GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: מכיוון שיש חשש שאני אשכנע את חברי הוועדה לא לתת אורכות, אני נותן מראש זמן ארוך יותר אבל אפשר יהיה לבוא תוך שישה חודשים ומצדי גם תוך חודש ולהביא את הכללים.
דוד רותם: רבותיי, זה נוסח החוק.
דוד רותם: אני מעמיד אותו להצבעה.
אברהם מיכאלי: עוד לא קיבלתי תשובה לשאלה שלי.
אברהם מיכאלי: איך זה יובטח שבאמת חברים לא יחויבו.
סיגל קוגוט: לפי איך שזה כתוב היום, זה לא סביר לקרוא מזה חיוב על עורכי דין ספציפיים לעסוק בהתנדבות.
סיגל קוגוט: זה תפקיד של הלשכה.
סיגל קוגוט: זה נכון שהיא צריכה להקצות לזה איזה שהם משאבים שגם זה בשיקול דעתה אלא אם כן זה יהיה בלתי סביר בעליל, אז אפשר יהיה כן לתקוף אותה, אבל לא נובע מהתפקיד הזה הטלת חובה על החברים הספציפיים.
אברהם מיכאלי: ובהוראות ובכללים שיהיו, יהיה פירוט?
סיגל קוגוט: ברגע שיבואו הכללים, נכון.
דוד רותם: בעד – 8 נגד – 1
דוד רותם: אני נגד.
דוד רותם: אני לא אמרתי שאת אמרת, אבל אני אמרתי שאתם עובדים בעומס.
דוד רותם: לכן פרקליט שסיים תיק, הוא אומר ברוך אשם ומשתדל לעזוב את התיק כמה שיותר מהר.
דוד רותם: אם אני אטיל עליו להגיש עוד פעם בקשה ואחר-כך להביא את זה - - -
דפנה בינוולד: זה לא בגלל זה.
דוד רותם: דפנה, דקה אחת.
דוד רותם: יגידו לו: תביא את זה לפורום של דפנה ואחר-כך תגיש בקשה.
דוד רותם: הוא לא יביא את זה לפורום כי אין לו שום מוטיבציה לעשות את זה.
דוד רותם: הוא אמר שהוא הודיע למתלוננת ואם היא רוצה שתלך למרכז נוגה, שתלך למרכז הסיוע ושהם יגישו את הבקשה, מה אתם רוצים ממני.
דוד רותם: אין לו שום מקום שבו הוא יודע שהוא צריך להביא את זה לפורום שלכם.
דפנה בינוולד: לא מהבחינה הזאת.
דפנה בינוולד: פרקליט לא יכול לדעת.
דפנה בינוולד: הוא לא פסיכיאטר והוא גם לא יכול לשלוח אותה.
דפנה בינוולד: כדי לבוא עם בקשה כזאת מטעם הפרקליטות לבית המשפט - - -
דוד רותם: המתלוננת פנתה אליו ואמרה לו שמצבה הנפשי גרוע והיא רוצה שימנעו ממנו לחזור.
דוד רותם: יענה לה הפרקליט שהכתובת של מרכז נוגה היא כזאת וכזאת והכתובת של מרכז הסיוע זה פה ופה, ובזה הוא גמר את הפרשה.
דוד רותם: זאת ההנחיה.
דפנה בינוולד: אבל איך פרקליט יכול לדעת?
דפנה בינוולד: הרי פרקליט הוא מטעם המדינה.
דוד רותם: באה המתלוננת ואומרת לו, אז הוא יגיד לך: גברתי, תלכי ותביאי תעודה רפואית.
דוד רותם: למה הוא לא יכול לעשות את זה?
מאירה בסוק: זה תפקיד של המדינה, זה לא התפקיד של העמותות, מה זה הדבר הזה?
מאירה בסוק: אני לא מבינה למה צריך לשלוח לעמותות?
דפנה בינוולד: זה סוג של תיק אזרחי שהמתלוננת רוצה - - -
מאירה בסוק: אני מנעמ"ת.
מאירה בסוק: סליחה, אני מלווה את החוק הזה מהתחלה ואני ממש מרגישה כאילו שהמדינה רוצה להתנער מהכול ולהעביר את זה לעמותות.
דפנה בינוולד: מהכול?
דפנה בינוולד: ומה עם חוק הפיקוח?
דוד רותם: גם מסעיף 224 לחוק הפלילי היא לא רוצה להתנער, מדברים על החוק הספציפי הזה.
מאירה בסוק: אתם ממש מבקשים להתנער.
דפנה בינוולד: לא להתנער.
דפנה בינוולד: אני חושבת שזה לא נכון מבחינה קונספטואלית.
דפנה בינוולד: אחרי שאדם משתחרר אחרי 10 שנים או 5 שנים, אין למדינה יכולת.
דפנה בינוולד: המדינה גם לא יכולה להביא שום דיור חלופי.
דפנה בינוולד: אז כשאומר לנו נציג האוצר, שכבר לא נמצא כאן – נגיד אפילו שהיינו הולכים, כדי לשלוח מישהו לבדיקה פסיכיאטרית, צריך תקציבים.
דפנה בינוולד: הדבר לא נאמר גם בחקיקת החוק, שהמדינה אחראית - - -
סיגל קוגוט: בחוק עצמו נאמר שחוות הדעת של המומחים הן על חשבון המדינה.
סיגל קוגוט: הבנתי מכם שיש לכם בעיה אחרת, שבתי המשפט רוצים שאתם תמצאו דירה אחרת או עבודה אחרת.
דפנה בינוולד: גם זה.
דפנה בינוולד: יש לנו פסק דין אחד ואחר-כך ניתנה הנחייה.
דפנה בינוולד: בשבוע האחרון היו לי שיחות עם שופטים.
דפנה בינוולד: הם סבורים שזה מאוד מאוד קשה, אחרי שעבריין מין ריצה את כל העונש שלו ועכשיו הוא הולך לפיקוח שהוא לא פשוט לגמרי - אני מניחה שכשנדבר על חוק הפיקוח, שאני תומכת בו במאה אחוזים, שם גם הסנגוריה לא תמיד חושבת כמוני.
דפנה בינוולד: בהרבה מאוד מקרים הם אומרים שהם לא רוצים פיקוח ושם אנחנו נעמדים על רגלים אחוריות ונלחמים.
דפנה בינוולד: במקרה הזה, זה מאוד פרטי וזה מאוד שייך לתחושה הסובייקטיבית של נפגעת העבירה.
דפנה בינוולד: אני לא חושבת שבכל המקרים צריך להטיל על המדינה, כאשר נפגעת אומרת שהיא לא רוצה שהוא יחזור.
דפנה בינוולד: אני מצטערת, אבל גם כשאנחנו מגישים כתב אישום, גם חוק פיקוח, אנחנו בודקים גם מה קורה לנאשם בעניין הזה.
דפנה בינוולד: אם המדינה היתה אומרת, אנחנו כרגע לא רוצים שתחזור הביתה אבל הנה אנחנו מספקים לך דירה במקום לא רחוק.
דפנה בינוולד: הייתי לאחרונה בכמה דיונים שעסקו בחוק הזה.
דפנה בינוולד: היתה ממש בעיה.
דפנה בינוולד: אתם ודאי קראתם את פסק הדין של השופט דרורי, שאם תרצו נדבר עליו אחר-כך ביתר אריכות.
מירי מדעי: פסק דין איום ונורא.
דפנה בינוולד: איום ונורא.
דפנה בינוולד: אנחנו מחכים לערעור.
דפנה בינוולד: בעינייך זה איום ונורא מסיבות אחרות לגמרי מאשר אני רואה את זה.
דפנה בינוולד: בא אדם בן 47, חרדי, הואשם באינוס במשך תקופה ארוכה של נערה בת 15.5.
דפנה בינוולד: לא הכרתי את התיק עצמו אבל פתאום אני רואה שנעשה פה הסדר טיעון, שזה כבר לא אינוס אלא בעילה אסורה בהסכמה.
דפנה בינוולד: אני מכירה היטב את פרקליטות מחוז ירושלים וברור לי לגמרי שלעולם לא יעשו על תיק אונס הסדר.
דפנה בינוולד: יכולים לעשות מעשים מגונים בכפייה, אבל מעולם לעולם לא יהיה הסדר של בעילה אסורה בהסכמה.
קריאה: היו כבר דברים שיכולנו שמעולם לא יקרה בפרקליטות מחוז ירושלים.
דפנה בינוולד: אתם יודעים מה, אז אולי לא בדור שלכם ואני לא מבינה כלום ויום יום עושים הסדרים.
דפנה בינוולד: על תיק אינוס עוברים לבעילה אסורה בהסכמה, באמת, תראי לי את זה.
דוד רותם: בסדר, לא עושים את זה יום יום, עשו את זה במקרה הזה.
דוד רותם: ובכן?
דפנה בינוולד: הבחורה לא הגישה בקשה שהוא לא יחזור הביתה ומי שהגיש את הבקשה אלה ההורים שלה.
דפנה בינוולד: לעבריין יש לו 9 ילדים .
דפנה בינוולד: הוא קיבל 16 חודשי מאסר.
דוד רותם: למה עשו את עסקת הטיעון, את יכולה להסביר לי?
דפנה בינוולד: לא הייתי רוצה לעשות את זה פה בפורום הזה.
דפנה בינוולד: אני יודעת למה עשו את הסכם הטיעון.
דפנה בינוולד: אני ביררתי את זה מייד כשהתברר לי.
דפנה בינוולד: היו כל מיני סיבות.
דפנה בינוולד: אתם יודעים, יש סיבות - - -
דוד רותם: בת כמה היתה הנאנסת?
דפנה בינוולד: הטענה היא שהיחסים המשיכו גם אחרי שהיא עברה את גיל 16.
דוד רותם: אני מבין שהבחורה הזאת היא בת 15.5.
דפנה בינוולד: לא, היום היא כבר בת 18.
דוד רותם: כשזה התחיל היא היתה בת 15.5 והוא היה אבא ל-9 ילדים וזה הכול היה בהסכמה.
דוד רותם: היא עיוורת?
דוד רותם: חרשת?
דוד רותם: מה מצבה?
קריאה: היא בטח פיתתה אותו.
דוד רותם: בסדר, אני לא בודק עסקאות טיעון.
דוד רותם: מה מזעזע כל-כך בפסק הדין?
דפנה בינוולד: על זה אולי נדבר אחר-כך כי הוא רצה לחבר את שני החוקים וזה לא מקובל עלינו לחלוטין כל העניין הזה.
דפנה בינוולד: המשפחה ביקשה והוא ביקש מבחינתו שלו לחזור הביתה.
דפנה בינוולד: הילדים לומדים בבית ספר, הם גרים בכניסות נפרדות.
דפנה בינוולד: במקביל הגשנו גם בקשה לפיקוח שהתקבלה בהסכמה.
דפנה בינוולד: בתוך הפיקוח, בתוך התנאים שהיו, דרשנו הרחקה שלו בתנאים מסוימים בכלל לא להתקרב לכניסה שבה היא גרה.
דפנה בינוולד: לגבי חזרת עבריינים בית המשפט לא נתן את מה שהמשפחה ביקשה.
דפנה בינוולד: היא לא באה בכלל.
דפנה בינוולד: הם הגישו ערעור לבית המשפט העליון.
דפנה בינוולד: אנחנו ביקשנו להצטרף.
דפנה בינוולד: אני לא יודעת אם זה הזמן לומר על זה כי אנחנו נדבר אחר-כך על שני החוקים.
דפנה בינוולד: אנחנו הצטרפנו שם - - -
ענבר יחזקאלי-בליליוס: את לא חושבת שהיה צריך להרחיק אדם שפגע בילדה בת 15.5, שגר בכניסה סמוכה?
ענבר יחזקאלי-בליליוס: בשביל מה חוקקו חוקים?
ענבר יחזקאלי-בליליוס: עמדת הפרקליטות הפכה להיות עמדת הסנגוריה, זה כל-כך מקומם לשמוע את זה.
דפנה בינוולד: עמדת הפרקליטות לא הפכה להיות עמדת הסנגוריה.
דוד רותם: הסיפור על התיק עצמו לא חשוב כרגע.
דפנה בינוולד: עורך הדין של ההורים הגיש ערעור לבית המשפט העליון על כך שלא הרחיקו.
דפנה בינוולד: אנחנו היינו שם, כמובן, וגם ביקשנו לטעון לגבי נושא אחד.
דפנה בינוולד: אם יורשה לי, אני רוצה לטעון בנושא של החיבור של שני החוקים.
דוד רותם: אני לא מחבר את שני החוקים.
דוד רותם: אנחנו עוסקים עכשיו למעקב אחר חוק מסוים.
דפנה בינוולד: לידיעתכם, כבר חודשיים וחצי אנחנו מחכים לפסק הדין של השופט מלצר ואין פסק דין.
דוד רותם: אני עדיין מוכרח לומר שזה עדיין לא מספק אותי שכשיש ערעורים ויש סיפורים אתם מצטרפים ולא מצטרפים.
דוד רותם: אם אתם חושבים - - -
מירי מדעי: צריך לחשוב גם על ההוצאות של המשפחה הנפגעת שכל ההוצאות עליהם.
דוד רותם: אם אתם חושבים שאתם לא צריכים לפנות בבקשות האלה, הואילו נא בטובכם לבקש תיקון החוק ולמחוק את היועץ המשפטי לממשלה.
דפנה בינוולד: למה?
דפנה בינוולד: במקרים מסוימים אנחנו כן רוצים.
דוד רותם: אז תגידו לי בבקשה רשימה של אותם מקרים.
דוד רותם: אני מבקש שתכניסו להנחיות.
דוד רותם: לפי ההנחיות הקיימות היום, אתם לא תעשו את זה אף פעם.
רותי אלדר: דפנה הדגישה את הנושא שיש להם קושי להעריך את המצב הנפשי של הנפגעת.
דפנה בינוולד: לא רק אבל גם.
רותי אלדר: אבל אמרת שזה אחד הקשיים המרכזיים.
רותי אלדר: בפירוש החוק לא התעלם מהקושי הזה ובסעיף 4 הוא אומר שבית המשפט רשאי למנות מומחה מטעמו.
רותי אלדר: יכולים לבוא עם נפגעת העבירה לבית המשפט ולומר: היא טוענת שייגרם לה נזק.
רותי אלדר: יואיל בית המשפט למנות לה מומחה ויבדוק האמנם.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: רוב הנפגעות כבר מטופלות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: רובן מטופלות ויכולות להביא מכתב מאותו פסיכולוג שמטפל בהן על מצבן הנפשי.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: עושה רושם שזה יותר תירוץ מאשר משהו מהותי.
דפנה בינוולד: על זה אני לא יכולה לענות.
דפנה בינוולד: אם לא מאמינים למה שאני אומרת, אני מספיק שנים עובדת בשירות המדינה.
דפנה בינוולד: אף פעם לא המצאתי תירוצים.
דפנה בינוולד: אני מנהלת המחלקה לעיכוב הליכים, שזה גם לטובת הנאשמים וגם לנושא נפגעי עבירות.
דפנה בינוולד: איש לא אמר לי עוד שמה שאני אומרת זה תירוץ.
דוד רותם: אני מבקש לא להפוך את זה לעניין אישי.
דוד רותם: זה לא שמישהו אמר לך או לא אמר לך.
דוד רותם: הרי את לא מביעה פה עמדה אישית.
דוד רותם: את מביעה פה עמדה של פרקליטות המדינה ושל היועץ המשפטי לממשלה.
דפנה בינוולד: שאני שותפה לה.
דוד רותם: שאת שותפה לה.
דוד רותם: למרות שאת מנהלת המחלקה לעיכוב הליכים, מותר לבוא ולומר: רבותיי, מכיוון שלפי סעיף 4 באמת את המומחה ממונה בית המשפט, אז כשהנפגעת באה לפרקליט ואומרת שזה מפריע לה, כל מה שהוא צריך לעשות זה להגיש בקשה לבית המשפט.
דפנה בינוולד: לפי שיקול דעתי, אתה מסכים?
דפנה בינוולד: הרי יש שיקול דעת לפרקליט.
דפנה בינוולד: לכן אם הפרקליט השתכנע ועשינו את זה בהרבה מקרים במרכז, אם הפרקליט משתכנע שכן, הוא הולך לבית המשפט ומבקש חוות דעת.
דפנה בינוולד: רבותיי, אני חייב לעשות הפסקה של 10 דקות כי אני הוזעקתי לאיזה מקום.
דפנה בינוולד: לאחר הפסקה:
דוד רותם: אני מתנצל, אבל זה מה שקורה כשצריך להחליף כובעים באמצע.
דפנה בינוולד: הסברתי כבר את הכול בהפסקה.
דוד רותם: את לא יודעת מה להסביר?
דוד רותם: הסנגוריה בבקשה.
חגית גרונאו: בהתחלה חשבנו שאנחנו לא צריכים להביע עמדה לגבי השאלות האלה.
חגית גרונאו: לאחר המכתב של הייעוץ המשפטי חשבנו על זה שוב.
חגית גרונאו: מבחינת המידע.
חגית גרונאו: הסנגוריה מייצגת במעט מאוד הליכים, ב-2007 ב-5 הליכים, ב-2008 הליך אחד וב-2009 ב-6 הליכים שנפתחו עד עכשיו.
חגית גרונאו: ככל שהצלחתי לדבר עם עורכי דין שייצגו אז כשני שליש מההליכים אלד דווקא הליכים שהפרקליטות יזמה אותם ושליש היו ביוזמה של נפגעת העבירה.
חגית גרונאו: אני רוצה להתייחס לשאלות שהועלו, בתקווה שאני לא לגמרי חורגת מהתפקיד שלי.
חגית גרונאו: אני חושבת שההחלטה הראשונה, שהיתה באמת החלטה מכוננת, ניתנה על ידי השופטת ברוש.
חגית גרונאו: היא היתה מכוננת כי היא באמת העצימה את הדילמה.
חגית גרונאו: מצד אחד, היה מדובר בנפגעת העבירה, שלא היה - למעשה בית המשפט הסכים שחזרתו של עבריין המין לאזור המגורים עלולה לגרום נזק נוסף וצריך לשקול את ההרחקה שלו.
חגית גרונאו: מצד שני, מדובר באדם פגוע נפש שהתגורר אצל ההורים ושמשמעות ההרחקה היתה לשלוח אותו לחיי הרחוב.
חגית גרונאו: בית המשפט אמר שם לפרקליטות, ואם אני מבינה נכון זה מה שהניב אחר-כך את הנחיות היועץ המשפטי לממשלה.
חגית גרונאו: הוא אמר להם שלנפגעת יש את האינטרסים שלה אבל אתם כפרקליטות לא יכולים לבוא לבית המשפט, לבקש בקשה על סמך החוק הזה ולהגיד שלא אכפת לכם מה יקרה לעבריין המין.
חגית גרונאו: הם אומרים: "העדר כל חלופה ראויה שתספק למשיב את צרכיו הבסיסיים כאדם ובראש ובראשונה זכותו לקורת גג", אתם לא יכולים להתעלם מזה.
חגית גרונאו: לכן יש מכלול רחב יותר של שיקולים.
חגית גרונאו: אני חושבת שההחלטה הזאת באמת מבליטה מאוד מה הדילמה שנמצאת כאן.
חגית גרונאו: אני מבינה את החוק.
חגית גרונאו: אני זוכרת שגם בדיון הקודם מיקי איתן אמר, שזה חוק שנועד למקרים קיצוניים ובוודאי לא חוק שצריך להיות מופעל כעניין שבשגרה.
חגית גרונאו: החוק גם מודע לפגיעה הקשה בעבריין המין, שאומרים לו ללכת מהבית שלו אחרי שנות מאסר.
חגית גרונאו: אם זה ישוב קטן, אז לא רק שהוא ילך מהבית, גם לסגור את העסק שלו.
חגית גרונאו: החוק מטיל על בית המשפט להתחשב בזה, אגב, בניגוד לחוק הגנה על הציבור.
חגית גרונאו: כי כשהאינטרס הוא הגנה, ההתחשבות בעבריין המין היא פחותה, במחיר שהוא צריך לשלם.
חגית גרונאו: אני לא מדברת כאן כנציגה רשמית של משרד המשפטים אבל מצד שני, ברור לגמרי האינטרס של נפגעות העבירה.
חגית גרונאו: כל הבסיס של הקיום של הסנגוריה היא הטענה שאנשים שהם חלשים לא יכולים להישאר בלי ייצוג.
חגית גרונאו: בתפיסה שלי, וזאת אולי הצעה לפיתרון, הדרך הנכונה לחשוב על זה זה אולי שהייצוג לא יבוא מהפרקליטות כי הפרקליטות באמת צריכה לשקול את מגוון השיקולים.
חגית גרונאו: אני מציעה שזה יבוא מהסיוע משפטי.
חגית גרונאו: עורך דין שיהיה מטעם הסיוע המשפטי הוא מייצג את הרצון של נפגעת העבירה וזה כל עולמו.
חגית גרונאו: הוא לא צריך להסתכל על התמונה במבט רחב, הוא לא צריך לעשות איזונים, הוא לא צריך לשאול את עצמו האם במקרה הזה החוק מתאים או לא מתאים.
חגית גרונאו: הוא מייצג את הרצון של נפגעת העבירה.
חגית גרונאו: לנו נדמה, כסנגוריה, שזה יכול להיות פיתרון לקושי שנוצר כאן.
חגית גרונאו: משיחה עם עורכי הדין שמייצגים בתיקים האלה, אז לעורכי הדין שלנו נוח לעבוד מול הפרקליטות, הרבה יותר מאשר מול נפגעת העבירה כי היא באה עם האנרגיות שלה ועם הצרכים שלה ועם הכאב שלה.
חגית גרונאו: לעורך הדין הרבה יותר קל לדבר עם עורך דין מהפרקליטות ולנסות להגיע לעמק השווה מאשר עם נפגעת העבירה או עם מי שמייצג אותה, שזאת בוודאי זכותה.
חגית גרונאו: זאת התפישה שהסנגוריה מבקשת להציג.
רותי אלדר: אני ממרכז נוגה.
רותי אלדר: היות והועלה כאן השם רבות, אז קודם כל אני חייבת להדגיש שמרכז נוגה לא מקבל תקציב מגורם ממשלתי כלשהו וכל ההפניות למרכז נוגה, שעושה את העבודה שלו ללא תמורה עבור קורבנות העבירה, קצת משונה, כאילו אנחנו מחויבים לתת את השירות הזה.
רותי אלדר: אנחנו נותנים אותו ברצון, כי אנחנו שמנו לנו למטרה ויש משוגע לדבר שעושה את זה, אבל זה לא מובן מאליו שמרכז נוגה צריך לייצג את נפגעות העבירה בהליכים האלה.
רותי אלדר: שוב, כפי שאמרתי, הוא עושה את זה.
דוד רותם: מרכז נוגה לא חייב לייצג אף אחד.
רות אלדר: אבל זה כאילו הפיתרון הרצוי.
דוד רותם: לא, זה לא הפיתרון הרצוי.
דוד רותם: מכיוון שמרכז נוגה קיים אז כשאתם על השולחן, בואו ניתן לכם עוד כמה מטלות.
רותי אלדר: לאור המציאות הקיימת, שבאמת נפגעת העבירה נותרה ללא מי שיסייע לה להגיש את הבקשה, אז מרכז נוגה באמת עושה את זה במקרים לא מעטים וגם בהצלחה.
רותי אלדר: גם לגבי מה שהסנגוריה אומרת, בית המשפט נותן את הצווים באופן מאוד נקודתי, לפעמים 2 ק"מ מפה, קילומטר משם, באמת בצמצום, על מנת לאזן בין הזכויות של כל אחד מהצדדים והצרכים שלו.
רותי אלדר: אני רוצה לחזור אחורה ולומר שהבעיה המרכזית היא שנפגעת העבירה בכלל לא יודעת שקיימת לה זכות כזאת.
רותי אלדר: זאת אומרת, אנחנו מתחילים עוד מראשית החטא והוא שהחוק הזה למעשה לא הובא לידיעת נפגעת העבירה באמצעות חוקים שבהם היא מיודעת על כל מיני זכויות שמגיעות לה, כמו חוק זכויות נפגעי עבירה.
רותי אלדר: מערכת מנע לא יכולה לקבל רק הנחיות מהפרקליט, או שפרקליט המדינה ייתן הנחיות לפרקליטים שהם יידעו את נפגעי העבירה.
רותי אלדר: כל הדברים האלה הם בגדר הנחיה.
רותי אלדר: לו היה חוק שהיה מחייב ליידע את נפגעת העבירה, ופה לא מדובר על תקציב ולא מדובר על שום קושי מהותי, פשוט להוסיף את זה לסעיף 8 שהוא סעיף היידוע של נפגע עבירה, שהיא תדע שיש חוק כזה ויהיה מישהו שיהיה חייב ליידע וזה הפרקליט או התובע במקרה של המשטרה.
דוד רותם: כשעשינו דיון בחוק זכויות נפגעי עבירה, גילינו שגם לא את כל מה שכתוב בסעיף 8 מיידעים.
רותי אלדר: זאת צרה נוספת.
דוד רותם: אז את רוצה שאני אוסיף עוד צרה לצרה.
רותי אלדר: כן.
רותי אלדר: כל עוד החוק קיים אפשר להילחם בזה שהוא יקוים, אבל היא בכלל לא קיים אז אין על מה להילחם.
דוד רותם: השאלה היא, האם הנחיה של פרקליט המדינה, שהוא נותן אותה לפרקליטים שלו, היא לא הרבה יותר חזקה מאשר את נותנת בחוק הוראה למשטרה?
רותי אלדר: אוי ואבוי לנו – לא רק למשטרה אלא גם לפרקליטות.
רותי אלדר: אני אגיד לך מה יקרה.
רותי אלדר: בפעם הבאה שנעשה ישיבת מעקב אנחנו נבדוק בכמה מקרים הם הודיעו ובכמה מקרים הנפגעים לא קיבלו את ההודעה.
רותי אלדר: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה הזאת, שהיא סוגיה קשה בפני עצמה, האם מקיימים את החוק?
רותי אלדר: לי יותר נוח לחשוב, גם כאזרח, שאם יש חוק הוא יותר חזק מאשר הנחייה של פרקליט.
רותי אלדר: לא הייתי רוצה לחשוב שעל החוק יותר קל לעבור מאשר על הנחיה של פרקליט המדינה.
רותי אלדר: לכן הייתי מעדיפה שבאמת הוראה כזאת תקוים בחוק.
רותי אלדר: כבר הצענו לכמה חברי כנסת את הפורמט של איך לשלב את ההוראה הזאת במסגרת חוק זכויות נפגעי עבירה על מנת שנפגע עבירה יידע שקיימת לו הזכות הזאת.
רותי אלדר: שוב, אני רוצה להתייחס למה שדפנה אמרה.
רותי אלדר: אנחנו בהחלט בעד לשלב את הדיון בחוק מגבלות חזרתו של עבריין מין, יחד עם חוק הפיקוח.
דפנה בינוולד: ואנחנו מאוד מאוד נגד ואת זה רציתי לומר.
רותי אלדר: אנחנו חושבים שזאת הדרך הראויה.
רותי אלדר: בה ימוצו ויתמצו כל הזכויות של כל הצדדים מכל הכיוונים.
דפנה בינוולד: ממש לא.
רותי אלדר: כאשר בית המשפט דן בכל אחת מהבקשות בנפרד, הוא לא רואה את כל התמונה.
רותי אלדר: בצורה הזאת בשעה שמוגשת – עשינו את זה בכמה מקרים.
רותי אלדר: כאשר מוגשת בקשה לצו פיקוח וגם בקשה למגבלות חזרתו ואז בית המשפט רואה את כל התמונה ורואה גם את מידת המסוכנות לציבור וגם את עמדת נפגעת העבירה במצבה הנפשי, ומאזן את כל הצרכים של כל הצדדים, אני חושבת שזה המצב הרצוי.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני לא אכנס לכל הנקודות שעלו אבל אני רוצה להתייחס לשתי נקודות חשובות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני חושבת שיש חשיבות גדולה מאוד והמחוקק קיבל את העמדה הזאת ולכן חוקק את החוק, שהמדינה היא זאת שתוכל ליזום את ההליך.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זאת אומרת, זאת אפשרות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: היא לא חייבת ליזום הליך כזה אבל זאת אחריות שהוטלה גם על המדינה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: העובדה שהמדינה נמנעת מליזום הליכים כאלה - - -
דפנה בינוולד: שמעת ששני שליש המדינה יזמה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: שני שליש מתוך מקרים בודדים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני רוצה לומר את הדברים לא מתוך ויכוח.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: הבקשות האלה מוגשות במספרים מאוד מאוד נמוכים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: קודם כל, בגלל שנפגעות לא יודעות על הזכות הזאת שקיימת להן.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: הן לא מכירות את החוק ולא יודעות על הזכות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: כשנפגעות מגיעות אלינו בשלב המתאים לעניין הזה, אנחנו מיידעות אותן.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אבל, כמובן, זאת לא חובה שלנו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זאת חובה של המדינה, קודם כל, ליידע את הנפגעות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: הנפגעות צריכות להכיר את הזכות הזאת.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: הרבה מהנפגעות מרגישות שההליך הפלילי לא מתאים להן וזאת מסיבות רבות אבל אחת הסיבות הן, אם כבר הן נכנסות לתוך הליך כזה, מקריבות מהחיים שלהם עוד כמה שנים לטובת האינטרס הציבורי של להיות חלק – גם להעניש את מי שפגע בהן אבל לנפגעות יש דרכים אחרות להעניש ולא תמיד זה משרת את האינטרס שלהן.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: הן כבר נכנסות לאיזה סוג של הליך.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: יש פה אחריות של המדינה לסיים את ההליך כמו שצריך.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אם בסופו של ההליך, אחרי שהוא סיים עונש כזה או אחר, חוזר וגר איתה יחד בבניין, מבחינתה החיים נגמרו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה משהו שחשוב מאוד לזכור אותו ולהבין אותו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: המחוקק הבין אותו וקבע כאן שבמקרים המתאים, לא בכל מקרה ולא בכל מקרה של עבירת מין, אבל בוודאי שיש פה שכנים, שיש פה קרבה, שיש קרבה משפחתית, ואותו אדם חוזר אחרי המאסר ויוצר אצלה חזרה אחורה מבחינה שיקומית, המדינה היא זאת שצריכה לקום ולעשות מעשה ולהגן עליה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: היא הובילה אותה בדרך מאוד ארוכה וברגע האמת היא נוטשת אותה שוב.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה בעייתי מאוד.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה שהמדינה נמנעת מזה זה סוג של התעלמות מדבר המחוקק, העברת האחריות לנפגעת, שהיא החוליה הכי חלשה בסיפור הזה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: חוץ מהעניין שלא מיידעים אותה ולא פונים בשמה, יש פה גם עניין של עלויות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: לא אותה נפגעת, לא המשפחה שלה, צריכה לשאת את העלויות הכבדות האלה, הנפשיות והחומריות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: צריך לפנות לעורך-דין, להמציא חוות דעת, לעשות את כל ההליך הזה, לעמוד שוב בבית המשפט מול הפוגע, כשהיא יוזמת את ההליך ולהתחיל לשאת ולתת באיזה תנאים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני חושבת שזאת צריכה להיות עמדה של המדינה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: ברוב המקרים המתאימים המדינה צריכה לקחת את החוק הזה וליישם אותו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: לא יכול להיות שהמדינה תתעלם.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה בכיוון אחד.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: דבר נוסף.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: בעצם מעט ההחלטות שכן הגיעו לבתי המשפט ודנו בהם והתקבלו שם הגבלות, אנחנו לא מכירים אותם.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: ההחלטות האלה לא מתפרסמות במאגרים המשפטיים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: פנינו לפרקליטות וביקשנו לקבל את ההחלטות האלה כדי שנוכל ללמוד אותן, כדי שנוכל לדעת איפה הדברים עומדים וכמה מיושם החוק וסורבנו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני מבקשת כאן להשתמש בבמה הזאת ולבקש שוב מהפרקליטות את מעט ההחלטות שהתקבלו ושנוכל לדעת היכן הדברים עומדים.
דפנה בינוולד: זה בדלתיים סגורות, אנחנו לא יכולים לתת, תיפנו לבית משפט.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אבל אתם אוספים ומרכזים.
מירי מדעי: פנינו גם לבית משפט בבקשה להתיר לנו לפרסם - - -
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אבל אתם אוספים את הדברים, אתם מרכזים אותם, כמובן עם מחיקת השונות.
קריאה: ההחלטות החשובות מפורסמות באינטרנט.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: חיפשנו, לא מצאנו.
רות אלדר: יש הרבה החלטות שלא מתפרסמות.
מירי מדעי: אני רוצה להביא לתשומת לב הוועדה, ההנחיה שדפנה דיברה אליה, ושהיא מאתמול, לא לוקחת בחשבון את אותם עבריינים שיושבים כרגע בכלא ואמורים להשתחרר בעוד שנה שנתיים.
מירי מדעי: זה היה לפני שמערכת המנע נכנסה.
מירי מדעי: זאת אומרת, יש לנו בפוטנציה כמות גדולה מאוד של נפגעות שבכלל אי-אפשר להודיע להן כי בזמנו זה לא היה, הן לא סימנו איקס על זה שהן רוצות לדעת.
מירי מדעי: מה אמורים לעשות?
דוד רותם: אבל יש לכן את סעיף 7 להנחיות.
דוד רותם: "על כל פרקליט המטפל בתיק עבירות מין להודיע לנפגע העבירה על האפשרות להגיש בקשה לפי החוק בעת מתאימה במהלך המשפט ולפני סיומו יודיע מהם המועדים בהם ניתן להגיש את הבקשה".
דפנה בינוולד: היא מדברת על אלה שכבר בכלא.
מירי מדעי: לפני שהחוקים נכנסו לתוקף - - -
דפנה בינוולד: אבל גם עברייני מין בעשרות מאות ואלפים מסתובבים היום ללא פיקוח כי עד שהחוק לפיקוח נכנס לתוקף אי-אפשר היה לפקח עליהם.
דפנה בינוולד: גם במקרה הזה, אם מישהי מנפגעות העבירה תפנה לפרקליטות, הפרקליטות תעשה את זה.
דפנה בינוולד: גם הפרקליטות לא יודעת מתי האנשים יוצאים מהכלא.
דפנה בינוולד: אתם לא מבינים את זה?
קריאה: אנחנו מבינים אבל הכול עובד, לא נעים להגיד, על יחסי חברות טובה עם השב"ס, שיש להם קשר ארוך טווח עם הנפגעת.
קריאה: לולא זאת לא הייתי יודעת.
דפנה בינוולד: כשהחוק לא היה בתוקף, נכון.
מאירה בסוק: מה עם נפגעות שהן לא מלוות על ידי מרכזי הסיוע?
נועה ברודסקי-לוי: אני מהמועצה לשלום הילד.
נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לחדד כמה דברים.
נועה ברודסקי-לוי: קודם כל, גם מהניסיון שלנו בתכנית ליווי ילדים נפגעי עבירה, גם הם ובני המשפחה שלהם לא מודעים לקיום החוק.
נועה ברודסקי-לוי: יותר מזה, כבר קרו לנו לא מעט מקרים שבהם עובדים סוציאליים ואפילו פקידי סעד התקשרו אלינו כדי לחשוב איך לפעול במקרה שבו הם ידעו על כל שהתוקף עומד להשתחרר.
דוד רותם: למה הם צריכים לפנות אליכם?
דוד רותם: פקיד סעד יכול להגיש את הבקשה בעצמו.
נועה ברודסקי-לוי: נכון.
נועה ברודסקי-לוי: בדיוק בגלל זה אני מציינת את זה כי פקידי סעד לא עושים את זה.
נועה ברודסקי-לוי: הם לא מעלים על דעתם אפילו להגיש את הבקשה בעצמם.
נועה ברודסקי-לוי: הם התקשרו אלינו לשאול מה לעשות במקרה שהתוקף מבקש להשתחרר.
דוד רותם: אני תכף אשאל את משרד הרווחה בעניין הזה.
דוד רותם: לי יש הרגשה שמישהו חושב שהחוק הזה הוא תפוח אדמה לוהט ואף אחד לא רוצה להרים אותו.
דוד רותם: זה מאוד מטריד.
מאירה בסוק: נכון מאוד.
נועה ברודסקי-לוי: בהחלט, זה מאוד מטריד.
נועה ברודסקי-לוי: לנפגעי עבירות מין קשה מאוד לנהל את ההליך הזה, ליזום אותו בעצמם.
נועה ברודסקי-לוי: זה גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה נפשית, משהו שמאוד קשה להם לעשות.
דוד רותם: למה מבחינה כלכלית?
דוד רותם: אתם כל הזמן מדגישים את הצד הכלכלי?
רותי אלדר: עורך דין, חוות דעת.
דוד רותם: חוות דעת זה בית המשפט.
רותי אלדר: צריך עורך-דין כדי שיבקש את זה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: לגבי המימון של חוות הדעת כתוב שבית משפט רשאי להטיל על הנפגע בעצמו לממן את חוות הדעת.
דוד רותם: האם ברוב המקרים בית המשפט מטיל על הנפגע את החובה לשלם?
רותי אלדר: לא נתקלנו במקרה שבית המשפט באמת מינה מומחה.
דפנה בינוולד: במקרה שסיפרתי עכשיו על השופט דרורי, הוא מינה מומחה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אבל ברוב המקרים הנפגעות בעצמן מלוות על ידי פסיכולוגית ויכולות להביא חוות דעת ממנה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: השאלה היא האם זה תמיד מספיק.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: צריך לבחון את ההחלטות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אנחנו לא מכירים את ההחלטות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה חלק מהבעיה, שהפרקליטות לא מוכנה להעביר אלינו את ההחלטות שהתקבלו עד היום.
לילך וגנר: כי זה בדלתיים סגורות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אז תמחקו את השמות.
דפנה בינוולד: אנחנו נמחק את השמות, באמת.
דפנה בינוולד: תיפנו לבית משפט.
דפנה בינוולד: כל פעם שפונים אלינו לקבל החלטות בדלתיים סגורות אני מפנה לבית המשפט.
נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לציין.
נועה ברודסקי-לוי: ההחלטה שניתנה כבר -- -
דפנה בינוולד: חוק שנחקק בכנסת, הפרקליטות צריכה ליידע.
דפנה בינוולד: שהכנסת תיידע.
דוד רותם: שהכנסת תיידע, בוודאי.
דפנה בינוולד: מחוקק חוק אז צריך למצוא דרך ליידע.
דוד רותם: דפנה, כשהכנסת מחוקקת חוק היא תחליט שאת תיידעי ובגלל זה היא הכנסת ואת עובדת ציבור.
דפנה בינוולדד: בסדר גמור, שיכתבו שהפרקליטות צריכה ליידע.
דפנה בינוולדד: בינתיים לא כתבו את זה.
דוד רותם: אז נכתוב.
נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לציין, בהקשר הזה, שלא הותקנו עד היום תקנות לפי החוק.
נועה ברודסקי-לוי: כבר בית משפט, לפני 3 שנים, בית המשפט המחוזי ציין את זה שאין תקנות ושחסרים דברים שטרם הוסדרו בעניין.
נועה ברודסקי-לוי: חלק מזה זה עניין זהות המומחה שנותן את חוות הדעת ומי מממן אותו.
נועה ברודסקי-לוי: ללא ספק חסרה כאן התקנת תקנות.
נועה ברודסקי-לוי: הדבר האחרון שאני רוצה לציין.
נועה ברודסקי-לוי: הרבה פעמים נשמע פה שנאשמים משתחררים אחרי 15 שנים.
נועה ברודסקי-לוי: לצערנו כולנו מכירים, שבהרבה עבירות מין, גם קשות, הם משתחררים גם אחרי שנה ושנתיים שללא ספק יש פה צורך כן להגן עדיין על נפגעת העבירה.