GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרץ סגל: הנקודה העיקרית שהצעת החוק הזאת מעלה, שבמקרים מסוימים למעשה ההורים עלולים למצוא את עצמם במצב שהם עוברים עבירה פלילית, ואני אביא דוגמה.
פרץ סגל: בדוגמה שהובאה בדברי ההסבר מדובר בתאונת דרכים.
פרץ סגל: היה וההורים ילכו לכלי התקשורת אלמלא ההליך בבית המשפט, הרי שהם רשאים לעשות את הדבר הזה.
פרץ סגל: הם האפוטרופסים של הקטין, הם יכולים, אם הם חושבים שזאת טובתו, לפרסם את הדבר.
פרץ סגל: אם ההליך יהיה בבית משפט, פירושו של דבר שאותם הורים יהפכו לעבריינים.
דוד רותם: מה יעשו אותם הורים?
פרץ סגל: היום בעניין הזה הם פועלים כמו כל אדם- - -
פרץ סגל: למשל, הם פונים לטלוויזיה ומספרים מה אירע בתאונת הדרכים, ואז הם מפרטים פרטים שנהפכים לאסורים מכוח הסעיף הזה.
פרץ סגל: כלומר, הסעיף הזה עלול לפגוע בראש ובראשונה דווקא באלה שיש להם אולי אינטרס ציבורי לפרסם את העניין הזה.
פרץ סגל: ולכן צריך לראות האם באמת האיסור הפלילי הוא הדרך הנכונה.
דוד רותם: מה האינטרס הציבורי שלהם לפרסם?
פרץ סגל: למשל, אם הם חושבים שצריך במקרה כזה ועדה שתיתן להם לפנים משורת הדין.
פרץ סגל: אם הם חושבים שצריך לעשות איזה תיקון חקיקה.
פרץ סגל: אם הם רוצים לפעול על חברת הביטוח במקרה של תאונת דרכים, כדי שחברת הביטוח תלך לקראתם ולא תתדיין לצורך העניין.
פרץ סגל: יכולים להיות אינטרסים מאינטרסים שונים.
פרץ סגל: לאחרונה היה מקרה, לאה רקובר יכולה לספר עליו, אפילו של מחלוקת מה טיבו של כלי הרכב, האם כלי הרכב חוסה תחת חוק הפיצויים או לא חוסה תחת חוק הפיצויים, כשהילד הוא הנפגע.
פרץ סגל: במקרה כזה, אם הוא הוגש לבית משפט, פירושו של דבר שלהורים אסור יהיה בעניין הזה לנסות לפעול באמצעות כלי התקשורת.
דוד רותם: אסור יהיה להם לפרסם את שמו, או להם – כן, רק לכלי התקשורת אסור יהיה לפרסם את השם.
פרץ סגל: זה לא רק השם.
דוד רותם: רק השם.
פרץ סגל: כל אחד יודע שאם אני מדבר על הבן שלי, הוא יודע מי הבן שלי.
פרץ סגל: לכן בסעיף 24 לחוק הנוער – זה תיקון שנעשה לא מכבר – שלא מדובר רק על פרסום השם, אלא גם על פרסום פרטים מזהים.
פרץ סגל: הרי כולם ידעו את זה, הם נמצאים אתו בבית ספר, ההורים שלו מתראיינים בטלוויזיה.
פרץ סגל: זה אותו אפקט בדיוק אם אומרים את השם שלו או לא אומרים את השם שלו, כי יודעים במי מדובר.
פרץ סגל: לכן השאלה היא אם באמת הדרך של הליך פלילי היא דרך נכונה כדי לטפל בעניין הזה.
פרץ סגל: הדרך הנכונה, כפי שאמרה הגברת רקובר, היא באמת, וסוף-סוף הצלחנו אחרי שנים רבות להקים את הוועדה, זו היתה הצעת חוק של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, להביא לכך שיהיה סינון כדי לא לפגוע בפרטיות, משום שהפרטיות הזאת, במקרה הזה זה ילדים, אבל הרבה פעמים היא לא פוגעת בילדים, אלא גם באנשים אחרים שבתום לב, כאשר הם פונים לבית המשפט, פרטים אישיים שלהם מתגלים.
פרץ סגל: מה יותר מאשר עד, עד שחוקרים אותו בחקירה נגדית, ופרטים אישיים שלו מתגלים?
פרץ סגל: מבחינה זו, הסעיף הקיים היום, שמאפשר להורים במקרה כזה לפנות לבית המשפט, הוא הרבה יותר רחב מאשר ההצעה הזאת.
פרץ סגל: כלומר, למעשה קיים היום פתרון בסעיף 24.
פרץ סגל: בכל מקרה של פגיעה חמורה בפרטיות, בין אם זה עד, בין אם זה בעל דין, אפשר לפנות לבית המשפט לאסור את הפרסום.
פרץ סגל: עורך-הדין של ההורים יכול במקרה כזה לפעול, הוא לא זקוק להצעת החוק.
פרץ סגל: הפיכת העניין לפלילי, אני לא בטוח שיהיה לו- - -
אורלי לוי אבקסיס: גם פה אפשר לפנות לבית המשפט לבקש את- - -
דוד רותם: אורלי, תני לו לגמור, עוד לא הבנתי מה הוא אומר.
אורלי לוי אבקסיס: גם אני.
פרץ סגל: סעיף 24 הנוכחי אומר שבכל מקרה של פגיעה בפרטיות אפשר לפנות לבית המשפט.
דוד רותם: החוק הזה, לאחר שהוא עבר קריאה טרומית, ועדת השרים לחקיקה אישרה אותו, את כל הטענות שלכם, אני מניח שהם שמעו.
פרץ סגל: אנחנו לא העלינו את הטענות, משום שבאותה שעה לא ידענו- - -
דוד רותם: שר המשפטים לא ידע שהוא הולך להקים ועדה?
פרץ סגל: באותה שעה עניין הוועדה לא היה דבר סגור.
פרץ סגל: לגופו של עניין אנחנו תומכים, ולהיפך, ראינו את זה כדרך לקדם את הנושא.
פרץ סגל: אנחנו הרבה שנים מנסים לקדם את הנושא.
דוד רותם: אני מציע שמה שאנחנו נעשה, שנאשר את הצעת החוק הזאת לקריאה ראשונה, ממילא היא לא תעלה, אני מניח, לפני הפגרה.
דוד רותם: במהלך הפגרה נשב עוד ישיבה כדי להתחיל להכין אותה להמשך שלה, ובינתיים נראה מה קורה.
דוד רותם: אני כבר אומר למשרד המשפטים שאם אתם חושבים שאני אמתין – כבר שנים רוצים להקים ועדה – שיקימו את הוועדה, ואני אחכה עד שהוועדה תגיש את המסקנות שלה, אחר-כך אני אחכה, כמו בדוח גולדברג, תשע שנים כדי שהממשלה תגיש הצעת חוק, אני מודיע לכם שלא כך אני עובד.
פרץ סגל: מה שהתכוונתי, שכדאי בכל זאת, כדי לא לרוץ קדימה עם הצעה שהיא פרובלמטית, כפי שהסברתי, מכיוון שהיא תטיל על ההורים עצמם עבירה פלילית במקרה שהם יפעלו מחוץ לבית המשפט, ואני לא בטוח שזה מה שאנחנו רוצים לעשות, לחכות באמת לתיקון הטוב.
פרץ סגל: אם לא, הוועדה תחליט, נפנה לוועדת השרים ונסביר את הנימוקים שלנו, כפי שהסברתי פה.
דוד רותם: לוועדת השרים אתם יכולים לפנות, רק שכבר גמרנו את הדיון בוועדת השרים.
דוד רותם: אם אני אחליט להמשיך את הדיון הזה, ועדת השרים יכולה אחר כך רק להגיש הסתייגויות או משהו כזה.
דוד רותם: אם כך, נעשה דבר אחר.
דוד רותם: כמה זמן אתם תשבו כדי שנדע את כל הפרובלמטיקות שאתם רוצים להעלות בהצעת החוק הזאת?
פרץ סגל: השאלה אם אדוני מתכוון עוד לקיים ישיבה לפני תחילת הפגרה?
דוד רותם: בפגרה.
פרץ סגל: בפגרה, בסדר.
דוד רותם: הוועדה הזאת עובדת גם בפגרה.
פרץ סגל: אני מניח שבתוך חודש ימים אנחנו נוכל להגיש את הדברים האלה.
דוד רותם: יש פה נציגים של כלי תקשורת?
שירה בריק-חיימוביץ: בהחלט.
שירה בריק-חיימוביץ: גם הגשנו נייר עמדה מפורט, ואני רוצה לחדד מספר דברים.
שירה בריק-חיימוביץ: קודם כול, גם כהורים וגם כאזרחים, ובזה פתחנו, אנחנו מאוד מעריכים ומאוד מוקירים את הדאגה לאוכלוסייה המסוימת הזאת של קטינים, והיא בהחלט אוכלוסייה שזקוקה להגנה.
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו הקדמנו ואמרנו, לפני ההסתייגויות שיש לנו, שאנחנו יכולים להבין במידה מסוימת את הצורך בסעיף 1(3) המוצע, כשנמצא נושא שכלול גם במסגרת הרשימה הסגורה של הנושאים הספציפיים שהמחוקק הגדיר בסעיף 24 לחוק הנוער שעומד אל מול פומביות הדיון.
שירה בריק-חיימוביץ: אנחנו מבינים למה, גם כיועצים משפטיים שצריכים לייעץ, צריך לייחד סעיף שאומר, למרות פומביות הדיון, בכל המקרים המנויים בסעיף 24 לחוק הנוער, אנחנו נותנים עדיפות לנסיבות המסוימות האלה של הקטינים, ולכן הפרסום הוא אסור.
שירה בריק-חיימוביץ: את זה אנחנו מבינים.
שירה בריק-חיימוביץ: אבל בכל הנוגע לסעיף 1(2) המוצע בתיקון, אנחנו סבורים שלא רק שזה הופך את הנטל, זה מיותר לאור הסדרים חקיקתיים שכבר קיימים ושמנוסחים כבר היום באופן שגם נותן מענה לדאגה של מציעי הצעת החוק וגם מאפשר שיקול דעת לבית המשפט לעשות את האיזונים המתאימים במקרה המתאים.
שירה בריק-חיימוביץ: למשל, סעיף 70(ד) לחוק בתי המשפט, שקיים כבר היום.
שירה בריק-חיימוביץ: סעיף 70(ד) לחוק בתי המשפט מדבר על הזכות של כל אדם, ודאי של המייצגים של ההורים, של האפוטרופסים, של באי הכוח, לבוא לבית המשפט ולבקש לאסור כל פרסום בקשר לדיוני בית המשפט, אם רואים בכך צורך, לשם הגנה על – אני מדלגת על ביטחונו של בעל דין- - -
דוד רותם: מה זה "דיוני בית המשפט"?
שירה בריק-חיימוביץ: זזה כולל גם כתבי בית דין.
דוד רותם: כתב התביעה זה חלק מדיוני בית המשפט- - -
שירה בריק-חיימוביץ: בהחלט כן, ויש פסיקה בנושא הזה.
דוד רותם: מה שקורה, שצריך להגיש בקשה לבית המשפט.
שירה בריק-חיימוביץ: נכון, וזה נעשה.
דוד רותם: בית המשפט יקיים דיון.
שירה בריק-חיימוביץ: לא תמיד מקיימים דיון במעמד הצדדים.
דוד רותם: יתקיים דיון במעמד צד אחד.
דוד רותם: בית המשפט צריך לשבת, לקרוא את התיק, לקרוא את הבקשה ולתת החלטה.
שירה בריק-חיימוביץ: בהתייחס לנקודה הזאת, בחיי המעש, בפרקטיקה שאנחנו חווים כמי שמבקשים להתיר אחר-כך פרסומים אחרים, כשיש נושא שהוא באמת רגיש, שהוא באמת נוגע לפרטיות, הרי לא כל נושא של בריאות נכלל בפגיעה בפרטיות, פגיעה חמורה- - -
אורלי לוי אבקסיס: למה חשוב לכם לציין את השם?
אורלי לוי אבקסיס: הרי אתם יכולים להעלות את המקרה לבמה התקשורתית ולחשיפה- - -
שירה בריק-חיימוביץ: זה נורא קשה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי עדיף שכאשר תרצו להתיר, אתם תפנו ותבקשו להתיר, כי לפעמים מדובר באוכלוסיות שלא מעורות יותר מדי בנושא הזה.
דוד רותם: השאלה היא הרבה יותר קשה.
דוד רותם: למה חשוב לכם לפרסם ידיעה שהגשתי תביעת נזיקין על כך שנפגעתי בשמיעתי ואני לא שומע?
דוד רותם: למה כשזה קטין צריך לפרש גם את שמו וגם את העובדה שהוא נפגע בשמיעתו?
שירה בריק-חיימוביץ: אני אסביר.
שירה בריק-חיימוביץ: קודם כול, השאלה יורדת לשורש של פומביות הדיון.
דוד רותם: כל מה שאתם צריכים לכתוב: ילד נפגע קשות בתאונה.
דוד רותם: הרי אתם צריכים את העמוד הראשון ואת התמונה כדי לפרסם.
שירה בריק-חיימוביץ: אינני מסכימה.
שירה בריק-חיימוביץ: בואו נביא דוגמה אקטואלית.
שירה בריק-חיימוביץ: בואו נביא דוגמה שממש עלתה לכותרות.
קריאה: בלחסן.
שירה בריק-חיימוביץ: כן, משפחת בלחסן.
שירה בריק-חיימוביץ: יש ילד, ילד מסוים, עם משפחה מסוימת, עם נסיבות טרגיות של תאונת פגע-וברח, ללא פנים, ללא שם, בלי לראות מה קורה- - -
אורלי לוי אבקסיס: הוא לא בהליך אזרחי עכשיו.
דוד רותם: רגע, אורלי לוי.
שירה בריק-חיימוביץ: תארי לך שהוא כן בהליך אזרחי.
שירה בריק-חיימוביץ: הרי הליכים אזרחיים מתנהלים בפומבי ככלל גם כדי שניתן יהיה להעלות סוגיות, לא רק משפטיות, גם ציבוריות חשובות.
שירה בריק-חיימוביץ: הורים באים לעיתונאים ואומרים להם: אני נמצא במאבק משפטי אזרחי של תביעת נזיקין נדירה על רשלנות איומה שבוצעה כלפי הילד שלי.
שירה בריק-חיימוביץ: הילד שלי טבע בבריכה בקייטנה, אני רוצה להעלות למודעות הציבור את סכנות המתרחצים והילדים בקיץ, ללא סיפור, ללא פנים, ללא שם, ללא חשיפת- - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל פה אשפר- - -
דוד רותם: ללא חשיפת כל זה, זה לא מוכר את העיתון.
שירה בריק-חיימוביץ: זה לא קשור למכירה של עיתון.
דוד רותם: תעברו להיות "ישראל היום".
שירה בריק-חיימוביץ: אני האחרונה, בשם הגופים שאני מייצגת כאן, שאפשר להפנות אלי את הדבר הזה.
שירה בריק-חיימוביץ: אתם באים לדאוג לאוכלוסיית הקטינים, וחיי המעש, הפרקטיקה, של העיתונות היא, שמי שבא אלינו עם הסיפורים המרגשים, הנוגעים ללב, לפעמים זה נוגע לתרומת איברים, לעזרה בתרומות, בסיעוד במקרי נזיקין, זו המשפחה שבאה אלינו, והיא מבקשת לחשוף.
שירה בריק-חיימוביץ: אתם מבקשים למעשה, ואני אתייחס לנקודות אחרות עוד מעט, להטיל על אותה משפחה, שגם כך היא נמצאת במאבק משפטי, לבקש עוד להתיר להביא את פרסומה החשוב לידיעת הציבור.
שירה בריק-חיימוביץ: ואני שואלת מדוע, כשהמשפחה הזאת הרי מיוצגת בבית המשפט, ונקודת המוצא שלכם, שמדובר על הליך משפטי, ואני מתחברת לכבוד יושב-ראש הוועדה, מעשה של יום ביומו הוא שבד בבד עם הגשת התביעה שמתעסקת בפרט, למשל, בריאות נפשית, למשל, עניינים אינטימיים- - -
אורלי לוי אבקסיס: למשל, החברים שלו יכולים לדעת אם הוא משתין בלילה בעקבות טראומה שהוא עבר, אם יש לו נזקים כאלה ואחרים.
שירה בריק-חיימוביץ: את צודקת- - -
אורלי לוי אבקסיס: אז למה לא נעשה את זה הפוך?
אורלי לוי אבקסיס: כשאתם תרצו לפרסם משהו, תבקשו אישור.
דוד רותם: גם כשהם רוצים לפרסם, אני לא אתן להם.
אורלי לוי אבקסיס: למה שזה לא יהיה הפוך?
שירה בריק-חיימוביץ: אני אסביר, כי קודם כול, יש לנו בכל זאת עקרונות שנקבעו גם בחקיקת יסוד, ופומביות הדיון קבועה בסעיף 3 לחוק-יסוד: השפיטה, ובמדינה שבה הפומביות- - -
דוד רותם: הוא סעיף לא מוגן, את יודעת.
שירה בריק-חיימוביץ: אני בסך הכול מצביעה על החשיבות של האינטרסים.
שירה בריק-חיימוביץ: וכשאנחנו מדברים על היפוך הנטל, על הפיכת כל מה שמותר לאסור, במקום כל מה שלא אסור למותר, אתם מטילים על אותן משפחות, שגם כך הן מצויות בתהליך כואב – אתם מטילים עליהן את הנטל- - -
אורלי לוי אבקסיס: אני מטילה עליהן את ההגנה, לא את הנטל, אני מטילה על הילד את ההגנה שהחברים שלו לבית-הספר לא יתחילו להשתמש במידע שהם הוציאו מהאינטרנט.
דוד רותם: אין גם חשיבות למשפחה בעניין הזה.
שירה בריק-חיימוביץ: ראשית, אני חולקת על ההנחה הזאת מהבחינה העובדתית, פשוט, מתוך הניסיון שלנו עם סיפורים שבאים אלינו של משפחה שסועדת כרגע את הקטין, והיא, למשל, באה לבקש להעלות את מודעות הציבור לסוגיות ביטוחיות ופוליסות ורשלנויות של גופים שנלחמים מולן ורשלנויות של בתי-ספר.
שירה בריק-חיימוביץ: ואני אומר עוד דבר, זה באמת מעשה של יום ביומו, שבד בבד עם הגשת התביעה, או נגיד שהתביעה היא לא חושפנית, אבל מוגשת חוות-דעת רפואית או פסיכיאטרית בהליך ההוכחות, יחד עם זה מגיש בא כוח הצד שחושש שפרטיותו תיפגע, באותם מקרים חמורים, בקשה לאיסור פרסום, ובית המשפט, מתוך ניסיונו, כשהוא שוקל את האינטרסים, נעתר ונותן במקרים הספציפיים את איסור הפרסום.
שירה בריק-חיימוביץ: אני אגיד לך יותר מזה, המצב כמו שהוא היום מנוסח באופן יותר גורף ממה שיש פה, כי, למשל, יש סעיף 68 לחוק בתי המשפט.
שירה בריק-חיימוביץ: סעיף 68 לחוק בתי המשפט מאפשר בחלופה (4) שלו, לשם הגנה על עניינו של קטין – כבר לא רק ענייני בריאות ופרטיות של בעל דין או עד, יש סעיף, סעיף קטן (ב)(4), שמאפשר לבית המשפט בכלל לדון בעניין מסוים כולו או מקצתו בדלתיים סגורות.
שירה בריק-חיימוביץ: הרי אין חולק שזה מביא איסור פרסום גורף על כל ההליך המשפטי, לא רק של הקטין.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא גורף.
שירה בריק-חיימוביץ: כך מנוסח החוק.
שירה בריק-חיימוביץ: אני האחרונה שאתנגד לזה, אני אשמח, אבל כתוב כאן: "לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע", זאת אומרת, לבית המשפט, לשופט, יש הסמכות לעשות הרבה יותר מזה.
שירה בריק-חיימוביץ: אני אתייחס לעוד בעיה שקיימת כאן.
שירה בריק-חיימוביץ: החוק מגדיר ענייני בריאות.
שירה בריק-חיימוביץ: לא כל עניין בריאותי הוא עניין שיורד לשורש של פגיעה בפרטיות, כמו ביזוי, כמו השפלה.
שירה בריק-חיימוביץ: הדוגמה שהבאתם בדברי ההסבר להצעת החוק, אני בהחלט יכולה להתחבר אליה, כי אותם קטינים, או קבוצת הייחוס שאתם מדברים עליה, זה נוגע אליה.
שירה בריק-חיימוביץ: אבל ברגע שאתם מגדירים את הצעת החוק ככל מצב בריאותי, אז גם נכות רגילה – ילד שיושב בכסא גלגלים בעקבות פעולת איבה והוא תובע כרגע פיצויים, אתם, לפי נוסח החוק הזה, לא מאפשרים אפילו לפרסם שהוא יושב- - -
דוד רותם: החוק הזה הוא נוראי.
דוד רותם: רק תסבירו לי דבר אחד.
דוד רותם: התקשורת, למה אתם צריכים לפרסם שם ופרטים רפואיים.
דוד רותם: לצורך מה?
דוד רותם: אם זה בשביל למכור עיתונים, לא מעניין אותי.
שירה בריק-חיימוביץ: אם נקודת המוצא היא שכל מה שמעניין את העיתונים זה רק מכירה ושלעיתונים אין שום השפעה- - -
דוד רותם: תסבירו לי למה צריך להזכיר שם כשעוסקים בתופעה.
שירה בריק-חיימוביץ: בואו ניקח- - -
דוד רותם: קחי את בלחסן.
דוד רותם: אם לא היה השם שלו, התופעה לא היתה מזעזעת.
שירה בריק-חיימוביץ: יש עצימות מדהימה - -
קריאה: זה בכלל לא בבית משפט אזרחי.
שירה בריק-חיימוביץ: - -לחשיפתה של משפחה.
אורלי לוי אבקסיס: היום זה בסדר.
דוד רותם: נניח שזה אזרחי, תסבירי לי מה החשיבות לפרסם את השם של הילד.
שירה בריק-חיימוביץ: כולנו בני אדם וכולנו מתחברים לסיפורים אנושיים, לא לסטטיסטיקות.
שירה בריק-חיימוביץ: אם רוצים לגייס דעת קהל לנושא חשוב – לתאונות פגע-וברח ולמלחמה בהן, למדיניות של חברות הביטוח, לרשלנות רפואית.
שירה בריק-חיימוביץ: בכמה מקרים באות אלינו משפחות שהגישו תביעה נגד בית חולים ואומרות: תראו מה קרה לילד?
דוד רותם: את עונה לי עכשיו בהרצאה שהיא לא לעניין.
דוד רותם: מה החשיבות של פרסום השם?
שירה בריק-חיימוביץ: סיפור אנושי.
שירה בריק-חיימוביץ: מאחר שכולנו מבני אדם ואנחנו מתעסקים בתקשורת, מבחינת דעת קהל, מבחינת העלאה למודעות ציבורית אין להשוות סיפור עלום, שהוא בבחינת סטטיסטיקה, לסיפור שיש מאחוריו שם ופנים.
שירה בריק-חיימוביץ: עוד פעם, יש לכם, במקרים המסוימים שבית המשפט - -
דוד רותם: את עוברת לנושא אחר, לא ביקשתי- - -
שירה בריק-חיימוביץ: - - יסבור שהשם לא חשוב, שרק הסוגיה העקרונית חשובה, הוא יעשה את האיזון.
דוד רותם: כאשר היו מפרסמים בעיתון ידיעה: ילד בן 12, ששמו נאסר לפרסום, נפגע בתאונת דרכים והפרקליטות עשתה עסקת טיעון על שלוש שנים, כאשר הילד הוא צמח.
דוד רותם: זה לא אותו דבר?
שירה בריק-חיימוביץ: לא.
שירה בריק-חיימוביץ: לא אותו דבר.
שירה בריק-חיימוביץ: זה לא אותו דבר, כי כולנו בני אדם, לא כי אנחנו עורכי עיתונים.
שירה בריק-חיימוביץ: כי כולנו מתחברים לסיפור אנושי.
שירה בריק-חיימוביץ: גם הוועדות הנכבדות של הכנסת שומעות אותנו, עורכי-הדין, מדברים על סטטיסטיקות וטבלאות ומחקרים, אבל אין דומה לבן-אדם שחווה חוויה, אם בתאונת דרכים, אם ברשלנות רפואית, אם בפעולת איבה, שבא ומספר את סיפורו הכואב.
שירה בריק-חיימוביץ: גם אתם יודעים שיש לזה אפקט אחר עליכם עצמכם.
שירה בריק-חיימוביץ: אני רוצה לציין עוד דבר- - -
דוד רותם: רק אל תשכנעי אותי מה משפיע עלי.
דוד רותם: את מתחילה להסביר לי מה משכנע אותי.
דוד רותם: את הצעת החוק שלי על תאונות פגע-וברח הגשתי בלי שידעתי בכלל שיש ילד כזה שקוראים לו "אמיר בלחסן".
שירה בריק-חיימוביץ: לכל הנושאים האלה יש חשיבות בפני עצמם, אבל אני מדברת בתור בן אנוש שקורא בעצמו עיתונים, שהוא גם צרכן, ואני יכולה להגיד בצניעות שאין כמו התחברות לסיפור אנושי ספציפי.
שירה בריק-חיימוביץ: אני יכולה לומר שמעצם זה שהוועדות מזמינות – לא הוועדה הזאת, ועדות בכלל – גם אזרחים כדי להביא את סיפורם, יש חזקה שהסיפור האנושי כן נותן את האפקט שלו.
אורלי לוי אבקסיס: גם כשאנחנו שומעים עדות, ולדוגמה עכשיו, בוועדה למעמד האישה שמענו עדות של נפגעות עבירות מין במשפחה, לא ביקשנו את שמן, לא ביקשנו את רשותן וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד את אומרת, בשם העיתונות, נתיר כל רסן, ואחר כך במקרים בודדים נבקש ספציפית לאסור.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת הפוך, כשתראו שיש נכונות, גם מצד המשפחה, תבקשו ספציפית.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כול נגן על נפגעות עבירות מין- - -
דוד רותם: עזבי את עבירות מין.
שירה בריק-חיימוביץ: יש סעיף בחוק העונשין שמחייב- - -
אורלי לוי אבקסיס: היום, בוועדה לזכויות הילד, נתגלה לנו כמה ליקויים יש כאשר אמורים לשמור על אותה פרטיות, וזה נופל איפשהו, כי אין הוראה גורפת.
אורלי לוי אבקסיס: הרבה פעמים ההליך האזרחי הוא פועל יוצא של הליך פלילי, ואחר-כך באים ולוקחים מההליך הפלילי, ושם יש הגנה, בהליך הפלילי, אבל אנחנו לוקחים מקרים, ואז פתאום אנחנו חושפים אותם עם השם, עם הפרטים המזהים.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת מה זה ילדים, היום כשאתה שם את זה באינטרנט, זה יכול להפוך להיות כלי ניגוח.
שירה בריק-חיימוביץ: החוק שלך- - -
דוד רותם: סליחה, אין פה ויכוח.
דוד רותם: אורלי לוי, תודה.
שירה בריק-חיימוביץ: רק אם אפשר לסיים עוד שלוש נקודות.
אורלי לוי אבקסיס: אז ספציפית צריך לבקש.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה- - -
דוד רותם: סליחה, חברת הכנסת אבקסיס.
שירה בריק-חיימוביץ: אני בכל זאת רוצה לציין שלוש נקודות.
שירה בריק-חיימוביץ: דברי ההסבר להצעת החוק הזאת מראים את האוריינטציה שלה, כאילו קהל היעד שלה הוא אותם קטינים הגולשים באינטרנט.
שירה בריק-חיימוביץ: אותם הקטינים שגולשים באינטרנט, האיסור של שישה חודשי מאסר, לא זה מה שישפיע עליהם, הרי סביר להניח שהם אפילו לא יהיו מודעים.
שירה בריק-חיימוביץ: בפועל את יוצרת מצב שבו קהל היעד שלך הוא עיתונאים, שאת עושה אותם עבריינים, כי הם רצו לסקר עניין חשוב שנידון בין כותלי בית המשפט.
שירה בריק-חיימוביץ: זה דבר אחד.
שירה בריק-חיימוביץ: דבר שני.
שירה בריק-חיימוביץ: כשילדים רוצים לגלוש ולפגוע באחרים, אז הם יגלשו ויחפשו את החובות שיש לאותו אבא לאיזה חברה אחרת.
שירה בריק-חיימוביץ: הרי אין לזה סוף.
שירה בריק-חיימוביץ: מאגרי המידע הם אין-סופיים, והשאלה היא, על מי את מטילה את הנטל.
שירה בריק-חיימוביץ: וברגע שאת הופכת ממש את כל העקרונות של פומביות הדיון והופכת את הכלל לאסור, ואת החריג למותר, את יוצרת פה מצב שהוא לא מאוזן, הוא גם לא מחובר לחיי המעש- - -
אורלי לוי אבקסיס: היתר לעיתונים.
שירה בריק-חיימוביץ: אני בכל זאת טרחתי.
אורלי לוי אבקסיס: חבל להרוס סיפור טוב?
דוד רותם: אורלי, אני מבקש ממך, לא מעירים כל הזמן.
שירה בריק-חיימוביץ: בכל זאת טרחנו והתייחסנו.
אורלי לוי אבקסיס: בינתיים מדברים פה שעה.
אורלי לוי אבקסיס: הם מתנגדים, ואני מקבלת פה נזיפה.
דוד רותם: סליחה, אני פה נותן זכות דיבור.
דוד רותם: תדברי כמה שאת רוצה.
שירה בריק-חיימוביץ: פתחנו ואמרנו שאנחנו מכבדים את הדאגה, שאנחנו מכירים בסעיף 1(3) כסעיף- - -
דוד רותם: אל תחזרי עם מה שפתחתם, כי את זה כבר שמעתי.
שירה בריק-חיימוביץ: אני אוסיף ואומר, האיום בתותח המשפט הפלילי במקום שבו ברוב המקרים – ואני לא ראיתי בדברי ההסבר דוגמאות למקרים קטסטרופליים אחרים כאלה, יש פה ציון למקרה אחד של הרטבת לילה – העיתונות כן נוהגת בכל מה שקשור בקטינים באיפוק, בריסון, ואפילו קיבלה על עצמה בכללי האתיקה של מועצת העיתונות סעיפים מאוד רחבים.
שירה בריק-חיימוביץ: ציטטתי בפניכם פה את סעיף 10 לתקנון האתיקה של מועצת העיתונות, שיש לו ארבעה תתי-סעיפים, שמדבר על זה שלא יפרסמו עיתון ועיתונאי שם, צילום, או פרטים מזהים אחרים של מי שטרם מלאו לו 14 שנה, בנסיבות העלולות לפגוע בשמו, בפרטיותו, ברווחתו, אלא בהסכמת הוריו או אפטרופסו.
שירה בריק-חיימוביץ: ואם קיים עניין ציבורי, ואז יש גם מבין גיל 14 ל-18.
שירה בריק-חיימוביץ: יותר מזה, יש פה משהו חריג שאני לא ראיתי את מועצת העיתונות עושה בשום דבר אחר – סעיף ד': כדי להבטיח את ביצוען של הוראות סעיף זה – אותו סעיף שמגן על קטינים – תיבדק כל כתבה או ידיעה הנוגעת לקטין ועלולה לפגוע בשמו, בפרטיותו וברווחתו, לפני פרסומה על-ידי העורך המוסמך של כלי תקשורת.
שירה בריק-חיימוביץ: זאת אומרת, אנחנו לא מעניקים את זה לכל עיתונאי ועיתונאי.
אורלי לוי אבקסיס: למה אנחנו מחוקקים, יש לנו מועצת עיתונות, בואי נעביר להם את כל הנושאים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: באמת אתם מגנים על הציבור...
שירה בריק-חיימוביץ: בואו לא נזלזל במועצת העיתונות.
אורלי לוי אבקסיס: אני לגמרי לא מזלזלת.
שירה בריק-חיימוביץ: אני חושבת שבקפיצה שמתבצעת פה בין כללי אתיקה וריסון עצמי שנדרש לבין התותח של ההליך הפלילי, כשמדובר בסעיף שהעונש שבצדו הוא עד שישה חודשי מאסר, ראוי אולי לעשות תחנת ביניים - -
אורלי לוי אבקסיס: גם על זה אפשר לדון.
שירה בריק-חיימוביץ: - - וראוי לבדוק מה באמת העיתונות עושה כדי לנקוט באותם כללים.
שירה בריק-חיימוביץ: רוב הדיווחים על קטינים הם דיווחים אמפתיים, הם דיווחים רגישים, הם דיווחים שבאים דווקא מצד המשפחה ומביאים את סיפורם האישי של הקטינים.
אורלי לוי אבקסיס: למה השם הוא כל כך רלוונטי?
שירה בריק-חיימוביץ: אני הסברתי.
שירה בריק-חיימוביץ: מותר לא להסכים למה שהסברתי, אבל אני חושבת, בואו ניקח דוגמה קיצונית- - -
דוד רותם: אל תחזרי לזה עוד פעם.
שירה בריק-חיימוביץ: רציתי לתת דוגמה על חברי כנסת.
דוד רותם: כל מה שאתם מפרסמים על חברי כנסת הוא כשר, אין שום בעיה, גם על מצבם הנפשי וגם על מצבם הפיזי.
שירה בריק-חיימוביץ: אם יש חברת כנסת, שהיא לוחמת על זכויותיהם של ילדים וקטינים, וחברת הכנסת המסוימת הזאת, יש לה גם ילדים.
שירה בריק-חיימוביץ: אם אני אביא את סיפורה דווקא מהפן הפמיניסטי ואת סיפורה האישי לגבי ילדיה, זה יעשה אפקט הרבה יותר גדול.
שירה בריק-חיימוביץ: איך אפשר להגיד שסיפור הוא מנותק- - -
אורלי לוי אבקסיס: אני לא אחשוף את הילדים שלי.
אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, אני שומרת על האינטרס שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: וכמו שאני שומרת על האינטרס שלהם, אני רוצה לשמור על האינטרס של ילדים אחרים, שחלילה וחס לא ייפלו קורבן לציבור.
אורלי לוי אבקסיס: ולפעמים, לצערי הרב – אני באה מהתחום הזה – לפעמים הסיפור הוא הרבה יותר מעניין ממה שקורה יום אחרי.
אורלי לוי אבקסיס: דנו בוועדה לזכויות הילד על הרבה אספקטים נוספים של אותם פרסומים, והרבה פעמים גם כאשר שמים את הפיקסלים על הפנים, ואני בנושא הזה הייתי בצד של התקשורת ואמרתי: חברים, צריך תמונה, צריך משהו.
אורלי לוי אבקסיס: נעשה את זה בצורה שלא תיתן זיהוי אמיתי, אבל אם אין סיפור אנושי אין לנו איך להעלות לסדר-היום נושאים שאנחנו יכולים אחר-כך לטפל בהם.
אורלי לוי אבקסיס: אבל השאלה, אם פה אנחנו מחויבים להכניס את השם האישי ופרטים מזהים ברמה כזאת שאחר-כך נגמר הסיפור, התקשורת יצאה מהתמונה, הילד נשאר עם מטען כבד מאוד ועם חשיפה- - -
שירה בריק-חיימוביץ: יש לך שופט בדרך, עורך-דין בדרך והורים ששומעים את זה.
אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהסיפור הוא סיפור יום האתמול, אתם יוצאים מהתמונה והמשפחה נשארת עם כל הנזקים.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא נותן את הטיפול הפסיכולוגי ואף אחד לא מטפל אחר-כך במשפחה.
שירה בריק-חיימוביץ: את מונעת מאתנו מראש את החשיפה.
אורלי לוי אבקסיס: במקרים ספציפיים תבקשו את האישור של בתי המשפט.
אורלי לוי אבקסיס: תלכו עם ההורים ותראו אם האינטרס הוא כל כך גדול לפרסם את השם.
אורלי לוי אבקסיס: אם אני באה ומסתכלת על האינטרס של אמצעי התקשורת מול האינטרס האישי של המשפחה של הילד הקטן הזה, אני מעדיפה את האינטרס של הילד תוך איזונים.
אורלי לוי אבקסיס: ואפשר להכניס גם בחוק הזה איזונים.
אורלי לוי אבקסיס: זו הצעת חוק ראשונית.
שירה בריק-חיימוביץ: לפי הצעת החוק הזאת כל עיוורון שנגרם- - -
שירה בריק-חיימוביץ: זו פגיעה פרטיות, אבל הילד עיוור, חבריו יודעים שהוא עיוור.
אורלי לוי אבקסיס: על זה אפשר לדבר.
אורלי לוי אבקסיס: את עורכת-דין, גם אני באה מתחום המשפט, תאמיני לי.
אורלי לוי אבקסיס: זאת הצעת חוק ראשונית, אפשר לדון בסעיפים ואפשר לראות איך אנחנו מוצאים את האיזונים, אבל להגיד שנעשה את זה גורף, ורק אחר-כך, אם נרצה שהמשפחה תלך ותחפש, זה לא עובד כך.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא עובד, אני נורא מצטערת, אבל גם פה אפשר לנסות לראות איך אנחנו מאזנים.
שירה בריק-חיימוביץ: תודה רבה.
דוד רותם: לקול ישראל יש מה להגיד?
אריה שקד: התבקשתי להציג את עמדת רשות השידור לפני שאני אתן ליועצת המשפטית שלנו להרחיב בסעיפי החוק.
אריה שקד: אני רק אומר שטבעם של כלי התקשורת, ואני מכיר קצת את ניסיונך גם בתקשורת, התוצאה תהיה במקום פנייה של כלי התקשורת לבתי המשפט, אנחנו נעבור הלאה, אנחנו נתעלם מהסיפורים.
אריה שקד: זו תהיה התוצאה, ומבחן התוצאה הוא חשוב.
אריה שקד: התוצאה תהיה היעדר טיפול בבעיות הללו.
אריה שקד: קחי למשל, לדוגמה, שהיועצת המשפטית של "הארץ" ו"ידיעות" לא הזכירה, את הדוגמה של ילדי רמדיה, שזה בהליך אזרחי.
אריה שקד: בלי התמונות לא היינו מבינים על מה מדברים בכלל, גם הציבור לא היה מבין.
אריה שקד: את פרצופם של התינוקות לא חשפנו.
אריה שקד: אם בערוצי הטלוויזיה אנחנו לא יכולים להביא תמונה, חבר הכנסת רותם, לא נביא סיפור, זה נכון, כי מהות כלי התקשורת היא התמונה.
אריה שקד: אנחנו חושבים שהפתרון הפרגמטי בשאלה הזאת הוא פתרון פשוט, זה להעביר, לא רק להכרעת שופט, ולעשות את זה איסור גורף, אלא הסכמת ההורים.
אריה שקד: ההורים שיכולים לתת הסכמה ויודעים את טובת הילד לא פחות מאתנו, יכולים להוביל למצב שבו אנחנו כן נטפל בסיפור, אחרת אנחנו נשלח את ההורים לבתי המשפט, ונגיד להם כשתביאו את ההסכמה מבית המשפט אנחנו נטפל בסיפור הכל כך כואב שלכם, כי אין לנו גם היכולות, אנחנו גם לא נרוץ.
אריה שקד: זה אמיתי.
אריה שקד: אני לא יודע אם זה נאמר כך.
אריה שקד: אני בכוונה לא מציג שום עמדה משפטית.
אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שבלי השם הספציפי אתה לא יכול לספר את הסיפור?
אריה שקד: לפעמים השם הספציפי הוא חשוב.
אריה שקד: תני להורים, ההורים שאנחנו סומכים על שיקול הדעת שלהם, ושיקול הדעת העיתונאי שלנו עם ניסיון צבור וכללי האתיקה של מועצת העיתונות, מה שיש בחוק, זה מספק.
דוד רותם: האם יש מקרים שבהם כלי תקשורת משלם להורים על העדות?
אריה שקד: ב-35 שנותי בעיתונות אני לא מכיר אחד כזה.
אריה שקד: אני באופן אישי לא מכיר מקרה ששולם להורים, יכול להיות שיש.
אורלי לוי אבקסיס: לקול ישראל – לא.
אריה שקד: לקול ישראל ודאי שלא.
דוד רותם: כאשר יש הליך משפטי פלילי, שם האיסור קיים, אני לא רואה שאתם מתעלמים מהסיפורים.
ורד וינדמן: עבירות מין למשל.
אריה שקד: אנחנו לא- - -
אורלי לוי אבקסיס: ופה אתה אומר לי: אם לא יהיה האישור, אני פשוט אתעלם מהסיפור.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא טיעון- - -
אריה שקד: הסיפורים האנושיים הללו הם יוזמה בדרך כלל שבאה מצד המשפחה.
אריה שקד: יוזמות כאלה, כשרוצים להעלות נושא עקרוני- - -
אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר לתת לכם שם?
אריה שקד: השם לפעמים חשוב.