GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמי סלע: "טיפול ייעודי" – טיפול פרטני או קבוצתי, שמטרתו להביא למניעת ביצועים של מעשים בעלי אופי מיני המהווים עבירה לפי כל דין או להפסקתם, ושהוא מסוג הטיפול המנויים בתוספת; בתוספת מנוי טיפול מסוג קוגניטיבי התנהגותי.
רינת וייגלר: אנחנו התלבטנו הרבה לגבי האופן שבו נכון להגדיר את המונח "טיפול יעודי".
רינת וייגלר: ניתן היה לכאורה לדלג או לוותר על הסיפא ולומר טיפול פרטני או קבוצתי שמטרתו להביא למניעת ביצועם של מעשים בעלי אופי מיני, המהווים עבירה לפי כל דין או להפסקתם.
רינת וייגלר: חשבנו שנכון לומר שזה מסוג הטיפולים המנויים בתוספת, ולציין את סוג הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי בתוספת על מנת שיהיה ברור שיש איזו שהיא תפישה טיפולית מקצועית לגבי אופי הטיפול המתאים לאנשים שזה הקושי שלהם.
רינת וייגלר: זה לא שאפשר לטפל באנשים האלה בכל מיני דרכים כאלו ואחרות ולקרוא לזה טיפול ייעודי.
רינת וייגלר: יש טיפול חינוכי התנהגותי, שהמטרה שלו היא כל מיני דברים אחרים.
תמי סלע: דווקא בקבוצות הפסיכו חינוכיות האלו משתמשים בהקשר של עברייני מין.
רינת וייגלר: הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי הוא הטיפול המכוון כיום להתמודדות עם התופעה כפי שמוגדרת כאן.
רינת וייגלר: ניתן לצרף שיטות טיפול שיתווספו בעתיד.
תמי סלע: הבסיס של השיקום המונע זה טיפול יעודי.
תמי סלע: כל עוד לא ישנו את התוספת לא יוכלו להכניס דברים אחרים לתכנית של השיקום המונע.
תמי סלע: זה קצת משנה את הדינאמיות לגבי איזה טיפול יכולים להשתמש.
דוד רותם: אולי בתיקון לתוספת אני אכתוב שהם יוכלו להוסיף טיפולים, ובלבד שתוך 3 חודשים מיום שהוסיפו את הטיפול הם יבואו לקבל את האישור של ועדת החוקה לשינוי התוספת.
דנה קייזר: לפעמים אנחנו רואים צורך להתחיל בתהליך פסיכו  חינוכי על מנת להקנות מושגי יסוד.
דנה קייזר: מדובר באנשים שהרבה פעמים היכולת שלהם היא יכולת דלה שבדלות.
דנה קייזר: אני תוהה אם אין מקום להשאיר רק את הגדרת הטיפול הייעודי.
דנה קייזר: בדיעבד יהיה מדובר באנשים שיקבלו הכשרה מאוד ספציפית, יהיו חייבים להוכיח הכשרה, יהיו חייבים להוכיח שיקול דעת מקצועי, יהיו חייבים להשתייך לדיסציפלינות מקצועיות מסוימות ויהיו חייבים להראות תעודות על היכולת שלהם.
דנה קייזר: נראה לי שיש איזו שהיא פגיעה בשיקול הדעת המקצועי.
דנה קייזר: יכול להיות שכאיש מקצוע אני אהיה סבורה שהאדם צריך להתחיל בתהליך אחד ולסיים בטיפול אחר, או שאני אחשוב שהוא צריך לעשות את שניהם במקביל.
דנה קייזר: השאלה אם ההגדרה צריכה להיות כל כך ממורכזת.
אורי אורבך: אנחנו לא נקבע פה מי נקרא מטפל ייעודי ומה הוא טיפול ייעודי.
אורי אורבך: אלו דעות מקצועיות נטו.
תמי סלע: "שיקום מונע" – טיפול ייעודי לעבריין מין, הניתן לבד או יחד עם טיפולים אחרים, שמטרתו להפחית את רמת הסיכון הנשקפת מעבריין המין לביצוע עבירת מין נוספת.
תמי סלע: הדגש הוא לאו דווקא על עברייני המין, אלא על כל אדם שמגיע לקבל טיפול מהסוג הזה.
תמי סלע: בשונה משיקום וטיפול שניתן לאדם במצב רגיל שהפוקוס הוא על המצוקה של אותו אדם והשיפור של התחושה האישית שלו, פה הפוקוס הוא על ההגנה על הציבור ועל הפחתת המסוכנות שלו.
תמי סלע: אני תוהה האם יש ערך להגדיר שיקום מונע ולא תכנית לשיקום מונע.
דוד רותם: ההגדרה הזאת איננה משנה שום דבר לגבי החוק.
דוד רותם: לא צריך לשנות את זה.
עמית מררי: ההגדרה הנכונה והנדרשת היא של שיקום מונע.
תמי סלע: "יחידה לשיקום מונע" – גוף המבצע תכניות לשיקום מונע בקהילה בהתאם להוראות סימן א' בפרק ג'2, או המבצע תכניות לשיקום מונע בבית סוהר בהתאם להוראות סימן ג' בפרק ג'2, שהוא אחד מאלה: (1) מרכז לטיפול ייעודי שניתן לגביו רישיון הפעלה לפי סימן ב' בפרק ג'1; (2) שירות המבחן למבוגרים כמשמעותי לפי פקודת המבחן; (3) הרשות לשיקום האסיר; (4) יחידה במשרד הרווחה והשירותים החברתיים או במשרד הבריאות שהוכרה לפי הוראות סעיף 20לג;"; פה יש שאלה לגבי הרשות לשיקום האסיר, האם היא לכשעצמה מהווה יחידה לשיקום מונע, או שהיא מפנה לכל מיני יחידות אחרות.
תמי סלע: אם היא כתובה כך בפני עצמה, האם לא צריך להוסיף לזה הכרה או תנאים?
תמי סלע: סך הכל זאת רשות שהתפקיד שלה הוא לא טיפול.
רינת וייגלר: לרש"א יש את אנשי הטיפול שלהם.
רינת וייגלר: יש קבוצות שהם עורכים על ידי העובדים שלהם.
רינת וייגלר: זאת יחידה פטורה ומוכרת מכוח החוק.
רינת וייגלר: ברגע שהמסגרות הן מחוץ לרש"א הן יצטרכו רישוי ופיקוח כפי שמסגרות אחרות צריכות.
תמי סלע: "מטפל ייעודי מורשה" – מי שקיבל היתר למתן טיפול ייעודי במרכז לטיפול ייעודי לפי הוראות סימן ג' בפרק ג'1; "מרכז לטיפול ייעודי" – מקום המשמש או שנועד לשמש למתן טיפול ייעודי, לשלושה מטופלים לפחות בו זמנית;
אורי אורבך: מה זה בו זמנית?
אורי אורבך: איך זה נקבע?
אורי אורבך: למה דווקא 3?
רינת וייגלר: מדובר בפסיכולוג כזה שמטפל פה ושם באופן אקראי, הוא לא מרכז לטיפול והוא לא צריך רישוי מכוח החוק.
רינת וייגלר: אסור לו להתחזות כמורשה.
רינת וייגלר: אסור לו להגיד שהוא יכול לטפל אם הוא לא מטפל בשיטות שהוא אמור לטפל בהן.
רינת וייגלר: זה הדבר הספציפי שנקבע לגבי אדם שמטפל פה ושם.
רינת וייגלר: התפישה אומרת שברגע שאדם מקבל מומחיות והופך להיות מעין מרכז הוא צריך רישוי.
רינת וייגלר: אתה צודק בשאלה למה דווקא 3.
דוד רותם: אם נניח אני פסיכולוג כזה שמטפל פה ושם, יש לי 3 מטופלים שאחד מגיע ביום ראשון, אחד ביום שלישי ואחד ביום חמישי.
דוד רותם: האם אני מטפל בהם בו זמנית?
עמית מררי: הרעיון שזה הופך להיות סוג של עיסוק.
דוד רותם: ההגדרה רעה מאוד.
תמי סלע: הם לא חייבים להיות עברייני מין.
תמי סלע: הם יכולים להיות אנשים שבאים לקבל טיפול שקשור להפחתת מעשים מיניים.
תמי סלע: יכול להיות גם מחשבות שהתגבשו.
אורי אורבך: אנחנו רוצים להיטיב את הטיפול.
אורי אורבך: ההצעה הזאת חסרת משמעות, כי אי אפשר לדעת מה טיבם של הבאים לטיפול.
אורי אורבך: זה כל כך מינימאלי, כי זה פתוח לכולם ולא נדרשת התמחות הכרחית.
אורי אורבך: זאת המשמעות של זה.
אורי אורבך: כמעט כל פסיכולוג שיש לו 3 מטופלים עונה לתנאי הזה של מרכז טיפול ייעודי.
דוד רותם: ההגדרה לא טובה.
דוד רותם: צריך לכתוב את ההגדרה הנכונה.
דוד רותם: אתם צריכים להסביר למה אתם מתכוונים.
אורי אורבך: תחשבו מה נדרש.
אורי אורבך: תחשבו מה המינימום הנדרש לו הייתם כותבים על שלט את המילים "מרכז טיפול ייעודי".
אורי אורבך: תתחילו מזה, לא ממספרים של מטופלים.
תמי סלע: טיפול ייעודי זה משהו די ממוקד.
תמי סלע: לא בקלות נכנסים להגדרה של טיפול ייעודי.
תמי סלע: זה גם מוגבל בתוספת רק לטיפול מסוג קוגניטיבי התנהגותי.
תמי סלע: זה שמישהו מטפל באיזו שהיא צורה ואגב זה עולים נושאים מיניים זה לא הופך את זה אוטומטית לטיפול ייעודי.
תמי סלע: זה לא מגביל את כל הפסיכולוגים שנותנים טיפולים פרטניים לקבל רישוי.
תמי סלע: אם מישהו טוען שהוא נותן טיפול מסוג ייעודי, האם לא ראוי שגם בלי המגבלה הזאת של 3 הוא יקבל את הרישוי?
דוד רותם: יש 3 פסיכולוגים ששוכרים קליניקה אחת, כשכל אחד מהם מטפל באותו יום.
דוד רותם: לפי ההגדרה שלכם זה הופך להיות מרכז.
דוד רותם: מה שמשנה זה אם הם עובדים באותו משרד או אם הם עובדים באותו בניין.
דוד רותם: אם כל אחד עובד בקומה אחרת אין בעיה, אבל אם כולם עובדים בקומה שלישית נוצרת בעיה.
דוד רותם: זאת הגדרה לא טובה.
דוד רותם: העיקרון נכון, ההגדרה לא טובה.
דוד רותם: אני מבקש לנסח את זה מחדש.
דוד רותם: תסבירו לי בפעם הבאה גם למה דווקא 3. תודה רבה, הישיבה נעולה.
דוד רותם: הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון –פרסום תמונתו של נפגע), של חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת גפני.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על עצם הבאת הצעת החוק לקראת קריאה ראשונה בוועדה, ועל הפעילות בנושא.
דוד רותם: זאת עבודתנו.
אורי מקלב: יש לך הרבה עבודה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שנדרשת הקרבה ומסירות מצידך ומצד כל הצוות בכך שאתם פועלים בעניין הזה בתקופה של תקציב.
אורי מקלב: אנחנו מודים לך על כך.
אורי מקלב: הצעת החוק זאת באה לתקן פגיעה בכבודו ובמשפחתו של נפגע בפיגועים, בתאונות דרכים, בכל אירוע או אסון אחר.
אורי מקלב: אנחנו עדים לכך שאנשים מצולמים באירועים שונים באופן שפוגע בהם, באופן שפוגע במשפחתם.
אורי מקלב: לא רק שהם סופגים, אלא מוסיפים סבל על סבלם בכך שהם נפגעים עוד פגיעה על מה שהם נפגעו.
אורי מקלב: אנחנו רוצים למנוע את התמונות שמראות את הבעת הפנים, ההתרגשות, הפאניקה, החרדה או הפגיעה הגופנית.
אורי מקלב: יש אולי דברים שמשקפים ומעצימים אירועים, אבל האנשים שנפגעו לא משמשים שחקנים או דוגמנים לאירועים האלה.
אורי מקלב: יש תמונות מסוימות שמביעות את החוסן של מדינת ישראל ואת ההישרדות, אבל יש תמונות שמראות מראות אחרות.
אורי מקלב: צריך להעדיף את מניעת הפגיעה האישית בחירותו של אדם ואת הפגיעה בכבודו של האדם על ידי כך שנמנע את הפרסום והצילום של האנשים במצבים האלה.
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הגשנו מזכר מפורט עם עמדתנו.
שירה בריק-חיימוביץ: אני כאן בשם עיתון ידיעות אחרונות ועיתון הארץ.
נעמה מנחמי: אולי תתייחסי לנוסח החדש המעודכן.
שירה בריק-חיימבויץ: לא ראיתי נוסח חדש מעודכן.
שירה בריק-חיימבויץ: אני מתייחסת לנוסח שהיה עד שלשום.
שירה בריק-חיימבויץ: זה שתמונה שווה אלף מילים זו לא רק סיסמא.
שירה בריק-חיימבויץ: מבחינת העיתונות זה משהו אמיתי, ממשי .
שירה בריק-חיימבויץ: אנחנו במזכר שלנו התייחסנו לתמונה הזאת של רב סרן תומר בוהדנא ממלחמת לבנון השנייה.
שירה בריק-חיימבויץ: אתם רואים שהוא פצוע.
שירה בריק-חיימבויץ: זה סמוך לאחר האירוע.
שירה בריק-חיימבויץ: הוא שוכב על אלונקה.
שירה בריק-חיימבויץ: הוא עושה את תנועת הוי המפורסמת.
שירה בריק-חיימבויץ: לפי הצעת החוק תמונות שנצרבו בזיכרון שלנו, כמו התמונות של אסון ורסאי,לא היו באות לעולם אם היו צריכים לגשת לאותו קצין ולבקש הסכמה בכתב, היו צריכים לאתר מיהו ולאתר את משפחתו.
שירה בריק-חיימבויץ: התמונות האלו לא היו עושות את האפקט שלהן.
שירה בריק-חיימבויץ: האפקט שלהן הוא רב מאוד גם כלפי הציבור בישראל וגם על דעת הקהל העולמי.
דוד רותם: עכשיו את מדברת ציונות בכך שאת אומרת שזה נורא חשוב לעודד את הנושא הזה של חיילים שעושים וי וכל הדברים האלה.
שירה ברוק-חיימוביץ: לא רק זה.
שירה ברוק-חיימוביץ: גם תאונות דרכים.
שירה ברוק-חיימוביץ: גם הנושא המאוד חשוב של תאונות דרכים בקרב הציבור בישראל יינזק מאוד אם לא יתאפשרו צילומים ממקום תאונה.
דוד רותם: יש לי זכות שלא ישימו את התמונה שלי בעיתון?
שירה ברוק-חיימוביץ: כאשר האדם הוא חלק מאיזה שהוא אירוע ציבורי שקרה בפומבי והתמונה אינה משפילה ומבזה ניתן לפרסם.
שירה ברוק-חיימוביץ: בזה החוק להגנה על פרטיות מטפל.
שירה ברוק-חיימוביץ: אין לי זכות להשפיל אותך, להראות אברים חשופים מוצנעים.
שירה ברוק-חיימוביץ: אין לי זכות לבוא ולהראות אותך במצב שמבזה אותך או משפיל אותך, כמו למשל אם אתה מצוי במצב של היסטריה או לא לבוש כמו שצריך.
שירה ברוק-חיימוביץ: יש טיפול בחוק בעניין הזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: מותר לך להגיש תביעה אם פרסמו את תמונתך באופן שהוא משפיל ומבזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: הסעיף המוצע רק מצמצם את הדבר הזה.
דוד רותם: המצב הוא שקודם כל צריך לראות עוד 100 אלף עיתונים ואחר כך להגיש תביעה.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו תבענו את עלבוננו במסגרת המזכר הזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו לא באמת חושבים שההתייחסות היא כאילו תמונות מפורסמות רק לצורך סנסציה ולצורך פרובוקציה.
שירה ברוק-חיימוביץ: זאת התייחסות שחוטאת לעניינים שחשובים לכולנו.
שירה ברוק-חיימוביץ: נושא המאבק בתאונות דרכים זה לא סנסציה או פרובוקציה.
שירה ברוק-חיימוביץ: נושא חשוב כמו פיגועים זה לא סנסציה.
דוד רותם: למה לפרסם את התמונה של האדם שנפצע?
דוד רותם: תפרסמו את התמונה של 2 המכוניות.
דוד רותם: זה ייתן לכם המון פרסום.
שירה ברוק-חיימוביץ: אני לא חושבת.
שירה ברוק-חיימוביץ: תראו מה קורה כאשר התמונות של אויבנו מפורסמות כשאנחנו עושים מעשים כאלה ואחרים.
שירה ברוק-חיימוביץ: תראו איזה אפקט יש לזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות לא מתפרעת בעניין הזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: צריך לראות אם יש, לאור  הריסונים הוולונטריים העצמאיים שהעיתונות נטלה על עצמה, צורך בחקיקה הזאת.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו הבאנו לדוגמה את תקנון מועצת העיתונות, שמופיעים בו סעיפים מאוד מאוד מפורטים, מאוד מאוד מקיפים שמתעסקים בקורבנות.
שירה ברוק-חיימוביץ: שם העיתונות נטלה על עצמה התחייבויות מפליגות, התחייבות שמדברות על שם, על צילום או פרטים מזהים אחרים של אדם שנספה או נפגע באופן חמור במלחמה, בתאונה או באסון.
שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות צריכה להתחשב בבקשת בני משפחת הקורבן שלא לפרסם את הפרטים האלה, ולשקול את זה כנגד העניין הציבורי בפרסומם.
שירה ברוק-חיימוביץ: גם כשעושים את הפרסום אחרי ששקלו, הפרסום יהיה באופן, במידה וברגישות הראויים.
שירה ברוק-חיימוביץ: יש סעיף נפרד כזה גם לגבי קורבנות פשיעה.
שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות מגלה אחריות בעניין הזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: רוב התמונות שניתן לראות בהן פציעה או פגיעה מטושטשות באופן שלא מאפשר זיהוי.
דוד רותם: כשבעיתון הארץ מתפרסמת כותרת ראשית על חקירה שמתבצעת והמשטרה מוציאה הודעה רשמית שהיא לא אמת, אז לפי כללי האתיקה העיתון צריך לפרסם את זה.
דוד רותם: גם על זה אתם מקפידים?
שירה ברוק-חיימוביץ: אם יש מקרה שבו עיתון חוטא לחובתו, אז לפי תקנון האתיקה יש בתי דין של מועצת העיתונות שבאים ומעמידים לדין.
שירה ברוק-חיימוביץ: גם כשהעיתונאי יחרוג מחובתו להתחשב בבקשות של נפגעי עבירה ומשפחותיהם זה יידון במועצת העיתונות.
שירה ברוק-חיימוביץ: הצבענו על עוד בעיות שאנחנו רואים בנושא הזה באופן שבו החוק מנוסח.
שירה ברוק-חיימוביץ: דיברנו על אדם שנהרג ועל הטיפול שצריך להיות אחר לגמרי לגבי הגנה על פרטיותו.
שירה ברוק-חיימוביץ: מכניסים כאן סעיף נזיקי לחוק הגנת הפרטיות.
שירה ברוק-חיימוביץ: כל הנושא הזה של פגיעה של הרגש , פגיעה של הנפש, עלבון, צער לא קיימים במצב שהאדם נפטר.
שירה ברוק-חיימוביץ: גם לא קיים כאן הרציונאל הנזיקי של השבת המצב לקדמותו.
שירה ברוק-חיימוביץ: במצבו זה לא מתאפשר, לפחות לא באמצעות צעד ממוני.דיברנו גם על בזמן הפגיעה או בסמוך לאחריה.
נעמה מנחמי: הסרנו את זה.
שירה ברוק-חיימוביץ: מה המגבלה שקיימת היום?
נעמה מנחמי: אין מגבלת זמן.
שירה ברוק-חיימוביץ: זה מרע את המצב, כי אתה לעולם לא יכול לצלם שום מצב בלי שתקבל את ההסכמה.
אורי מקלב: לצלם יכולים, אי אפשר לפרסם.
שירה ברוק-חיימוביץ: זה כמובן מדרבן את העיתונים לצלם לעצמם ולשמור בארכיון.
שירה ברוק-חיימוביץ: צריך להיות ריאליים.
שירה ברוק-חיימוביץ: הדרישה לבוא למשפחה שמצויה במצב קשה, לעיתים בהלם, ולבקש הסכמה בכתב.
שירה ברוק-חיימוביץ: .
דוד רותם: עדיף לסמוך על העיתונאי?
שירה ברוק-חיימוביץ: זה לא לסמוך על העיתונאי.
שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונאי קיבל על עצמו רק לאחרונה את המונחים של חוק בשורת איוב.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו זוכרים את המקרה של רונה רמון.
שירה ברוק-חיימוביץ: העיתונות לקחה על עצמה לא להתקרב למשפחת הנפגע או לביתו של הנפגע, אלא אם כן העיתון ידע שהמשפחה של הנפגע קיבלה הודעה ממקור מוסמך ורשמי על הפגיעה.
שירה ברוק-חיימוביץ: מה שקורה כאן זה שמצד אחד מבקשים לבוא בסמוך לקרות האירוע ולבקש אישור בכתב, מצד שני אנחנו לא יכולים להתקרב ולבקש את אותו אישור.
שירה ברוק-חיימוביץ: אם אתה לא מתקרב אתה נמצא מפר לפי החוק, ואם אתה מתקרב אתה נמצא מפר את תקנון האתיקה.
דוד רותם: תפרסמו יום אחר כך.
שירה ברוק-חיימוביץ: חדשות הן חדשות, הן שיקוף של המצב.
דוד רותם: חדשות זה דבר שמוכר עיתונים.
דוד רותם: זאת המטרה שלכם.
דוד רותם: אל תציגו לי את תקנון האתיקה, משום שאני יכול להראות הפרות של תקנון האתיקה מפה עד הודעה חדשה ואף אחד לא עושה עם זה כלום.
שירה ברוק-חיימוביץ: אם מרדדים את העיתונות רק לרצון למכור עיתונים, אז בעצם מתעלמים מכל הנושא של חופש הביטוי.
שירה ברוק-חיימוביץ: בית המשפט העליון הכיר בזכותו של הציבור לדעת, בחופש העיתונות, בזה שהעיתונות היא זרועו של הציבור, במיידיות הפרסום, בזה שפרסום בזמן אמת הוא חלק מזכות הציבור לדעת.
דוד רותם: אין זכות לציבור לדעת ולראות שנפצעתי בתאונת דרכים ושהפרצוף שלי מעוות.
שירה ברוק-חיימוביץ: לא אמרתי פרצוף מעוות.
דוד רותם: את לא אמרת, אבל זה מה שעושים.
שירה ברוק-חיימוביץ: לא מראים פרצופים מעוותים.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו מטשטשים.
נעמה מנחמי: אם זה המצב, אז אין לנו ויכוח.
שירה ברוק-חיימוביץ: אתם לא לוקחים בחשבון שעיתון לא רוצה לזעזע יותר מידי.
שירה ברוק-חיימוביץ: יש ציבור שנדחה מתמונות מעין אלו.
שירה ברוק-חיימוביץ: זה לא גורם לך לרצות לקנות את העיתון כשאתה רואה דברים מאוד קשים.
דוד רותם: אם אתם מטשטשים ממילא אז החוק לא מפריע לכם.
שירה ברוק-חיימוביץ: אני נגד חקיקה מיותרת.
דוד רותם: אני עדיין לא עובד במשרד ליבליך, בעיתון ידיעות אחרונות או בעיתון הארץ.
דוד רותם: מכיוון שאני לא עובד שם אז לא חשוב לי שאתם מתנגדים.
דוד רותם: אני בכל אופן רוצה לחוקק.
שירה ברוק-חיימוביץ: הזמנת אותנו כדי לשמוע את דעתנו.
דוד רותם: אני רוצה לשמוע את עמדתכם להצעת החוק, לא מסביב.
דוד רותם: שירה ברוק-חיימוביץ     הצעת החוק מיותרת בגלל שהמצב החוקי הקיים מגן בחוק הגנת הפרטיות על פרסום, על צילום מבזה ומשפיל.
דוד רותם: יש זכות תביעה לנפגע בהיבט הזה.
דוד רותם: השלייקס הנוספים על החגורה באים עם שלל בעיות טכניות, פרקטיות ותיאום לדבר החקיקה.
דוד רותם: חוק הגנת הפרטיות מבקש באופן מאוד רחב הסכמה מדעת.
דוד רותם: פתאום באה הצעת החוק ומצמצת להסכמה בכתב.
נעמה מנחמי: הורדנו את ההסכמה בכתב.
דוד רותם: לא כל כך נורא לצמצם את החוק הקיים.
דוד רותם: מה, אני התחייבתי שהחוק יישאר כמות שהוא?
נעמה מנחמי: אם תומר בוהדנא מסתכל למצלמה ועושה וי למצלמה, אז נראה שהוא מסכים.
שירה ברוק-חיימוביץ: התמונות בנושא כמו אסון ורסאי נתנו את ההשפעה שלהן על הציבור.
שירה ברוק-חיימוביץ: כל מיני דברים חשובים, כמו גם הנושא של מניעת תאונות דרכים.
דוד רותם: במה השפיעו על הציבור התמונות האלו?
שירה ברוק-חיימוביץ: הנושא של האחריות שמוטלת על כל מי שמתעסק בבניין, בתכנון, ברישוי.
דוד רותם: זה כתוצאה מהתמונות?
דוד רותם: זה כתוצאה מפסק הדין.
שירה ברוק-חיימוביץ: בזמן אמת ההשפעה היא מהתמונות.
שירה ברוק-חיימוביץ: פסק דין ניתן זמן רב אחרי שאירועים קורים.
דוד רותם: אנחנו נתחיל לקבוע הלכות משפטיות למי יש אחריות ולמי אין אחריות על פי תמונות בעיתון?
שירה ברוק-חיימוביץ: חס וחלילה.
שירה ברוק-חיימוביץ: בכך שאנחנו נמצאים בעולם שבו אין זכות לציבור לדעת ולהתרשם מהדברים כהווייתם בזמן קרות האירועים אנחנו מתעלמים מהתפקיד המוכר של העיתונות כזרוע הציבור.
שירה ברוק-חיימוביץ: כשאמרתי שתמונה שווה אלף מילים, אז בעניינים האלה יש לזה גם את האפקט הזה.
שירה ברוק-חיימוביץ: בואו ניקח את הנושא הקל של תאונות דרכים, הנושא של הרתעה, של מניעה, של זעזוע של נהגים ממה שעלול לקרות, ממה שעלול להיווצר.
דוד רותם: אני מניח שגם עשיתם איזה שהוא מחקר רציני שמראה שזה גורם לירידה בתאונות הדרכים.
דוד רותם: כשמדברים איתי על עובדות צריך להוכיח אותן.
שירה ברוק-חיימוביץ: בחקיקה שמגבילה את חופש הביטוי צריך להוכיח את ההיפך.
דוד רותם: את זה תטענו בבג"ץ.
שירה ברוק-חיימוביץ: בית המשפט העליון כבר הכיר בזה שיש זכות לציבור לדעת, שיש חופש עיתונות ואם רוצים להגביל אותו זה צריך להיות לתכליות ראויות.
דוד רותם: תראו את המכוניות המרוסקות.
דוד רותם: אם אתם לא חושבים שזה ישפיע, אז לכל הטיעון שלכם אין בסיס.
דוד רותם: את צריכה לזעזע על ידי זה שתראי את הגוף הפגוע.
שירה ברוק-חיימוביץ: אני לא חושבת שזה נכון.
דוד רותם: אתם יכולים על כל חוק לעתור לבג"ץ.
שירה ברוק-חיימוביץ: אנחנו כאן כדי שלא נצטרך את הבג"ץ.
דוד רותם: אתם תצטרכו אותו, כי אף אחת מהטענות שלכם לא שיכנעה אותי.
שירה ברוק-חיימוביץ: כולנו בני אדם.
שירה ברוק-חיימוביץ: יש הבדל כשמראים - בין אם זה בפיגועים ובין אם זה בתאונות  - נוף, חפצים למצב שבו מראים נפגעים.
שירה ברוק-חיימוביץ: ברוב הפעמים אתה באמת מבקש את ההסכמה .
שירה ברוק-חיימוביץ: אם אתה לא מקבל את ההסכמה, בפועל אתה מטשטש.
שירה ברוק-חיימוביץ: אתה לא גורם באופן חסר רגישות לפגיעות קשות.
שירה ברוק-חיימוביץ: הצעת החוק לכשעצמה היא רגישה.
שירה ברוק-חיימוביץ: במובן הזה זאת פשוט הצעה שמקשה ויוצרת אפקט מוגזם בהתייחס למצב שנמצא בשטח.
אריק בכר: אם אכן כל תפקידה של העיתונות לאפשר למו"ל כזה או אחר למכור עוד 100 אלף עותקים, אני אהיה הראשון שאתמוך בסגירתה של העיתונות.
אריק בכר: בעת האחרונה אנחנו מופיעים הרבה מאוד בוועדות הכנסת ביוזמות חקיקה מהסוג הזה.
אריק בכר: ישבתי עם נשיאת מועצת העיתונות, השופטת דורנר, בכנס השנתי של מועצת העיתונות באירופה.
אריק בכר: היו שם נציגים של 34 מדינות וארגונים בינלאומיים.
אריק בכר: למיטב ידיעתנו, אין באף מקום, בטח במדינה שמכריזה על עצמה כדמוקרטית, מן ניסיון של בית המחוקקים המקומי לנגוס כמה שיותר בשיטת הרגולציה העצמית.
אריק בכר: אתם הריבון כאן וזכותכם לעשות.
דוד רותם: העם הוא הריבון.
דוד רותם: אנחנו רק משרתים את העם.
אריק בכר: אני לא יודע עד כמה הציבור רוצה שאנחנו יותר ויותר ננגוס בחופש של העניין.
דוד רותם: הוא פעם ב-4 שנים צריך לבחור בנו.
דוד רותם: אם הוא חושב שאנחנו נוגסים כי אנחנו נגד הדמוקרטיה ונגד שלטון החוק, הוא פשוט לא יבחר בנו.
אריק בכר: תמיד בדיונים מהסוג הזה מזכירים את אסון המסוקים ואת המקרה המצער של רונה רמון ובנה המנוח, אסף.
אריק בכר: חוץ מ-2 המקרים האלה לא היה שום דבר ב-13 השנים האחרונות.
אריק בכר: העיתונות בשגרה עושה כל מאמץ להימנע מהפרות כאלו.
אריק בכר: העיתונות חוטפת ריקושטים שלא עוזרים לה למכור עיתונים.
אריק בכר: יש בתקנון האתיקה מענה הולם לעניין הזה.
אריק בכר: חבר הכנסת גפני היה באחד מבתי הדין שלנו.
אריק בכר: אני לא בטוח שהוא בהכרח היה מרוצה מהתוצאה.
אריק בכר: זאת רגולציה עצמית של תקשורת.
אריק בכר: היא פועלת כך ב-60 מדינות בעולם.
אריק בכר: אני לא בא ואומר שהרגולציה העצמית היא 100%, כפי שאני לא אומר שרפואה היא 100%.
אריק בכר: מידי פעם אנשים נפטרים שלא לצורך על שולחן הניתוחים.
אריק בכר: אנחנו לא מציעים לסגור את מערכת הרפואה בגלל זה.
דוד רותם: אנחנו מציעים לתקן אותה.
דוד רותם: גם פה אני מנסה לתקן.
אריק בכר: בעקבות מקרה רונה רמון ועדת שרים לחקיקה פנתה לנשיאת המועצה ואכן הדקנו את תקנון האתיקה בתחום הזה.
אריק בכר: איך אפשר להעלות נושאים ברומו של העולם הישראלי על סדר היום בצורה נאותה מבלי לפרסם ויזואליה?
אריק בכר: זאת מהותה של תקשורת.
אריק בכר: כאשר רואים פרצוף מחוץ בעקבות תאונת דרכים לא מפרסמים את זה.
אריק בכר: כראש דסק חדשות לא הייתי מאפשר לפרסם במעריב תמונה כזאת, כי זה דבר שמרתיע את הקורא.
אריק בכר: אתה פוגע בעצמך בסופו של דבר.
אורי מקלב: אתה לא מפרסם את זה בגלל שיקול כלכלי, לא בגלל שזה פוגע.
אריק בכר: שלא תחשוב שעומדים בדסק חדשות של העיתונים בארץ אנשים חסרי מצפון לחלוטין שכל מה שמעניין אותם זה עוד גיליון למכור.
אריק בכר: זה לא כך.
אורי מקלב: תחשוב מה עושה פרצוף מעוך, רגליים חשופות בשלולית דם והרוג למשפחה שרואה את זה, או אישה מדממת שרצה בחרדה.
אורי מקלב: אם היית נותן לצלם בתוך חדר מיון  היית מבין.
אורי מקלב: הרחובות שלנו הופכים להיות חדרי ניתוח וחדרי מיון.
אורי מקלב: למה כשזה קורה ברחוב מותר לצלם?
אורי מקלב: אפשר לצלם כל דבר שלא מזהה את מי שנפגע.
אורי מקלב: אפשר להעצים אירוע, להעצים פיגוע על ידי מלל ועל ידי תמונות שלא פוגעות.
אורי מקלב: איזו זכות יש לנו?
אורי מקלב: מאחורי האנשים האלה יש משפחות.
דוד רותם: הם לא כולם אנשי ציבור.
דוד רותם: יש להם גם איזו שהיא הגנה.
אורי מקלב: מצער שאצל רמון זה קרה.
אורי מקלב: במקרה הזה זאת הייתה דמות מפורסמת.
אורי מקלב: כמו רמון יש עוד רבים שקרה להם אותו דבר.
אורי מקלב: הם פגועים כתוצאה מהפרסום שלא היה, כתוצאה מהתקהלות של עיתונאים.
מאיר שלום: התיקון הזה אמור להשתלב בחוק הגנת הפרטיות על כל ההגנות שבו.
מאיר שלום: יש מענה מסוים לטענות שהועלו בהגנה של עניין ציבורי שמצדיק את הפגיעה.
מאיר שלום: אני רוצה להפריד את הדיון  בין האדם הנפצע לאדם שנהרג.
מאיר שלום: נערכה התייעצות בינינו לייעוץ המשפטי לוועדה.
מאיר שלום: יש לנו עדיין הערות לגבי הנוסח הנוכחי לגבי הפצוע.
מאיר שלום: זה תחת כותרת פצוע.
מאיר שלום: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שלגבי האדם הפצוע זה לא פרסום שעלול להשפילו ולבזותו, כי אחרת הוא היה נכנס ברישא, זאת אומרת בסעיף 2(4) הקיים היום.
מאיר שלום: אני סבורה שצריך לחדד לעצמנו על מה התכלית, על מה אנחנו מגינים, ורק אז לתפור את ההסדר באופן מאוזן יותר .
מאיר שלום: יש איזון שמופיע בהצעת החוק של חברי הכנסת, שמתייחס לזמן הפגיעה או בסמוך לאחריה.
מאיר שלום: להבנתי זה משקף איזה שהוא איזון בין מצב שתופסים אדם במצב שהוא חסר שליטה למוטיבציה לפרסם את זה.
מאיר שלום: זה מבטא איזה שהוא איזון בין ההגנה על הפרטיות לחופש העיתונות.
דוד רותם: אתם רוצים להוסיף בסוף הסעיף הזה את המילים "באופן שניתן לזהותו"?
נעמה מנחמי: האם את מדברת על כך שהצילום הוא בסמוך לאירוע, או שהפרסום הוא בסמוך לאירוע?
מאיר שלום: הרכיב שהיה רלוונטי הוא הפרסום.
נעמה מנחמי: האם כשאני מצלמת מישהו שנפגע בפיגוע אני לא יכולה לפרסם את זה היום אלא רק בעוד שבועיים, בעוד חודש או בעוד שנה?
נעמה מנחמי: לזה את שואפת?
מאיר שלום: אם זה פרסום שעלול להשפילו, לבזותו זה כבר בדין הקיים אסור.
אורי מקלב: אנחנו קבלנו על הצילום, לא על הפרסום.
אורי מקלב: אפשר להגיד שאדם ברח ממקום פיגוע ואז כשמצלמים אותו אומרים שזה לא במקום הפיגוע אלא 30 מטר אחרי מקום הפיגוע.
אורי מקלב: הכוונה הייתה שבזמן הפיגוע ממש, או בסמוך לזמן שקרה הפיגוע.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על שצילמו אותו בשיקום או בבית חולים.
אורי מקלב: לזה לא נכנסנו.
אורי מקלב: אנחנו מדברים בזמן הפיגוע, בזמן האסון.
אורי מקלב: הזמן הזה יכול להיות בסמוך למקום האירוע.
דוד רותם: מה זה בסמוך לאירוע?
מאיר שלום: זה נכון שזה מונח עמום, אבל למיטב ידיעתי הוא מופיע בדברי חקיקה אחרים.
דוד רותם: מה זה בסמוך על פי הפסיקה?
נעמה מנחמי: משתנה בהתאם לחוק ולמטריה.
נעמה מנחמי: השאלה למה אתם שואפים.
נעמה מנחמי: אם אנחנו רוצים לכתוב חוקים ברורים, אז בואו נדבר על מקרה קונקרטי.
מאיר שלום: השאיפה שלנו בהקשר של הפצוע היא להכניס איזה שהוא רכיב מאזן.
מאיר שלום: אנחנו חשבנו על רכיב בדומה לרכיב שהוצע בהצעת החוק הפרטית.
מאיר שלום: השאלה על מה אנחנו רוצים להגן בהנחה שהפרסום הוא לא משפיל או מבזה.
דוד רותם: אני רוצה להגן על המסכן שנפצע בפיגוע כך שלא יציגו אותו בעמוד הראשון של כל עיתון, או בפתיחת מהדורת החדשות של רשות השידור.
מאיר שלום: לעד?
דוד רותם: איזה אינטרס ואיזה צורך יש לפרסם את התמונה שלו אחרי שבועיים?
דוד רותם: מה מרוויחים מזה?
דוד רותם: חופש המידע?
דוד רותם: זכות הציבור לדעת?
דוד רותם: האם כאשר אנשים באים למדוד פרוטזות זכות הציבור לדעת עד איפה הפרוטזות מגיעות, אם עד לברך או מעל לברך?
משה גפני: אם הנושא של חופש העיתונות הוא באיזון של שמירת הפרטיות, אז מה זה משנה אם זה באותו יום או בעוד שבועיים?
מאיר שלום: אם הפרסום עלול להשפילו או לבזותו ממילא נכנס.
מאיר שלום: .
דוד רותם: לא. זה לא עשוי להשפילו או לבזותו.
דוד רותם: זה תפס אותו במצב לא נעים.
דוד רותם: אפילו את בוהדנא.
דן חי: לא נעים זה משפיל.
דוד רותם: לא נעים זה לא משפיל.
דוד רותם: זה לא הפך להשפלה.
דוד רותם: האיש הפך לגיבור.
דוד רותם: זה רק רומם אותו.
דוד רותם: אני בטוח שאם היו שואלים אותו הוא לא היה רוצה שיצלמו אותו במצב שהוא היה נתון באותו רגע.
אבי פירסט: במקרה של בוהדנא אני לא בטוח.
אבי פירסט: הוא עשה וי.
דוד רותם: השאלה אם הוא עשה את הוי לצלמים.
אבי פירסט: לצלמים.
דוד רותם: אז שם אין שום בעיה.
מאיר שלום: אני מבינה שהכוונה שלכם כאן היא להגן על אותם רגעים של חוסר שליטה שלי בסיטואציה.
מאיר שלום: אולי הרכיב שהצעתם קשור לצילום.
מאיר שלום: אנחנו חשבנו שיש מקום לאיזה שהוא איזון.
מאיר שלום: התוספת של צולם בישראל זאת תוספת שהיינו מציעים להשמיט.
נעמה מנחמי: זה היה אחד האיזונים שהכנסנו.
דוד רותם: מחקתי את המילים "שצולם בישראל".
נעמה מנחמי: אפשר להבין את הרציונאל.
מאיר שלום: שלא יהיה לנו דין לעניין איפה צולם האירוע.
מאיר שלום: שתהיה קוהרנטיות בחקיקה.
דוד רותם: הם מחויבים לתיאום, לכן חייבים לקבל את זה.
דוד רותם: אני לא אעשה דברים בניגוד לעמדת משרד המשפטים.
מאיר שלום: אני לא בטוחה שפגיעותיו של הפצוע עונה על הסיטואציות שרציתם להגן מפניהן.
מאיר שלום: אם מצלמים רק את פניי, לא מראים את הפגיעה שלי באזור אחר של הגוף אבל ברור שאני בתוך האירוע ואני שרויה בהלם.