בטיפול, אז אם אתם רוצים להשיג את המטרה הזאת צריך להגיד את זה.
תמי סלע: וגם נראה לי שיכולים להיות גורמים פרטיים שהם לא עובד סוציאלי שאני כן אולי רוצה שהם יקבלו.
רחל גוטליב: מי למשל?
תמי סלע: פסיכולוג שהוא חלק משירות ציבורי שמטפל בו, פסיכיאטר.
דנה קייזר: קרימינולוג שמתפקד כרכז שיקום האסיר בלשכת הרווחה, כמו שאני הייתי במשך חמש שנים.
דנה קייזר: אני תפקדתי כעובדת סוציאלית לכל דבר ועניין- -
רחל גוטליב: כשטיפלת בעבריין?
דנה קייזר: ובמשפחתו בהיותו בבית הכלא.
רחל גוטליב: אז אם כך את בפנים.
דנה קייזר: אבל אני לא עובדת סוציאלית.
דנה קייזר: מעולם לא הייתי, ואין לי גם כוונה.
רחל גוטליב: רינת, זה יכול להיות עובד סוציאלי או לא עובד סוציאלי?
רינת וייגלר: אני לא יודעת, לא דנו בגורמים אחרים.
רינת וייגלר: זה לא היה בדיון.
רינת וייגלר: צריך אולי לדון בגורמים אחרים.
רינת וייגלר: אני לא מייצגת פה את כל הגורמים.
רינת וייגלר: אני יכולה להתייחס לבקשה שהייתה להסדיר את חילופי המידע בין רשויות הרווחה.
רינת וייגלר: אם עולים כאן גורמים נוספים צריך לדון בכך.
דנה קייזר: גורם מטפל מטעם הרשות המקומית.
יצחק קדמן: מנהל הלשכה הוא זה שצריך לנווט את זה, לא שכל עובד יתחיל לפנות- -
רחל גוטליב: אני לא יודעת מה זה גורם מטפל.
רחל גוטליב: מצד שני אנחנו לא רוצים לפזר את המידע.
רחל גוטליב: לכן עובד סוציאלי נראה בדיוק מתאים.
דנה קייזר: זה ממש לא מדויק.
דנה קייזר: אני יודעת על כמה מקומות שמעסיקים אנשי טיפול אחרים בתפקידים בלשכות הרווחה המקומיות.
דנה קייזר: אין לנו כל התנגדות לעניין לשכת הרווחה המקומית כי היא באמת הגוף שאמון בקהילה על הרווחה.
יצחק קדמן: צריכה להיות כתובת אחת – מנהל הלשכה לשירותים חברתיים, אחרת יהיו פה מאות אנשים שיפנו לקבל מידע.
דנה קייזר: אני הייתי עובדת רשות מקומית, אני קיבלתי משכורת מהרשות המקומית, ישבתי בישיבות צוות של עובדים סוציאליים – הכול נכון, אבל בהכשרתי אני לא עובדת סוציאלית.
דנה קייזר: אני ריכזתי תחום ייחודי.
דוד רותם: אתם ממילא עוד לא החלטתם גם ביניכם מה אתם רוצים.
דוד רותם: אתם תנסחו את (1) ו-(2) שוב.
תמי עשת סבג: אני רוצה לשאול למה זה מוגבל רק ליחידת הפיקוח למסור מידע; האם מטפלים כלולים בסעיף אחר?
תמי עשת סבג: אם גורם טיפולי סבור- -
רחל גוטליב: לא, זה מידע שלא יועבר.
רחל גוטליב: זה יועבר לצורך טיפול, ולא יועבר עוד.
תמי עשת סבג: לא רק לצורך טיפול, אני שואלת.
רחל גוטליב: הוא מועבר למטפל לצורך טיפול, הוא לא יעביר את זה עכשיו הלאה.
תמי עשת סבג: בוודאי שלא, אבל אני שואלת האם יש סעיף שמתייחס לזה.
תמי עשת סבג: אם אני כגורם שמטפל בעבריין יודעת שהמשפחה שלו מטופלת בקהילה, ויש מידע שאני חושבת שהוא רלוונטי שהם ידעו אותו לצורך הטיפול?
דוד רותם: את לא יכולה להעביר.
תמי עשת סבג: למה?
דוד רותם: משום שאחרת זה יגיע למ"פ, למ"מ, למ"כ, לסמל.
תמי עשת סבג: לצורך הטיפול ולצורך יישום התוכנית.
תמי עשת סבג: למה זה מוגבל רק ליחידת הפיקוח למסור את המידע?
דוד רותם: כי יחידת הפיקוח מחזיקה במידע; היא מרכזת את המידע.
תמי עשת סבג: אבל היא לא מרכזת מידע טיפולי.
דוד רותם: היא תחליט למי היא מעבירה ולמי היא לא מעבירה.
דוד רותם: לא יהיה מצב שמי שמקבל את המידע יכול להעביר אותו הלאה.
דפנה ביינוול: יש לה מידע שהיא אוגרת תוך כדי הטיפול.
תמי עשת סבג: זה לא אוטומטית.
דפנה ביינוול: זה לא אוטומטית, אבל היא רוצה להיות יכולה להעביר אותו לגורמים שהיא חושבת שצריכים לדעת אותם.
דפנה ביינוול: זה מה שהיא אמרה.
דוד רותם: סליחה, זה לא קשור לחוק הזה.
יצחק קדמן: מה זה קשור לחוק הזה?
דפנה ביינוול: היא מטפלת רק באלה.
רינת וייגלר: אבל זה העברת מידע בין גורמים מטפלים.
דוד רותם: אם היא מחליטה להעביר מידע, למה אני צריך להתעסק עם זה?
דוד רותם: זה לא קשור לחוק זה, זה לא יחידת הפיקוח.
תמי עשת סבג: זאת הייתה השאלה, אם זה מכוסה בסעיפים אחרים.
דוד רותם: אני לא יודע אם זה מכוסה.
דוד רותם: בואי נאמר ככה, מידע שאת תקבלי מיחידת הפיקוח אסור לך להעביר.
דפנה ביינוול: זה ברור.
דוד רותם: אם את צברת מידע, אין שום בעיה.
דוד רותם: זה לא קשור לחוק הזה, זה קשור לאתיקה שלכם.
יצחק קדמן: השאלה שנשאלה גם פה היא השאלה של העברת מידע לקטין ולבני משפחתו.
תמי סלע: לנפגע.
תמי סלע: זה (2).
רחל גוטליב: זה לא לקורבן עצמו.
רחל גוטליב: זה למטפל בקורבן.
יצחק קדמן: לא מוזכר פה הקטין עצמו.
דוד רותם: אם נפגע העבירה הוא קטין גם לעובד הסוציאלי ולפקיד הסעד.
יצחק קדמן: לא. יש לנו נערה שנפגעה מעבריין מין, והנערה הזאת עכשיו בפאניקה מוחלטת, ואני רוצה שקצין הפיקוח יגיד לה שהוטלו על הנאשם שפגע בה המגבלות הבאות, ולכן בשקט את יכולה לצאת בלילה מהבית כי אסור לו לצאת מהבית.
יצחק קדמן: לא כתוב שם שום דבר לנפגע, כתוב "לעובד הסוציאלי המטפל בו".
דפנה ביינוול: לפי חוק זכויות נפגעי עבירה אנחנו חייבים להעביר את כל המידע שנוגע- -
תמי סלע: נסכם את סעיף (1).
תמי סלע: הדברים שסוכמו הם שזה יחול גם על הגורמים המטפלים בבני המשפחה.
תמי סלע: אתם תבחנו איזה גורמים מטפלים נוספים ברשויות הרווחה הם רלוונטיים, חוץ מעובד סוציאלי; ושיובהר שכשמדובר במוסד הטיפולי או מוסד מטפל אחר, הכוונה היא לגורם ציבורי ולא גורמים פרטיים.
תמי סלע: צריך יהיה לנסח את זה.
רחל גוטליב: סוכם גם בגדול על כתובת אחת.
רחל גוטליב: זאת אומרת שזה חילופי, זה לא מצטבר.
רחל גוטליב: אבל אני רוצה לבדוק את זה איתם.
רחל גוטליב: דבר נוסף שסוכם הוא שמידע שהועבר לפי סעיף זה לא יועבר עוד.
תמי סלע: האם צריך לומר: "אלא אם ההעברה מותרת מכוח חוק אחר"?
שלי גרינברג: לטעמנו, ביחידת הפיקוח, המטרה של הסעיף הזה הייתה שגם קצין הפיקוח יוכל להגיע למוסד כלשהו שבו יש כרגע מפוקח עבריין מין, ויוכל לומר למנהל, שים לב, יש לך פה עבריין מין.
שלי גרינברג: לפעמים הם פשוט לא יודעים.
שלי גרינברג: הוא נמצא במוסד לגמילה, והם לא יודעים שהוא עבריין מין- -
קריאה: לא כמועסק.
שלי גרינברג: לא כמועסק.
תמי סלע: זה תמיד מקום ציבורי?
תמי סלע: אין מקומות פרטיים כאלה שגם רלוונטי שיידעו?
קריאות: יש, בוודאי.
תמי סלע: למה אתם צריכים להגביל את זה?
תמי סלע: אני לא מבינה.
שרונה עבר הדני: כל המסגרות לטיפול במשתמשים בסמים הם לא ממשלתיים.
דנה קייזר: בעניין של המקומות הפרטיים אני רוצה לתת דוגמה.
דנה קייזר: התקשרה אליי לפני כשלושה שבועות רעייתו של מטופל שלנו שכרגע נשאלת השאלה האם להאריך את צו הפיקוח שלו או לא; אחד התנאים הוא שהוא לא ישתה אלכוהול, והיא סיפרה לי שהוא חזר לשתות.
דנה קייזר: זה מידע מאוד חשוב שאני אעביר ליחידת הפיקוח, וגם אם אני מטפלת פרטית, והוא משלם לי ממיטב כספו זה מידע שחשוב שאני אעביר ליחידת הפיקוח.
דנה קייזר: לדעתי, הסעיף הזה בחוק פוטר אותי מהעניין הזה.
דוד רותם: זה רק הפוך – יחידת הפיקוח לא תעביר.
רינת וייגלר: הסעיף לא נועד למנוע מאנשים שיכולים להעביר מידע, להעביר אותו.
רחל גוטליב: את יכולה למסור מידע ככל שאת רוצה.
שרונה עבר הדני: יש כאן שני נושאים: מידע שנמצא אצל מטפלים או גורמים שיש עליהם חובות חיסיון- -
רחל גוטליב: לא קשור לזה.
רחל גוטליב: שרונה עבר הדני:     	היא העלתה את הנושא הזה.
רחל גוטליב: אבל פה מדובר במידע שנמצא ביחידת הפיקוח, שהם רוצים להעביר, והשאלה היא לאן מותר להם להעביר אותו ובאלו נסיבות.
דוד רותם: מכיוון שדיברנו כבר שצריך להסדיר את כל הנושא של המטפלים, אז כשיסדירו את הנושא יהיה צריך לקבוע גם מה החובות שלהם להעביר, ומה הזכויות שלהם לקבל.
תמי סלע: הסעיף השני מדבר על המסירה של המידע לגורמים שמטפלים בנפגע עבירה.
תמי סלע: "לעובד הסוציאלי ולפקיד הסעד המטפלים בנפגע העבירה, ואם הנפגע הוא קטין – גם לעובד הסוציאלי ולפקיד הסעד המטפלים בבני משפחתו –  מידע לגבי תנאי הפיקוח והמעקב ותוכנית השיקום, ככל שהם מגבילים את מקום הימצאו של עבריין המין או שמטרתם להגן על נפגע עבירה, וכן מידע על רמת הסיכון הנשקפת מעבריין המין לביצוע עבירת מין נוספת כלפי נפגע עבירה".
דוד רותם: פה ד"ר קדמן צודק.
דוד רותם: במקרים מסוימים יכול להיות שצריך את זה גם לנפגע עצמו.
רינת וייגלר: אבל זה מכוח חוק זכויות נפגעי עבירה.
יצחק קדמן: אז תכתבי את זה גם פה.
דוד רותם: אני למדתי ממחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שכל פעם שאני אומר, בואו נוסיף את זה בחוק, הם אומרים לי שאם נוסיף את זה בחוק הזה זה יתפרש אחרת בחוק אחר.
דוד רותם: עצם העובדה שאנחנו שותקים פה, וזה חוק מאוחר, וזה חוק ספציפי, יכול להיות מצב שאת חוק נפגעי העבירה יפרשו אחרת.
דוד רותם: למה זה מפריע לנו לכתוב את זה במפורש?
דוד רותם: בואו נכתוב את זה במפורש.
רחל גוטליב: זה לא מפריע.
תמי סלע: יש דברים שכבר היום הנפגע יכול לקבל, אבל זה לא כל מה שכתוב פה.
תמי סלע: זה תנאי הפיקוח ולא לגבי רמת הסיכון.
דוד רותם: אני דיברתי על נושא מסוים שמציק לי, ולדעתי, קדמן צודק בזה.
רחל גוטליב: אתה אומר: "ואין בכך כדי לגרוע מהחובות".
רחל גוטליב: כי אני לא רוצה לנסח מחדש את החוק ההוא שנחקק.
דוד רותם: אז תכתבי:שאין בכך לגרוע מהחובות המוטלות בחוק ההוא.
לילה מרגלית: מתנאי הפיקוח.
דוד רותם: אנחנו מדברים על תנאי הפיקוח.
דוד רותם: מה זה המידע הנוסף?
תמי סלע: לא, פה זה גם מידע לגבי תוכנית השיקום וגם לגבי רמת הסיכון שנשקפת ממנו לביצוע.
תמי סלע: פה זאת עבירת מין נוספת כלפי נפגע עבירה.
דוד רותם: כלפי נפגע העבירה?
דוד רותם: אז יכול להיות שכן צריך להגיד "לנפגע עבירה".
דוד רותם: צריך להגיד לנפגע עבירה, דע לך שרמת הסיכון שהוא יפגע בך היא גדולה, תיזהר, אל תהיה קרוב אליו.
דפנה ביינוול: במקרים האלה הרי בודקים את רמת הסיכון כבר בהערכת המסוכנות, ולכן בתוך יחידת הפיקוח בתנאים ובמגבלות שיחידת הפיקוח קובעת יש מגבלות שקשורות רק לנפגע עבירה.
דפנה ביינוול: אם יש סיכון לנפגע עבירה, ונניח שהם קובעים שאסור לו להתקרב במרחק של רדיוס לנפגע עבירה או הוא צריך להיות בבית, הם חייבים להודיע את זה לנפגע העבירה.
קריאה: מי חייב להודיע?
דפנה ביינוול: יחידת הפיקוח.
דוד רותם: הניסיון הוא מצוין כי הוא בדרך כלל באולם ממוזג של בית משפט.
דוד רותם: אבל נפגע עבירה, כל פעם שהוא רואה את הפוגע יש לו דפיקות לב גדולות.
דוד רותם: אם לא נגיד לו שעל-פי צו הפיקוח לעבריין אסור להתקרב אליו במרחק של שמונה קילומטר - -
תמי סלע: זה כן, אבל לא שהוא בעל מסוכנות גבוהה.
מיכל רוזין: אם הוא שינה את מקום מגוריו?
דוד רותם: אם הוא שינה את מקום מגוריו צריך להודיע לו.
מיכל רוזין: אבל לא מודיעים.
מיכל רוזין: השאלה מי מודיע.
רחל גוטליב: יש חובה להודיע לגבי שינוי בתנאי הפיקוח.
דוד רותם: האם כאשר יש עלייה ברמת המסוכנות- -
רחל גוטליב: בכלל לא מודיעים לו מהי הערכת המסוכנות.
רחל גוטליב: מודיעים לו את המידע שנחוץ לו כדי להיזהר.
דוד רותם: עלייה ברמת הסיכון זה לא רלוונטי?
יצחק קדמן: ושינוי כתובת זה לא רלוונטי?
דפנה ביינוול: עלייה ברמת הסיכון כלפי הציבור.
דוד רותם: לא כלפי הציבור, כלפי - - -
דפנה ביינוול: אז מודיעים.
רחל גוטליב: אם אומרים לו לא לגור במקום מסוים כדי שלא יגור קרוב לאותו נפגע עבירה אז שינוי התנאי הוא משמעותי מבחינתו.
רחל גוטליב: על זה יש חובה להודיע לו.
רחל גוטליב: לנפגע העבירה.
קריאה: אבל מי מודיע?
רחל גוטליב: מי שצריך להודיע - -
מיכל רוזין: - - - וחוק זכויות נפגעי עבירה.
מיכל רוזין: אבל לא מודיעים כי הפיקוח לא מעביר את המידע הזה.
דפנה ביינוול: השינוי ייכנס למערכת מנ"ע.
דפנה ביינוול: אבל זה עוד לא נכנס.
דוד רותם: איזו מערכת?
דפנה ביינוול: מערכת נפגעי עבירה.
דפנה ביינוול: מערכת שמודיעה על כל שינוי.
דוד רותם: איך היא מתבצעת?
דוד רותם: זאת המערכת הממוחשבת?
דוד רותם: מתי המערכת הממוחשבת במשטרה תהיה מוכנה?
דפנה ביינוול: היא עובדת.
דפנה ביינוול: רק נושא עברייני מין עוד לא נכנס.
דוד רותם: היא עובדת – מצוין.
דוד רותם: מתי הנושא של עברייני מין ייכנס?
רחל גרייבין: אני לא יודעת.
דוד רותם: אי אפשר לדעת.
רחל גרייבין: האחריות למידע הזה הוא של היועץ המשפטי לממשלה ולנציגו, ומשם יישאב המידע.
יצחק קדמן: אבל היום הפיקוח לא יכול אפילו להודיע.
דוד רותם: מכיוון שאני רוצה לסגור את הישיבה כי יש לנו דיון ב-12:00 אני מבקש להתייחס לשני הסעיפים האחרונים האלה.
דוד רותם: דברו עם כל הגורמים.
דוד רותם: צריך לוודא שמידע שמגיע, על-פי חוק, מגיע ולא ששוכחים להעביר אותו.
דוד רותם: צהריים טובים, אני פותח הדיון.
דוד רותם: נדון היום בהצעת חוק הגיור הצבאי, התשע"א-2010, שלי ושל חבר הכנסת רוברט אילאטוב, הכנה לקריאה ראשונה.
דוד רותם: יש לנו גם על סדר היום הצעת חוק של חה"כ של זבולון אורלב ואורי אורבך - הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה)(תעודת המרה למתגייר במהלך שירותו הצבאי).
דוד רותם: אני יודע שאתם מבקשים שלא נדון בחוק שלכם, אין בעיה.
שלמה מולה: מה, התחרטו?
דוד רותם: אני לא יודע, הוא יסביר לך מה הם רוצים.
דוד רותם: אני רוצה להבהיר בתחילת הדיון.
דוד רותם: פסק ההלכה של הרב עובדיה יוסף הוא חדשנות שאין כדוגמתה.
דוד רותם: הוא לקח על כתפיו אחריות עצומה לאשר את כל הגיורים הצבאיים שנעשו.
דוד רותם: הוא נתן הוראה לרבנות הראשית לחתום על תעודות ההמרה, ולמעשה אפשר היה לחשוב שבכך בא הפתרון לבעיה.
דוד רותם: כאשר הגשנו את הצעת החוק – לפחות חבר הכנסת רוברט אילאטוב ואני – לא היתה לנו כוונה שהפעמונים יצלצלו בצווארנו שאנחנו פתרנו את הבעיה.
דוד רותם: היתה לנו כוונה לפתור בעיה, ולמעשה, ברגע שהבעיה נפתרה, התחילו הלחצים – הבעיה נפתרה, תסיר את הצעת החוק שלך.
דוד רותם: אני מניח שבמהלך הדיון הדברים גם יובהרו למה אני לא מוכן לקבל את זה.
דוד רותם: בין היתר לאחר שאני אשמע את הרב גפני.
אברהם מיכאלי: אתה מתואם אתו?
דוד רותם: לא, אבל אני קורא את העיתון שלו כל בוקר.
אברהם מיכאלי: אבל הוא לא כותב- -
דוד רותם: חבר הכנסת מיכאלי, הנושא הוא רציני מדי.
דוד רותם: אני לא מתכוון – לא לעשות בו מחטפים, לא לאפשר להפוך אותו לצחוק, הנושא הרבה הרבה יותר מדי רציני כדי שמישהו יזלזל בו.
דוד רותם: החשש הגדול שלי, רבותיי, ואני, לצערי, לא רואה פה נציג של הוועדה שנתבקשה לבדוק את הדברים כי אני קראתי בתקשורת כל מיני דברים שהם כתבו בהחלטות שלהם.
דוד רותם: אחד הדברים שהם כתבו, בין היתר - -
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אתה יכול לומר לנו איזו ועדה?
קריאה: הוועדה של הדיינים.
שלמה מולה: אני ביקשתי מהיושב ראש שיסביר - מי הדיינים?
שלמה מולה: מה ההרכב?
שלמה מולה: מי מינה אותם?
שלמה מולה: האם זה מחייב אותנו?
שלמה מולה: לא מחייב אותנו?
שלמה מולה: לא נראה לי שזה מחייב אותנו.
דוד רותם: רבותיי, יש לי בקשה – אל תתחילו עם הוויכוחים האלה, לא אתן להפוך את זה לנושא פוליטי.
נסים זאב: אבל החוק פוליטי.
נסים זאב: הוא שערורייתי  - -
דוד רותם: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.
נסים זאב: אל תקרא לי יותר מדי מהר.
דוד רותם: רבותיי, המצב הוא כזהף הרב הראשי לישראל, הראשון לציון הרב עמאר, מינה ועדה שמורכבת מדיין, הרב בן שמעון,  משני חברים  במועצת הרבנות הראשית - -
חיים רמון: - -
דוד רותם: גם הוא דיין.
דוד רותם: שני דיינים וחבר במועצת הרבנות הראשית, הרב אליטוב, שיבדקו את הנושא של הגיור הצבאי.
שלמה מולה: 60 שנה אחורה או רק - -
דוד רותם: מאז שיש גיורים צבאיים.
דוד רותם: הוועדה הזו לא המליצה ולא קבעה דבר לגבי הגיורים בעבר.
דוד רותם: היא קבעה שלגבי העתיד יש צורך לבצע תיקונים מסוימים.
דוד רותם: בעקבות זה הוועדה והרב עמאר נפגשו עם הרב עובדיה יוסף והוא, שאצלו רוח ההקלה, מה שנקרא "כוח דהיתר עדיף" ובאותו כוח שבו הוא התיר את העגונות אחרי מלחמת יום הכיפורים, נתן הוראה לאשר את הגיורים הצבאיים.
דוד רותם: זה, כמובן, מעורר שאלה מסוימת כלפי ועדת הרבנים, משום ש למה הם לא יכלו לאשר את זה, למה הרב עמאר לא היה יכול לאשר את זה, ויותר מכך -אם הרב עובדיה יוסף לקח על עצמו את האחריות וקבע שהגיורים הם בתוקף, למה צריך לעשות שינויים?
דוד רותם: לצערי, אין פה נציג של הוועדה הזו.
דוד רותם: ביקשתי שהם יגיעו.
דוד רותם: אם הם לא יבואו היום הם יבואו בישיבה הבאה.
דוד רותם: אנחנו נבדוק את הדברים לעומק, זה לא יהיה פוליטי, זה לא יהיה מחטף, לא עניין של רוב מקרי לכאן או לכאן, אלא תיעשה בדיקה רצינית ביותר של כל הנושא.
שלמה מולה: אני יכול לשאול שאלה טכנית?
שלמה מולה: האם מבחינה סטטוטורית – הרבנות הראשית, שבעצם מייצגת את המדינה לא היתה אמורה לתת תשובה חד משמעית בסוגיה, למרות שכולנו מכבדים, מעריכים את הרב עובדיה יוסף - האם פסיקתו היא סטטוטורית?
שלמה מולה: יש בה תוקף חוקתי?
שלמה מולה: אני חוזר על המשפט –תוקף חוקתי?
שלמה מולה: כי מבחינתנו, הרבנות הראשית היא הגוף החוקי שהמדינה סומכת עליו.
שלמה מולה: לכן זה שהרב עמאר שלא נתן את מילותיו, מבחינתנו, כוועדה שהולכת לקיים דיון מעמיק – מה זה אומר מבחינה חוקתית - אני מבקש את ההתייחסות - -
דוד רותם: מבחינה חוקתית פסקי הלכה לא מחייבים את המדינה.
דוד רותם: מבחינה חוקתית, מה שקרה זה שפסק הלכה שניתן על ידי הרב עובדיה יוסף, מחייב, אמור לחייב, כי זה פסק הלכה של אדם גדול בתורה – אמור לחייב את הרבנות הראשית.
דוד רותם: אני יודע, כן, גפני, אל תסתכל עלי במבט כזה.
דוד רותם: אני יודע שהוא לא מחייב את כל חברי מועצת הרבנות הראשית.
משה גפני: אני מבקש שיהיה רשום בפרוטוקול שלא היה לי שום מבט.
נינו אבסדזה: ופסק ההלכה הזה מחייב רק בדיעבד – מה שהיה בעבר.
נינו אבסדזה: שום דבר לא מובטח לגבי מחר, אם אני מבינה נכון.
דוד רותם: לא רק ששום דבר לא מובטח לגבי מחר, אלא –הרב עובדיה יוסף כתב בפסק שלו שיש לבצע את התיקונים  - -
נינו אבסדזה: כלומר – להקשות.
דוד רותם: זה לא להקשות, זה להאריך את משך הקורס.
דוד רותם: בואו, לא צריך לעשות מכל דבר שהוא לא עניין – עניין.
שמואל יסלזון: יש לנו הבהרות חד משמעיות.
שלמה מולה: לא קיבלתי תשובה.
שלמה מולה: לא ענית לשאלה שלי: האם הרבנות הראשית - -אני, מבחינתי, מה שאני מבין, בבית הספר למשפטים לימדו אותי – יש מוסד שנקרא "רבנות ראשית".
שלמה מולה: יש ל ו אחריות ממסדית או חוקתית או מדינאית.
שלמה מולה: לכן אני שואל את השאלה הזו.
דוד רותם: בכל מה שקשור לנושא הגיור אין לרבנות הראשית מעמד.
נסים זאב: מה זה שו"ת?
נסים זאב: רבע שעה.
נסים זאב: אני מבקש לאפשר לכל אחד שתי דקות לדבר, להתבטא.
נסים זאב: יש ב-12:30 ישיבה בוועדת החוץ והביטחון ואנחנו חייבים להיות שם, הרב גפני ואני.
זבולון אורלב: אני מבקש לדבר, כמציע החוק.
זבולון אורלב: מקובל שבעלי החוק מדברים ראשונים.
דוד רותם: זה בתנאי שאנחנו דנים בחוק.
זבולון אורלב: אני אומר את דעתי תכף.
דוד רותם: מכיוון שהודיע לי יו"ר הבית היהודי – המפד"ל החדשה שאתם מבקשים שלא לשים את החוק שלכם על סדר היום, אז בעצם החוק שלכם לא נמצא על סדר היום.
זבולון אורלב: אני רוצה להודיע את זה פה, בוועדה.
דוד רותם: כי אתה רוצה שגם תהיה לכם אפשרות לנמק.
דוד רותם: אני אתן לכם.
דוד רותם: שתי דקות, בבקשה.
זבולון אורלב: אני אחלק את דבריי לשניים כי בשתי דקות לא אצליח.
זבולון אורלב: אנחנו הנחנו את החוק הזה כסיעה, סיעת הבית היהודי – מפד"ל החדשה, כי סברנו שהמצב שבו 4,600 אלה שגוירו, אלה שנמצאים בתהליך גיור ואלה שעתידים להתגייר בצה"ל, לא יכולים להיות תחת ענן של אי ודאות ומדינת ישראל והרבנות על כל שלוחותיה, בין אם מדובר ברבנות הראשית ובין אם מדובר ברבנות הצבאית - חייבים להסדיר את כשרותם של הגיורים האלה, מה עוד שמעולם לא הועלתה שום טענה הלכתית כלפי הגיורים האלה - לא בבית המשפט העליון ולא ברבנות הראשית.
זבולון אורלב: לכן, הצעת החוק שלנו רצתה שבמקביל לסמכות המוענקת לראש העדה הדתית שהוא הרב הראשי לישראל, עלפי פקודה מנדטורית, החוק החילוני נתן לרב הראשי בישראל את אותה סמכות – המחוקק ייתן סמכות מקבילה גם לרב  הצבאי הראשי, מבלי לשלול את הסמכות מהרב הראשי לישראל.
זבולון אורלב: אבל, לאור ההחלטה של ראש העדה, הרב עמאר, לקבל את סמכותו של הרב עובדיה שליט"א, לחתום ולאשר את הגיורים שנעשו עד עכשיו, אגב, לכולם יש מעשה בית דין – כלומר, לכל המתגיירים יש החלטה של בתי דין לגיור כשרים.
זבולון אורלב: לכל המתגיירים יש גם תעודות המרה, שחתומות על ידי כל הדורות של אלה שהיו מוסמכים לחתום על תעודות המרה, ביניהם – אגב, אף פעם לא ראש העדה באופן אישי.
זבולון אורלב: כיום הסמכות לחתום על תעודות המרה מצויה בידי מורינו ורבנו הרב דרוקמן שליט"א.