GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הרצל בר-מג: יש מקרה של 'לא נדרש' ויש מקרה שהנמען לא נמצא.
אופיר פינס-פז: כאשר כותבים 'לא נדרש' משמע שכולם יודעים שהוא מתגורר בכתובת הזאת?
הרצל בר-מג: כן.
גיל שפירא: איך הוא יודע?
אופיר פינס-פז: הדוור יודע.
נעמה מנחמי: הוא יודע אם עברתי דירה לפני חודש?
הרצל בר-מג: לנמען התמים אנחנו מקנים אפשרות להודיע לנו שעבר דירה ואנחנו מעבירים לו את דברי הדואר שלו בחינם במשך 4 חודשים לכתובת החדשה.
אופיר פינס-פז: אנחנו יודעים.
אופיר פינס-פז: עברנו פעם דירה ...
הרצל בר-מג: אם הנמען לא נמצא בבית – משאירים לו הודעה.
הרצל בר-מג: כעבור 4 ימים הדוור משאיר לו הודעה נוספת.
הרצל בר-מג: בחלוף 14 ימים, אם הוא לא בא – רק אז מדווחים על דבר הדואר לשולח כ'לא נדרש'.
הרצל בר-מג: אחרת, מדווחים אחרת.
אופיר פינס-פז: מה מדווחים במקרים אחרים?
הרצל בר-מג: מדווחים 'הנמען לא גר שם' או 'אין כתובת כזאת'.
אופיר פינס-פז: מדווחים את זה?
אופיר פינס-פז: אז הבחור ממשרד הרישוי קיבל את הדיווחים הללו?
הרצל בר-מג: הוא גם אמר כמה מתוכם היו 'לא נדרש'.
אופיר פינס-פז: כמה מתוכם לא גרים בכתובת שאליה ההודעה נשלחה?
אופיר פינס-פז: את זה לא שמעתי.
הרצל בר-מג: הוא אמר שעל 300 הודעות לא קיבל שום דיווח.
חנן אהרון: יש 300 הודעות שלגביהן אנחנו לא יודעים דבר.
חנן אהרון: מתוך 2,700 שלא נדרשו, הרוב היה 'לא נדרש'.
חנן אהרון: בחלק מן המקרים היתה בעיה במען, שהאדם לא גר שם.
אברהם מיכאלי: גם ההגדרה 'לא נדרש', על-פי מה שהבנתי מנציג דואר ישראל זה לא מי שבאו אליהם פעמיים-שלוש והדביקו להם הודעות אחר-כך.
אברהם מיכאלי: אלה אנשים ששלחו להם פתק מהדואר על שיש להם דואר רשום והם לא באו לקחת.
אברהם מיכאלי: זה לא 'לא נדרש'.
הרצל בר-מג: אבל שלחו לאדם הודעה פעמיים ווידאו שהוא גר שם.
גיל שפירא: איך וידאו?
גיל שפירא: מי וידא?
גיל שפירא: באו חוקרים?
נעמה מנחמי: ואם יצאתי לחופשה של חודש.
נעמה מנחמי: מה קורה אז?
שגית שועלי: אז תבקשי ביטול גזר-דין.
גיל שפירא: ואם הרוח העיפה את הפתק?
אברהם מיכאלי: זה צחוק מן העבודה.
אופיר פינס-פז: רגע, אם זה צחוק מן העבודה למה אתם משתמשים בזה?
גיל שפירא: אנחנו לא משתמשים בזה.
גיל שפירא: זאת בדיוק הנקודה.
אופיר פינס-פז: אז במה הנהלת בתי-המשפט משתמשת?
גיל שפירא: אני לא מהנהלת בתי-המשפט אלא מן הסנגוריה הציבורית.
גיל שפירא: אגב, אנחנו תומכים.
דוד רותם: נציג הסנגוריה הציבורית התכוון להגיד את זה בהתלהבות יתרה.
אופיר פינס-פז: אל"ף, אני מעריץ את הסנגוריה הציבורית.
אופיר פינס-פז: בי"ת, עכשיו אני מבין מה הוא אומר.
הרצל בר-מג: לגבי תאי חלוקה ותאי דואר בתשלום, עליכם לדעת שבפועל שיעור המסירה דווקא גבוה יותר שם.
הרצל בר-מג: השיטה היא כדלקמן: הנמען מקבל את הדואר שלו באופן קבוע בתא – או בתא דואר בתשלום, שזה בעצם עוד כתובת שלו שהוא החליט עליה, או בתא חלוקה שבא במקום תיבת המכתבים שלו בביתו הפרטי.
הרצל בר-מג: הוא מגיע לתא הדואר ומוצא שם הודעה, בדרך כלל ממוחשבת, שמזמינה אותו לקבל את דבר הדואר הרשום.
דוד רותם: מה זה "ממוחשבת"?
הרצל בר-מג: כלומר מודפסת.
הרצל בר-מג: בדרך כלל היא לא ממולאת על-ידי דוור.
הרצל בר-מג: אני יודע שלא תמיד, אבל אנחנו ממחשבים לאט-לאט.
הרצל בר-מג: כעבור 4 ימים הוא מקבל לתא שלו הודעה נוספת.
הרצל בר-מג: רק אם חלפו 14 ימים ולמרות שתי ההודעות לא הגיע, מדווחים על כך שדבר הדואר לא נדרש.
אברהם מיכאלי: למה אתם קוראים לזה 'לא נדרש'?
הרצל בר-מג: משום שכאן הזיהוי הוא חד-ערכי.
אברהם מיכאלי: מה עם אדם שבאמת נסע לחופשה של חודש, ההודעות שקיבל על דואר רשום לא נענו פעמיים ובסוף נקבע שהדואר 'לא נדרש'?
שגית שועלי: שיגיש בקשה לביטול גזר-דין.
אברהם מיכאלי: אתם סבורים שכל-כך פשוט להגיש בקשה לביטול גזר-דין?
אברהם מיכאלי: שופטים נענים כל-כך מהר לבקשה כזאת?
שגית שועלי: כן, השופט חייב להיענות.
הרצל בר-מג: - כפי שתיארתי קודם יש גם שירות של סריקת אישור מסירה.
הרצל בר-מג: עד 100 אישורי מסירה עולים 90 אגורות לכל אישור.
הרצל בר-מג: - בנוסף על כך אנו מאפשרים לשולח הפרטי לקבל הודעה במסרון (אס-אם-אס) לטלפון שדבר הדואר נמסר או לא נמסר ומה אירע.
הרצל בר-מג: היום אין לנו שירותים שניתנים לנמענים אלא רק לשולחים.
הרצל בר-מג: כך זה בכל העולם.
הרצל בר-מג: לא אנחנו המצאנו את זה.
הרצל בר-מג: החוזה שנכרת הוא בין השולח ובינינו.
הרצל בר-מג: יותר מזה, גם אם תחייבו אותנו לתת שירות לנמען, נצטרך שיתוף פעולה של השולח כי אין לנו מושג מה המספר של המכתב.
הרצל בר-מג: לכן לפי דעתי צריך להטיל את כל החובה על השולח.
הרצל בר-מג: אנחנו נעמיד לרשותו את כל השירותים שבעולם, את כל סדרת השירותים שהוא רוצה על מנת למלא את מה שאתם רוצים, כדי שלא יקרה שלא יידעו אם דבר הדואר נמסר או לא נמסר.
הרצל בר-מג: אבל אי אפשר לחייב אותנו לעשות את זה לנמען.
הרצל בר-מג: לנמען גם אין כלים לבוא אלינו ולדרוש.
הרצל בר-מג: הוא לא יודע אפילו מה לדרוש בדיוק.
הרצל בר-מג: כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, ואני נתלה באילן גבוה, אם הנמען מגיע לפקיד ולא רוצה לקבל את דבר הדואר, איך אני יכול למלא את ההנחיה הזאת, לדרוש ממנו את תעודת הזהות?
הרצל בר-מג: הוא בורח משם.
הרצל בר-מג: לא אוכל להחזיק אותו בעבותות.
נעמה מנחמי: צריך לבקש את תעודת הזהות לפני שדבר הדואר נמסר לו.
אופיר פינס-פז: מה הבעיה כאשר אני בא עם הפתק הזה להגיד לי: אדוני, תן לי קודם כול תעודת זהות?
אופיר פינס-פז: אני לא יכול לתת לך שום מידע עד שלא תתן תעודת זהות.
גיל שפירא: כך זה אמור להיות.
אופיר פינס-פז: אולי איזה מחבל מצא את הפתק ורוצה לקבל את דבר הדואר שלו?
אופיר פינס-פז: מחבל זה לא רק מי שמטמין פצצות.
גיל שפירא: הנהלים קיימים.
גיל שפירא: הבעיה היא רק בפרקטיקה.
חוה ראובני: בפרקטיקה קורה שאומרים לו: לא כדאי לך לקחת.
אופיר פינס-פז: קודם כול תבקש ממנו תעודת זהות.
הרצל בר-מג: קודם כול, מכתבים רבים נמסרים בבית, וכאשר אנחנו מגיעים לבית אנחנו לא בודקים תעודת זהות.
הרצל בר-מג: אם נידרש לבדוק תעודת זהות בבית, זה ייקר מאוד את השירות כי זה זמן עבודה של הדוור.
הרצל בר-מג: זה זמן משמעותי מאוד בהליכה של דוור שמחלק בסביבות 80 דברי דואר רשומים ביום בנוסף על 1,000-1,200 דברי דואר רגילים.
הרצל בר-מג: לכן יש לזה משמעות.
הרצל בר-מג: אם תגידו לנו, נכניס כל שירות שתרצו.
אופיר פינס-פז: אני לא מדבר על החלוקה בבית אלא על סניף הדואר.
הרצל בר-מג: אי אפשר פעם אחת לבדוק תעודת זהות ופעם שנייה לא לבדוק.
אופיר פינס-פז: בוודאי שאפשר.
אופיר פינס-פז: מי אמר שאתה לא יכול?
הרצל בר-מג: למה אתה עושה הבחנה?
אופיר פינס-פז: כך אני רוצה.
אופיר פינס-פז: אמרת: יינתן כל שירות שאנו רוצים.
דוד רותם: בבית מקישים על דלת ביתי, נותנים לי את דבר הדואר ומבקשים שאחתום.
אופיר פינס-פז: ואז אתה רואה מי חתם.
דוד רותם: כאשר אני מגיע לסניף הדואר לקחת דבר דואר - - -
הרצל בר-מג: אבל אם הוא מסרב לקבל את דבר הדואר בבית, אני לא מבקש ממנו תעודת זהות.
דוד רותם: אם הוא מסרב לקבל בבית זה דבר אחר.
דוד רותם: אבל כאשר הוא בא לסניף הדואר אתה בודק את תעודת הזהות שלו.
הרצל בר-מג: בלמעלה מ-50% מן המקרים אני מוסר את הדואר הרשום בבית הנמען.
הרצל בר-מג: אז מה, 50% יהיו עם בדיקה ו-50% בלי בדיקה?
דוד רותם: אם מסרת לו בבית - - -
הרצל בר-מג: אנחנו מדברים על מקרים של אי-מסירה.
אופיר פינס-פז: אז הדוור צריך לכתוב שהאיש סירב לקבל את דבר הדואר.
דוד רותם: יש מקרים שאדם בא לסניף הדואר, רואה את דבר הדואר ואומר: אני לא רוצה לקבל אותו?
הרצל בר-מג: לא מזמן חילקתי בעצמי דואר.
הרצל בר-מג: מידי פעם המנהלים יוצאים גם כן לחלק דואר.
הרצל בר-מג: חילקתי דואר בשכונת התקווה בתל-אביב והגעתי לאדם שנקרא לו לצורך הדוגמה משה כהן.
הרצל בר-מג: ניסיתי למסור לו את דבר הדואר.
הרצל בר-מג: הוא אמר לי: אדוני, משה כהן נפטר מזמן.
הרצל בר-מג: רשמתי 'נפטר' ופניתי לדרכי.
הרצל בר-מג: הדוור הרגיל עמד לידי, צחק ואמר לי: זה שאמר לך שמשה כהן נפטר הוא משה כהן, אני מכיר אותו.
דוד רותם: מה צריך ללמוד מזה?
דוד רותם: שמנהלים לא צריכים לחלק דואר, הם לא יודעים לעשות את זה ...
הרצל בר-מג: חשוב להדגיש, מדובר כאן על אנשים שמלכתחילה אינם תמימים, שמנסים להתחמק.
הרצל בר-מג: הרי באלה אתם רוצים לטפל.
הרצל בר-מג: אתם לא רוצים לטפל בתמימים ובצדיקים שאיתם אין לכם בעיה כי הם מקבלים את דברי הדואר.
נעמה מנחמי: גם עם אלה יש לנו בעיה.
דוד רותם: גם עם אלה יש לנו בעיה כי בדרך כלל מי שמקבל כזה דואר הוא לא צדיק ולא תמים.
אופיר פינס-פז: הצעת החוק שלי אמורה לטפל בכל התחמנים והמתחמקים.
אופיר פינס-פז: אל תדאג, בזה אין בעיה.
אופיר פינס-פז: הבעיה שאנו לא רוצים שהיא תטפל בצדיקים.
אופיר פינס-פז: זה כל העניין.
הרצל בר-מג: איך אזהה את אלה שבכלל לא באו לסניף הדואר, שקיבלו הודעה בתא דואר בתשלום או בתא חלוקה?
הרצל בר-מג: עליכם לתת דעתכם לדברים הללו.
הרצל בר-מג: כפי שכתוב כרגע בהצעת החוק, זה יכול ליצור בעיות טכניות קשות.
הרצל בר-מג: אגב, אנחנו משרתי ציבור ונעשה מה שתגידו.
דוד רותם: רק שנשלם.
דוד רותם: הכול טוב.
הרצל בר-מג: נכון מאוד.
הרצל בר-מג: אגב, דווקא בשוק הזה שנמצא בתחרות מלאה אני מרגיש חופשי מאוד להגיד את זה, ובלבד שישלמו, כי אנו רוצים להתחרות ולהרוויח.
הרצל בר-מג: הרי כאן אם לא נקבע מחיר כדאי לא ישתמשו בשירות שלנו.
אופיר פינס-פז: השאלה אם עושים בכלל מכרזים.
אופיר פינס-פז: אתם עושים מכרזים?
דוד רותם: נשמע קודם כול את נציג הסנגוריה הציבורית.
הרצל בר-מג: בהצעת החוק כתובה לדוגמה אפשרות למסור את דבר הדואר שמיועד לנמען שהוא תושב ישוב לחבר הוועד או למזכיר של הישוב.
הרצל בר-מג: מה הוא "ישוב" במקרה כזה?
הרצל בר-מג: האם כל ישוב?
הרצל בר-מג: יש ישובים שבהם אין זיקה בין חבר ועד הישוב ובין התושבים.
נעמה מנחמי: אלה סעיפים שהשארנו בכוונה מודגשים כי לא היינו בטוחים לגביהם.
דוד רותם: אתה חושב שנולדנו אתמול?
דוד רותם: בישוב קהילתי שאין שום קשר בין החברים שלו מוסרים למזכיר הישוב את כל הדואר הרשום והוא חותם על כל דברי הדואר.
הרצל בר-מג: בישוב קהילתי – כן.
הרצל בר-מג: אבל לא כתוב כאן "ישוב קהילתי".
דוד רותם: מה זה "ישוב קהילתי"?
דוד רותם: מה המשותף בין החברים בו?
הרצל בר-מג: יש הגדרה של "ישוב קהילתי".
הרצל בר-מג: היה לי קל יותר אילו נכתב כאן שמדובר באגודה שיתופית.
אופיר פינס-פז: תעירו הערות לנוסח הצעת החוק.
נעמה מנחמי: נשמח לקבל הערות לנוסח.
דוד רותם: ואם זה אגודה שיתופית?
דוד רותם: לי יש הסכם אתך שאני שולח דבר דואר רשום שאני רוצה שתמסור אותו לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, אז אתה משאיר אותו אצל המזכיר שאינך יודע מה יעשה?
דוד רותם: היום מה אתה עושה?
הרצל בר-מג: היום באגודה שיתופית אני מוסר את דבר הדואר למזכיר הישוב.
דוד רותם: איך אתה עושה זאת?
דוד רותם: אתה מפר הסכם איתי.
דוד רותם: על-פי ההסכם בינינו ביקשתי שתמסור את המכתב הרשום לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, לא למזכיר הישוב.
דוד רותם: האם מזכיר הישוב הוא עובד שלך?
הרצל בר-מג: הכללים הללו קיימים מאז קום המדינה.
אופיר פינס-פז: הגיע הזמן לשנות אותם.
אופיר פינס-פז: איזה מין טיעון זה?
דוד רותם: יש עוד דואר נע בישראל?
הרצל בר-מג: אבל אתה לא משנה אותם כאן.
הרצל בר-מג: אתה מציע לעשות בדיוק כך.
נעמה מנחמי: העלינו כאן כל מיני דברים, ובנוסח הצבעוני ניתן לראות כאן הדגשות מאחר ודברים רבים מאוד רצינו להשאיר לדיון.
הרצל בר-מג: אין לי הזדמנות אחרת להעיר.
דוד רותם: תהיה לך הזדמנות כי הדיון יימשך עוד לפני ההכנה לקריאה השנייה והשלישית.
דוד רותם: אני עדיין לא יודע איזה נוסח יעלה לקריאה הראשונה.
אופיר פינס-פז: תיכף נחליט.
הרצל בר-מג: דבר נוסף, היום אנחנו לא שומרים את הפרטים על דואר רשום במשך 3 שנים, אלא רק שנה אחת, על-פי מה שאנו מחויבים ברישיון.
הרצל בר-מג: אין לנו בעיה לתת שירות ששומר 3 שנים, או לנצח, כמה שתרצו.
דוד רותם: אל תשמור אפילו יום אחד, אלא תמסור את דבר הדואר.
דוד רותם: אני שלחתי עם אישור מסירה, תחתים את האיש ותחזיר לי את אישור המסירה בתוך יומיים.
דוד רותם: אל תשמור את זה אפילו לא שבוע.
נעמה מנחמי: בית-המשפט ישמור את זה.
הרצל בר-מג: זה בסדר.
הרצל בר-מג: רק לא אנחנו.
דוד רותם: אני לא רוצה שתשמור את זה.
דוד רותם: בית-המשפט צריך את זה בתיק.
הרצל בר-מג: אין לי שום בעיה עם זה, רק שחובת השמירה לא תוטל עלינו.
דוד רותם: לא תוטל עליך שום חובה.
דוד רותם: אנחנו יודעים, כל חובה שנרצה להטיל עליך – החשבונית תגיע מייד.
הרצל בר-מג: היית מבקש דבר אחד נוכח מה שאמרתי לפני רגע.
הרצל בר-מג: מכיוון שאנחנו מספקים פתרונות למה שאתם מבקשים בסדרה שלמה של שירותים, הייתי מבקש שלא יהיה כתוב "בדואר רשום" אלא "בשירות ההולם".
דוד רותם: אני בכלל לא מתכוון לכתוב "בדואר רשום".
דוד רותם: אני מעדיף שמדינת ישראל תוציא מכרז וייתכן שחברה פרטית תזכה בו ולא דואר ישראל.
דוד רותם: כאשר אתה מדבר על 70-80 שקל אני תוהה ביני ובין עצמי אם לא כדאי לי להקים חברה כזאת.
הרצל בר-מג: יש היום כבר חברות שנותנות שירות של מסירה משפטית ב-100 שקלים.
הרצל בר-מג: אנחנו עדיין לא מספקים את השירות הזה והשוק פועל בלעדינו בינתיים.
הרצל בר-מג: פרט למסירה משפטית, הצגתי סדרה של שירותים שאנחנו נותנים במחירים נמוכים הרבה יותר ואפשר להשתמש בהם.
דוד רותם: רשות הדיבור לנציג הסנגוריה הציבורית, בבקשה.
גיל שפירא: ראשית, אני מבקש לציין שבפן העקרוני אנחנו תומכים כמובן ברעיון ובמה שעומד מאחוריו.
גיל שפירא: אין ספק שאת הבעיה של נהגים שנוהגים תחת פסילה צריך לפתור.
גיל שפירא: אנו סבורים שהנוסח הנוכחי של הצעת החוק וגם הנוסח המשופר של הייעוץ המשפטי לוקים בכמה דברים מהותיים.
גיל שפירא: שמענו כאן על הבעיות שיש עם הדואר ועם אפשרויות המסירה.
גיל שפירא: עלינו להיזהר מאוד בהקשר הזה.
גיל שפירא: צריך לשים לב לדבר אחד שעד כה לא כל-כך נדון כאן.
גיל שפירא: מדובר בעצם על גזר-דין.
גיל שפירא: פסילת הרישיון היא מהלך שהוא בעצם גזר-דין של בית-משפט.
גיל שפירא: אנחנו מכירים גם את הכלל שלפיו אין גוזרים דינו של אדם שלא בפניו.
גיל שפירא: ייתכן שמלכתחילה צריך לשנות את זה.
גיל שפירא: ייתכן שעלינו לומר, כדי שלא יהיו לנו דברים כאלה לא נתפשר על עניינים כמו חזקות מסירה וכולי ומצדנו שכל עברייני התעבורה יהיו חייבים להתייצב, ואם לא יתייצבו יוציאו צו הבאה ויביאו אותם.
גיל שפירא: זה עניין אחד שעשוי בהחלט לחסל את התופעה הזאת.
גיל שפירא: אבל אם אנחנו רוצים להשאיר את הפתח הזה, את האפשרות לשפוט בהיעדר הנאשם – ואני מניח שהנהלת בתי-המשפט לא תשמח אם נחייב את כולם לבוא כי כך יתווספו הרבה מאוד דיונים ויצטרכו עוד שופטים ועוד מזכירויות, וגם המשטרה לא תעמוד בזה ויצטרכו לקבוע פחות דיונים ליום אחד – עדיין יש בעיות קשות מאוד עם מסירת גזר-הדין.
גיל שפירא: גזר-דין הוא מהלך רציני מאוד, שנושא עמו פגיעה בזכויות של אנשים, מהלך שיש לו תוצאות קשות מאוד אם הפיקציה של הקבלה בכוח ולא קבלה בפועל תוחל.
גיל שפירא: אדם עשוי למצוא עצמו כאשר הוא פסול מלנהוג מבלי שהוא יודע על כך.
גיל שפירא: שמענו כאן איך הדברים הללו יכולים לקרות בשל תקלות בדואר, ואנו יודעים מה קורה בהרבה מאוד ישובים, מה קורה כאשר הכתובת לא מעודכנת.
גיל שפירא: בסופו של דבר הכול מתנקז לאותו דבר, או לאותו פקיד דואר, אם הוא יסמן את האיקס במקום הנכון או במקום הלא נכון.
דוד רותם: האם אתם מסכימים שכאשר אדם זומן לדיון ויש אישור מסירה, כשהוא זומן לתאריך מסוים, שאנו נטיל עליו חזקה שהוא יודע מה נגזר עליו באותו יום?
גיל שפירא: לא.
גיל שפירא: אני יכול להסכים שיוכלו אולי להטיל עליו קנס.
דוד רותם: למה לא? תסביר לי.
דוד רותם: למה כאשר מזמינים אותי לבית-המשפט - - -
גיל שפירא: משום שזה לא יכול להיות תחליף לידיעת גזר-הדין, כי אולי הוטל עליו קנס, אולי הוטל עליו מאסר על תנאי, אולי הוטלה עליו סדרה אחרת של עונשים.
דוד רותם: ברגע שהוא יודע שנקבע לו דיון ליום מסוים והוא מחליט לא להתייחס לכך ולא להגיע, שיבוא יומיים אחר-כך וישאל מה היה גזר-הדין.
דוד רותם: אם הוא לא שואל, אני אומר: אדוני, זה כנראה לא מעניין אותך, אבל אתה יודע שבאותו יום נגזר דינך.
גיל שפירא: יש השלכות אחרות לעניין גזר-הדין בהקשר של ענישה, וגם השלכות כלכליות.
גיל שפירא: אותו אדם לא יודע, לא קיבל הודעה, לא הפקיד את רישיונו.
גיל שפירא: הוא נוהג בלי כיסוי ביטוחי ואם יהיה מעורב בתאונה המדינה תשלם.
גיל שפירא: הדברים הללו בעייתיים מאוד.
גיל שפירא: אדם חייב לדעת בפועל, לא בכוח.
דוד רותם: ברגע שהוא יודע שנקבע לו תאריך לדיון ובאותו יום יינתן גזר-דינו גם אם לא יתייצב, החובה לבדוק מה נקבע בגזר-הדין עוברת אליו.
גיל שפירא: זה עדיין ידיעה בכוח, לא בפועל.
דוד רותם: שיבדוק.
גיל שפירא: לכן אני אומר, אין שום בעיה.
גיל שפירא: למה עלינו להסכים למצב שאדם לא מתייצב למשפטו?
גיל שפירא: כפי שקורה בתיק תקיפה או בתיק היזק בזדון או בכל תיק אחר, אם אדם לא מגיע בית-המשפט מוציא צו הבאה ומביאים אותו.
גיל שפירא: כך ייעשה גם במקרה הזה.
דוד רותם: אין שום סיבה שזה ייעשה גם בעבירה אחרת.
גיל שפירא: אבל זה נעשה.
דוד רותם: אנחנו בסך הכול 4 חודשים בכנסת הזאת, ואני יושב-ראש הוועדה בסך הכול 3 חודשים.
גיל שפירא: אבל למה להתחיל עם עבירות התעבורה?
דוד רותם: כי אלה העבירות הכי מסוכנות.
דוד רותם: כל אימת שאנו קוראים על תאונה איומה, פתאום מתגלה לנו שהאיש הזה נוהג בשלילה או שאף פעם לא עבר טסט.
דוד רותם: אותי זה מזעזע.
דוד רותם: אדם שעבר עבירה והוזמן לבית-המשפט ולא התייצב, מבחינתי יודע מה נגזר עליו.
דוד רותם: אגב, במשפט האזרחי באותו יום מתחיל מועד הערעור שלו.
גיל שפירא: לכן יש הבדל בין משפט אזרחי למשפט פלילי, גם מבחינת התוצאה.
גיל שפירא: אני מסכים כמעט עם כל מה שאדוני אמר.
גיל שפירא: כאן אנחנו מגיעים לשורה התחתונה.
גיל שפירא: הדברים האלה בנפשנו והם חמורים מאוד.
גיל שפירא: לכן אסור למדינה להתפרק מהסמכות שלה ומן ההכרח שחל עליה לבצע גזרי-דין ולהיות אחראית להם.
גיל שפירא: המדינה לא יכולה "להפריט" את מסירת גזרי-הדין לידיים אחרות.
דוד רותם: מי מפריט אותם?
אופיר פינס-פז: מה היא עושה היום?
דוד רותם: היא אומרת: אדוני, דע לך שאם לא תופיע למשפט ייגזר דינך.
גיל שפירא: ההצעות שלפנינו משמעותן בעצם הפרטה.
גיל שפירא: עמד על כך חבר הכנסת מיכאלי כאשר דיבר על הנוהג שהיה קיים כאשר המסירה התבצעה באמצעות בתי-המשפט, שזאת בעצם הדרך היחידה שיכולה להבטיח את המסירה.
גיל שפירא: נכון שיש לכך משמעות כלכלית, אבל אני סבור שזה לא יעלה הרבה יותר מאשר לשלוח את ההודעות באמצעות חברת דואר ישראל, וצריך עוד לדבר עם חברת הדואר.
גיל שפירא: התקשרתי לדואר בשבוע שעבר לקראת הדיון היום, ביקשתי לברר על מקרה בדיוק כפי שתיאר חבר הכנסת מיכאלי, של הודעת דואר שהושארה בביתי.
גיל שפירא: במשך שבועיים לא הייתי בבית, הייתי במילואים, והדואר כמובן הוחזר וכבר סומן כ'לא נדרש'.
גיל שפירא: התקשרתי לדואר ורציתי לברר.
גיל שפירא: אמרתי: הנה, בדיוק המקרה.
גיל שפירא: אני בתום-לב מוחלט רוצה לברר את העניין, רוצה לדעת מי הדוור ומתי הוא בירר כדי שאוכל להגיש בקשה, לקחת ממנו תצהיר, להעיד אותו, לחקור אותו, הכול.
גיל שפירא: מסתבר – וגם הציג את זה כאן ממלא מקום מנכ"ל חברת דואר ישראל – שחברת הדואר לא מסוגלת לתת את השירות הזה, לתת לנמען את המידע, את השירות, כדי שהוא יוכל בבוא העת להתמודד עם הטענה הזאת.
אופיר פינס-פז: לא קיבלת שתי הודעות?
גיל שפירא: קיבלתי, אבל לא הייתי בבית והדואר חזר.
שגית שועלי: אם במשך 14 הדואר לא נדרש, מחזירים.
הרצל בר-מג: בחודשי הקיץ, יולי ואוגוסט, אנחנו מאריכים ל-30 ימים.
דורית ואג: גם בחגים זה צריך להיות כך.
גיל שפירא: עכשיו אנחנו יכולים להתווכח על החגים ועל יולי-אוגוסט, או אם יש בעיה בישוב מסוים.
גיל שפירא: אנחנו כבר שומעים שיש בעיה עם חצי מיליון אזרחים.
גיל שפירא: בכלל הרעיון של הייעוץ המשפטי, שאם זה עובד ציבור ימסרו את זה לממונה שלו – אז מנכ"ל משרד הבריאות יצטרך לרדוף אחרי כל רופא ב"יוספטל" באילת כדי למסור לו את גזר-הדין והוא יהיה אחראי לזה?
גיל שפירא: או מזכיר ועד הישוב יהיה אחראי?
גיל שפירא: אנחנו מכירים מה קורה בוועדי היישוב הללו עם כל הסכסוכים הפנימיים וכולי, וכן מסר לו, ולא מסר לו.
גיל שפירא: אי אפשר.
גיל שפירא: המדינה לא יכולה להתפרק מסמכותה ומחובתה לבצע כהלכה גזרי-דין.
גיל שפירא: אם זה דורש שהמדינה, שהנהלת בתי-המשפט לצורך העניין, או המשטרה, או כל גוף אחר שייקבע יתקשר במכרז מסודר לבצע מסירות משפטיות מתועדות ומסודרות כדין אז כך צריך להיות.
גיל שפירא: אי אפשר להסתפק בפחות מזה.
גיל שפירא: כל דבר שמותיר את הפתחים שעליהם שמענו כאן
גיל שפירא: גם מחברת הדואר וגם מחבר הכנסת פינס-פז, לא יכול להישאר על כנו ולא יכול להתאפשר, כי אחרת תהיה כאן פיקציה.
גיל שפירא: הפיקציה הזאת תביא לכך שאדם יהיה אחראי, אנחנו נראה אותו כאחראי, אבל בפועל הוא לא יידע, ובפועל יותר אנשים ינהגו בפסילה ויסכנו את הציבור מאשר להיפך.
אופיר פינס-פז: אבל לא ראית את ההצעה.
אופיר פינס-פז: הצענו כאן התמודדות עם מסירת הדואר.
אופיר פינס-פז: לא זרקנו את הבעיה.
גיל שפירא: בהצעות הכתובות.
גיל שפירא: אמר כאן ממלא מקום מנכ"ל חברת הדואר שהם שמעו על ההצעה הזאת רק לאחרונה.
גיל שפירא: אולי אפשר לדבר איתם ולקבל קצת יותר פרטים ולגבש איזה מנגנון אחר.
אברהם מיכאלי: או לחילופין להחזיר את זה לבתי-המשפט כפי שעשו לפני 20 שנה.
אברהם מיכאלי: אם זכור לי, בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב היה אגף שלם של הודעות.
גיל שפירא: נכון, חלקו עדיין קיים.
גיל שפירא: יש לי קושייה נוספת לחברת דואר ישראל.
גיל שפירא: נחדד את הסוגייה של תאי הדואר, שחלקם מושכרים וחלקם משמשים כשיטת חלוקה.
גיל שפירא: אנשים מקבלים הודעות, מגיעים לסניף הדואר ונאלצים לעתים להמתין שעות כדי להוציא דואר רשום.
גיל שפירא: גם זה חלק מן השירות שלכם.
גיל שפירא: עליכם לתת פתרון לאזרח תמים שרוצה להוציא דואר רשום ולא יכול, ובמשך שעות רבות הדואר לא פתוח.
הרצל בר-מג: אתה צודק לחלוטין.
הרצל בר-מג: ניסינו להכניס לפני כמה שנים מכשירים אוטומטיים שאליהם מגיע הנמען וחותם על משטח אלקטרוני.
הרצל בר-מג: הוא מקיש קוד שהוא מקבל, נפתח לו תא והוא מקבל את הדואר הרשום.
הרצל בר-מג: המכשירים האוטומטיים האלה מופעלים היום אמנם, אבל לצערי לא לדואר רשום אלא לחבילות ולדברי דואר גדולים בלבד, אבל הם לא ממלאים את ייעודם משום שעד כה לא הצלחנו לקבל אישור רגולטורי לצורת החתימה הזאת.
הרצל בר-מג: מעורבים כאן שני משרדים – משרד התקשורת ומשרד המשפטים – ואחרי החגים נקבע דיון נוסף.
הרצל בר-מג: אני מקווה מאוד שנצליח לפתור את הבעיה הטכנולוגית-משפטית הזאת.
הרצל בר-מג: אם זה יקרה, נוכל בהחלט להקל על הציבור.
אברהם מיכאלי: אבל בינתיים יש לנו בעיה.
אברהם מיכאלי: אני מבקש לשמוע את נציגי הנהלת בתי-המשפט, מה אתם לוקחים חזרה לאחריות
אברהם מיכאלי: כם כדי שגזרי-הדין יימסרו לנמענים?
מלכה צדקה: בתי-המשפט שולחים הודעות, גם זימונים למשפט וגם כתבי אישום באמצעות דואר רשום.
מלכה צדקה: כאשר הדואר הרשום חוזר אלינו כ'לא נדרש' אנו מוציאים פקיד משלנו, או לחילופין המשטרה לוקחת את זה על עצמה באמצעות הסיור.
מלכה צדקה: מן הסתם הם מכירים את האזור, מכירים את האנשים ומבצעים מסירה.
מלכה צדקה: בית-המשפט לא ייתן לעולם גזר-דין מבלי שיהיה אישור מסירה.
מלכה צדקה: ברגע שיש אישור מסירה לדיון, רק אז פונה השופט לתת את גזר-הדין כי בתעבורה ניתן לתת גזרי-דין בהיעדר הנאשם, אלא אם כן החוק ישונה.
מלכה צדקה: בינתיים זה כך.
מלכה צדקה: לגבי המצאות של גזרי-דין – נרצה מאוד לאמץ את הפתרון, שכאשר חוזר אישור המסירה מדואר ישראל כ'לא נדרש' גם מסירת גזר-הדין תתבצע באמצעות המשטרה.
אופיר פינס-פז: למה אתם לא עושים את זה?
מלכה צדקה: נעשה גם את זה, אין שום בעיה.
אברהם מיכאלי: אבל למה אתם לא עושים את זה עכשיו?
אברהם מיכאלי: מה מפריע לכם לעשות את זה עכשיו?
אברהם מיכאלי: יש 5,000 דברי דואר שבינתיים תלויים באוויר.
מלכה צדקה: אני לא רוצה להתחייב על משהו שאני לא יודעת.
מלכה צדקה: אני יודעת שיש בתי-משפט שכן עושים את זה.
מלכה צדקה: ייתכן שבאזורים מסוימים אין פקידים של בית-המשפט ואז המשטרה מבצעת.
מלכה צדקה: את הניואנס הקטן הזה צריך לבדוק.
אופיר פינס-פז: אפשר לקבוע את הנוהל שלכם בחוק.
אופיר פינס-פז: ברוך-השם יש נוהל, רק נקבע אותו כחובה ולא כרשות.
אופיר פינס-פז: יוצא מן הכלל.
אופיר פינס-פז: לא ידעתי את זה.
הרצל בר-מג: אגב, אפשר לשלוח רק את אלה בשירות השליחים שלנו.
אופיר פינס-פז: נדון על כך בהכנה לקריאה השנייה והשלישית.
אברהם מיכאלי: מבחינה פרקטית אתם כן בנויים היום להוציא את דברי הדואר הלא נדרשים עם פקידי בית-המשפט.
מלכה צדקה: בוודאי.
מלכה צדקה: יש לנו פקידים משלנו.
אברהם מיכאלי: או גורם חלופי לבית-המשפט.
מלכה צדקה: זה למעשה התביעה.
מלכה צדקה: אנחנו עושים את זה באמצעות התביעה, על-ידי שוטרי הסיור.
אברהם מיכאלי: מבחינת קבלת אישור מסירה כדין, זה מספק?
מלכה צדקה: כן.
אברהם מיכאלי: אם כך, יש לנו בינתיים פתרון.
אופיר פינס-פז: יש פתרון, אך צריך לעגן אותו בחקיקה.
חנן אהרון: חבר הכנסת פינס-פז, אולי תוכל להוסיף להצעת החוק שלך.
חנן אהרון: אינני מבין את ההבחנה בין הפסילות.
חנן אהרון: הצעת החוק מדברת על פסילות של בית-המשפט.
נעמה מנחמי: מה שהטריד אותנו בפסילה על-ידי שיטת הנקודות, שאין מפגש של האזרח עם שוטר, לדוגמה.
נעמה מנחמי: יכול להיות מצב תיאורטי שעברתי 3-4 עבירות, כמה שצריך לצורך שיטת הנקודות.
נעמה מנחמי: אני לא מספיק מעורה בכך.
נעמה מנחמי: נניח שנסעתי נורא מהר מאילת ועד הצפון ובדרך עברתי פעמיים ברמזור אדום ו-4 פעמים נסעתי במהירות גבוהה מדי, אבל לא שמתי לכך לב.
נעמה מנחמי: קיבלתי 4 דוחות בתוך תקופה מסוימת.
נעמה מנחמי: לא פגשתי שוטר.
נעמה מנחמי: אם כל גזרי-הדין, אם כל הנקודות הללו נשלחו לכתובת לא עדכנית ולא ראיתי את זה ייתכן ששללו לי את רישיון הנהיגה ואני אפילו לא מודעת לכך מאחר שלא קיבלתי שום מכתב.
חנן אהרון: גם הדוחות בעקבות צילומים של משטרת ישראל, גם שם אין שוטר.
חנן אהרון: אם נסעת בכביש בגין ובאותו יום קיבלת 3 פעמים דוחות על נהיגה במהירות 120 קמ"ש, מדובר על אותו דבר.
חנן אהרון: זה אותו גזר-דין, אותו דבר.
חוה ראובני: נקודות נרשמות בעקבות הרשעות.
חוה ראובני: אדם קיבל דוח ברירת משפט, עבר הזמן לשלם את הקנס וזה קרה לפחות 4 פעמים – בפחות מ-4 פעמים לא מגיעים לפסילה – רק אז ניתן לצבור נקודות ולהגיע לפסילה.
חוה ראובני: אם זה לא היה באותו יום אז בדרך יהיו אמצעי תיקון נוספים.
חוה ראובני: על כל הודעה כזאת כתוב כמה נקודות היא מחייבת.
נעמה מנחמי: נניח שכל ההודעות הגיעו לכתובת לא נכונה.
חוה ראובני: אם כל ההודעות הגיעו לכתובת לא נכונה, יש להניח שיש בעיה בכתובת ואנחנו חיים מפי הכתובות.
חוה ראובני: אנחנו מקבלים עדכון אוטומטי שבועי ממשרד הפנים.
נעמה מנחמי: נניח שהכתובת שלי מעודכנת, אבל אני גרה בישוב ערבי ושם דברי הדואר מומצאים לבעל המכולת.
נעמה מנחמי: במקרה "שפר עליי מזלי" ובעל המכולת מסוכסך אתי, אז הוא לא מעביר לי את הדואר שלי.
נעמה מנחמי: השורה התחתונה, שיש הרבה מאוד אזרחים במדינה, ולא רק בישובים הערבים אלא גם בכל מיני ישובים קהילתיים שלא מקבלים את דברי הדואר.
נעמה מנחמי: ברור לנו שיש קושי אמיתי, לא רק באשר לשאלה האם אדם עדכן את הכתובת שלו או לא.
נעמה מנחמי: גם אם עדכנתי את הכתובת, עדיין יתכן שהמכתב לא הגיע.
חוה ראובני: זה נכון לא רק בהכרח לגבי שיטת הניקוד.
חוה ראובני: זה נכון באותה מידה לגבי כל מכתב רשום.
חוה ראובני: לכן אנו לא רואים סיבה לקבוע דין שונה לפסילות על-פי ניקוד.
גיל שפירא: אבל זה גזר-דין.
גיל שפירא: יש הבדל כאשר מדובר בגזר-דין.
חוה ראובני: אבל בשני המקרים אלה פסילות שהפרתן היא עבירה של נהיגה בזמן פסילה; שתיהן פסילות שהתוצאה שלהן היא שלילת כיסוי ביטוחי; אפילו דבר קטן שלא רבים יודעים, שמי שמקבל החזקת רכב והרישיון שלו נשלל לא רשאי להחזקת רכב באותה תקופה שרישיונו שלול.
חוה ראובני: יש לזה אותן תוצאות משפטיות בדיוק.
חוה ראובני: מכיוון שכולנו חיים עם אותן כתובות – אני מקווה שהנהלת בתי-המשפט חיה כמונו מהכתובות של משרד הפנים – וחובת עדכון כתובת חלה על אזרח, אני לא רואה סיבה להבחין.
אברהם מיכאלי: אנחנו מעוניינים להגיע כאן לאותה תוצאה אבל מבלי להפר את הבסיס של זכויות האזרח.
אברהם מיכאלי: עלינו לפתור את בעיית המסירוֹת, גם במקרים כפי שאת מתארת.
אברהם מיכאלי: אין הבדל בין גזרי-דין ובין - - -
חוה ראובני: היא הנותנת.
חוה ראובני: אנחנו רואים אותם בחבילה אחת.
אופיר פינס-פז: אנחנו לא יכולים לראות אותם בחבילה אחת, לפחות לא בהכנה לקריאה הראשונה.
אופיר פינס-פז: אני מצטער.
אופיר פינס-פז: תציעו הצעות חוק.
אופיר פינס-פז: מישהו הפריע לכם?
אופיר פינס-פז: זאת הצעת חוק פרטית שלי.
אופיר פינס-פז: אני לא רוצה את זה בפנים.
אופיר פינס-פז: זה מורכב ומסובך.