GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סיגל קוגוט: אנחנו לא הולכים עכשיו על שיטה של עונשי מינימום.
אברהם מיכאלי: בואו נחדד את הספק הזה שיש להם.
אברהם מיכאלי: באותו סעיף 273 לגבי תקיפת שוטר באמת כתוב במפורש ש"התוקף שוטר והתקיפה קשורה למילוי תפקידו כחוק".
אברהם מיכאלי: בואו נקרא את זה ותבינו שאין כאן אפליה.
סיגל קוגוט: אין כאן שום אפליה.
סיגל קוגוט: הם רצו שגם בנסיבות המחמירות המיוחדות נכתוב את זה, אבל זה לא רלוונטי לכתוב את זה שם.
חיים אורון: איפה מופיע עובד הציבור?
סיגל קוגוט: בסעיף 381א, בעמוד הראשון של הנוסח שלנו.
סיגל קוגוט: אתה רואה לגבי עובד ציבור, שזה קשור למילוי תפקידו.
אברהם מיכאלי: התקיפה קשורה למילוי חובתו או תפקידו.
סיגל קוגוט: קשורה.
סיגל קוגוט: לכן שינינו את זה לגבי השוטר.
סיגל קוגוט: רצינו שזה יהיה אותו הדבר לשוטרים כמו על עובדי ציבור.
רביב מייזל: בעמוד השני יש לך את 273.
סיגל קוגוט: אין הגיון שבכל סעיף יהיה כתוב תנאים אחרים.
סיגל קוגוט: לגבי השוטר תיקנו בגלל עובד הציבור ולא ההפך.
חיים אורון: לגבי השוטר כתוב כאשר הוא ממלא את תפקידו.
סיגל קוגוט: כאשר הוא ממלא את תפקידו.
סיגל קוגוט: החלטנו לתקן את זה בדומה למה שיש היום על עובדי ציבור, שזה קשור, גם אם זה לא נעשה בעת ובעונה אחת עם מילוי התפקיד.
סיגל קוגוט: זאת עבירת הבסיס שהיא קיימת גם לגבי רופאים.
רביב מייזל: הנוסח המוצע לגבי שוטר, מה שאני רואה, זה "התוקף שוטר והתקיפה קשורה למילוי תפקידו כחוק".
סיגל קוגוט: את זה עשינו לפי 381א.
חיים אורון: סיגל צודקת.
סיגל קוגוט: אני יודעת מה אמרתם, אבל זה לא רלוונטי לעבירה הספציפית.
חיים אורון: המדרג שהם עשו, הוא לא בסוג הטיפול אלא בהבדל בין חירום ולא חירום.
חיים אורון: אומרים שברגע שיש אירוע, יש סיטואציה של חירום, כל מי שבסיטואציה של חירום נפגע, לא משנה מה ההגדרה המקצועית שלו, עולים מדרגה.
חיים אורון: אם לא, כולם נמצאים באותה דרגה.
חיים אורון: זאת אומרת, לכאורה כרגע – אם אני מבין נכון – חוץ מעונש מינימום שיש לגבי שוטרים – ולא נכנסנו לדיון הזה, גם אני לא בעד עונשי מינימום – בעצם יש כאן יישור קו.
סיגל קוגוט: גם העלאה ולא רק יישור קו.
סיגל קוגוט: יצירת נסיבות מחמירות.
זאב פלדמן: מבחינתי רופא שעובד במחלקה פנימית הוא כמו בחדר מיון, מטפל בחולים במצב חירום.
סיגל קוגוט: אם הוא מטפל במצב חירום, זה יחול עליו.
זאב פלדמן: ציון בנפרד של חדר מיון והחרגה.
סיגל קוגוט: אתה רוצה שגם על חדר מיון יצטרכו להוכיח?
זאב פלדמן: שזה יהיה בבית חולים.
סיגל קוגוט: אי אפשר לקבל את זה.
סיגל קוגוט: פשוט אי אפשר לקבל את זה מבחינת הרציונל של הסעיף.
סיגל קוגוט: אנחנו בכוונה החרגנו את חדר המיון כי אמרנו שכאן אפשר להניח.
חיים אורון: יש הגיון מסוים ואני מבין מה אתה רוצה.
חיים אורון: אני רוצה בסוף להגיע למשהו כי יתקעו אותנו, אבל אני מודה שאתה מציג גם את ההגיון המהותי.
חיים אורון: ברגע שההגדרה היא לא המיקום אלא מצב החירום, זאת אומרת שהיא קצת עונה למה שאתם הייתם אומרים תמיד.
חיים אורון: יש סיטואציה מתוחה, החולה מגיע אחרי התקף – אתם תתארו את התיאורים – והרופא נתון בתוך הסיפור הזה, המשפחה מסביב לחוצה, ובנוסף לכל בא הבן דוד ונותן לו סטירה כי הוא חושב שהוא לא טיפל מספיק מהר בקרוב שלו.
חיים אורון: בתוך ההגדרה של סיטואציית חירום, בכל מקום שהיא לא תהיה.
חיים אורון: נכון שאתה תוכל לבוא ולטעון שהייתה בדיקת דם שגרתית בקומה שביעית בבית החולים סורוקה ופתאום למישהו עפה היד והוא נתן סטירה.
חיים אורון: בסדר, אני מכיר את העניין הזה אבל השאלה היא אם אנחנו רוצים לתפוס את המקרה הזה או בעצם לתת תשובה למה שקרה השבוע בנהריה ובמקומות אחרים, כאשר זה מתרחש במקומות האלה שההגדרה חירום תתפוס אותם בכל מקרה.
זאב פלדמן: אמרנו את זה בישיבה הקודמת.
זאב פלדמן: מצדנו שאף אחד לא ייכנס לכלא ושכולם יהיו בסדר.
זאב פלדמן: המסר הציבורי צריך להיות של אפס אלימות בבתי חולים.
אברהם מיכאלי: החוק הזה לא יפתור את זה.
סיגל קוגוט: החוק הזה ממילא נותן את המסר הזה.
זאב פלדמן: החוק הזה לטעמי, בהחרגות ובצמצום הזה---
סיגל קוגוט: אלה לא החרגות וצמצום כי רופא הוא גם עובד ציבור.
חיים אורון: תלוי מה יצא מהוועדה.
חיים אורון: הם עשו כאן שני דברים: הם החריפו את מושג החירום והוציאו אותו מטריטוריה.
חיים אורון: בכל מקום שהוא מתרחש – סיגל, תקני אותי אם אני טועה – הם הוציאו את מושג החירום מהטריטוריה וזה כאשר דיברו אתי, חשבתי שהם דיברו על חדר מיון אבל אחר כך אמרו לא, בכל מקום שיש סיטואציה כזאת.
חיים אורון: נכון שהגדרת חירום היא בעייתית.
סיגל קוגוט: אנחנו מוכנים כאן ללכת לכיוון שלכם כי קיבלנו מרביב מייזל הערה שמקובלת עלינו.
סיגל קוגוט: במקום לומר מצב חירום שבחוק זכויות החולה זאת סכנה מיידית לחיים, שזה משהו מאוד קיצוני, אנחנו מקבלים את ההערה של רביב שיהיה כתוב:
סיגל קוגוט: כאשר הוא מטפל באדם אשר מצוי בסכנה חמורה לחיים או לשלמות הגוף.
סיגל קוגוט: זאת לא סיטואציה שמישהו ממש עומד עוד מעט למות.
רביב מייזל: לגבי ההגדרה, ביקשתי בעצם להחיל את ההגדרה של סכנה חמורה לפי חוק זכויות החולה.
רביב מייזל: אתם לקחתם את מה שכתוב וכתבתם סכנה חמורה לחייו.
רביב מייזל: ההגדרה של סכנה חמורה היא נסיבות בהן אדם מצוי בסכנה לחייו, לא חמורה אלא סכנה לחייו.
רביב מייזל: יש עוד המשך.
רביב מייזל: זה טיפה יותר מרחיב ואני מציע לקחת את ההגדרה לפי ההגדרה בחוק זכויות החולה.
סיגל קוגוט: אבל לא רצינו את זה ואני אומר לך למה.
סיגל קוגוט: בחוק זכויות החולה כתוב סכנה שתיגרם לו נכות חמורה בלתי הפיכה.
סיגל קוגוט: לא רצינו שיצטרכו להוכיח דבר כזה במשפט פלילי.
סיגל קוגוט: עדיף לך לא ללכת על זה.
רביב מייזל: זה "או".
סיגל קוגוט: סכנה לחייו, לא חמורה.
סיגל קוגוט: סכנה לחייו או סכנה חמורה לשלמות הגוף ולא נפנה להגדרה בזכויות החולה כדי שלא יצטרכו להוכיח כל פעם את הנכות הבלתי הפיכה.
סיגל קוגוט: סכנה לחייו או סכנה חמורה לגופו.
רביב מייזל: בסדר.
רביב מייזל: מקובל.
אברהם מיכאלי: מבחינת משרד המשפטים, זה בסדר?
אברהם מיכאלי: בסך הכל אנחנו גם רוצים לקדם את זה.
אברהם מיכאלי: אנחנו לא רוצים ליפול.
אברהם מיכאלי: אנחנו רוצים לקדם את החוק כדי שנגיע בסוף לתוצאה המקסימלית הניתנת.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, יש לך הערה?
אורי מקלב: אני חושב שהנושא של עבירה בחירום היא עבירה נכונה מכיוון שאז הזמן שאדם גם מרשה לעצמו, קרוב משפחה, לצאת מכליו והרופא גם לא יכול להיות עסוק עכשיו בהסבר את הנסיבות כאשר הוא צריך להיות עסוק בחולה.
אורי מקלב: אני מבין שחסרים כאן אנשי מגן דוד אדום.
חיים אורון: זה חל עליהם.
אורי מקלב: הם נמצאים היום בסיטואציות כאלה לא פעם.
סיגל קוגוט: עובד מגן דוד אדום, הוספנו להגדרה.
סיגל קוגוט: תראה את ההגדרה.
חיים אורון: זק"א לא מופיע, אבל מד"א מופיע.
סיגל קוגוט: הוספנו את עובד מגן דוד אדום.
סיגל קוגוט: רופא, סטז'ר, אח, מיילד, חובש ועובד מגן דוד אדום.
חיים אורון: ההגדרה כאן היא מאוד מאוד רחבה.
אברהם מיכאלי: בסעיף (ג) מופיע עובד מגן דוד אדום, ואני מבין שכל הארגונים המתנדבים הם תחת אתה הגדרה.
אברהם מיכאלי: רבותיי, למי יש עוד בקשה לומר כמה מלים לפני שאנחנו מצביעים?
אברהם מיכאלי: אני חושב שהגענו למיצוי העניין בצורה מקסימלית.
אברהם מיכאלי: הנוסח שמונח בפניכם כרגע עם התוספת הקטנה שכרגע משרד המשפטים מסכים לה, אנחנו רוצים להביא אותו להצבעה.
יוחנן פלסנר: שאלה.
יוחנן פלסנר: החלטנו לרדת מעניין ענישת מינימום?
יוחנן פלסנר: בגלל הבניית שיקול הדעת?
אברהם מיכאלי: בגלל הבניית שיקול הדעת.
יוחנן פלסנר: אחד הדברים העיקריים, כאשר יזמנו את העניין הזה, היה, כי הרי אתה יכול להעלות את עונש המקסימום.
אברהם מיכאלי: כבר התחלנו לדון בהבניית שיקול הדעת.
אברהם מיכאלי: תבוא לדיונים ותראה.
יוחנן פלסנר: אני יודע.
יוחנן פלסנר: אני מאוד הצטערתי שלא יכולתי להגיע אתמול.
יוחנן פלסנר: אתה יכול להעלות את זה גם לעשרים שנים.
יוחנן פלסנר: מה התכלית של כל העניין הזה?
אברהם מיכאלי: אני מבין שהמציעים – ואתה אחד מהם – לא דנים בעניין של הבניית שיקול הדעת.
חיים אורון: אני חסיד קטן של עונשי מינימום.
חיים אורון: ברגע של חולשה אמרתי שנלך על זה.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת פלסנר, השאלה היא האם אתה עדיין חושב שצריך שוב להחזיר את זה חזרה אחורה ואז נחזור אחורה.
חיים אורון: זה תוקע אותנו.
אברהם מיכאלי: לא נוכל להתקדם.
אברהם מיכאלי: משרד המשפטים לא מסכים.
יוחנן פלסנר: זה חוזר לוועדת השרים?
אברהם מיכאלי: אם יש שינוי כלשהו מהנוסח הזה, ועדת השרים צריכה לדון בזה שוב.
אברהם מיכאלי: גם חבר הכנסת אורון הבין לגבי התיקון שהוא רצה להכניס.
יוחנן פלסנר: הוא רואה את הדברים שונה ממני כי מראש הוא בעמדתם.
אברהם מיכאלי: רבותיי, מכיוון שאנחנו מיצינו את העניין, אני מביא את זה להצבעה לקריאה שנייה ושלישית.
אברהם מיכאלי: ה צ ב ע ה אושר פה אחד
אורי מקלב: יש אנשי מגן דוד אדום שהם מתנדבים.
אורי מקלב: לא מדובר רק בעובדי מגן דוד אדום.
אברהם מיכאלי: הם עובדים תחת מגן דוד אדום.
חיים אורון: מה זה המתנדב?
חיים אורון: אם אני אבוא ואומר שאני מתנדב במגן דוד אדום?
חיים אורון: אני לא.
חיים אורון: יש להם מעמד פורמלי.
חיים אורון: ביטוח יש להם?
חיים אורון: אם יש תאונת דרכים בדרך, יש להם ביטוח.
אברהם מיכאלי: האם משרד המשפטים מתכוון לעובד מגן דוד אדום כי הרי לא כולם עובדים שם אלא יש מתנדבים, כולל נוער שמתנדב שם, האם אתם בהגדרה שלכם כוללים את כל מי שעובד תחת הדגל של מגן דוד אדום באותו יום או באותו אירוע?
עמית מררי: ההגדרות בחוק העונשין של עובד הן לא הגדרות לפי דיני עבודה.
סיגל קוגוט: מי שבאמת עובד ומטפל במישהו במצב קשה.
חיים אורון: לפי דעתי זה מכוסה כי אני לא מתאר לעצמי שיש אנשים שמצטרפים לאמבולנס מבלי שיש להם ביטוח.
חיים אורון: מבלי שמישהו רשם אותם.
סיגל קוגוט: במיוחד אלה שיש להם סמכות לטפל במי שנמצא בסכנה.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מקלב, אם תוכל לבדוק את זה עד שנביא את זה לקריאה שנייה ושלישית, ניתן לך אפילו להגיש הסתייגות.
סיגל קוגוט: אנחנו נבדוק את זה עם משרד המשפטים.
סיגל קוגוט: אם יש איזושהי בעיה, נרחיב את זה.
אברהם מיכאלי: לעיקרון אין התנגדות.
חיים אורון: אתה יכול לומר שבחדרי מיון יש הרבה מתנדבות.
עמית מררי: לא צריכים להתקיים יחסי עובד-מעביד.
חיים אורון: הן עובדות שם.
חיים אורון: אם יכו אחת כזאת, זה חל עליה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהעיקרון מובן.
אברהם מיכאלי: אם יש משהו שצריך ללבן אותו, אני מבין שמשרד המשפטים גם ישתף אתנו פעולה.
אברהם מיכאלי: רבותיי, ההצבעה הייתה כאן פה אחד.
אברהם מיכאלי: אנחנו מודים לכם.
דוד רותם: תקנות החברות (הודעה על אסיפה כללית ואסיפת סוג בחברה ציבורית) (תיקון), התש"ע-2009.
שלי יחימוביץ': שתי התקנות הספציפיות האלו הן תקנות סבירות, הן לא קיצוניות, יש בהן היגיון פנימי.
שלי יחימוביץ': בסופו של דבר שתיהן זה סוג של הקלות לחברות.
שלי יחימוביץ': ההקלות האלו לגיטימיות בתוך מסגרת על.
שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על תיקון מאוד מקיף לחוק החברות שכולל בתוכו גם מקל וגם גזר.
שלי יחימוביץ': מי שהוביל ולחץ ששני הגזרים האלה התרחשו היו החברות עצמן.
שלי יחימוביץ': הם קיבלו את זה בדין.
שלי יחימוביץ': אם תגיד לי שאנחנו מאשרים את כל התקנות במסגרת המכלול של התיקון הנרחב אני אגיד בסדר.
דוד רותם: החוק עדיין לא הוגש.
מרים אילני: יש תזכיר.
מרים אילני: מחר אנחנו רוצים לקבל את האישור של שר המשפטים כדי להעלות אותו לוועדת שרים.
שלי יחימוביץ': אני לא מבינה מה כל כך בוער להביא את שני הגזרים הקטנים והחמודים האלה כאשר כל התיקון כמכלול לא מובא בפנינו.
שלי יחימוביץ': אין בזה היגיון.
שלי יחימוביץ': שתי התקנות האלו זה סוג של הקלה לחברות.
שלי יחימוביץ': אגב, אני לא כל שלמה איתן.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שפרסום בעיתון אחד זה לא מספיק.
מרים אילני: זה נשאר בשני עיתונים כמו שזה היום, רק הפרסום יהיה קצר יותר.
דוד רותם: מה שהם עושים פה זה מסדרים את "מקור ראשון", "המודיע" ואת כל העיתונים האלה שעד היום התפרנסו מעמודים שלמים.
דוד רותם: עכשיו הם יקבלו מודעות קטנות יותר.
שלי יחימוביץ': אני מזכירה לכם שפרסום המודעות הוא לא רק כסף לעיתונים אלא בסופו של דבר להביא לידיעת הציבור.
מרים אילני: לכן לא ויתרנו על הפרסום באופן כללי.
מרים אילני: ההפניה היא לאתר של רשות לניירות ערך.
מרים אילני: ההנחה היא שהציבור שמשקיע ישירות בניירות ערך הוא ציבור שחשוף לאתר של ניירות ערך ויש לו נגישות למידע הזה.
דוד רותם: לזה נגיע כשנדבר על התקנות.
דוד רותם: מה שאומרת חברת הכנסת שלי יחימוביץ זה דבר אחר לגמרי.
דוד רותם: היא אומרת שתיקון 10 לחוק החברות הוא תיקון מקיף ושלם של הרבה דברים.
דוד רותם: חלק מהם מטיל גזרות על החברות הציבוריות, חלק מקל איתן.
דוד רותם: באתם פה עם סט של 2 תקנות שבאות להקל.
דוד רותם: למה שלא נתקן קודם את תיקון 10?
דוד רותם: למה שלא תבואו עם התקנות אחרי שנתקן את כולו ונראה מה מכניסים לתוכו?
דוד רותם: מרים אילני יש עוד סט של תקנות של הליך אישור הדוחות הכספיים.
דוד רותם: זה דבר שלא מקל עם החברות.
דוד רותם: שם יש לי בעיה אחרת.
מרים אילני: מדובר בהליך אישור הדוחות הכספיים בחברה ציבורית.
מרים אילני: זה מטיל עליהן חובה לבחון את הדוחות לפני שזה בא לאישור הדירקטוריון.
מרים אילני: זה תיקון מאוד מהותי.
מרים אילני: ההערה שלך לעניין תזכיר 10 זה הכל נובע מזה שזה חקיקה ראשית וזה חקיקת משנה.
מרים אילני: יותר קל להביא חקיקת משנה מבחינת לוחות זמנים.
מרים אילני: אין פה איזו מגמה של הקלה.
שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שאתם עושים דברים בזדון.
שלי יחימוביץ': עשיתם עבודה מצוינת עם התיקון.
שלי יחימוביץ': אני בטוחה שכוונותיכם טובות, אבל בסוף בוחנים את התוצאה.
שלי יחימוביץ': אם במבחן התוצאה אנחנו נשארים רק עם ההקלות, אני חושבת שיותר נכון לבחון את התיקון עם האיזונים, עם הבלמים, עם הגזרים, עם המקלות, עם ההגבלות.
שלי יחימוביץ': אז אפשר לקבל החלטה.
דוד רותם: יש לנו את הסט השלישי של התקנות.
מרים אילני: הוא נמצא פה ממאי.
מרים אילני: הוא בא הרבה לפני ההקלות האלו.
מרים אילני: אלו תקנות מאוד דחופות שאנחנו רוצים להעביר.
שלי יחימוביץ': זה גם דחוף לכם?
שלי יחימוביץ': אז אולי כדאי לדחות את זה.
מרים אילני: אני לא חושבת שיש פה התנגדות לעצם העניין.
מרים אילני: אני לא חושבת שיש סיבה לדחות אם התכנסנו.
שלי יחימוביץ': לאחרונה החברה לישראל חילקה אופציות לניר גלעד.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שהציבור צריך להיות חשוף למהלך הזה שהוא מאוד בעייתי, שיש לו היסטוריה.
שלי יחימוביץ': ברגע שתהיה מודעה קטנה.
שיראל גוטמן-עמירה: לא תהיה על זה מודעה.
שיראל גוטמן-עמירה: ניר גלעד הוא מנכ"ל החברה לישראל.
שיראל גוטמן-עמירה: לא יהיה על זה גילוי בעיתונים, יהיה על כך גילוי רחב מאוד בדיווחים המידיים של החברה באתר האינטרנט.
שלי יחימוביץ': לא חלה עליהם חובה לפרסם את זה?
שיראל גוטמן-עמירה: לא בעיתונים.
שיראל גוטמן-עמירה: הדיון עצמו בנוגע למה שחברת הכנסת שלי יחימוביץ מדברת עליו חשוב יותר ומהותי בשלב שבו ישקלו לבטל בכלל את חובת פרסום.
שיראל גוטמן-עמירה: גם העמוד שניתן קודם, שתרם כסף גדול מאוד לעיתונים אבל לקח כספים רבים מהחברה, לא בהכרח ממצה את הדברים החשובים ביותר שיש בעסקה.
שיראל גוטמן-עמירה: הוא עשוי לייצר איזו שהיא נטייה ללכת ולקרוא רק את התמצית הזאת ולוותר על השאר.
שיראל גוטמן-עמירה: ברגע שבאים ואומרים שבאתר כזה וכזה יש את עסקת בעלי השליטה או את התשלום ליו"ר, זה דבר שמשרת את הציבור שיושב בבית קפה ומסתכל בעיתון.
דוד רותם: איזו מודעה תתפרסם?
שיראל גוטמן-עמירה: תתפרסם מודעה קצרה.
דוד רותם: כשהייתי עורך דין צעיר היה צריך לפרסם במודעה צו ירושה בנוסח שהיה בתקנות.
דוד רותם: היו 3 עיתונים שהיו מקבלים את כל הפרסומים האלה.
דוד רותם: זה היה "המודיע", "שערים" ועוד איזה שהוא עיתון בערבית.
דוד רותם: בזה יצאנו ידי חובה.
דוד רותם: ידענו שאף אחד לא קורא את העיתונים.
דוד רותם: אלו היו מודעות שהיו מתחבאות בין מודעות האבל.
דוד רותם: כשיש עמוד שלם בעיתון זה כבר משהו אחר.
דוד רותם: נכון שזה עולה כסף לחברה - אני חושב שאתם מגזימים בסכומים – אבל לפחות זה מושך את העין.
שיראל גוטמן-עמירה: אתה צודק בדוגמה שנתת.
דוד רותם: תיקחי לדוגמה את מודעות התכנון והבנייה.
דוד רותם: אנחנו רואים מאות כאלו שמתפרסמים יום יום.
מרים אילני: בגלל שצמצמנו את התוכן של המודעה קבענו סעיף ספציפי שמדבר על צורת המודעה.
מרים אילני: בסעיף 4ב כתוב שהמודעה תהיה ברורה וקריאה.
מרים אילני: גודל הגופן במודעה לא יפחת מ-12, ומסגרת, הכותרות והמועדים שבה יהיו מובלטים והמרווח בין השורות בה יהיה לפחות רווח בודד.
מרים אילני: זה בא לענות על ההערה הספציפית שלך שבגלל שהקטנו את התוכן זה עשוי להיות מודעה כזאת שאי אפשר לקרוא.
מרים אילני: נתנו את דעתנו לעניין הזה.
שלי יחימוביץ': אני לא נגד שתי התקנות האלו, אבל עצם הדיון לגופו לא נכון בקונטקסט הזה.
שלי יחימוביץ': ברוב האספות היום מצביעים על פי תקנות פרטי ההצבעה.
שלי יחימוביץ': אם מישהו מנהל ניירות ערך בבנק והוא ממלא בטופס של החשבון שהוא רוצה לקבל את כתבי ההצבעה לאינטרנט.
שלי יחימוביץ': שלי יחימוביץ את נכנסת איתי לגופו של עניין.
שלי יחימוביץ': אני לא רוצה להיכנס לגופו של עניין.
שלי יחימוביץ': אתן מניחות שיהיה מאוד קל לאשר את הדברים האלה ויהיה קשה לאשר את הסט הבא.
שלי יחימוביץ': כאן נעוץ שורש העניין.
שלי יחימוביץ': את זה נאשר בשניות.
שלי יחימוביץ': הבעיה תהיה בסט הבא.
דוד רותם: שלי, אני אצביע על כל התקנות יחד.
דוד רותם: אני יודע שבסט השלישי יש את המקל.
דוד רותם: אני גם יודע שיש בעיה בדרך שבה מנסים להביא את המקל.
מרים אילני: ננסה לשכנע אותך אחרת.
מרים אילני: זה רק על סוג מסוים של חברות.
מרים אילני: לא מדובר על כלל החברות הציבוריות.
מרים אילני: מדברים רק על חברות שהנפיקו אגרות חוב לציבור.
נתי שילה: נוצרה בעיה היות וחברות חייבות לפרסם מודעות על אסיפות בשתי הוראות חוק.
נתי שילה: מודעה אחת על פי התקנות שמובאות כרגע, מודעה שנייה על פי תקנות מכוח חוק ניירות ערך.
נתי שילה: בתקנות על פי חוק ניירות ערך נעשתה עבודה בעניין הזה.
נתי שילה: נקבעה שם מתכונת יותר מצומצמת לפרסום מודעות.
נתי שילה: מה שקורה זה שיש חוסר התאמה.
דוד רותם: אלו תקנות שאושרו בוועדת כספים?
נתי שילה: כן.
נתי שילה: חייבת להיות זהות מבחינת החברות.
נתי שילה: לא ייתכן שלפי תקנה 1 אתה צריך מודעות כאלו, לפי תקנה 2 אתה צריך מודעות אחרות ואז אתה רואה בעיתון מודעה אחת יותר קטנה, מודעה אחת יותר גדולה.
נתי שילה: צריכה להיות השוואה של התקנות לציבור המשתמשים.
נתי שילה: זה לא על חשבון המידע לציבור.
מרים אילני: אנחנו נתחיל עם הודעה על אסיפה כללית ואסיפת סוג בחברה ציבורית.
מרים אילני: המטרה של התקנות האלו היא לעשות הבחנה בין הודעה למודעה.
מרים אילני: ההודעה היא לבעלי המניות באופן אישי.
מרים אילני: לגביהם אנחנו לא עושים שינוי.
מרים אילני: המידע שם יהיה רחב כפי שהוא היום.
מרים אילני: הכוונה היא לצמצם את המודעה בעיתון מבחינת התוכן שלה.
מרים אילני: עיקר השינוי הוא בשאלה אם יהיה פירוט של ההצעה עצמה.
מרים אילני: היום ההוראה אומרת שבהודעה ובמודעה צריך את תמצית ההחלטות המוצעות.
מרים אילני: את תמצית ההחלטה המוצעת אנחנו משמיטים ממודעה בעיתון.
מרים אילני: אנחנו כותבים רק את סדר היום לאסיפה.
מרים אילני: בנוסף, כאשר האסיפה היא כזאת שעל סדר יומה יש נושא שחייב לאפשר הצבעה בכתב, המודעה היום מאוד ארוכה וכותבת את ההליך של עמדות עמדה, כתבי הצבעה, איך להצביע ומה הזכויות של בעלי המניות.
מרים אילני: כל הקטע הזה של ההודעה ירד מהמודעה בעיתון ויופיע רק בהודעה לבעל המניות באופן אישי.
מרים אילני: כל התוכן הזה יופיע באתר של רשות ניירות ערך.
דוד רותם: כל הנושא של כתבי הצבעה לא חייב להיות גם היום.
דוד רותם: תקראי את סעיף 4(א) הישן.
דוד רותם: כתוב שם שבהודעה יצוין סוג האסיפה.
מרים אילני: ב-4(ג) כתוב שלגבי מודעה על אסיפה כללית בחברה ציבורית אשר על סדר יומה נושאים שהם לפי סעיף 87, שזה כתבי הצבעה, צריך את כל המלל שמופיע.
מרים אילני: את זה נפנה לאתר האינטרנט של רשות ניירות ערך.
דוד רותם: השינוי היחידי ב-4(ג) זה שחלות עליהם תקנות כתבי הצבעה.
דוד רותם: צריך לציין את הכתובת, את ההצבעה, את זה שבעל המניות רשאי, את זה שחבר בורסה ישלח.
דוד רותם: בזה אתם לא נוגעים.
מרים אילני: אנחנו נוגעים בהם.
מרים אילני: ב-4(א) החדש אנחנו כותבים שאם המודעה היא כזאת שעל סדר יומה נושאים שחלים עליהם תקנות כתבי הצבעה, אז מה שצריך זה רק את המועד האחרון להמצאת הודעות עמדה.
מרים אילני: בחברה שמאפשרת הצבעה באמצעות האינטרנט צריך לציין את העובדה שאפשר להצביע באמצעות האינטרנט.
דוד רותם: יש לכם דוגמה לאיך תיראה המודעה?
מרים אילני: אין לי דוגמה מוכנה.
גד סואן: אני רוצה לספר איך התחיל כל הסיפור.
גד סואן: איגוד החברות הציבוריות היה זה שפנה ליו"ר שוק ניירות ערך לפני 9 שנים או 10 שנים.
גד סואן: הוא אמר שצריך להתחיל להתכונן לעידן המודרני, לעידן של האינטרנט ושצריך ללכת לדיווחים אלקטרוניים.
גד סואן: היו לנו דיונים עם יו"ר רשות ניירות ערך, מירי כץ.
גד סואן: בהתחלה היא אמרה שזה לא רציני, אבל בסופו של דבר היא השתכנעה מהדברים האלה והלכה למבצע שנעשה בקצב מאוד מזורז.
גד סואן: אנחנו לא האמנו שאפשר כל כך מהר לעשות את זה.
גד סואן: הקימו את האתר של רשות לניירות ערך.
גד סואן: הדיווחים נעשים בצורה אלקטרונית.
גד סואן: הבורסה עשתה את האתר שלה.
גד סואן: יש לנו את מאיה ואת מגנא.
גד סואן: כל החברות מדווחות.
גד סואן: הפרסום שנעשה באתרים האלה עונה על דעת כל מי שקשור בצורה כזאת או אחרת לשוק ההון על כל הצרכים.
גד סואן: האינפורמציה שם נגישה בצורה שאין להשוות למה שהיה לפני 10 שנים.
גד סואן: באף מדינה בעולם לא נהוג לפרסם מודעות.
גד סואן: לא בארצות הברית, לא באנגליה, לא בגרמניה.
גד סואן: הצעד המשלים של זה היה בבקשה לשחרר אותנו מלפרסם.
גד סואן: החברות נטלו עליהן עול גדול עם העניין של המחשוב וההודעות שמועברות באמצעות האינטרנט.
גד סואן: אנשי רשות ניירות ערך מרוצים מאוד מהתהליך הזה.
גד סואן: זה מקל מאוד על כל המערכת.
גד סואן: אדוני הביע חשש שההוצאות שכרוכות בפרסום הן לא כל כך גדולות כפי שאמרו פה נציגי הרשויות.
גד סואן: ההוצאות הן גדולות מאוד.
גד סואן: מודעה בעיתון על דף שלם, כמו שהרבה חברות צריכות עדיין לעשות, עולה 20 אלף , 30 אלף שקל.
דוד רותם: הם מפרסמים ב"מקור ראשון", ב"הצופה".
גד סואן: הם מפרסמים ב"דה-מרקר" וב"גלובס".
דוד רותם: אתם תראו ש-5 עמודים או 10 עמודים ב"מקור ראשון" זה מודעות של חברות.
נתי שילה: זה דיל עם "גלובס".
גד סואן: אין לנו טענות נגד זה ש"גלובס" מעביר ל"מקור ראשון".
דוד רותם: אתם מקבלים שתי מודעות במחיר אחד.
מרים אילני: מה רע ב"מקור ראשון"?
דוד רותם: לא אמרתי שזה רע ב"מקור ראשון".
דוד רותם: זה רק עיתון שהמחירים בו הם לא בשמיים.
גד סואן: אני קורא את "דה-מרקר" ואת "גלובס".
גד סואן: את "מקור ראשון" רק לעיתים רחוקות.
גד סואן: אני רואה עמודים שלמים ב"דה-מרקר", ב"הארץ" וב"גלובס".
גד סואן: החברות שואלות לשם מה.
גד סואן: הדפים השלמים, מה שנקרא הסדינים, לא מביאים שום תועלת כי אף אחד לא קורא אותם ולא מסתכל בהם.
גד סואן: אם יש מודעה קטנה מאירת עיניים שאומרת לפנות לאתר זה וזה, כששם יש אינפורמציה הרבה יותר רחבה וחשובה, זה יותר מועיל.
גד סואן: כל אנשי שוק ההון, לרבות המשקיעים, מקבלים את כל האינפורמציה הנחוצה להם במגנא ובמאיה.
דוד רותם: אם לא קוראים את הסדינים אז בודאי שאף אחד גם לא קורא מודעות קטנות.
דוד רותם: הן לא יעוררו תשומת לב.
דוד רותם: אני קורא את שם החברה, את התאריך ומרפרף כדי לדעת מה רוצים ממני.
גד סואן: ואז מפנים אותך לאתר כך וכך.
דוד רותם: בבניין הזה יש ימים שהאינטרנט נופל.
דוד רותם: הבניין הזה חי על אינטרנט.
דוד רותם: אתה יכול לשבת פה ימים בלי לדעת מה קורה במליאה, בלי לדעת מה קורה בהצעות משום שהאינטרנט נפל.
גד סואן: לפני כחצי שנה זומנו לדיון בוועדת הטכנולוגיה בראשות חבר הכנסת מאיר שטרית על נושא שהיה קשור לאיזה שהן הוראות איך להיכנס לדבר כזה או אחר.
גד סואן: הוא נשא נאום חוצב להבות על כך שזאת שערורייה שרשות ניירות ערר ומשרד המשפטים עוד מתירים בכלל לפרסם מודעות כאלו.
גד סואן: הוא אמר שלדעתו צריך לחסל את זה כי אין מי שקשור לשוק ההון שלא משתמש באינטרנט, לרבות המשקיעים הקטנים.
דוד רותם: אני את הנאומים חוצבי הלהבות מכיר.
דוד רותם: פעם היה נושא אותם מיקי איתן, מאיר שטרית.
דוד רותם: בוועדה הזאת היה לנו דיון בשנה שעברה בנושא המכרזים כך שבמקום שזה יפורסם בהודעות זה יפורסם באתר האינטרנט, אבל התקלות לא מפסיקות לקרות.
דוד רותם: יש פה כוונה - חברת הכנסת יחימוביץ אמרה בצדק- להגן על ציבור המשקיעים במקרים מסוימים.
דוד רותם: אם היית אומר לי לבטל את חובת הפרסום והמודעות זה היה משהו אחר.
דוד רותם: אני לא יודע למה צריך הודעה לפי הגישה הזאת.
דוד רותם: תפרסמו רק באינטרנט.
מרים אילני: ההודעה היא רק לבעלי המניות שרשומים במרשם באופן ישיר, לא דרך החברה לרישומים.
דוד רותם: אני רשום ישירות במרשם.
דוד רותם: למה צריך לשלוח לי הודעה?
דוד רותם: אם אתם אומרים שממילא אנשים לא רואים את זה, לא קוראים את זה ואין לזה שום חשיבות, אז תשלחו הכל דרך אתר האינטרנט.
דוד רותם: עצם העובדה שאת עושה הבחנה בין מי שרשום במרשם באופן אישי לבין מי שיש לו את זה בחברות לנאמנות זה לא טוב.
גד סואן: זאת בעיה שאנחנו מלינים עליה הרבה זמן, היא לא קשורה לכאן.
גד סואן: לעניות דעתי הרבה יותר טוב לו החברה הייתה יכולה לפנות לכל אחד באופן אישי, אבל אין לה רשימה כזאת.
מרים אילני: כשיש רשימה אומרים לה לשלוח באופן אישי.
מרים אילני: ההנחה היא שהוא ביקש להיות רשום כי הוא רצה קשר יותר אישי עם החברה.
דוד רותם: ממילא אתם אומרים שכל הקשר הישיר הוא דרך אתרי האינטרנט.
שיראל גוטמן-עמירה: יש עוד קשר.
שיראל גוטמן-עמירה: לא ניתן לחשוד ברשות לניירות ערך שאין רצונה להגן על ציבור המשקיעים.
שיראל גוטמן-עמירה: לפני מספר שנים עברו תקנות החברות (הודעות בכתבי הצבעה) על כך שרוצים להביא את המידע הזה ואת אפשרות ההצבעה עד הבית.
שיראל גוטמן-עמירה: כשאתה ממלא טופס בבנק ויש לך ניירות ערך אתה יכול לבקש שבכל עת שתפורסם הודעה על עסקה כזאת או אחרת הדברים יגיעו אליך עד הבית, אם באמצעות האינטרנט או באמצעות הדואר.
שיראל גוטמן-עמירה: אתה תוכל גם להצביע באותו אופן.
שיראל גוטמן-עמירה: שם אתה לא רק תקבל את הפירוט של האתר, אלא גם פרסום מאוד רחב במה דברים אמורים.
שיראל גוטמן-עמירה: הנגישות הרבה יותר טובה באמצעות הדיוור הזה עד הבית מאשר ב"מקור ראשון", ב"מודיע" או ב"גלובס" כאשר אתה רואה את זה בצורה אקראית.
דוד רותם: אני לא רואה את זה בצורה אקראית.
דוד רותם: יש אנשים שבבוקר פותחים את העיתון ומחפשים את המודעות האלו.
דוד רותם: זה לא שקראתי את העיתון ובמקרה נתקלתי במודעה.
דוד רותם: מכיוון שיש שם סדין זה בולט לעיניים.
שיראל גוטמן –עמירה: אומרים לך שביום זה וזה תעלה עסקת בעלי שליטה לאישור בעלי המניות.
שיראל גוטמן –עמירה: מפנים אותך לאתר כזה וכזה באינטרנט.
דוד רותם: כשאת מפנה אותי למקום אחר במקום לשים לי את זה על הסדין הדברים הם אחרת, כי אז אני צריך ללכת לאינטרנט וכשאני מגיע לפה נופל האתר.
שיראל גוטמן-עמירה: זה לא עניין של יום אחד.
שיראל גוטמן-עמירה: מדובר ב-25,30 ימים.
שיראל גוטמן-עמירה: חלק גדול מהמשקיעים הם משקיעים מוסדיים שמנהלים את כספם של אחרים.
שיראל גוטמן-עמירה: על שכאלה יש חובות הצבעה באסיפות מסוימות.
שיראל גוטמן-עמירה: הם מחויבים לבחון את פרטי המידע.
שיראל גוטמן-עמירה: לרוב אתה תראה כתבה עוכבת באותם עיתונים הרבה יותר לגופו של עניין עכב טענה של מוסדי כזה או אחר על בעיה או פגמים שמתגלים באסיפה.
שיראל גוטמן-עמירה: אלה הדברים שאולי החשיפה והתקשור שלהם חשובים יותר.
שיראל גוטמן-עמירה: אם תקרא את זה בצורה דווקנית אתה תראה את הפרטים ואת הפנייה לאתר האינטרנט.
שיראל גוטמן-עמירה: אם היית רואה את כל הסדין זה לא היה מספיק לך על מנת לקבל את החלטת ההשקעה.
דוד רותם: אז הייתי מחליט אם ללכת או לא ללכת לאתר האינטרנט.
דוד רותם: צריך לשנות חוק או תקנות כשיש בעיה.
דוד רותם: מה הבעיה שיש לכם היום?
שיראל גוטמן-עמירה: הכספים המיותרים הם בסופו של דבר עלויות על בעלי המניות.
שיראל גוטמן-עמירה: כל האסיפות האלו לא יוצאות מכיסו של בעל השליטה.
דוד רותם: כמה עולה מודעה גדולה ומודעה קטנה?
דוד רותם: אני רוצה לראות כמה זה יחסוך.
נתי שילה: בגודל ממוצע השינוי הזה יגרום לקיטון של שני שליש מהמודעה הקיימת.
דוד רותם: כמה עולה היום מודעה?
גד סואן: 20 אלף ומעלה לעמוד.
דוד רותם: באיזה עיתון?
גד סואן: "גלובס", "דה- מרקר".
דוד רותם: מה יהיה גודל המודעה אם אני מקבל את התקנות?
נתי שילה: שליש מהמודעות הקיימות.
נתי שילה: זה כל מיני פרטים טכניים.