GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: מאחר שירושלים נמצאת בסימן שאלה ועוד מעט אסור יהיה לבנות גם ברחוב יפו ולא רק בגילה, אני מעדיף שבמקרים האלה תלכו לפי האפשרות הקיימת ותבקשו העברה.
דוד רותם: בחוק אני אשאיר את ירושלים כסמכות שיורית ותגישו בקשות.
קריאה: גם על הסיטואציה של עזה שביקשנו?
שירי לנג: למה?
דוד רותם: אמרתי כרגע.
דוד רותם: ירושלים היא בירת ישראל והסמכות השיורית היא בירושלים.
שירי לנג: אני לא בטוחה שהסמכות השיורית נקבעה כדי להנציח את המעמד של ירושלים כבירת ישראל.
דוד רותם: את לא בטוחה, אבל אני לא אעשה שום דבר שיכול היום בחקיקה של הכנסת או באישור שאני אצטרך להצביע עבורו לעשות שינוי בדבר הזה.
דוד רותם: ירושלים תישאר שיורית ותגישו בקשות.
דוד רותם: כמה תיקים כאלה יש לכם?
דוד רותם: עשרים תיקים?
דוד רותם: תגישו בקשה.
סיגל קוגוט: הנוסח שלכם באמת מוציא לחלוטין את ירושלים.
דוד רותם: זה חוק או אלה תקנות?
סיגל קוגוט: זה חוק.
דוד רותם: תגישו הסתייגות.
סיגל קוגוט: יכול להיות שאפשר יהיה לשקול, בגלל שהנוסח שיפעת שלחה לנו משאיר את ירושלים כאות ריקה, כל עבירות החוץ יהיו לפי היחידה החוקרת וכל עבירות הפנים, יש להן זיקות, כך שירושלים ריקה, אבל לפי הנוסח שאנחנו הגשנו, ירושלים היא לא ריקה.
סיגל קוגוט: כלומר, עבירות נגד משפט העמים, עבירות נגד חוק עשיית דין בנאצים, אלה יישארו בירושלים לפי הנוסח שלנו.
דוד רותם: אלא אם כן הם יבקשו העברה והם יכולים לבקש העברה.
סיגל קוגוט: אם תקבל את הנוסח שלנו, זה לא ישאיר את ירושלים כקבוצה ריקה, בניגוד לנוסח שהממשלה שלחה.
דוד רותם: אם תרצו להגיש הסתייגות, תגישו הסתייגות.
יפעת רווה: ההצעה של סיגל לא מקובלת על אדוני?
דוד רותם: מקובלת עלי.
תמר בורנשטיין: בהצעה של סיגל למעשה משמיטים לגמרי את החלופה של מקום התפיסה של הנאשם.
סיגל קוגוט: אם זה בארץ.
סיגל קוגוט: מחקתי מ-(ג) את אם בוצעה עבירה בחוץ לארץ כי עשינו עכשיו סעיף לגבי עבירות חוץ.
סיגל קוגוט: אם נותר (ג), אם מדובר בנווד שאין לו מקום מגורים וגם לא יודעים היכן הוא ביצע את העבירה, נותר העניין של היכן הוא נתפס.
סיגל קוגוט: העניין הוא שאדם שהוא בארץ, הוא יכול להיתפס בארץ אבל בדרך כלל בעבירות חוץ, זה לא שהוא נתפס בארץ וזה לא הביטוי הנכון.
תמר בורנשטיין: אני לא יודעת בכמה מקרים.
סיגל קוגוט: עדיף שעל עבירת חוץ, תייחדי סעיף לעבירת חוץ והיתר יהיה בירושלים ורק בארץ תעשי את החלופה הזאת של נתפס.
תמר בורנשטיין: אנחנו היינו מעדיפים לצמצם כמה שיותר את החלופה של לפי מקום היחידה החוקרת.
סיגל קוגוט: אנחנו מסכימים לזה.
סיגל קוגוט: אני לא חולקת עליך בכלל.
תמר בורנשטיין: ההצעה שלך היא קצת יותר מרחיבה.
סיגל קוגוט: אני חושבת שצריך שיהיה לך כלל פשוט, שידעו שעל עבירות חוץ מסוימות, זה הכלל פלוס זה שזה מעט מאוד ונדיר מאוד, אנחנו לא באמת סוטים מהכלל שככלל לא הולכים לפי היחידה החוקרת.
סיגל קוגוט: אם תבדקי כמה תיקים יש לך לפי 13 ו-14 לחוק העונשין, אולי במקום ארבעה יהיו לך שמונה, תכפילי אותם, ותראי שאלה מתי מעט תיקים.
סיגל קוגוט: לא מדובר בתיקים רבים כאשר גם אין זיקות אחרות.
סיגל קוגוט: לכן עדיף לך ללכת על חיתוכים פשוטים ולא על איזה משהו מסובך כזה שרק כדי להבין איפה מגישים את התיק יצטרכו לעשות טבלאות ותחשיבים.
תמר בורנשטיין: אם כל ההצעה היא שאם העבירה נעברה בחוץ לארץ ומקום המגורים של הנאשם הוא בחוץ לארץ אבל הוא נתפס בארץ, ילכו לפי מקום התפיסה.
סיגל קוגוט: מה זה בדיוק נתפס כאן?
תמר בורנשטיין: זאת זיקה שיותר קרובה לנאשם, היא פחות קרובה ליחידה החוקרת.
תמר בורנשטיין: זאת אומרת, פחות נוגעת ופחות תלויה בגורמי החקירה.
סיגל קוגוט: זה גם יכול להיות בחוץ לארץ.
תמר בורנשטיין: אם זה בחוץ לארץ, אין ויכוח.
תמר בורנשטיין: אם זה בחוץ לארץ, אנחנו מסכימים.
סיגל קוגוט: אני מביאה את הנוסח שלי ותחשבי עליו עוד קצת ותראי בכמה מעט מקרים מדובר.
סיגל קוגוט: תחשבי על זה שוב.
סיגל קוגוט: אנחנו ממילא נדון בחוק הזה.
סיגל קוגוט: בינתיים אני אשאיר את הנוסח שלי ותראו אם אתם רוצים להגיש הסתייגות.
סיגל קוגוט: בסך הכל יש כל כך מעט מקרים.
יפעת רווה: אם הנוסח שלך נשאר, אנחנו לפחות לא מגישים הסתייגות.
סיגל קוגוט: אם כן, לא תוגש הסתייגות.
סיגל קוגוט: הדבר השני שנותר לדיון, לאו דווקא במחלוקת, זה הנושא של הסבה בעבירות תעבורה ומה תקופת ההתיישנות שהוועדה בכל זאת רוצה לקבוע לזה.
סיגל קוגוט: אתה תראה את זה בנוסח שלנו בעמוד 2, בסעיף 7 שהוא תיקון לסעיף 225א.
סיגל קוגוט: הוועדה אישרה שאפשר יהיה לתת לאנשים להוכיח בתוך פרק זמן מסוים שלא הם מחזיקים ברכב.
סיגל קוגוט: על מנת שזה לא יהפוך לתקופת התיישנות על עוונות של חמש שנים אלא שגם תהיה לזה איזושהי תקרה, צריך להחליט על התקרה.
סיגל קוגוט: אני אומר שהסעיף הזה, כל פעם הוא משונה.
סיגל קוגוט: פעם זה היה שנתיים, ירד לשנה, ירד לחצי שנה, עלה לשנה וכל פעם עושים ניסוי ותהייה ומשנים את תקופת ההתיישנות.
סיגל קוגוט: כדאי לקבוע תקופת גג, או שנתיים או שנה וחצי, ולנסות להריץ אותה.
יפעת רווה: שנתיים-שלוש לפחות.
סיגל קוגוט: שלוש שנים?
יפעת רווה: שנתיים, אבל לא שנה וחצי.
יפעת רווה: תקופה של שנתיים, זה מה שהיה פעם ולא אנחנו הורדנו את התקופה לשנה.
דוד רותם: אנחנו מדברים כאן לא על עבירות חניה.
דוד רותם: או שאנחנו מדברים גם על עבירות חניה?
יפעת רווה: בעבירות חניה אפשר לעשות הסבה, אבל בחניה בדרך כלל אין בעיה בפועל.
חוה ראובני: האינטרס העיקרי בהסבה הוא לא העניין של הכסף כי הרי אנשים יכולים להתחשבן ביניהם אלא זה הניקוד וזה הרישום הפלילי.
חוה ראובני: כיוון שבחניה אין לא את זה ולא את זה, לאנשים אין עניין בהסבה.
סיגל קוגוט: הדבר השלישי שמדבר על קנסות מיועדים.
סיגל קוגוט: כאן קיבלנו מכתבים ממשרד הפנים וממרכז השלטון המקומי שיש מגרעת בניסיון לייחד, מעבר מלומר שזה הולך לקופה וזה גם לא יועיל למטרה שהוועדה חשבה שזה יועיל.
סיגל קוגוט: המגרעת היא שזה יגרע משיקול הדעת של הרשות בהפניית הכספים לכל מיני מטרות.
יפעת רווה: סעיף 29א.
סיגל קוגוט: תשלום קנסות לקופת הרשות.
סיגל קוגוט: משרד הפנים וגם מרכז השלטון המקומי הסבירו שמחד גיסא אם רק מייחדים את זה לקופת הרשות, היא כמובן רשאית להפעיל את שיקול דעתה בצורה הרבה יותר גמישה, ומאידך גיסא החשש שהועלה כאן הוא שמא זה יפגע במענקי האיזון אבל זה לא חשש אמיתי מאחר שהקנסות שגובה הרשות המקומית לא נכנסים לפורמולה של נוסחת האיזון מאחר שהם לא ידועים אלא זה גורם בסימן שאלה ובנוסחות האיזון יש רק גורמים שהם ודאיים.
דוד רותם: מי כתב את זה?
מיכל צברי דוד: רני פינצי.
דוד רותם: מה קורה כאשר לפי נוסחאות סווארי וגדיש מגיע לי מענק איזון של 5 מיליון שקלים אבל מסתבר שההכנסות העצמיות שלי מגביית ארנונה עלו באורח פלאי ולכן התקציב שלי הוא 22 מיליון שקלים, מתוכם יש לי 20 מיליון שקלים ארנונה והכנסות אחרות ולפי הנוסחה מגיע לי מענק איזון בגובה של 5 מיליון שקלים.
דוד רותם: אני אקבל 5 מיליון שקלים או 2 מיליון שקלים?
מיכל צברי דוד: אני אשיב לאדוני.
מיכל צברי דוד: אנחנו צירפנו את המכתב של רני פינצי, מנהל מינהל השלטון המקומי, בו הוא מתייחס לוועדת גדיש.
מיכל צברי דוד: במכתב הוא מסביר את הנושא.
דוד רותם: הוא מסביר.
דוד רותם: על פי הפרש בין ההכנסות הפוטנציאליות של הרשות המקומית לבין ההוצאה הנורמטיבית.
נועה בן אריה: ההכנסות הפוטנציאליות הידועות, הקבועות.
נועה בן אריה: הטלת הקנסות היא רנדומלית.
מיכל צברי דוד: לכן זה לא נלקח כחלק מהחשבון כאשר מחשבים את מענק האיזון.
דוד רותם: אדוני שר הפנים לשעבר, אתה מוכן להסתכל כאן ולומר לי אם אני צודק או לא צודק?
מיכל צברי דוד: זוהי התשובה שלי כפי שנמסרה מהמשרד.
אופיר פינס-פז: אם הייתי רוצה ללכת לשיפוט, הקריירה שלי הייתה אחרת.
אופיר פינס-פז: קטונתי.
דוד רותם: מה קטונת?
דוד רותם: היית שר הפנים ואתה יודע איך בנוי מענק האיזון.
נועה בן אריה: הנושא של הקנסות לא השפיע כאן.
דוד רותם: מה זה לא השפיע?
נועה בן אריה: נושא הקנסות לא השפיע על גובה מענק האיזון ברשויות המקומיות.
דוד רותם: בואי נניח שעירייה רצינית שהפקחים שלה עובדים כמו שצריך והם גובים בשנה – והרשות המקומית הרי צריכה להגיש דוחות תלת חודשיים – 20 מיליון שקלים בקנסות.
דוד רותם: על ידי כך בעצם נוצר לה עודף תקציבי של 10 מיליון שקלים.
דוד רותם: הדבר הראשון שיאמר שר הפנים – ואם הוא לא יאמר את זה, זה לא בסדר – שהיא לא צריכה ממנו כסף כי יש לרשות תקציב מאוזן ולכן היא לא צריכה לקבל מענק איזון.
אופיר פינס-פז: התיאור שאתה מתאר, לפי דעתי הוא לא כזה.
דוד רותם: אתה אומר שהרשות לא תגבה 20 מיליון שקלים.
אופיר פינס-פז: מי שיגבה, אלה הן אותן רשויות שסביר להניח שהן הרשויות העצמאיות.
אופיר פינס-פז: מי למשל יכול לגבות?
דוד רותם: אתה גר ברעננה שהיא אחת מ-11 הרשויות.
אופיר פינס-פז: אלה לא 11 רשויות אלא 15 רשויות.
דוד רותם: פתח תקווה?
אופיר פינס-פז: בפנים.
אופיר פינס-פז: היא לא מקבלת מענק איזון.
דוד רותם: אני אומר לך מה שיקרה, כל הרחובות יהפכו לכחול-לבן כמו בירושלים.
דוד רותם: הרי בירושלים היום אתה כבר לא יכול גם בשכונה נידחת לחנות.
אופיר פינס-פז: ירושלים לא מקבלת מענק איזון.
דוד רותם: בסדר, לא ירושלים.
אופיר פינס-פז: השאלה אם מה שאתה מעלה, זאת לא קבוצה ריקה בשלב הזה.
אופיר פינס-פז: השאלה היא האם יש רשויות שעונות על הקריטריון שאתה מדבר עליו באופן עקרוני.
דוד רותם: עכשיו יהיה כי אתה נותן להן מוטיבציה.
מיכל צברי דוד: לא, זה לא נכון.
דוד רותם: הכסף הולך אליהן.
דוד רותם: אם הפקחים של העירייה רשמו את הדוחות, הכסף הולך אל העירייה.
מיכל צברי דוד: באופן חד משמעי, ההכנסות מקנסות לא נלקחות בחשבון לצורך חישוב מענק האיזון.
אופיר פינס-פז: זה בנוסחה.
מיכל צברי דוד: זה באמת לא נלקח בחשבון.
מיכל צברי דוד: לכן החשש של הוועדה הוא חשש מוצדק, שהרשויות ייפגעו מהתוצאה של החוק הזה.
מיכל צברי דוד: החשש הוא אכן מוצדק, אבל הוא לא מבוסס לאור המצב בפועל.
דוד רותם: אמרת, לאור המצב בפועל.
דוד רותם: את מעיריית תל-אביב?
נועה בן אריה: לא, ממרכז השלטון המקומי.
נועה בן אריה: הנושא של ייעוד הקנסות לקופת הרשות המקומית היה קיים גם בעבירות הקנס בחלק מהחוקים.
נועה בן אריה: נכון שלא הייתה הוראה כללית במסגרת החוק שמייעדת כל קנס לקופת הרשות המקומית.
נועה בן אריה: הנושא של ייעוד הכספים למערכת האכיפה, להערכת השלטון המקומי, תפגע פעמיים.
נועה בן אריה: פעם אחת שאתה הופך את זה לאיזשהו משק כספים סגור ומייעד את זה רק למערך האכיפה, המשמעות היא שצריך להשקיע בזה רק במערך האכיפה.
נועה בן אריה: טול דוגמה, בעיקר נניח בערים פעילות מאוד בעלות יחידת אכיפה מוגברת וטובה, שצבר הקנסות שנגבה עומד על כ-120 מיליון שקלים בשנה.
נועה בן אריה: נניח.
קריאה: בטח תל אביב.
דוד רותם: 120 מיליון שקלים גביית קנסות?
דוד רותם: כמה עבריינים יש במדינה הזאת.
נועה בן אריה: בוא ניקח דוגמה.
נועה בן אריה: האם אז תרצה לומר שכל הכסף צריך להיות מושקע במערך האכיפה בשעה שכרשות נטולת מענק או אפילו כרשות מקבלת מענק היא צריכה לשפות בנושאים אחרים בתחום הרשות המקומית, כמו למשל קיצוצים שנעשו בחינוך, למשל קיצוצים שנעשו במענקי איזון, למשל קיצוצים במענקי רווחה, ויש לה את האיתנות, את היכולת הזאת מכספי הקנסות לפצות על גירעונות אחרים שקיימים.
נועה בן אריה: הרי אם אנחנו נייעד את הכספים האלה למשק סגור, המשמעות תהיה שאת העודפים תאלץ הרשות המקומית להשקיע באיזושהי קרן ייעודית אותה היא תפתח רק לצורכי טיפול במערכת האכיפה שלה בשעה שלא ברור אם היא צריכה.
דוד רותם: לא, לא רק במערכת האכיפה שלה.
נועה בן אריה: אומר אדוני לייעד את הכספים לנושא האכיפה.
דוד רותם: לא רק לנושא האכיפה.
דוד רותם: לאותם נושאים כמו רישוי עסקים.
דוד רותם: באיזה עוד נושאים העירייה יכולה לגבות?
נועה בן אריה: תכנון ובנייה, רישוי עסקים, אכיפה סביבתית כאשר בנושא אכיפה סביבתית יש קנסות כבדים ביותר.
דוד רותם: תכנון ובנייה.
נועה בן אריה: ניקח את נושא תכנון ובנייה.
נועה בן אריה: בתכנון ובנייה, הדינאמיות בהטלת הקנסות – אני לא מדברת על אגרות – יכולה להיות שונות אדירה.
נועה בן אריה: יכולה להיות לנו עבירת בנייה שהקנס בצדה יהיה 10,000 שקלים לצורך הדוגמה, ויכולה להיות עבירת בנייה שהקנס בצדה יגיע גם למיליוני שקלים.
נועה בן אריה: האם נרצה לומר שהרשות המקומית עכשיו תפתח את האינסנטיב, את התמריץ שלה לאכיפה על בסיס העובדה שהכסף ייועד או לא ייועד?
נועה בן אריה: זאת שאלה אחת.
דוד רותם: אם נניח אני אומר להם תכנון ובנייה, אני עכשיו יכול לראות מה זה תכנון ובנייה.
דוד רותם: נגישות זה חלק מתכנון ובנייה.
דוד רותם: אם העירייה גבתה 100 מיליון שקלים, שתעשה נגישות לכל הגופים.
נועה בן אריה: אז אדוני לא מייעד לעניין האכיפה.
דוד רותם: לא לעניין האכיפה.
דוד רותם: לא אמרתי אכיפה.
נועה בן אריה: בסדר גמור.
נועה בן אריה: אם הכסף מיועד לקופת הרשות המקומית והרשות המקומית צריכה באמצעותו לפתח ולהשקיע.
דוד רותם: אני לא רוצה שיביאו עוד שני סגנים.
נועה בן אריה: אדוני מבקש להגביל במידה מסוימת את השימוש בכספים האלה לצורכי הרחבת מערך כוח האדם ברשות והשקעה ברכב של ראש העיר, אבל מצד שני לא לפגוע בפיתוח הרשות כולה.
נועה בן אריה: זה משהו שאני לא יודעת איך ברמת האסתטיקה ובהרמוניה החקיקתית אנחנו יכולים לתרגם אותו כאן להצעת החוק.
דוד רותם: בחוק הזה אין הרמוניה חקיקתית.
דוד רותם: את תכף תגיעי לעונשי מינימום ותראי כמה הרמוניה חקיקתית יש.
נועה בן אריה: ברור לי אדוני שייעוד הקנסות, סגירת הקנסות באיזושהי קופה הוא צעד שראשית הוא חסר תקדים ושנית, המציאות לא מוכיחה את הצורך בזה, וכעת, כאשר הרשויות המקומיות קיבלו לידיהן סמכויות אכיפה כל כך נרחבות – גם בנושא סביבה, גם בנושאים נוספים שהולכים לבוא עלינו כמו שמירת הסדר הציבורי והצעות חוק שנמצאות בקנה – סביר להניח שהבאלק הזה של כל הקנסות שייכנסו לקופת הרשות, אם הוא ייסגר, הוא דווקא יגרום נזק לרשות המקומית ולא יביא תועלת.
דוד רותם: אדוני שר הפנים לשעבר.
דוד רותם: אני רציתי לייעד את ההכנסות האלה אבל הם אומרים לא.
מיכל צברי דוד: זה אך ורק יכביד על הרשויות המקומיות.
מיכל צברי דוד: גם אם תייעד את הכספים לצורכי אכיפה לרישוי עסקים, תמיד הם יכולים להוסיף עוד תקני כוח אדם כי יש להם כסף.
דורית ואג: אי אפשר לכתוב מה לא?
מיכל צברי דוד: אפשר.
מיכל צברי דוד: קריאה : כדאי.
דוד רותם: האם התיקון הזה - אתם תכינו אותו ואני רוצה לשמוע מכם אמירה – יחול גם על בתי משפט לעניינים מקומיים ביהודה ושומרון?
דוד רותם: זאת הנחיה מינהלתית.
דוד רותם: היום ביהודה ושומרון הרשויות גם משלמות עבור התובע וגם משלמות עבור בתי המשפט ומקבלות שליש מהקנסות.
דוד רותם: אם זה הכל, זה גם יחול שם.
יפעת רווה: היום זה לא חל?
דוד רותם: היום הם מקבלים שליש.
נועה בן אריה: לא.
נועה בן אריה: כאן צריך ללחוץ שיהיה צו אלוף.
דוד רותם: לא, לא צריך צו אלוף לזה.
דוד רותם: זה בכלל לא צו אלוף אלא זה בהנחיה מינהלתית של משרד הפנים, של הממונה.
נועה בן אריה: החלה של התיקון לחוק?
דוד רותם: לא רוצה להחיל את התיקון.
דוד רותם: מכיוון שהיום בית המשפט פועל ברשות מקומית מסוימת, הם גובים את הקנסות והם נותנים לרשות שהגישה את כתב האישום שליש מהקנס ושליש נשאר שם.
מיכל צברי דוד: במערכת המשפט?
דוד רותם: במערכת המשפט.
דוד רותם: זאת צריכה להיות הנחיה מינהלתית ולא יותר מזה.
מיכל צברי דוד: כמובן אין לנו שום בעיה לבחון את הנושא.
דוד רותם: כדאי שתפתרו גם את הבעיה הזאת.
מיכל צברי דוד: אין לנו בעיה לבחון את הנושא.
מיכל צברי דוד: יש אולי דברים במה שאדוני אומר ואין בעיה לבחון את הנושא.
מיכל צברי דוד: זה במקביל לחוק הזה.
מיכל צברי דוד: לא צריך לעכב את החוק.
נועה בן אריה: אגב, זה מתקזז עם העלויות שהרשות משלמת כדי לממן את בית המשפט לעניינים מקומיים, אבל זה עניין אחר.
דוד רותם: הם מקזזים את ההוצאות שלהם כאשר ממה שנשאר הם מעבירים רק שליש.
סיגל קוגוט: אם כן, הסעיף אושר.
יפעת רווה: באיזה נוסח הסעיף אושר?
סיגל קוגוט: בנוסח שלא מייעד.
יפעת רווה: ישולם לקופת הרשות המקומית.
יפעת רווה: נקודה.
סיגל קוגוט: אגב, זה נעשה גם בחוק עבירות מינהליות.
מיכל צברי דוד: בחוק אכיפה סביבתית.
יפעת רווה: גם בפקודת העיריות.
יפעת רווה: זה קיים היום לגבי מרבית עבירות הקנס.
יפעת רווה: אנחנו דיברנו רק על קנסות כאשר היום יש לקונה בנושא.
סיגל קוגוט: כן, אבל אתם כבר מפעילים את הדבר.
מיכל צברי דוד: זה מה שקורה בפועל.
אופיר פינס-פז: הממשלה החליטה שלגבי משק המים למשל, הוא יתנהל באופן סגור.
דוד רותם: היטל הבצורת.
אופיר פינס-פז: אני מדבר על תאגידי המים.
אופיר פינס-פז: המשמעות היא שבעצם אי אפשר היה להעביר יותר כספים ממשק המים.
אופיר פינס-פז: במקום שהיו צריכים להשקיע אותם בתשתיות, בנזילות צנרת וכולי, העבירו אותם לסעיפים אחרים.
אופיר פינס-פז: על רקע זה הממשלה החליטה את מה שהיא החליטה ויש לזה הגיון כי לא השקיעו בתשתיות.
אופיר פינס-פז: מצד שני להכביד גם בעניין הזה, צריך גם לתת באיזשהו מקום לרשות המקומית איזושהי גמישות לעשות איזשהו שיקול דעת לגבי ההכנסות שלה.
מיכל צברי דוד: המשמעות הייתה לפתוח קרן ייעודית לגבי כל תחום ותחום.
מיכל צברי דוד: אני יכולה לומר שבחוקי עזר למשל היטל שמירה, אגרת מבני ציבור והיטל שטחים ציבוריים פתוחים, אנחנו כן מבקשים קרן ייעודית.
נועה בן אריה: כן, אבל אלה היטלים ואגרות וזה שונה מקנסות.
מיכל צברי דוד: נכון.
מיכל צברי דוד: זה שונה לגמרי.
סיגל קוגוט: אז איך אתם מנהלים?
סיגל קוגוט: יש לכם הנהלת חשבונות נפרדת לכל ענף?
מיכל צברי דוד: אנחנו דורשים בחוק העזר עצמו – אני עוסקת בחקיקת משנה - שיהיה רשום סעיף של קרן ייעודית.
מיכל צברי דוד: אנחנו דורשים לראות את פרטי חשבון הבנק כתנאי לאישור החוק.
מיכל צברי דוד: זה אמור לגבי שלוש סוגיות ספציפיות שיש חשיבות לבצע ויש חשיבות לראות לאן הכספים האלה הולכים.
נועה בן אריה: אותו הדבר בתקציבי פיתוח.
נועה בן אריה: כולם בחשבונות נפרדים לכל תב"ר ותב"ר, לכל תקציב ותקציב.
מיכל צברי דוד: בדיוק.
מיכל צברי דוד: אז גם יש לנו יכולת לבצע בקרה ולראות מה באמת קורה במקרים האלה.
מיכל צברי דוד: שוב, זה באמת לא הנושא של קנסות.
מיכל צברי דוד: קנסות לא נדרשים לצורך פיתוח.
מיכל צברי דוד: בכל מה שקשור למסי פיתוח אנחנו הרי בונים תחשיב אבל קנסות הם לא בגדר תחשיב.
מיכל צברי דוד: יש איזשהו הגיון אחר שעומד מאחורי קרן ייעודית.
סיגל קוגוט: יפעת, הגענו לסעיף 10.
סיגל קוגוט: כאשר דנו בסעיף 8 ואישרנו אותו, בעצם 230(א) ו-(ב) נדונו ופחות או יותר אושרו במשתמע.
דוד רותם: אני רוצה שתסבירו לי את (ב) כי אני לא מבין מה כתוב בו.
דוד רותם: "בית המשפט רשאי לקיים את המשפט גם אם ההודעה האמורה בסעיף קטן (א) ניתנה באיחור".
דוד רותם: סעיף קטן (א) בעצם קובע תקופת התיישנות.
דוד רותם: אחרי שנה אני זרקתי את כל הראיות שהיו לי ופתאום אני מקבל הודעה.
יפעת רווה: אני אתחיל מהנוסח שקיים היום כדי שנראה מאיזה מצב משפטי אנחנו יוצאים.
יפעת רווה: הנוסח היום אומר: "הודיע אדם – ומדובר על הודעת האדם, של הנקנס – לפי סעיף 229א שברצונו להישפט על העבירה, תישלח לו הזמנה למשפט תוך שנה מיום שהתקבלה הודעתו".
יפעת רווה: בזה לא נגענו.
יפעת רווה: "בית המשפט רשאי מנימוקים שיירשמו לקיים את המשפט גם אם ההודעה האמורה ניתנה באיחור".
יפעת רווה: הכוונה היא שגם אם הודעתו של אותו אדם ניתנה באיחור.
יפעת רווה: בעיקרון הזה אנחנו לא נוגעים.
יפעת רווה: אנחנו אומרים שיש מקרים חריגים.
דוד רותם: הניסוח שלכם הוא לא טוב.
יפעת רווה: יכול להיות.
דוד רותם: תראי מה כתוב עכשיו.
דוד רותם: מה אתם רוצים לתקן?
יפעת רווה: קודם כל נראה אם העיקרון מוסכם, ואם יהיו בעיות ניסוח, נתקן.
דוד רותם: העיקרון מוסכם.
דוד רותם: עכשיו תקראי את הניסוח.
יפעת רווה: בית המשפט רשאי לקיים את המשפט גם אם ההודעה האמורה בסעיף קטן (א) - זאת אומרת, ההודעה שהודיע האדם.
דוד רותם: לא שהודיע האדם.
דוד רותם: כתוב שתישלח לו הזמנה למשפט בתוך שנה מיום שנתקבלה ההודעה.
יפעת רווה: הודעתו.
יפעת רווה: הודעתו של אותו אדם.
דוד רותם: עכשיו מה קורה אם ההזמנה נשלחה אחרי יותר משנה?
יפעת רווה: יש הזמנה ויש הודעה.
יפעת רווה: אין לי בעיה להוסיף את המלים: גם אם ההודעה של אותו אדם.
יפעת רווה: בסדר גמור.
סיגל קוגוט: גם אנחנו שאלנו את עצמנו כמו ששאל היושב ראש, מה פירוש תישלח לו הזמנה למשפט בתוך שנה.
סיגל קוגוט: ראינו שהייתה פסיקה שפירשה את זה כהתיישנות.
יפעת רווה: בפועל אסור לשלוח אחרי כן.
יפעת רווה: מושגית אפשר לקרוא לזה איך שרוצים, אבל אם אני היום מודיעה שאני רוצה להישפט, ואני באיחור או לא באיחור, המדינה צריכה בתוך שנה לשלוח לי את ההזמנה ולא אחרי שדנה.
דוד רותם: ואם שלחו לי אחרי שנה?
דוד רותם: אני שואל אותך עכשיו שאלה פרקטית.
דוד רותם: שלחו לי את זה אחרי יותר משנה, האם אני טוען בבית המשפט טענת התיישנות או שהשופט יכול לדחות את הטענה שלי ורוצה לקיים את הדיון?
דוד רותם: השאלה אם זאת טענת התיישנות.
יפעת רווה: עוד לא הגיעו אנשי המשטרה שנמצאים בבתי המשפט.
יפעת רווה: אם אתה שואל למיטב הבנתי, יכול להיות שאותו אדם יטען זאת, אבל התיישנות בפלילית בדרך כלל זה דבר מהותי.
יפעת רווה: זאת אומרת, זה לא צריך להיות תלוי בדרך כלל בטענה של אדם.
יפעת רווה: אני מניחה שגם כאן זה אותו הדבר, למרות שאני לא יודעת איך הפרקטיקה נוהגת.
יפעת רווה: כאשר יגיעו אנשי המשטרה, אולי כדאי לשאול אותם.
יפעת רווה: אם כן, אין בעיה להוסיף להודעה של אותו אדם.
דוד רותם: זה לא רק משטרה אלא גם רשויות מקומיות.
יפעת רווה: אולי מישהו מהרשויות המקומיות יוכל להתייחס.
נועה בן אריה: אני לא בקיאה מספיק כדי לענות על השאלה.
יפעת רווה: בפועל בדרך כלל הבקשות להישפט, אני מניחה, שהן יותר בענייני משטרה.
יפעת רווה: אני מניחה שזה פחות בחוקי עזר, אלא אם כן תתקנו אותי אם אני טועה.
יפעת רווה: אנשים מבקשים להישפט אחרי שנה?
דני ליברמן: כאשר באים לעקל לאנשים, אז הם מבקשים להישפט אחרי שנה.
יפעת רווה: האם קרו מקרים שההזמנה נשלחה באיחור?
יפעת רווה: אני יודעת שלאחת הרשויות זה קרה.
דוד רותם: הרשויות המקומיות לא פועלות לפי הנחיות שלכם.
דוד רותם: אתם גם נתתם לרשויות המקומיות הנחיה שאסור לתובע, כאשר הוא דוחה בקשה, לומר שלפנים משורת הדין הוא ייתן קנס פחות.
יפעת רווה: אני מניחה שאנחנו חוזרים למקרה אד-הוק.
דוד רותם: שיש עליו פסק דין.
דוד רותם: הוא כבר במחוזי.
יפעת רווה: הוא תלוי ועומד במחוזי.
יפעת רווה: אני לא אתייחס למקרה.
דוד רותם: ההנחיה שלכם ניתנה והשאלה עכשיו היא מה מחייב, ההנחיה שלכם או ההנחיה של היועץ המשפטי לעיריית ירושלים.
דוד רותם: זה הוויכוח.
יפעת רווה: מה שבית המשפט יחליט.
דוד רותם: לכן אמרתי שההנחיות שלכם לא מחייבות.
יפעת רווה: אם לא, אז יש שופט.
דני ליברמן: אני מירושלים.
דני ליברמן: אנחנו עוד לא קיבלנו מהיועץ המשפטי לממשלה בעקבות פסק הדין הזה הנחיה לפעול אחרת.
דני ליברמן: קראתי מה כתבה השופטת.
דוד רותם: אתם הבאתם הנחיות יועץ משפטי שהן הפוכות להנחיות שלכם.
דני ליברמן: לא, כך השופטת קבעה, שאי אפשר.
דוד רותם: תאמין לי, אני מכיר קצת את הסיפור.
דוד רותם: אתם טענתם בבית המשפט שהיועץ המשפטי לממשלה אמנם סבור שאי אפשר, אבל היועץ המשפטי של עיריית ירושלים והתובע הראשי סוברים אחרת.
דני ליברמן: לא.
דני ליברמן: זה לא כך.
דני ליברמן: אני הייתי באותו זמן התובע הראשי.
דני ליברמן: העתק פסק הדין נשלח אל משרד המשפטים לאור מה שעלה.
דני ליברמן: ברגע שנקבל מכתב ממשרד המשפטים האומר שנעשה כפי שהשופטת אמרה, אנחנו נפסיק עם זה.
יפעת רווה: זה נושא שתלוי ועומד בבית המשפט המחוזי ואני מציעה שלא נתייחס אליו.
דני ליברמן: אני חושב שאם שולחים את ההזמנה אחרי שנה, האזרח צריך לבוא ולומר שלא פעלו לפי הכללים, העבירה התיישנה ולכן יסגרו את התיק.
יפעת רווה: אני מניחה שאנחנו מגיעים לסעיף (ג) הטעון לפחות בקרב חלק מהנוכחים.
יפעת רווה: שוב, חסרה לי המשטרה כי זה היה הטריגר לסעיף.
יפעת רווה: מכל מקום, לפי המוצע הסעיף אומר: "הורשע אדם בבית המשפט על עבירה ונגזר דינו לקנס, לא יפחת הקנס מהסכום הנקוב בהודעת תשלום הקנס בתוספת 50 אחוזים מאותו סכום אלא אם כן ראה בית המשפט נסיבות מיוחדות המצדיקות הפחתתו".
יפעת רווה: היום הסכום, כאשר אדם מבקש להישפט, הוא סכום הקנס.
יפעת רווה: המשטרה פנתה והנימוק שלהם היה שיש בקשות סרק רבות והם ביקשו להכפיל את הסכום.
יפעת רווה: שהסכום לא יהיה סכום הקנס אלא ביקשו להכפיל אותו.
יפעת רווה: לא נכון שהם ביקשו?
דוד רותם: סכום הקנס, יש טבלה שאומרת עבירות לפי סעיפים אלה, דרגת קנס א', דרגת קנס ב', דרגת קנס ג'.
דוד רותם: זה לא הקנס שקבוע בחוק אלא זה הקנס שקבוע בברירת המשפט.
יפעת רווה: זה מה שכתוב.
יפעת רווה: הקנס הנקוב בהודעת תשלום הקנס.
סיגל קוגוט: השופט יכול לתת עונש אחר.
דוד רותם: השופט מתרגז והוא יכול לתת את מלוא הסכום.
דני ליברמן: אם הוא רוצה לתת פחות, הוא צריך לנמק.
סיגל קוגוט: עונש המקסימום הוא גבוה מאוד כאשר אדם הולך להישפט.
יפעת רווה: בוודאי שעונש המקסימום הוא גבוה.
יפעת רווה: כיוון שהלכה למעשה בדרך כלל, במקרים רבים, אלא אם כן יש נסיבות מיוחדות – בתעבורה זה יכול להיות עבר פלילי מרשים - בדרך כלל העונש שניתן הוא עונש המינימום, לפי מה שנמסר לנו לפחות, הם ביקשו להכפיל את זה.
יפעת רווה: עמדת הסנגוריה הציבורית בדיונים התנגדה לזה לחלוטין.
יפעת רווה: הנושא הזה הגיע לשר המשפטים הקודם שהוא החליט ביחד עם שר התחבורה על התוספת של 50 אחוזים.
יפעת רווה: זאת הייתה החלטת השרים ולא עמדת המשטרה ולא עמדת הסנגוריה אלא משהו באמצע.
יפעת רווה: זה עניין ערכי ומעשי וכמובן זה להחלטת הוועדה.
דוד רותם: זה בהחלט נכון אבל יש לי שאלה.
דוד רותם: אני קורא המון פסקי דין של בתי המשפט ואני רואה ששופטים נותנים עונשים מאוד קלים על עבירות חמורות.
דוד רותם: כל פעם שאני מנסה לעשות משהו, אומרים לי שלא רוצים להתערב בשיקול דעת של שופטים, אנחנו לא נכתיב להם, לא נקבע עונשי מינימום כי יכול עוד להיות חס ושלום ששופט יזכה את הנאשם כי הוא לא ירצה לתת לו עונש מינימום.
דוד רותם: למה כאן זה לא חל?
דוד רותם: משרד המשפטים תומך בעונש מינימום כאשר האדם ביקש את יומו בבית המשפט.
דוד רותם: זה כל מה שהוא עשה.
יפעת רווה: לא, זאת לא העמדה היום של משרד המשפטים.
יפעת רווה: נכון שהיו בעבר עמדות מהסוג הזה, אבל הדברים היו בדיונים.
יפעת רווה: משרד המשפטים הביא לפני כמה שנים כבר, ב-2006, בעקבות ועדה של השופט גולדברג שכללה באמת הרבה אנשים מכל המגזרים המשפטיים והלא משפטיים, גם הקרימינולוגיה, הצעה בנושא של עונשי מוצא שהיא קצת שונה מעונשי מינימום אבל היא בפירוש מבנה את שיקול הדעת השיפוטי.
יפעת רווה: להצעה הזאת יש התנגדות.
יפעת רווה: היא מונחת על שולחן הוועדה הזאת דרך אגב.
דוד רותם: בעוד שבועיים.
יפעת רווה: בשנת 2006 היה יום עיון בנושא ולהצעה היו הרבה מאוד מתנגדים אבל עמדת משרד המשפטים היא כן הבנייה, לא בדרך של עונשי מינימום.
דוד רותם: זה עונש מינימום.
סיגל קוגוט: רק בשבוע שעבר באתם לכאן, כאשר הייתה כאן הצעת עונש מינימום לתוקפי רופאים, ואמרתם שאתם מבקשים שעד שלא ידונו בחוק הבניית שיקול הדעת בענישה, הוועדה הזאת לא תעשה שום עונש מינימום בשום עניין.
יפעת רווה: אם יורשה לי להשלים את הדברים.
יפעת רווה: באמת באופן כללי בעבירות שמטבע בריאתן כן העבירות החמורות יותר הגישה שלנו היא שמה שצריך לחול זאת הבניית ענישה.
יפעת רווה: כאן זה סוג אחר של עבירות.
יפעת רווה: יש הבנייה מסוימת בגלל שמדובר בעבירות קנס, אבל זאת מטריה קצת אחרת מהמטריה של העבירות המהותיות.
יפעת רווה: יש סוג של הבניה בזה שרוב העבירות הן עבירות קנס, אלה עבירות שנותנים את הקנס, ברוב המקרים זה בכלל לא מגיע לבית המשפט אלא יש קנס קבוע.
יפעת רווה: לכן גם הרציונלים כאן שונים, כיוון שמרבית האכיפה כאן מתנהלת בכלל לא בבתי המשפט אלא בדרך של מתן דוח, השאלה כאן היא התמריץ או חוסר התמריץ של אדם לבקש להישפט ומה קורה כאשר הוא כן מגיע לבית המשפט.
סיגל קוגוט: הוא בפני סכנה לקבל את עונש המקסימום של 12 אלף שקלים.
דוד רותם: ראיתי השבוע שבכל משפט אין לאדם תמריץ לנהל משפט.
דוד רותם: יש לו תמריץ שברגע שתפסו אותו על פשע חמור, לגדל זקן, לחבוש כיפה, לבוא אל השופט ולומר שהוא חזר בתשובה, לומר שהוא מסכן ולבקש עונש קל.
דוד רותם: לפעמים שופטים מתפתים כי יש לנו שופטים שהם אנשים מאוד רחמנים.
דוד רותם: לכן רציתי להחמיר בכל מיני עבירות אבל אמרו לי שאי אפשר, שיקול הדעת, פגיעה בבתי המשפט וכולי.
יפעת רווה: משרד המשפטים אמר בימים האלה שיקול הדעת?
דוד רותם: לפני שבוע.
סיגל קוגוט: לפני כמה ימים.
דוד רותם: אני מוכן להסכים לזה בתנאי שזה יהיה 250 אחוזים ולא 50 אחוזים.
דוד רותם: אם אני אחליט על 250 אחוזים, תגישו הסתייגות?
יפעת רווה: אני צריכה לבדוק את זה במשרד.
יפעת רווה: זה לא משהו שהוא עמדה פרטית.
דוד רותם: אני רוצה לדעת.