GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אופיר פינס-פז: אני מציע לשקול את זה.
אופיר פינס-פז: בנוסף, וזה הדבר המרכזי, אני רוצה להציע לשקול לאמץ את מה שקיים היום בהוצאה לפועל.
אופיר פינס-פז: פשוט לשנות את החוק, כפי ששינו את חוק ההוצאה לפועל, ולחייב מסירה ביד בצורה מסודרת על דבר שבסופו של יום עלול לעלות לאדם בעונשי מאסר, בזימון לבית-המשפט.
אופיר פינס-פז: אני סבור שניתן לאמץ את המערכת שכבר קיימת בישראל בתחום ההוצאה לפועל.
אופיר פינס-פז: דיני ממונות לא חשובים יותר מדיני חיים ומוות, ואם עשינו את זה בנושאים שקשורים בכסף על אחת כמה וכמה ראוי לעשות את זה בנושאים שקשורים במערכת המשפט, בדיני נפשות ובכל מה שקשור בישיבה בבית-סוהר ודברים מן הסוג הזה.
דוד רותם: חבר הכנסת פינס-פז, ההצעה שאתה מציג כעת היא לא הצעת החוק שלך.
דוד רותם: דיני מסירה קיימים גם היום.
דוד רותם: היום כאשר אל שופט מגיע תיק והוא לא רואה בתיק שהיתה מסירה של כתב האישום, הוא לא ידון בתיק אלא ידחה את הדיון.
דוד רותם: אתה בעצם רוצה למצוא איזו דרך עוקפת לגבי האנשים שמתחמקים מלקבל את הדואר הרשום.
אברהם מיכאלי: כנגד המתחמקים דווקא יש פתרון בהצעת החוק.
אופיר פינס-פז: מי שמתחמק – הצעת החוק שלי מטפלת בו.
אופיר פינס-פז: אני מנסה לשפר את הצעת החוק כלפי אלה שאינם מתחמקים, אלה שבאמת לא מקבלים.
אופיר פינס-פז: אני רוצה להיות משוכנע שיש שתי קבוצות: אלה שמקבלים ואלה שמתחמקים.
אופיר פינס-פז: כרגע אני לא משוכנע עד הסוף שיש רק שתי קבוצות.
אופיר פינס-פז: יש לי תחושה שיש קבוצה שלישית, של אנשים שבאמת לא מקבלים כי הדואר הרשום לא עושה את מה שהוא מצוּוֶה לעשות.
דוד רותם: אבל עליהם הצעת החוק שלך לא תחול.
דוד רותם: בהצעת החוק הזאת יש סעיף שקובע שהחוק יחול רק על עבירות תעבורה שחל עליהן סעיף 239א.
דוד רותם: סעיף 239א לא עוסק בתאונות דרכים.
דוד רותם: כאשר אדם נתפס נוהג במהירות מופרזת או עובר רמזור באור אדום ותופסים אותו, הוא מקבל ביד זימון לבית-המשפט עם תאריך.
אברהם מיכאלי: לא ביד.
אברהם מיכאלי: זה נשלח בדואר רשום.
דוד רותם: עזבו לרגע את המצלמות.
דוד רותם: אני נוסע בכביש ירושלים-תל-אביב.
דוד רותם: אני מקפיד מאוד לנסוע במהירות 100 קילומטרים בשעה.
דוד רותם: בנקודה מסוימת עומד שוטר עם ה"ינשוף" שלו ועוצר אותי.
דוד רותם: הוא מגיש לי במקום דוח עם תאריך לדיון בבית-משפט.
דוד רותם: יש לו במחשב את התאריכים הפנויים.
דוד רותם: נכון שזה יהיה בעוד שנה או בעוד שנה וחצי או שנתיים, אבל הוא קובע לי תאריך.
דוד רותם: לגבי אדם כזה, ברגע שהוזמן לבית-המשפט כדין – זה מסירה.
דוד רותם: פסק-הדין וגזר-הדין ידועים לו ברגע שהם ניתנו.
דוד רותם: אם לא הופיע, זה בעיה שלו.
דוד רותם: היכן הבעיה הגדולה יותר?
דוד רותם: כאשר מדובר בתאונות דרכים.
דוד רותם: אלה דווקא לא הסעיפים שסעיף 293א חל עליהם.
דוד רותם: אז נפתח תיק חקירה, מזמינים אותו לחקירה, ואחרי שנתיים הוא מקבל כתב אישום בדואר, ואז הוא לא הולך לקחת אותו.
אופיר פינס-פז: אז יש לו כבר עורך-דין.
דוד רותם: הוא לא לוקח את כתב האישום בכלל.
חוה ראובני: אני יכולה לסייע לדייק.
חוה ראובני: כאשר אדם ביצע עבירת תעבורה וקיבל הזמנה לדין, אם הוא לא מתייצב ונגזרת עליו פסילה, גם אם יש הוכחה שהוא ידע בפועל על הדיון עדיין לפי הדין הקיים היום צריך למסור לו בפועל את הודעת הפסילה.
חוה ראובני: לא מתקיים המצב כפי שתיארת, שמרגע שהוא יודע על הדיון פטורים בעצם מלהמציא לו בפועל את הפסילה.
חוה ראובני: גם הודעת הפסילה צריכה להגיע אליו בפועל.
דוד רותם: במשפט אזרחי, כאשר אדם זומן לקבלת פסק-דין, מועד הערעור מתחיל ברגע שהשופט קרא את פסק-הדין.
דוד רותם: במשפט פלילי, כאשר אדם זומן לדיון ולא התייצב, מכיוון שכתוב שאם לא התייצב השופט ידון אותו שלא בפניו האם אין חזקה שהוא ידע על גזר-הדין?
חוה ראובני: אין.
חוה ראובני: השופט אכן מוסמך לקבוע גזר-דין, הוא מוסמך לקבוע פסילה, אבל הפסילה עדיין לא תיכנס לתוקף כל עוד לא תגיע בפועל לידיך.
דוד רותם: זאת אומרת, גם אם הגעתי לבית-המשפט והיה לי עורך-דין וכפרתי באשמה וניהלתי הוכחות, והשופט כתב תאריך למתן גזר-דין ביום 1 בינואר 2007, פשוט לא אתייצב לדיון, השופט יקבע גזר-דין ועד שגזר-הדין לא יגיע לידיי הוא לא ייכנס לתוקף?
חוה ראובני: נכון.
שגית שועלי: הוא כן ייכנס לתוקף.
שגית שועלי: אני רוצה להסביר את הדברים בעקבות הניסיון שלי בבתי-המשפט.
שגית שועלי: אני קצינת תביעות באגף התנועה והייתי תובעת במשך כמה שנים.
שגית שועלי: קודם כול, כפי שחברתי אמרה בצדק רב, צריך להבחין בין השאלה מתי אפשר לשפוט בהיעדר הנאשם ובין השאלה מתי אדם יוכל לעמוד לדין על נהיגה בפסילה.
שגית שועלי: הוא יכול להישפט בהיעדרו בעבירות של ברירת משפט או הזמנה לדין, כי הוא קיבל את זה ביד, וגם בתאונות דרכים ובתאונות מסוג נ"ב (נזק בלבד) אם דבר הדואר חזר כ'לא נדרש'.
שגית שועלי: זאת אומרת, הוא לא עשה מאמצים, מבחינתו לא אכפת לו, בכוונה הוא לא בא.
דוד רותם: מה זה 'לא נדרש'?
דוד רותם: לא נדרש כי שלחתם את זה לכתובת הלא נכונה?
דוד רותם: מה קורה אם זה נשלח לכתובת לא נכונה?
שגית שועלי: אם זה נשלח לכתובת לא נכונה יש גם סימון 'מען לא ידוע'.
חנן אהרון: זה תלוי בסימון של הפקיד בדואר.
חנן אהרון: 'לא נדרש' זה לא הגיע לקחת.
דוד רותם: כתב אישום נגדי הגיע לסניף הדואר.
דוד רותם: שלחו את ההודעה על דבר דואר רשום לכתובת שאתם רשמתם.
דוד רותם: אני כבר לא גר שם.
שגית שועלי: היית צריך להודיע לרשויות שעברת דירה.
דוד רותם: הודעתי לרשויות.
נעמה מנחמי: ואם ילד בא ולקח את הפתק מן הדלת?
דוד רותם: לא רק זה.
דוד רותם: אתם שלחתם את כתב האישום יום לפני שעברתי כתובת ולכן זה כבר לא יגיע.
שגית שועלי: צריך להבחין בין כמה דברים.
שגית שועלי: באשר לשאלתך, ההיגיון הוא זה: אם שופט בודק ומוצא לנכון לשפוט בהיעדר הנאשם באותן נסיבות, מבחינתנו יש כאן מסירה כדין.
שגית שועלי: חזקה שהאדם יודע שעליו להגיע לבית-המשפט.
שגית שועלי: אחרת, השופט לא היה שופט אותו בהיעדרו.
דוד רותם: גברת שועלי, באיזה בית-משפט את היית תובעת?
שגית שועלי: בבית-המשפט בתל-אביב.
דוד רותם: אני הייתי סנגור בבית-המשפט בירושלים.
דוד רותם: בשעה 12:00 או 13:00, כשהשופט היה מסיים לשמוע 50 תיקים היו מכניסים לו ערימה של 500 תיקים ואומרים לו: אלה כולם תיקים שיידונו בהיעדר הנאשם.
דוד רותם: הוא היה עובר על התיקים בחטף: צ'יק, צ'יק, צ'יק, צ'יק, צ'יק.
שגית שועלי: כי קודם לכן המזכירות בדקה שיש אישור מסירה.
דוד רותם: כלומר אני צריך לסמוך על המזכירות ועל הפקיד בדואר ואחר-כך על התובע שלא הגיש לשופט בטעות תיק שאין בו אישור מסירה?
דוד רותם: בסופו של דבר אין לנו מסירות.
שגית שועלי: באחריות השופט לוודא.
דוד רותם: הכול באחריות של השופט.
אופיר פינס-פז: הכול בסדר, אבל צריך לתקן את זה.
דוד רותם: אם שלחתם בדואר רשום עם אישור מסירה אני רוצה להגיע לכדי כך ש-98% יימסרו ורק 2% יהיו משתמטים, ואז יצאתי ידי חובה.
דוד רותם: זה מה שרוצה חבר הכנסת פינס-פז.
אברהם מיכאלי: פעם בתי-המשפט מסרו בדואר בית-המשפט.
דוד רותם: פקיד בית-המשפט היה עושה מסירות.
אברהם מיכאלי: הם עשו את המסירות האלה, ואז לא היתה מחלוקת לגבי מסירה.
גיל שפירא: היום כך קורה עם דוחות חניה.
גיל שפירא: על כל דוח חנייה עם קנס של 100 שקל העירייה שולחת חברה משלה למסור את הדוח, וזה מתועד.
אברהם מיכאלי: גם הם לא עושים את זה.
דוד רותם: הם לא עושים מסירה.
דוד רותם: הם באים לקחת את הטלוויזיה.
גיל שפירא: אבל הם מחתימים.
גיל שפירא: הם עושים מסירה כי הם צריכים את זה לצורך פקודת המסים (גבייה).
אופיר פינס-פז: לפי דעתי הנוסח של הצעת החוק כפי שהציעה הוועדה פותר את הבעיה.
אופיר פינס-פז: זה נוסח רציני מאוד שנותן תשובה לדבר הזה.
אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני מחמיא לך.
דוד רותם: אדוני, כפי שאתה יודע כאשר עו"ד נעמה מנחמי מנסחת משהו זה תמיד רציני מאוד.
אופיר פינס-פז: אני מוכן לקבל את אמירתך.
אופיר פינס-פז: אני מוכן להיעזר בניסיונך.
אופיר פינס-פז: אני רק רוצה לומר שמניסיוני במקרה הזה, אני בהחלט שבע-רצון.
אופיר פינס-פז: לדעתי זה נותן תשובה.
אופיר פינס-פז: אז אם אפשר להתייחס לנוסח הזה.
שגית שועלי: אם אפשר לחזור, כי אדוני קטע אותי ואני חייבת לומר לגבי המקרים שהם לא תאונות דרכים.
שגית שועלי: מה שחברתי התחילה להגיד אכן נכון.
שגית שועלי: כלומר, יש הבדל.
שגית שועלי: השופט יכול לשפוט בהיעדר הנאשם, אבל לא ניתן להעמיד אותו לדין על נהיגה בפסילה עד ששוטר יעצור אותו במקרה, יראה במסוף שהוא פסול ויכתוב מזכר שהוא הודיע לאדם שהוא פסול.
שגית שועלי: זאת אומרת, עלינו הנטל להוכיח את הידיעה, שהוא יודע על גזר-הדין.
שגית שועלי: רק הגיוני לומר שאם אדם ידע שיש לו משפט והוא מתחמק שוב ושוב, והפלא ופלא בדרך כלל אלה אותם אנשים שיש להם גיליון אישומים ארוך מאוד - - -
אופיר פינס-פז: ברור שהתופעה קיימת.
אופיר פינס-פז: את לא צריכה לשכנע את הוועדה.
שגית שועלי: אני מניחה שכולם יסכימו שהתיקון דרוש בוודאי, לפחות להזמנה לדין וברירות משפט שאז הנאשמים יודעים.
שגית שועלי: באשר למסירה – אני לא רואה בזה העברת נטל הוכחה לנאשם.
שגית שועלי: בהצעה הראשונה שחבר הכנסת אופיר פינס-פז הציע הוא ציין במפורש שאותו נהג יכול להוכיח שהוא לא קיבל.
שגית שועלי: כלומר, אם מבחינתי זה 'לא נדרש' – הוא יישפט בהיעדרו.
שגית שועלי: אם הוא יבקש ביטול, ועושים את זה חדשות לבקרים - - -
אופיר פינס-פז: למשל אם הוא החליף כתובת ועבר לגור באילת.
שגית שועלי: הוא יוכיח שעבר לגור במקום אחר ולכן זה 'לא נדרש' ואז פסק-הדין בטל.
שגית שועלי: לכן אני סבורה שהנוסח הראשון של הצעת החוק - - -
אופיר פינס-פז: מה זה הנוסח הראשון והשני?
אופיר פינס-פז: אני לא מבין.
שגית שועלי: ראיתי הצעה אחת, וכאשר בדקתי אתמול באתר האינטרנט ראיתי הצעה אחרת.
דוד רותם: אלה התיקונים של הוועדה.
שגית שועלי: אני מתייחסת להצעת החוק, ואפילו הייתי מוסיפה בעבירות תעבורה - - -
אופיר פינס-פז: כתבתי: "זולת אם הוכיח הנמען שלא קיבל את ההודעה או את ההזמנה מסיבות שאינן תלויות בו ולא עקב הימנעותו מלקבלן".
אופיר פינס-פז: הוא יכול תמיד לגשת לבית-המשפט ולהוכיח.
שגית שועלי: יש את סעיף 130 לחוק סדר הדין הפלילי.
שגית שועלי: חדשות לבקרים מגישים בקשה לביטול גזר-דין, בשל כל מיני סיבות: כי לא ידעתי, כי לא הייתי, ובית-המשפט מבקש שיוכיח למה לא ידע ומבטלים את גזר-הדין.
שגית שועלי: לדעתי ההצעה של חבר הכנסת אופיר פינס-פז פותרת את הבעיה, רק שבמקום סעיף 239א הייתי כותבת: בכל עבירת תעבורה.
אופיר פינס-פז: את זה הציע גם היושב-ראש.
דוד רותם: יש לי שאלה למשטרת ישראל.
דוד רותם: אתם ערים לבעיה הזאת, שאנשים נוהגים למרות שרישיונם נשלל?
שגית שועלי: ברור.
שגית שועלי: אנחנו ערים לזה מאוד.
דוד רותם: כמה זמן אתם ערים לזה?
שגית שועלי: אינני יודעת למה המשטרה לא יזמה את תיקון החוק.
דוד רותם: אני מבין שזה לא מציק לכם.
שגית שועלי: זאת בעיה חמורה מאוד.
שגית שועלי: לא נכון שזה לא מציק.
שגית שועלי: זה גם יוצר סכנה כפולה ומכופלת לדעתנו, כי בדרך כלל מי שנפסל שוב ושוב הוא באמת עבריין מוּעד והוא ממשיך לנהוג בפסילה.
שגית שועלי: אם השאלה שלך היא למה לא יזמו הצעה כזאת - - -
דוד רותם: איך אתם כממשלת ישראל נותנים לחבר כנסת מן האופוזיציה לקבל קרדיט על חוק כזה?
שגית שועלי: אני מפרגנת לו מכל הלב.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, הוא לא התכוון אליך כי אתה לא מן האופוזיציה ...
דוד רותם: אני נותן לו קומפלימנט.
שגית שועלי: אם אתה שואל לדעתי, אני מייצגת כאן גוף.
שגית שועלי: דעתי האישית היא שהיה מקום כמובן ליזום הצעה כזאת מזמן, ויפה שעה אחת קודם.
שגית שועלי: אני שמחה שמישהו הרים את הכפפה ויזם.
שגית שועלי: אין לי תשובה לשאלה למה המערכת לא ניסתה להניע את זה.
אופיר פינס-פז: מה היקף התופעה על-פי נתוני המשטרה?
שגית שועלי: למשטרה אין סטטיסטיקה מדויקת, אבל אנחנו מניחים שמסתובבים כ-4,000-5,000 נהגים כאלה.
דוד רותם: נשאל את הנהלת בתי-המשפט, אולי הם יודעים.
שגית שועלי: רציתי לברר בהנהלת בתי-המשפט ונאמר לי שיש איזו בעיה מערכתית כרגע ולא יכולים לתת לי נתונים.
אברהם מיכאלי: המחשב תקוע?
נעמה מנחמי: זה לא מחשב תקוע.
נעמה מנחמי: המערכת שלהם לא יודעת לסווג לפי עבירות.
דוד רותם: לא לפי עבירות, אלא כמה פסקי-דין של פסילת רישיון ניתנו וכמה רישיונות הופקדו או לא הופקדו.
נעמה מנחמי: יש להם בעיה מערכתית גדולה מאוד וכרגע הם לא מסוגלים לספק את המידע.
מלכה צדקה: אין לי את הנתון הזה כאן אתי.
חוה ראובני: יכולים להיות אנשים שקיבלו הודעה ולא הפקידו בכל זאת.
חוה ראובני: מספר המפקידים אינו זהה למספר היודעים, שיכול להיות גדול יותר.
דוד רותם: אני רוצה לדעת כמה לא הפקידו.
חוה ראובני: אין לי כאן נתונים של הנהלת בתי-המשפט, אבל על-פי נתונים ששמענו בדיונים בעבר מדובר על סדר גודל של 40% מן הפסולים.
אופיר פינס-פז: החוק מחייב להפקיד את הרישיון.
אופיר פינס-פז: אז על מה את מדברת?
אופיר פינס-פז: מי שלא מפקיד, אפילו אם יודע, נוהג עם הרישיון שלו.
גיל שפירא: ואם הוא לא יודע?
אופיר פינס-פז: אם הוא יודע – הוא מפקיד.
חוה ראובני: אם הוא יודע, עכשיו צריך לעשות צעד נוסף ולהפקיד.
חוה ראובני: יש אנשים שמתעלמים.
אופיר פינס-פז: הם ממשיכים לנהוג, תהיי "רגועה".
שגית שועלי: מי שלא מפקיד נוהג בפסילה.
אופיר פינס-פז: לא צריך להיות שום פער.
אופיר פינס-פז: מי שלא הפקיד – יודע או לא יודע – נוהג בפסילה.
חוה ראובני: על כך אין מחלוקת.
חוה ראובני: השאלה היתה על האחוזים.
אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים לדעת כמה אנשים נוהגים בפסילה.
אופיר פינס-פז: מי שלא הפקיד את הרישיון נוהג כנראה בפסילה.
אופיר פינס-פז: אחרת היה מפקיד את הרישיון, כי על-פי חוק הוא צריך להפקיד את הרישיון.
שגית שועלי: לא סתם הוא לא הפקיד את הרישיון ולא הודיע.
קריאה: אולי הוא לא יודע.
דוד רותם: נשמע את מדינת ישראל, את משרד המשפטים.
אברהם מיכאלי: גם בתי-המשפט זה מדינת ישראל.
יפעת רווה: היסטורית, בזמנו כאשר קבעו את שיטת הניקוד היא כללה חזקת מסירה, וזה לא עבר בוועדת הכלכלה מכיוון שהועלו חששות כמו בדברים שנאמרו כאן.
נעמה מנחמי: היא כן כוללת חזקת המצאה לגבי התיקון, קורס הנהיגה המונעת.
יפעת רווה: לגבי קורסים – כן.
יפעת רווה: לגבי פסילה – לא.
נעמה מנחמי: אם אדם לא עובר את הקורס בתוך שנה למרות ששלחו לו את ההודעה ולא קיבל אותה, מתלים לו את הרישיון.
נעמה מנחמי: אז יש איזו חזקת מסירה.
נעמה מנחמי: אבל בסדר.
יפעת רווה: התחבטנו בדבר הזה זמן רב.
יפעת רווה: מצד אחד רצינו לקבוע חזקת מסירה.
יפעת רווה: בתפקידי, בנוסף לחקיקה אני מקבלת תלונות שמגיעות ליועץ המשפטי לממשלה בכל מיני נושאים, וקיבלנו הרבה תלונות בנושא חזקת המסירה לגבי עבירות קנס מאנשים שבאמת לא תמיד מקבלים.
יפעת רווה: יש בעיות במיוחד בישובים קטנים.
יפעת רווה: הדברים נאמרו כאן.
יפעת רווה: נראה לנו שההצעה של הייעוץ המשפטי פותרת רבות מן הבעיות הללו.
יפעת רווה: אנו סבורים שהכיוון נכון.
דוד רותם: יש לי רק בעיה אחת, שהיא לא פותרת את הבעיה.
שגית שועלי: היא למעשה מרוקנת מתוכן את הצעת החוק.
דוד רותם: ניקח את פסקה 239ב(א)(1) בהצעת הייעוץ המשפטי: "בדואר רשום, ובלבד שקבלת גזר-הדין או ההודעה על ההחלטה לפסילת רישיון הנהיגה עד תום ההליכים, אושרה על-ידי הנמען בכתב; ואם סירב לאשר את הקבלה, אם פקיד הדואר זיהה אותו ואישר את זיהויו ואת סירובו בכתב".
דוד רותם: את יודעת איך השיטה עובדת?
דוד רותם: קיבלתי הודעה על דבר דואר רשום.
דוד רותם: אני בא לדואר ואומר לפקיד: תראה לי מה יש כאן.
דוד רותם: הוא מראה לי את המעטפה.
דוד רותם: אני אומר לו: תודה רבה, שלום, והולך.
דוד רותם: עכשיו הוא יגיד לי: רגע, רגע, תן לי את תעודת הזהות שלך כדי שאוכל לרשום.
דוד רותם: אגיד לו: תחפש את החברים שלך.
נעמה מנחמי: שדואר ישראל ילמד לעשות את זה ההיפך.
נעמה מנחמי: שפקיד הדואר יבקש את תעודת הזהות קודם.
נעמה מנחמי: זה לא בלתי פתיר.
דוד רותם: אני לא מראה לו את תעודת הזהות שלי ולא מזדהה.
דוד רותם: הרי זה בדיוק התרגיל.
אופיר פינס-פז: אז צריך לדעת להתמודד עם הבעיה הזאת.
דוד רותם: הכול טוב ויפה.
דוד רותם: אין לי בעיה, אנחנו יכולים לגלגל הכול על הנמען.
אופיר פינס-פז: צריך לשכלל את דרכי המסירה.
דוד רותם: אני רוצה להבין דבר אחד.
דוד רותם: היום כאשר אני מגיש תביעה אזרחית לבית-המשפט, איך עושים מסירה?
דוד רותם: אני מבטיח לכם שאם תבדקו בתביעות אזרחיות, יש שתי שיטות: או במסירה אישית, דהיינו שעורך-הדין בא ואומר: תנו לי את הנייר, אני אמסור אותו, כי הוא רוצה בתוך 30 ימים לקבל פסק-דין ורוצה שיגישו כתב הגנה, כי אחרת הוא יתעכב בפגרה וזה יימשך חודשים.
דוד רותם: זו אפשרות אחת.
דוד רותם: אפשרות שנייה, שבית-המשפט שולח, ואם פעם אחת רואים שזה לא נמסר אחר-כך יהיה תיקון בדרך של מסירה אישית.
מלכה צדקה: זה רק כשהתובע לא מיוצג.
דוד רותם: אני מדבר על תביעות אזרחיות.
דוד רותם: להיפך, כשהתובע מיוצג.
מלכה צדקה: אז רק עורך-הדין מוסר.
דוד רותם: הוא מוסר באופן אישי, או מוסר דרך הדואר.
דוד רותם: הוא עושה את המסירה.
דוד רותם: השאלה האם אין דרך – אולי באמצעות דואר ישראל – שפקיד בבית-המשפט יבדוק, הרי היום דרך האינטרנט אפשר לבדוק כל דבר דואר איפה נמצא בכל רגע ורגע.
דוד רותם: אלה שלא נמסרו – תעשו מסירה אישית כמו בהוצאה לפועל.
אופיר פינס-פז: תשנה את החוק.
דוד רותם: אני רוצה לשנות את החוק.
דוד רותם: אני רוצה שאנשים שקיבלו פסילת רישיון ונוהגים ייכנסו לכלא.
דוד רותם: לא שאז הם יתחילו משחקים של 'לא קיבלנו' ויוכיחו וכל הדברים האלה.
דוד רותם: מי שנוהג בפסילת רישיון – שייכנס לכלא.
אופיר פינס-פז: זה מופיע בפסקה (2).
דוד רותם: זה לא מספיק לי.
אופיר פינס-פז: זה חשוב.
אופיר פינס-פז: יש בזה שיפור דרמטי.
דוד רותם: הרי לא יהיה אישור או הושטה אישית על-ידי פקיד בית-משפט, ובטח לא על-ידי עורך-דין כי אין עורך-דין שיעשה מסירה.
דוד רותם: בתביעה אזרחית לעורך-הדין יש אינטרס.
דוד רותם: כאן – מי ילך?
דוד רותם: ילכו תובע או תובעת של המשטרה?
אופיר פינס-פז: נוכל לתקן את הנוסח, אבל הכיוון נכון.
דוד רותם: או שליח מטעמו – זה בדרך כלל חברות שעושות מסירה, ואת זה שוב המדינה לא תרצה לשלם.
אופיר פינס-פז: לא תהיה לה ברירה.
אופיר פינס-פז: זה יופיע בחוק.
דוד רותם: יהיה כתוב: או על-ידי פקיד בית-משפט, או על-ידי עורך-דין, או על-ידי אדם שבית-המשפט או מנהל בתי-המשפט הסמיכו לכך בכתב.
דוד רותם: הוא יסמיך את הדואר.
דוד רותם: זה מה שמפחיד אותי.
נעמה מנחמי: אם הוא הסמיך את הדואר והדואר נתן במסירה אישית, מה הבעיה?
אברהם מיכאלי: זאת הטעות.
אברהם מיכאלי: זה מה שקרה לפני 20 שנה, כאשר פקידי בית-המשפט ביצעו את המסירות והיתה אמינות.
אברהם מיכאלי: היום יש בעיה גם של התצהירים שמגישים כל מיני שליחים של חברות.
אברהם מיכאלי: לצערנו רובם לא אמינים ועושים עבודה בקבלנות.
אופיר פינס-פז: צריך לתקן את זה.
אופיר פינס-פז: מעדיפים להרוויח הרבה ולעשות פחות.
חנן אהרון: אני סגן מנהל אגף הרישוי.
חנן אהרון: אני יכול להציג דוגמה מהנתונים האחרונים לגבי שיטות ניקוד.
חנן אהרון: שלחנו פסילות בקובץ האחרון ל-6,675 נהגים.
חנן אהרון: אני מדבר על פסילה בדואר רשום עם אישור מסירה, כשמחתימים את האזרח.
אופיר פינס-פז: זה הכי הרבה שאפשר.
אופיר פינס-פז: נכון?
הרצל בר-מג: לא.
חנן אהרון: אגף הרישוי שלח הודעות פסילה ל-6,675 נהגים בדואר רשום עם אישור מסירה.
חנן אהרון: בפועל אושר שנמסרו 3,610 הודעות, ואילו קרוב ל-2,700 הודעות לא נדרשו.
חנן אהרון: בחלק מהן הדוור כתב שהמען לא ידוע, אך ברובן נכתב שדבר הדואר לא נדרש.
נעמה מנחמי: מה זה 'לא נדרש'?
נעמה מנחמי: סירב לקבל?
חנן אהרון: אני לא בקיא בדברי הדואר.
אופיר פינס-פז: אתה צריך להיות בקיא.
חנן אהרון: אני לא עובד בדואר.
אופיר פינס-פז: לא משנה, אבל עליך לדעת מה בדיוק אומרים העובדים בדואר כי אתה אחראי על זה.
אופיר פינס-פז: לא הדואר אחראי על המסירה.
חנן אהרון: אני לא מקבל הכול מכל אחד.
חנן אהרון: אני לא יודע בדיוק מה נעשה שם.
חנן אהרון: אין מידע על 373 אנשים.
חנן אהרון: כלומר יש 373 פסילות כאלה שאנו לא יודעים לגביהן כלום: אם לא חזר, לא בא, לא קיבל.
חנן אהרון: אין מידע על כך.
נעמה מנחמי: נעלם בחלל האוויר.
אופיר פינס-פז: זה 5%.
דוד רותם: מה זה "נעלם"?
דוד רותם: יש לך מספר דואר רשום, אז תיכנסו לאינטרנט ותבדוק.
דוד רותם: יגידו לך איפה דבר הדואר הזה.
דוד רותם: אפשר היום באינטרנט למצוא כל דבר דואר לפי המספר שלו.
הרצל בר-מג: שיעבירו אליי בבקשה את כל המספרים ויקבלו תשובה על כל דבר דואר.
אופיר פינס-פז: אבל התשובה לא תשנה הרבה.
אופיר פינס-פז: גם אם היית מעביר את המידע היית מקבל פחות או יותר את מה שאתה יודע כעת.
חוה ראובני: השאלה אם אני יכולה ל-5% מכל מקבץ לעשות - - -
דוד רותם: 5% מן המקבץ זה 150 נהגים שנקבעה להם פסילת רישיון והם ממשיכים לנהוג.
דוד רותם: כאשר אחד מהם יהיה מעורב בתאונת דרכים שבה ייהרגו 17 אנשים אז כולכם תגידו: ווי, איך לא תפסו אותו.
חוה ראובני: אדוני היושב-ראש, אני מסכימה שאנו חייבים לדעת, אך אני סבורה שכאשר אנו מעבירים לדואר עם אישור מסירה ומשלמים עבור זה לא צריכים לחזור אלינו 5% בלי תשובות ואחר-כך יישאר לנו לעשות חיפוש פרטני אחד-אחד.
אופיר פינס-פז: אבל איפה ה-2,700 שלא נדרשו?
דוד רותם: נשמע עכשיו את נציג דואר ישראל, בבקשה.
הרצל בר-מג: אקדים ואומר שאנחנו נותנים כבר היום סדרה של שירותים מלבד דואר רשום, שיכולה לענות על חלק גדול ממה שנאמר כאן.
הרצל בר-מג: אני מצהיר כאן ומוסיף שכל החלטה שאתם תקבלו, כל חוק שיתוקן, על-פי מה שיוחלט כאן – כל שירות שיתחייב ממנו אנחנו נספק.
הרצל בר-מג: אנחנו מתכוונים גם להרחיב את השירותים שלנו בשנה הבאה, ואפרט.
הרצל בר-מג: כרגע השירותים שלנו הרלוונטיים לעניין הזה הם כדלקמן: יש כמובן דואר רשום רגיל.
הרצל בר-מג: יש דואר רשום עם אישור מסירה.
הרצל בר-מג: יש דואר רשום עם סריקה של אישור המסירה, כלומר אחרי שאנו מחתימים את הנמען אנחנו סורקים את אישור המסירה ומעבירים את הקובץ למייל של השולח או לאיזה מקור ממוחשב שאליו הוא מפנה אותנו והוא יכול לשמור את זה אצלו לנצח.
הרצל בר-מג: יש שירות שנקרא דואר רשום משולב, במסגרתו אנו עושים ניסיון מסירה אחד על-ידי הדוור.
הרצל בר-מג: אם ניסיון המסירה לא עולה יפה, נעשים לאחר מכן עד שני ניסיונות נוספים על-ידי שליח שלנו מדואר שליחים, לא על-ידי דוור.
הרצל בר-מג: אם גם בניסיון השלישי לא הצלחנו למסור, אנחנו מדביקים את המכתב על דלת הנמען ומצהירים על כך.
הרצל בר-מג: בוודאי שמתם לב שכל הזמן אני עולה, גם ברמת השירות וגם במחיר.
הרצל בר-מג: בנוסף, יש לנו גם שירות של דואר שליחים שהוא שירות המסירה האישית.
הרצל בר-מג: בנוסף על כל אלה התחלנו ממש בתקופה האחרונה לעשות ניסוי עם ההוצאה לפועל.
הרצל בר-מג: אנחנו מתכוונים להתחיל לתת את השירות הזה ברבעון הראשון של השנה הבאה.
הרצל בר-מג: השירות ייקרא מסירה משפטית.
הרצל בר-מג: השירות הזה, בנוסף לכל מה שאמרתי, ילוּוֶה גם בתצהיר של עורך-דין שיתחקר את הדוור או השליח ויצרף תצהיר על כל נסיבות המסירה או אי-המסירה.
הרצל בר-מג: זה יכול להגיע לתיק בבית-המשפט.
דוד רותם: כמה עולה השירות האחרון?
אברהם מיכאלי: השירות האחרון שציינת עולה בוודאי הון תועפות.
אברהם מיכאלי: לכן אני מבין שלא משתמשים בו.
הרצל בר-מג: עוד לא התחלנו להפעיל את השירות הזה.
הרצל בר-מג: אציג את מדרגות המחירים: - דואר רשום רגיל לאזרח רגיל שלא שולח דואר בכמויות על-ידי קבצים – מכתב של עד 50 גרם עולה 8.80 שקלים, בלי אישור מסירה.
הרצל בר-מג: - כאשר משרד התחבורה שולח דואר בכמויות הוא משלם 6.52 שקלים.
הרצל בר-מג: - עבור אישור מסירה תקני צריך להוסיף 2.60 שקלים.
הרצל בר-מג: זה אישור מסירה שלנו, אישור קשיח שיש לנו אחריות לגביו שאנחנו מנפיקים ונותנים.
הרצל בר-מג: אם זה לא תקני, השולח צריך לשלם יותר – 5 שקלים, כי אנו לא רוצים שיהיה אישור לא תקני, כי לא תקני טומן בחובו את כל הבעיות שצצות אחר-כך.
אברהם מיכאלי: גם בדואר רשום שתיארת כרגע, האזרח לא מקבל שום דואר הביתה.
אברהם מיכאלי: אתם שולחים פתקים.
אברהם מיכאלי: אדם נדרש לעמוד 4 שעות בתור בדואר כדי להוציא דואר רשום, אם סניף הדואר פתוח בכלל.
אופיר פינס-פז: זה תלוי בכם, איזה שירות אתם מזמינים.
אופיר פינס-פז: אפשר לכתוב את זה בחוק.
הרצל בר-מג: לא אשאיר אף שאלה פתוחה.
הרצל בר-מג: - שירות מסירה משולב עולה 18.35 שקלים.
אופיר פינס-פז: זה יקר מדי.
אופיר פינס-פז: תורידו את המחיר.
הרצל בר-מג: זה השירות שכולל גם שליחים וגם דואר רגיל, עד שלושה ניסיונות.
אופיר פינס-פז: נכתוב בחוק כמה זה יעלה בדיוק.
אופיר פינס-פז: סלח לי, אתם הרי מונופול.
אופיר פינס-פז: הלא כך?
הרצל בר-מג: ממש לא.
הרצל בר-מג: זה פתוח לתחרות מלאה, ובשירות הזה חברת דואר ישראל היא חלק קטן מן השוק, אפילו לא 50% מן השוק בדואר משולב עם אישור מסירה.
הרצל בר-מג: - מעבר לזה יש שירות שליחים, שעולה כ-25 שקלים.
הרצל בר-מג: אני לא רוצה להיכנס כרגע לפרטים, זה עניין של כמויות וכולי.
דוד רותם: חשוב לי מאוד לשמוע את הפרטים על הכמויות.
אופיר פינס-פז: הוא אומר שהמחיר הוא פונקציה של כמות.
דוד רותם: נאמר שמדובר כאן על 5,000.
הרצל בר-מג: - שירות מסירה משפטית, שדיברתי עליו לפני רגע ושנפעיל בשנה הבאה – כרגע אנחנו עורכים ניסוי עם ההוצאה לפועל – הוא השירות היקר ביותר.
הרצל בר-מג: כל דבר דואר כזה שיהיה צורך להחתים אותו עם תצהיר בפני עורך-דין, יעלה בין 70-90 שקלים.
הרצל בר-מג: אגב, כרגע אנחנו לא בשוק הזה בכלל.
הרצל בר-מג: השוק הזה פועל בלעדינו וננסה להיכנס אליו.
אופיר פינס-פז: כל ההבדל בינו ובין השני זה התצהיר בפני עורך-דין.
אופיר פינס-פז: עזוב.
אופיר פינס-פז: מוותרים על זה.
אופיר פינס-פז: זה לא העניין.
אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים לוודא שברמה של הדואר נעשית הפעולה המקסימלית.
הרצל בר-מג: אני לא מחייב אף אחד להשתמש בשום שירות.
הרצל בר-מג: מי שמחליט באיזה שירות להשתמש הוא השולח.
דוד רותם: בדואר שליחים עם 3 ניסיונות יש לי בעיה, כי בניסיון השלישי מדביקים את הפתק על הדלת וייתכן שהרוח תעיף את הפתק או ילד ייקח אותו.
הרצל בר-מג: הקדמתי ואמרתי שאנחנו ניצור שירותים לפי מה שאתם צריכים.
אופיר פינס-פז: אנחנו צריכים ליצור שירות על-פי הצרכים של הנהלת בתי-המשפט.
אופיר פינס-פז: איפה נציגי הנהלת בתי-המשפט?
אופיר פינס-פז: תתחילו לדבר.
אברהם מיכאלי: אבל נתתם שירות כזה לפני 20 שנים.
אופיר פינס-פז: החוק הזה נועד לעזור לכם.
אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים שאנשים יבואו לבית-המשפט ויישפטו בפניכם, לא בהיעדרם.
אופיר פינס-פז: כן נכון.
הרצל בר-מג: לגבי דואר רשום נאמרו כאן דברים שהם פשוט לא נכונים.
הרצל בר-מג: אם יישאר הנוסח כפי שכתוב כעת – זה לא יעבוד, כי לדואר רשום יש מפרט שכתוב ברישיון שלנו והוא לא מתאים למפרט המתבקש כאן.
הרצל בר-מג: כפי שאמרתי, אנחנו ניתן כל שירות שיתבקש, רק לא יקראו לזה דואר רשום.
הרצל בר-מג: כפי שקבענו כאן שמות אחרים, יינתן שירות על-פי הדרישות שלכם.
אופיר פינס-פז: מה המפרט של דואר רשום?
הרצל בר-מג: בדואר רשום, להוציא כ-400,000 כתובות שמקבלות באמצעות מרכזי חלוקה, אנחנו מעבירים את הדואר עם הדוור אל בית הנמען.
הרצל בר-מג: הדוור מגיע אל בית הנמען ומקיש על הדלת.
הרצל בר-מג: אם יש תשובה ויש שם מישהו שנראה מעל גיל 14 - - -
אופיר פינס-פז: תמיד אתם מגיעים לבית הנמען?
אברהם מיכאלי: מי זה 400,000?
הרצל בר-מג: בישראל 400,000 נמענים מקבלים דואר בשיטה אחרת כבר עשרות שנים.
הרצל בר-מג: אתאר הכול, לא אשאיר שום דבר פתוח, ואני מציג גם מה שלא טוב מבחינתנו.
הרצל בר-מג: הרוב מקבלים את הדואר לביתם.
הרצל בר-מג: הדוור מגיע לביתם, מקיש על הדלת.
הרצל בר-מג: אם יש תשובה ויש מישהו שנחזה כבן גיל 14 ומעלה – מחתימים אותו והוא מקבל את הדואר הרשום.
הרצל בר-מג: לא בודקים תעודת זהות.
הרצל בר-מג: אם לא היה בבית אדם בן 14 ומעלה – אגב, לגבי כתבי בית-דין הוא צריך להיחזות כבן 18 ומעלה – משאיר הדוור הודעה לנמען ומזמין אותו ליחידת הדואר הקרובה לקבל את דבר הדואר וכותב לו שדבר הדואר הזה יחכה לו 14 ימים ואם לא יילקח יוחזר לשולח.
הרצל בר-מג: רק אם וידאו שזאת הכתובת של הנמען ואחר-כך נתנו לו את ההודעה הזאת והוא לא בא בתוך 14 ימים, רק במקרה הזה אנחנו מציינים 'לא נדרש'.
הרצל בר-מג: אם הכתובת לא נכונה אנחנו לא מציינים 'לא נדרש' אלא מציינים 'כתובת לא נכונה'.
נעמה מנחמי: איך אתה יודע אם הכתובת נכונה?
הרצל בר-מג: הדוור שלנו מגיע לדירה ורואה מה כתוב על הדלת.
הרצל בר-מג: הוא מכיר את הנמען.
נעמה מנחמי: אבל לא כתוב השם שלי על הדלת.
נעמה מנחמי: איך הוא יודע אם זה שלי או לא?
הרצל בר-מג: כי הוא נמצא שם 300 ימים בשנה ומכיר.
נעמה מנחמי: נניח שאני חדשה בשכונה, עברתי לגור שם לפני חודש.
נעמה מנחמי: איך הוא יודע?
אופיר פינס-פז: האם הדוור כותב 'אין אדם כזה בכתובת הזאת'?
הרצל בר-מג: במקרה כזה לא כותבים שזה 'לא נדרש'.