GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: אני מציע שהם יעבירו לכם את הסמכויות ואתם תדונו ותשתפו את הציבור ותמליצו להם את ההחלטות שהם צריכים לעשות.
דבי גילד חיו: אין קשר, כשרשות שלטונית מקדמת תכנית בהיקף כזה ובהשלכות כאלה, בדיוק כמו שהיה ברפורמה בתכנון והבנייה.
דבי גילד חיו: ראינו דוגמה דומה של רפורמה שהיא רחבת היקף, בעלת השלכות רחבות, אז כבר בשלב ההכנה של התכנית בג"צ אמר שראוי לשתף את הציבור כבר בשלבים האלה ולא לחכות אחרי.
דבי גילד חיו: אני לא מתיימרת להחליף את הממשלה ואף אחד גם לא הציע לי לעשות את זה, אבל כשמתגבשת תכנית, אני אומרת שראוי לשמוע ולשתף את הציבור כבר בשלבים האלה ולא להביא תכנית מוגמרת חד צדדית, שאחר כך בדיעבד יהיה צורך לדון בה ולריב על אי הסכמות.
דבי גילד חיו: להיפך, אני חושבת שהשיתוף מאפשר אולי להגיע לתכנית שתהיה יותר מוסכמת, שתוך כדי הכנת התהליך אפשר יהיה לפתור חלק מהמחלוקות והבעיות ולהגיע למשהו מוסכם תוך התחשבות ותוך שמיעה של הצדדים והרצונות שלהם, ולא לחכות שזה כבר יהיה בסוף התהליך.
דבי גילד חיו: זה הכל.
דוד רותם: שתי"ל.
שמואל דוד: אני רוצה להצטרף לדברים שאמרה עמיתתי מהאגודה לזכויות האזרח.
שמואל דוד: אני חושב שהדבר שמתרחש כרגע הוא דבר מצער, ובמיוחד לנוכח הניסיון ההיסטורי של התכנון ביישובים הערביים בנגב.
שמואל דוד: יש ניסיון היסטורי מר ורע של אי שיתוף אוכלוסייה שיביא לתכנון  שאיננו מתאים לאוכלוסייה של עיירות שלמות ושל עיר שלמה, שעד היום כל המתכננים, הן מהממסד הן מהגורמים המקצועיים באים ואומרים, מה שנעשה שם לא ראוי היה, לא מתאים היה ובאה מתכננת מטעם הוועדה המתכננת שבדקה את ההתנגדויות שנוגעות לתכנית המטרופוליטנית, והיא אומרת, במצב הנוכחי עיירות הבדווים הן לא אטרקטיביות עבור אנשים שגרים בכפרים שמחוץ להן.
שמואל דוד: כלומר אנחנו מצפים שהתכנון מעתה והלאה ייעשה מתוך שיתוף ברמה אחרת של האוכלוסייה.
שמואל דוד: אני חושב שלא סביר שתצא תכנית שכוללת חקיקה וכוללת מהלך גדול של תכנון ושל שינוי מדיניות בלי שיהיה דיאלוג פתוח עם הציבור ובוודאי לא ייתכן שמוקצים לרשות להתיישבות הבדווים סכום צנוע של 900 מיליון שקל במהלך שנתיים ואין לכנסת מושג למה הכסף הזה הולך, מעבר לשורה הזאת בתקציב.
שמואל דוד: אני חושב שראוי שהדברים יונחו על שולחנה של הכנסת, אנחנו נמצאים פחות מחודש לאישור תקציב המדינה, הדברים צריכים להיות שקופים, ברורים, למה מיועד הכסף, איזה צרכים הוא מיועד לשרת, מדובר במאות מיליונים, למשך שנתיים מדובר ב-1.8 מיליארד, זה לא סכום של מה בכך.
שמואל דוד: אנחנו מצפים שהדברים יובהרו ברמה הפרטנית ביותר.
יעלה רענן: אני שמחה על הישיבה הזאת כי מבחינתנו זה מאוד חשוב גם לדעת דברים.
יעלה רענן: אני מבינה שלא היה שיתוף רציני של הקהילה הערבית בנגב בתכניות לעתיד שלהן, אז חשוב לפחות לדעת כמה דברים לגבי התכנית הזאת.
יעלה רענן: מר פראוור, שריכזת את הכתיבה של התכנית הזאת, חשוב לדעת מתי היא תצא לפועל.
יעלה רענן: אני מבינה שהיא כבר נכתבה והוגשה לממשלה, או לפחות לראש הממשלה, ואם זה לא נכון, אז תקן אותי ואם זה כן נכון, אז אני אשמח לדעת מתי והאם זה יובא לאישור הממשלה.
יעלה רענן: ואני מבינה שבתכנית יש התייחסות גם להסדרי הקרקע וגם להכרה בכפרים, ואני מבינה שבנושא ההסדרה של הקרקע, מדובר על חקיקה.
יעלה רענן: אם כן, חשוב להבין איזה סוג של חקיקה, מה לוח הזמנים שאנחנו יכולים לצפות לו.
דוד רותם: את שואלת את זה בתור מה?
טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לדעת את האינפורמציה.
טלב אלסאנע: האינפורמציה הזו מאוד חשובה.
דוד רותם: חבר הכנסת טלב אלסאנע, כשאתה דיברת, אני התאפקתי לא להפריע לך.
דוד רותם: כשאני מדבר, אני מבקש.
דוד רותם: אני לא מבין, בתור מה הוא צריך לתת לכם איזה שהם פרטים?
דוד רותם: כאשר הוא יגיש הצעת חוק לכנסת, אז תקראו את הצעת החוק וכאשר הכנסת תחליט לדון בזה, היא תקבע את לוח הזמנים והיא תסדר.
דוד רותם: אין שום חובה למסור לאף אחד פרטים על מועדים ומתי זה יוגש ואיך זה יוגש וכמה זה יוגש ולמה זה יוגש.
יעלה רענן: בסדר.
יעלה רענן: גם אם אין חוק שעומד לצדי ודורש ממר אודי פראוור שייתן את המידע הזה, הוא מידע שהוא מאוד חשוב לכל האוכלוסייה הערבית בנגב ולכן מכיוון שגם אין השתתפות של הציבור בהכנת התכנית, לפחות המידע המזערי הזה של מתי התכנית הזאת  שנעשתה בלעדיהם בעבורם תצא לפועל, זה מידע שהוא בעל משמעות לציבור מאוד מאוד רחב.
יעלה רענן: עצוב לי שאין לי את החוק שעומד לצדי שמחייב אותך להגיד את הדברים האלה, אבל אני אשמח אם בכל זאת נדע, למרות שאין את החוק לצדי בנושא הזה, שאין חוק שעוזר לי כאן.
טלב אלסאנע: אבל זה דבר שנדרש ומתבקש מחובת שיתוף הפעולה בין השלטון המרכזי לקהילה.
דוד רותם: זה לא חייב וזה לא נדרש.
יעלה רענן: זה נדרש מבחינת יחס לציבור, לא מבחינת החוק.
יעלה רענן: יש עוד דברים שחשוב לנו לדעת, מר פראוור.
יעלה רענן: אני מבינה שיש תקציב עצום, חלק ממנו כבר אנחנו רואים בתוך הרשות להסדרת התיישבות הבדווים, חשוב לנו לדעת איך התקציב הזה מחולק לפחות באופן גס, כמה להסדרה, כמה לאכיפה, כמה לפיתוח.
יעלה רענן: האם כולם יוכרו במסגרת אבו באסמה, האם---
דוד רותם: דר' רענן, האם אתם פניתם עד היום במכתב למשרד ראש הממשלה, לדר' פראוור, וביקשתם נתונים, פרטים, או משהו?
יעלה רענן: היו בהחלט פניות למר פראוור, זו לא פעם ראשונה.
דבי גילד חיו: אנחנו פנינו בכתב.
דוד רותם: ולא קיבלתם תשובה.
יעלה רענן: היו פניות של חבר הכנסת טלב אלסאנע.
דוד רותם: אני שאלתי עליכם, לא שאלתי מה עשה טלב אלסאנע.
יעלה רענן: אבל אני עובדת ביחד עם טלב אלסאנע, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה ולכן אני גם יכולה להגיד שאני הייתי חלק מהפנייה הזאת.
יעלה רענן: כן.
דבי גילד חיו: אנחנו גם פנינו בנפרד, האגודה לזכויות האזרח וארגון 'במקום', ביחד עם המועצה לכפרים בלתי מוכרים שאנחנו עובדים ביחד איתם על הנושא הזה במכתב ובקשה לקבל מידע לגבי התכנית.
דוד רותם: ולא ענו לכם.
דבי גילד חיו: נכון, שום תשובה לא.
דוד רותם: מתי היתה הפנייה שלכם?
דבי גילד חיו: יש פה את המכתב, אני יכולה להגיד לך את התאריך המדויק, 25 בנובמבר.
יעלה רענן: עוד דברים שמאוד חשוב לנו לדעת זה אילו כפרים יוכרו, באיזה תהליך זה יוכר, האם יש קריטריונים, אם כן, מה הם הקריטריונים, מה התכניות לאלה שלא יוכרו, ויש עוד הרבה שאלות, אבל לפחות את אלה, בבקשה.
יעלה רענן: ועוד שאלה אחת חשובה, מי אחראי על כל התהליכים האלה?
יעלה רענן: האם זו תהיה הרשות להסדרת ההתיישבות, האם זה מינהל מקרקעי ישראל, האם זה אבו באסמה, ואם כן, גם איך מחולקת האחריות על ביצוע התכנית הזאת.
סיאח אבו מדיגם: שלום לכולם, יושב ראש נכבד, כל הנכבדים, לכל אחד שסובל מאיזה שהיא בעיה, הוא צריך להסביר בדיוק מה הבעיה שלו ולהסביר את זה באמת, לא בשקרים ורמאות.
סיאח אבו מדיגם: חברים יקרים, אנחנו שבט א-טורי באזור אלעארגיב, על יד בית הקברות, זה בית הקברות אל טורי מזמן העות'מאנים.
סיאח אבו מדיגם: האדמה הזו היא אדמה של אבותינו וסבינו לפני קיום הבריטים ואחרי הבריטים היתה מדינת ישראל.
סיאח אבו מדיגם: אבל לעות'מאנים ולבריטים היה אמת וצדק, ונקווה שגם פה, במדינה, שיהיה אמת וצדק.
סיאח אבו מדיגם: חברי אומר שאנחנו פלשנו לשטח הזה ובונים בנייה לא חוקית.
סיאח אבו מדיגם: אנחנו לא פלשנו לשטח הזה כשטח מדינה, זה שטח שלנו, ורשום בפקידי הסדר בשם שלנו.
סיאח אבו מדיגם: חברי היקר, שלמה ציזר, הוא יודע על סנטימטר שאני מדבר על השטח, מה הגודל שלו, משנת 73'.
סיאח אבו מדיגם: הבעיה נמצאת בפקידי ההסדר, אין לנו מקום לגור.
סיאח אבו מדיגם: נכון שיש לי בית ברהט ויש לי 56 נפשות במגרש אחד.
סיאח אבו מדיגם: 56, כבוד היושב ראש, נפשות ב-8 מטר מרובע.
סיאח אבו מדיגם: חוץ מזה, אנחנו הבדווים בדרך כלל, ואני ומי שמתגורר אצלי בשטח, אנחנו אנשים חקלאים וכל האזור יודע שאנחנו חקלאים, אם זה במשק של העופות, אם במשק של פרי הדר, אם במשק של ירקות ואם ואם ואם.
סיאח אבו מדיגם: אנחנו לא יודעים לעשות שום דבר, רק עבודה חקלאית.
סיאח אבו מדיגם: זאת אומרת לפי דעתי אם יש באמת חוק במדינה, ואני מקווה שיהיה חוק, אבל עד עכשיו אפילו בבית המשפט, כבוד היושב ראש, אני מקווה שלא תיקח ללב, אני אומר מה שראיתי והרגשתי, גם בבתי המשפט לגבי האוכלוסייה הערבית, במיוחד לטורי, אני רואה שאין חוק.
סיאח אבו מדיגם: החוק נעלם, לפי דעתי.
סיאח אבו מדיגם: עוד בדרך, אם תרשה לי להתמודד כמה דקות יותר.
סיאח אבו מדיגם: הוכחות מספיק יש לנו מזמן העות'מאנים,  כבוד היושב ראש וחבריי היקרים.
סיאח אבו מדיגם: על פי פקידי ההסדר הקרקע מוסדרת בשמנו בפקידי הסדר.
סיאח אבו מדיגם: טוענים שאנחנו פלשנו לשטחים של המדינה, אנחנו לא פלשנו כל זמן שיש לנו הוכחות וניירת על השטח הזה.
סיאח אבו מדיגם: ובבית המשפט מתנהל מאבק של למי הבעלות על השטח הזה.
סיאח אבו מדיגם: אנחנו גרים בסך הכל...
סיאח אבו מדיגם: וגרים עכשיו בזמן הקיים, כבוד היושב ראש וחבריי היקרים, עכשיו לכולכם יש ילדים ולמי שאין ילדים, אני מאחל לו שיהיו לו ילדים וירגיש מה זה ילדים בקור הזה, תחת יוטה ומהאוויר לא יכולה לעמוד רבע שעה, איפה אנחנו נביא את הילדים שלנו?
סיאח אבו מדיגם: אתם יודעים איפה אנחנו נמצאים?
סיאח אבו מדיגם: מתחת להריסות.
סיאח אבו מדיגם: במזג אוויר סוער בזמן הזה.
סיאח אבו מדיגם: אם הבעיה שלנו נמצאת בבית המשפט, באיזה זכות הם באים להרוס יישוב שלם?
סיאח אבו מדיגם: באיזה זכות הם באים להרוס 4,500 עצים, באיזה זכות הם מבקשים משכנינו, אם זה יהודים וערבים, לא להעביר לנו מים?
סיאח אבו מדיגם: באיזה זכות שאנחנו יושבים ולא נותנים, אין שירות רפואי, אין בית ספר, אין חשמל, וביקשו מכל שכנינו, מהיהודים והערבים, לסגור לנו את המים.
סיאח אבו מדיגם: מה זאת אומרת?
סיאח אבו מדיגם: שאנחנו לא אזרחים של המדינה.
סיאח אבו מדיגם: סימן שאנחנו לא אזרחים של המדינה.
סיאח אבו מדיגם: ומצד שני אומרים, בואו נגיע למשא ומתן על השטח, להפשרה, ומצד שני אומרים, הקרקע הופקעה בשנת 53', מצד שלי, חברי אומר אין לבדווים מקום קבוע, הבדווים בסך הכל הם נודדים, וזה רק מעבר לבדווים.
סיאח אבו מדיגם: אבל אני מזמין את כל הוועדה, יחד עם יושב הראש, שיראה שיש לנו בתים מאבן קיימים בשטח, שיראה את בית הקברות, שיראה את באר המים, מאגרים של מים ואני אראה לו שמ-53', אני אראה לו שחור על גבי לבן, שאנחנו פה ואני אראה לכבודו שמ-68' אנחנו בשטח.
סיאח אבו מדיגם: על מה המאבק בינינו לבין המדינה?
סיאח אבו מדיגם: על הקרקע.
סיאח אבו מדיגם: המדינה רוצה שניקח את השטח בהחכרה שנתית.
סיאח אבו מדיגם: אין כזה דבר לקחת אדמה שלי פרטית בחכירה.
סיאח אבו מדיגם: זאת אומרת שזה לא קרקע שלי.
סיאח אבו מדיגם: זאת אומרת זה לא קרקע שלי.
סיאח אבו מדיגם: אם הקרקע לא שלי, ואין לי בכלל זכות על הקרקע, למה אתה רוצה להגיע איתי להסדר על הקרקע?
סיאח אבו מדיגם: למה אתה רוצה לתת לי 20% באדמה חלופית?
סיאח אבו מדיגם: למה אתה אומר שהבדווים בכלל אין להם מקום קבוע?
סיאח אבו מדיגם: מאיפה בית הקברות שנמצאים בשטח?
סיאח אבו מדיגם: זה של אל טורי?
סיאח אבו מדיגם: או של המשפחה של שלמה ציזר?
סיאח אבו מדיגם: מי קבור שם?
סיאח אבו מדיגם: יושב הראש, חברים יקרים, אני חושב שהגיע הזמן שנגיד לבדווי שבאמת יש לו הוכחות על אדמתו ולהגיד לו 'מגיע לך', להכיר ביישוב שלך, להכיר ביישוב חקלאי כדי שתחיה מחקלאות.
סיאח אבו מדיגם: לא רק בדווי, אלא יחד ביחד, יהודים וערבים, הם חיים מזה.
סיאח אבו מדיגם: אם שקרים, אם רמאות, פעם אחרי פעם אומרים 'זה לא אדמות של אל טורי', אז אני רוצה, כבוד היושב ראש, הוכחות שזו האדמה לא של אל-טורי.
סיאח אבו מדיגם: מצד שני אנחנו יודעים שזה לא אל-טורי, כבודו שלמה ציזר, אלה אדמות של אלעלמאת.
סיאח אבו מדיגם: מצד שני הוא אומר, בכלל אין זכויות לבדווים פה.
סיאח אבו מדיגם: אני אומר, באיזה זכות להרוס יישוב שלם?
סיאח אבו מדיגם: באיזה זכות להרוס 4,500 עצי זיתים?
סיאח אבו מדיגם: רבותיי, לעקור את העצים של 15 שנים ולשתול קרן קיימת בן יום, לתת לעץ של הקרן קיימת לישראל מים ולסגור לבדווי את המים, לבקש מהשכנים לא לתת ליישוב אלעארגיב מים.
סיאח אבו מדיגם: באיזה זכות בית הקברות שקיים מזמן העות'מאנים בלי מים?
סיאח אבו מדיגם: מישהו רוצה לעשות תפילה, מאיפה הוא צריך להביא מים, מאיפה שהוא בא.
סיאח אבו מדיגם: אם הוא בא מתל אביב, להביא מים יחד איתו, אם הוא בא מרהט, להביא ג'ריקן מים.
סיאח אבו מדיגם: כבוד היושב ראש, לכולכם יש ילדים.
סיאח אבו מדיגם: זה האדמה זה שלנו ולפי דעתי, תאמין לי, או לא תאמין לי, לא ניקח את הקרקע הזה לא לעזה ולא לחברון.
סיאח אבו מדיגם: אנחנו מחפשים לחיות פה יחד, יהודים וערבים על הקרקע, ולהתפרנס ולפרנס את הילדים שלנו מהשטח, כדאי שאנחנו נחיה בחקלאות ביחד.
סיאח אבו מדיגם: הגיע הזמן להגיד לבדווים ש'מגיע לכם הזכויות שלכם', אבל לא מגיע לבדווים, לפי דעתי, כל יום החלטה מאלה שהכריזו יחידה, אני קורא ליחידה הזו יחידה פשענית, כי באים בשעה שלוש בבוקר להרוס בתים, יישובים שלווים, ולהוציא את הילדים שלהם מהמיטה, ולזרוק אותם החוצה ולשפוך להם את המים, לשפוך להם את החלב, לקחת להם את התלבושת.
סיאח אבו מדיגם: ואם מישהו לא מאמין לדבריי, אני יכול להראות לו את המקום ואני ביקשתי וגם אני מבקש מכל המכובדים, מכל אלה שיש להם ילדים לבוא להסתכל על המצב.
סיאח אבו מדיגם: חברי מדבר על בית הקברות.
סיאח אבו מדיגם: טוב שהוא יודע שיש לנו בית קברות.
סיאח אבו מדיגם: בית המשפט, לצערי הרב, ויושב הראש אומר שיש חוק במדינה, אני לא אומר שאין חוק במדינה, אבל יש אפליה במדינה.
סיאח אבו מדיגם: יש חוק לאוכלוסייה הערבית שהוא חוק גזענות, גם בבית המשפט.
סיאח אבו מדיגם: ליהודים אני יודע שיש חוק מלא, אבל בית המשפט, כבוד היושב ראש, ניתק אותנו מהילדים שלנו במעצר חלופי בתוך בית הקברות.
סיאח אבו מדיגם: אנחנו ב-2010, איפה יש חוק באיזה מדינה לנתק אדם מהילדים שלו ומהבית שלו במרחק של 50 מטר, לנתק אותו ולהרחיק אותו בהחלטה מבית המשפט לתוך בית הקברות.
סיאח אבו מדיגם: איפה קיים שהמתים יהיו ערֵבים של החיים.
סיאח אבו מדיגם: אני חושב שמגיע לנו, כבוד היושב ראש, עד שבית המשפט ייתן הכרעה למי הבעלות על השטח.
סיאח אבו מדיגם: תודה רבה, תודה רבה לאלה ששמעו ותודה רבה לאלה שלא שמעו.
אבו עבייר פארס: הסוגיה של הבדווים, שהיא כפר, מעסיקה את כולנו שנים רבות, שווה להתייחס אליה ברצינות ולהגיע לאמת לאמיתה של הבעיה הזאת.
אבו עבייר פארס: ברור שהבדווים גרים שם הם תושבי מדינת ישראל.
אבו עבייר פארס: לאנשים האלה יש את הזכויות לקיום, אם זה בית, אם זה עבודה, מחיה, לחיות בכבוד, ואז מה שקורה בדיוק לאוכלוסייה הזאת, משהו שונה לגמרי, אני לא יודע אם זה במקרה או לא במקרה, אבל חשוב מאוד למדינת ישראל ולכולנו שיהיה כבוד לאדם.
אבו עבייר פארס: הכבוד בפרנסה, הכבוד בבית, הכבוד לחיות וגם הכבוד אפילו למות בצורה הכי טובה.
אבו עבייר פארס: אחת מהבעיות שאנחנו רואים אותן, כשחושבים על הבדווים, חושבים על ההתיישבות של הבדווים, הם מתנתקים בכלל מהקיום התעשייתי הכלכלי של התושבים האלה.
אבו עבייר פארס: מי שהקימו את היישובים הקיימים האלה בכלל חשבו רק איך להביא ולאכלס אנשים ובכלל להתחמק מכל קיום אחר שיכול לעזור להם.
אבו עבייר פארס: הבדווי, שהיה מעבד את הקרקעות והבדווי שהיה רועה את הכבשים, פתאום הוא מוצא את עצמו בתוך רהט, בתוך כסייפה, בתוך לקיה, בלי העדרים, בלי התעסוקה שלו, בלי כלום.
אבו עבייר פארס: אי אפשר להכניס בתוך העיר כבשים, סוסים, גמלים, עופות.
אבו עבייר פארס: אי אפשר להכניס את זה.
אבו עבייר פארס: פתאום אנשים  מצאו את עצמם מובטלים.
אבו עבייר פארס: הכי גרוע שם זה משפחה שתמצא את עצמה בלי תעסוקה ואיך לחיות, איך לפרנס את הילדים.
אבו עבייר פארס: נשאר דבר אחד, או שהוא הולך לאבטלה, שם הוא מקבל את מה שהוא מקבל ואנחנו יודעים מה זה אבטלה, אי אפשר לחיות על כסף כזה, עם כל החובות המצטברים מההתיישבות החדשה שלו.
אבו עבייר פארס: התנתק מהכלכלה שלו, התנתק מהקרקע, התנתק מהחקלאות, מהמרעה, מהכל, והפך להיות אפס.
אבו עבייר פארס: כאילו הוא לא שווה כלום.
אבו עבייר פארס: אני עוד לא ראיתי בדיוק מישהו שחשב ואמר 'בואו נחשוב על התיישבות של הבדווים איך הבן אדם הזה יחיה, כשהוא ברהט', ושם יש לי 70% מובטלים, מה אני יכול לתת לאנשים האלה לחיות?
אבו עבייר פארס: הרי השכלה הכי נמוכה שם, ידוע לכם, המצב הכלכלי הסוציו אקונומי מתחת לקו האדום ביישובים הבדווים, זה לא אני אומר, כולם אומרים, גם בכנסת דיברו על זה.
אבו עבייר פארס: אז בואו נחשוב על פתרון כלכלי לאנשים האלה.
אבו עבייר פארס: יש שם משהו שמתאים לבדווים, בדווי יכול לגדל עדרים ולחיות מזה בכבוד, הוא יכול לשווק חלב, הוא יכול לגדל עופות ולחיות בכבוד.
אבו עבייר פארס: מה קורה פה?
אבו עבייר פארס: הופכים את האשכנזי שבא מתל אביב, מקבל 2,000 דונם, לבדווי, כשהוא כאילו תופס את הטלה ומלטף אותו, בצורה הזאת הופכים אותו לבדווי, והבדווי שמחבק את הטלה ואת הכבש ומת עליו, וחי ומטפל בו טוב, הוא מחוץ לזה.
אבו עבייר פארס: איפה השוויון?
אבו עבייר פארס: איפה ההיגיון?
אבו עבייר פארס: אין בכלל שוויון ואין היגיון.
אבו עבייר פארס: זה המקצוע שלו שהוא יודע.
אבו עבייר פארס: לכן הפך להיות הממד של הקרקע משהו שהוא אסור לבדווי.
אבו עבייר פארס: ומה קורה בתוך היישובים האלה?
אבו עבייר פארס: ניקח למשל את כסייפה, שהוא יישוב עירוני, עם אבטלה שחוגגת.
אבו עבייר פארס: מה קורה ליישוב הזה?
אבו עבייר פארס: פתאום חוסמים אותו, כביש 80, שדה נבטים, איך יתפתח היישוב הזה בכלל?
אבו עבייר פארס: אי אפשר.
אבו עבייר פארס: בחיים הוא לא יתפתח.
אבו עבייר פארס: מה יקרה בעתיד?
אבו עבייר פארס: אני אומר לך בדיוק מה יקרה; עוני, אבטלה, זנות, פשע, סמים.
אבו עבייר פארס: חמשת הדברים האלה יהיו הכתובת, היום נכתוב אותם, בעוד 20 שנה זה בדיוק מה שיהיה.
אבו עבייר פארס: איך מתכננים יישוב כזה בלי לדאוג ממש לרווחת התושבים?
אבו עבייר פארס: קח את לקייה.
אבו עבייר פארס: כביש 6, הייעור של קרן קיימת, קרית המודיעין, כביש שעלול להיסלל, כביש אורנים, וסגרו את היישוב הזה.
אבו עבייר פארס: מצד שני, עיריית דימונה שולטת שם על 35,000 דונם שכל היישובים הבדווים אין להם את זה, ובוכים וצועקים 'כבשו את הנגב'.
אבו עבייר פארס: ברצינות.
אבו עבייר פארס: צריך לשבת פה ולהגיד את האמת ולהתייחס לדברים.
אבו עבייר פארס: לכן השאלה היא האם באמת התכנון הקיים הזה הוא תכנון מאפשר או תכנון בולם לאוכלוסייה.
אבו עבייר פארס: מי שיכול לענות לי בדיוק, הנה התכנון הזה, העלינו את רמת ההשכלה אצל האנשים ב-10%, בכלכלה העלינו אותם ב-25%.
אבו עבייר פארס: אלא ההיפך, הכל מידרדר.
אבו עבייר פארס: הכל מידרדר.
אבו עבייר פארס: הבעיה באמת רצינית כשהחברים שלי מדברים בחוק.
אבו עבייר פארס: אני מכבד את החוק, אין שום בעיה.
אבו עבייר פארס: האוהל היה לפני החוק.
אבו עבייר פארס: תאפשר לי בחוק שאני יכול לבנות, מה אתה רוצה מהחיים שלי?
אבו עבייר פארס: אתה רוצה שאני אשאר באוויר?
אבו עבייר פארס: מי מוכן להישאר באוויר?
אבו עבייר פארס: החוק צריך לבוא ולעזור לאנשים, לא להיות נגד האנשים.
אבו עבייר פארס: איזה יישובים יש?
אבו עבייר פארס: אנשים חיים במדינה, אף אחד מהם לא בא מסודן ואף אחד לא בא מאנגולה.
אבו עבייר פארס: האנשים האלה בתוך המדינה, מתרבים, כמו שכולם מתרבים.
אבו עבייר פארס: אם אין כיום פתרון, אם אין פתרון הולם לאוכלוסייה הזאת, הרי ההיגיון אומר, תשמע, עד שנמצא את הפתרון, לפחות נאפשר להם קצת, קצת, לא הרבה, לחיות בכבוד.
אבו עבייר פארס: אצלנו אומרים, מחכים לחוקים האלה והוועדות האלה, אחת אחרי השנייה, שנים על גבי שנים.
אבו עבייר פארס: ועדות צמחו ומתו, ואנחנו החיים בדילמה הזאת, מחכים לוועדה הזאת, פתאום ממנה יוצאת ועדת משנה, ועדת יישום וועדה כזאת.
אבו עבייר פארס: דברים שאנחנו לא יודעים בדיוק מה מתרחש שם.
אבו עבייר פארס: אם באמת רואים בי כתושב, הרי צריכים לשתף אותי בכל דבר, בכל דבר.
אבו עבייר פארס: אני לא אומר שתקבלו את כל הדברים שלי, אבל לפחות אני אדע מה קורה לגביי.
אבו עבייר פארס: מה, אני בתוך קופסה כזאת שמחר אני יכול לקבל חוק 1, 2, 3 וזהו?
אבו עבייר פארס: איפה הדמוקרטיה?
אבו עבייר פארס: לכן צריך לאפשר לדעת בדיוק מה קורה בוועדות האלה.
אבו עבייר פארס: היום הכינו גופים לביצוע של התכנית ועדיין התכנית איננה.
אבו עבייר פארס: הכינו את זה כבר.
אבו עבייר פארס: וזה לא ייתכן, על מה אתה נלחם?
אבו עבייר פארס: בתושבי מדינת ישראל?
אבו עבייר פארס: לכן אני מבקש מכל אלה שצריכים לשבת, אלה של משרד הפנים והאחראים על אלה, לנמק מה קורה עם תכנית תמ"ם 41423, שהיא תכנית שמחולקת לשני חלקים.
אבו עבייר פארס: איפה שנוגע לבדווים מקפיאים, איפה שנוגע ללא-בדווים, מביאים אותו על גבי תכנית אחרת ומאשרים אותו ואנחנו סובלים מהתכנית הזאת.
אבו עבייר פארס: עד היום אנחנו סובלים מהתכנית הזאת.
אבו עבייר פארס: החברים פה יושבים ויודעים בדיוק מה הבעיה, מחכים שיקרה משהו, בשביל לאשר את התכנית הזאת.
אבו עבייר פארס: לפחות, כמו שאתה מתייחס לקרית מודיעין, כמו שאתה מתייחס לקרקעות של הקק"ל, תתייחס גם אליי באופן אישי, אותו דבר.
אבו עבייר פארס: הרי הייעוד של הקרקע הוא אותו ייעוד, פה אתה עושה שינוי ופה אתה לא רוצה לעשות שינוי.
אבו עבייר פארס: למה?
אבו עבייר פארס: תודה.
דוד רותם: אתם תענו לפי סדר על הכל.
דוד רותם: הרשות לבדואים, בבקשה אדוני.
אילן ישורון: שלום.
אילן ישורון: אני רוצה להתייחס, ברשותך אדוני, לשלושה נושאים מרכזיים שהוזכרו פה בצורה כזאת או אחרת ולדעתי נעשה  איזה שהוא ערבוב בין הנושאים.
אילן ישורון: אני אחלק מן הכלל ואז נרד לפרט, למקרים שהועלו פה, ככל שייוותר הזמן.
אילן ישורון: אחד העקרונות, או אחד הנושאים, שהוזכרו פה זה הנושא של האוכלוסייה, של החברה בפני עצמה.
אילן ישורון: נאמרו פה אמירות, 'אפשר לקנות מגרש', 'אפשר לקבל מגרש' וכל מיני מושגים כאלה.
אילן ישורון: חשוב לדעת שאנחנו ,כרשות שמטפלת בנושא ההתיישבותי, אני מדגיש, מול האוכלוסייה, אנחנו מנסים ומשתדלים לעשות התאמה לאפיון החברתי של אותה אוכלוסייה.
אילן ישורון: כשם שהמדינה מנסה במגזרים אחרים ללמוד את הבעיות, ללמוד את הרגישויות, ללמוד את המורכבויות, להתאים כללים ונהלים בהתאמה, כך גם נעשה במגזר הבדווי בנגב.
אילן ישורון: לא לחינם בתקנות הפטור לחוק חובת המכרזים יש תקנת פטור מחובת המכרזים.
אילן ישורון: ברור לכולנו ששיטת העבודה היתה הרבה יותר קלה אם היינו מוציאים למכרז מגרשים וכל הקודם זוכה, או כל המרבה במחיר וכולי.
אילן ישורון: לא, אנחנו יושבים אחד לאחד, משפחה משפחה, שבט שבט, בית אב, אפילו בין אחים, כדי לעשות שיבוץ פרטני בתוך האוכלוסיות, ואני מדבר על כל הנגב.
אילן ישורון: זה לא נעשה ביישוב כזה או ביישוב אחר, זה נעשה על כלל הבדווים בנגב.
אילן ישורון: הוזכרה פה לדוגמה הרחבת רהט.
אילן ישורון: הרחבה של כמעט, בתכנית הסופית שלה, כ-10,000 יחידות דיור.
אילן ישורון: בשלב א' יצאנו ל-4,500 יחידות דיור, כשמבחינת היקפי הפיתוח שלו, כחצי מיליארד שקל, זה לדעתי סדר גודל של הפרויקט הכי גדול היום בארץ ברמת הפיתוח שלו.
אילן ישורון: ישבנו שם אחד לאחד, עם אלפי משפחות, אני מדגיש, עם אלפי משפחות, עם צוות עבודה שהוקם לצורך המשימה הזאת ברמת המשפחות, כולל משפחות אל טורי.
אילן ישורון: היה לנו הרבה יותר נח להוציא מכרזים בעיתונות או ברשות, בעירייה וכולי, והיינו משווקים יותר מהר.
אילן ישורון: כשמדברים על חוסר נדל"ן, אני רוצה להזכיר פה לכל הנוכחים, ותיכף נדבר על הנושא התכנוני, יש לנו על המדף, מבחינה תכנונית, מבחינת זמינות, כ-30,000 יחידות דיור.
אילן ישורון: אלא מה?
אילן ישורון: זה לא נעשה במכרז שאני יכול להוציא 30,000 יחידות דיור לשוק.
אילן ישורון: זה לא עובד ככה, למה?
אילן ישורון: כי זה נעשה פרטנית, על פי שיבוץ והתאמה לאותה משפחה ספציפית.
אילן ישורון: לשם הדוגמה, שבט אלטורי יגור בשכונה באלטור והוא לא יגור בשכנות לחבר הכנסת טלב אלסאנע.
אילן ישורון: לא בגלל שהוא לא בחור טוב או משהו, חס ושלום, אלא השיבוץ נעשה על בסיס שבטי ובתוך השבטיות על בסיס חמולתי ובתוך החמולה, על בסיס המשפחה וכך הלאה וכך הלאה.
אילן ישורון: זה בנושא של האוכלוסייה, וכמובן יש לה הרבה מרכיבים נוספים.
אילן ישורון: כשאנחנו באים במגע עם האוכלוסייה, הרבה מרכיבים נוספים בהתנהלות מולה, ברבגוניות שלה, במצב הסוציו אקונומי וכולי וכולי.
אילן ישורון: הנושא השני זה הנושא התכנוני.
אילן ישורון: כשאנחנו מדברים על כל המושגים של הכרה ולהקים ולתת לבנות וכולי, כמובן שזה צריך להיעשות על בסיס חוקי התכנון והבנייה.
אילן ישורון: גם אם נצא מנקודת הנחה שהקרקע של מר סיאח היתה שלו, זה לא אומר שבקרקע שלו אפשר לבנות.
אילן ישורון: השאלה מה התכנית המתארית אומרת, אם יש תכנית מפורטת, מה היא אומרת.
אילן ישורון: זה לא כל מקום שרוצים וכל מי שיש לו פיסת קרקע הוא יכול לעשות בה מה שהוא רוצה.
אילן ישורון: הוא כפוף לעקרונות התכנון.
אילן ישורון: ואם אנחנו מדברים בימים אלה, ואם צריך, הממונה ירחיב על הסטטוס התכנוני, יש תמ"ם 41423 מטרופולין באר שבע, שאפילו המועצה הארצית, או ועדת המשנה במועצה הארצית, גייסה חוקרת לצורך ההתנגדויות של הארגונים השונים, בדווים שונים, כמדומני 52 התנגדויות, שהיא התייחסה במקומות כאלה ואחרים.
אילן ישורון: חלק היא קיבלה את ההתנגדויות וחלק לא.
אילן ישורון: לשם הדוגמה, באזור אלעארגיב אפילו היא, אני בכוונה אומר 'אפילו היא', כי לדעתי היא השתדלה והיא עשתה שם עבודה נפלאה במתודולוגיה שלה, באיכות העבודה שלה, ואפילו היא אמרה שבאלעארגיב לא צריך לקום יישוב.
אילן ישורון: צריך לקרוא את החומר שם.
אילן ישורון: במקומות אחרים היא כן המליצה.
אילן ישורון: כדאי ללמוד את ההמלצות של החוקרת.
אילן ישורון: לכן בסיס העבודה בכל אכלוס כזה, או התיישבות כזו או אחרת, אין ספק שהוא חייב להיעשות על בסיס תכנוני.
אילן ישורון: ככה זה נעשה בכל הארץ.
אילן ישורון: מי שיראה, עד אמצע שנות ה-90, שהיתה מדיניות ממשלתית של אכלוס הבדווים או עיור הבדווים בשבעה יישובי קבע, אז לפחות מאמצע שנות ה-90, סוף שנות ה-90, המדינה שינתה את המדיניות והחליטה להקים עוד עשרות יישובים נוספים.
אילן ישורון: נכון לרגע זה, כבר עשרה נוספים הוכרו ואפילו תוכננו.
אילן ישורון: אם צריך את הפירוט, אני חושב שהעמותות פה מכירות את הפירוט די טוב, ברובם תכניות המתאר כבר אושרו, בחלקם אפילו תכניות מפורטות כבר אושרו, בחלקם כבר יש פיתוח.
אילן ישורון: אפשר לתת פירוט רחב.
אילן ישורון: בכל המקומות, כשאומרים איזה תכנון נעשה וכולי, נציגי האוכלוסייה באותם יישובים---
טלב אלסאנע: באותם יישובים, מר ישורון, שאמרת שיש בהם הכרה, שאנחנו יודעים על איזה יישובים מדובר, אחת הטענות שהמינהל מהווה גורם מעכב במקום לקדם את התכנון.
טלב אלסאנע: מה אתה אומר על זה?
אילן ישורון: אני אתייחס גם לזה.
דוד רותם: חבר הכנסת אלסאנע, הוא לא נציג המינהל, הוא נציג---
טלב אלסאנע: הוא נציג המנהלת, תודות לאחראי הישיר על---
דוד רותם: סליחה, הוא עכשיו מדבר, כשהוא יסיים לדבר, נראה הלאה.
אילן ישורון: אני אתייחס גם לזה, בין יתר הדברים.
אילן ישורון: אותם עשרת היישובים, לצורך הדיון נקרא להם עשרת יישובי אבו באסמה, אותה מועצה אזורית שהוקמה כמבנה מוניציפלי לאותם יישובים חדשים שהוכרו, וחלקם, כמו שאמרתי, תוכננו, וחלקם כבר בפיתוח כזה או אחר, בכל המקומות התכנון נעשה שם בשיתוף האוכלוסייה המקומית.
אילן ישורון: אפשר לטעון מי מייצג את האוכלוסייה, מי היה בדיון, האם הוא מחליט, לא מחליט.
אילן ישורון: רבותיי, כל הפרוטוקולים זמינים, פתוחים, אפשר לקרוא את הפרוטוקולים של הוועדה המחוזית ולראות השתתפות, אפילו רחבה מאוד, של האוכלוסייה המקומית.
אילן ישורון: השתתפות אפילו רחבה, לפעמים בדיונים, יגיד לך הממונה על המחוז, עשרות בדווים בתכנון של יישוב כזה או אחר.
אילן ישורון: נכון שהתכנון, לצערנו, אני אומר גם, הוא גם מאולץ במידה מסוימת, למה?
אילן ישורון: בגלל הבעיה השבטית, 'אני לא רוצה לגור כאן', 'אני לא רוצה לגור שם, כי זה לא מהשבט שלי' וכולי וכולי.
אילן ישורון: דיברתי על מאפיינים של האוכלוסייה וההרכבים שלה.
אילן ישורון: בין יתר התכנון שנעשה, כשאנחנו מדברים על תכנית המטרופולין, אז פעם אחת זה על נושא של התכנון המרחבי כולו, ובין יתר התכנון המרחבי, כשמתכננים את כביש 6 או את הכבישים האזוריים, הם לבדווים ויהודים כאחד, אין פה הבחנה מי נוסע על הכביש.
אילן ישורון: יתרה מזאת, אזורי תעסוקה שאדוני גם דיבר עליהם, אז יש לפחות שני אזורי תעסוקה משותפים לבדווים ויהודים, אחד מהם כרגע נמצא בעבודות פיתוח בצומת להבים, משותף לרהט, להבים ובני שמעון.
אילן ישורון: יש אזור תעסוקה נוסף בתכנון די מתקדם בצומת שוקת, לאלחורה, לקייה, שחבר הכנסת הוא תושב היישוב, בני שמעון ומיתר.
אילן ישורון: זאת אומרת יש גם מענה מרחבי באותה תכנית מתאר.
אילן ישורון: אבל אני אגיד שבתכנית המתאר, בחלק מייעודי הקרקע, ניתן ביטוי גם למה שהולך לקרות בעתיד.