GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריצ'רד רוברטס: יש מספיק בעיות בדין הישראלי, בחוק החברות למשל, שאנשים מעדיפים לייסד פירמות וחברות, לעשות עסקים, אנחנו קוראים יזרעאלי אפילייטד, ומשתמשים בדין זר בגלל שחוק החברות בישראל הוא מסורבל מדיי.
ריצ'רד רוברטס: אנחנו לא רוצים לעודד את הדברים האלה ואין שום סיבה שכנסת ישראל דווקא תעודד שימוש בחוק הזר במדינת ישראל.
דוד רותם: אני לא מעודד שימוש בחוק הזר.
ריצ'רד רוברטס: זה מה שאתם עושים.
דוד רותם: לא, זה לא נכון.
דוד רותם: זאת הפחדה שעורך-דין פרסקי התחיל בה אתמול שהיא בכלל לא קיימת.
אופיר פינס-פז: הוא צודק בדבר אחד.
אופיר פינס-פז: החוק הזה יכניס פנימה פירמות זרות שיהיה אסור להן לעסוק בדין הישראלי אלא רק בדין הזר ואין ספק, וצריך לומר את הדברים באופן אמיתי, שכתוצאה מהתהליך הזה יהיה הרבה יותר שימוש בדין זר מאשר בדין הישראלי בנושאים מסוימים.
אורן פרסקי: לכן אנחנו רוצים לשמור את זה למקרים שיש זיקה לגיטימית.
דוד רותם: אין שום סיכוי בעולם שיחילו על איזשהו נושא את הדין הזר משום ששני הצדדים יודעים שאם אחר כך הם צריכים להתדיין עליו, אז או שהם יתדיינו בחוץ לארץ וזה מייקר להם מאוד או שהם יצטרכו להוכיח את הדין הזר בישראל שזאת בעיה עוד יותר גדולה.
אורן פרסקי: ברגע שיש פירמות גדולות שפועלות, תהיה זליגה.
יובל וולמן: אנחנו קצת מאבדים את הכיוון של החוק.
יובל וולמן: כל הרציונל של החוק היה מנקודת מבטו של הלקוח.
יובל וולמן: אנחנו רוצים לאפשר ללקוח לקבל את השירות הטוב ביותר, את הייעוץ בדין הזר המקצועי ביותר, במחיר שנראה לנו הכי נכון, שזה מחיר תחרותי, שיש תחרות הוגנת בין עורכי-דין ישראלים לעורכי-דין זרים ככל שמדובר בדין הזר.
ציפי חוטובלי: אם כרגע יש לי עסקה מורכבת שאני מביאה לצורך אותה עסקה עורך-דין צרפתי ועורך-דין אמריקאי שייעצו לי, יש עם זה איזושהי בעיה?
יובל וולמן: אנחנו רוצים להסדיר את מה שהרגע תיארת.
קריאה: על המצב המשפטי היום את שואלת?
קריאה: הוא לא ברור.
יובל וולמן: אנחנו רוצים להסדיר אותו.
דוד רותם: את יכולה לקבל רק חוות דעת.
יובל וולמן: את יכולה להתייעץ ולקבל חוות דעת.
סיגל קוגוט: חוות דעת לעומת כתיבת מסמך משפטי.
דוד רותם: הם לא יכולים לנסח לך את ההסכם.
סיגל קוגוט: לתת חוות דעת.
אורן פרסקי: תאר לך מקרה ללא זיקה, לא צריכים בכלל חוות דעת.
אורן פרסקי: אין מה לשאול אותו כי זה לא שייך בכלל.
אורן פרסקי: זה אבסורד.
יובל וולמן: נקודה שנייה.
יובל וולמן: קודם נדהמתי לשמוע את הטיעון של לשכת עורכי-הדין.
דוד רותם: אתה רוצה לענות משהו?
דוד רותם: קומפלימנטים אחרי הישיבה.
יובל וולמן: רציתי להעיר שהחשש מהשתלטות הדין הזר על העסקאות בישראל נראה לי קצת מוגזם גם מהטעמים של ייקור עלויות כמו שציין יושב-ראש הוועדה וגם אני מסכם את נקודת המבט של הלקוח.
יובל וולמן: נאמר כאן קודם שאם יש בעיה בחוק החברות הישראלי, אנחנו רק נעודד אותם לצאת החוצה לחוקים זרים.
יובל וולמן: אם יש בעיה בחוק החברות הישראלי, צריך לתקן את חוק החברות ולהפוך אותו לאטרקטיבי ולא לפתור את זה דרך החוק הזה.
ריצ'רד רוברטס: אתם התחלתם בכיוון הלא נכון.
ריצ'רד רוברטס: קודם תסדירו את האפשרות לעשות עסקים בישראל כמו שצריך.
יובל וולמן: אנחנו עובדים גם על זה וגם על זה.
ריצ'רד רוברטס: אתם מזניחים את הצד הישראלי.
אופיר פינס-פז: מישהו יכול לתת לחברי הכנסת שצריכים בסוף להצביע ולהכריע מה הוא נתח השוק היום שעליו מדובר?
אופיר פינס-פז: יש כאן איזשהו נתח שוק.
יובל וולמן: פוטנציאלי?
אופיר פינס-פז: פוטנציאלי.
אופיר פינס-פז: נתח שוק שעלול לזלוג.
אופיר פינס-פז: מישהו עשה בדיקה בפירמות הישראליות?
אופיר פינס-פז: המחלקות האלה במשרדים הגדולים, מה נפח הפעילות שלהן?
אופיר פינס-פז: מה המשמעות של הדבר הזה?
אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים לדעת.
יובל וולמן: השבנו לשאלה דומה בתחילת הדיון לפני יומיים ואמרנו שסקר אמפירי על הביקוש להסדרים שקיימים כאן לא ביצענו.
יובל וולמן: אנחנו כן קיימנו שורה של שיחות ופגישות כדי להבין האם זה קיים גם בחוץ לארץ וגם בארץ, וזיהינו את הצורך בשיחות שלנו עם עורכי-דין זרים בחוץ לארץ, בלונדון, בניו-יורק ובישראל, וזיהינו את הצורך הזה.
יובל וולמן: אני מוסיף ואומר שכל מה שאנחנו עושים כאן זה להסדיר לפי דעתי בצורה מאוד מאוזנת, לתת פלטפורמה להתפתחות הזאת של השוק.
יובל וולמן: הרבה פעמים כאשר אתה מסיר חסמים כלכליים, אתה לא יודע בדיוק איך זה יתפתח, אבל אתה יודע שאם החסם הוא באמת חסם, צריך להסיר אותו ולתת לכוחות השוק לפעול.
יובל וולמן: אנחנו חושבים שההצעה כאן מאוד מאוזנת והסרת חסם היא לא גסה.
יובל וולמן: מעמדו של עורך-הדין הישראלי נשמר.
ריצ'רד רוברטס: איזה אבסורד.
ריצ'רד רוברטס: אנחנו נתייעץ עם עורכי-דין בחוץ לארץ.
יובל וולמן: היו ישיבות עם לשכת עורכי-הדין.
דוד רותם: עד כאן.
דוד רותם: תקרא בבקשה את הזיקות.
23591: (א) אחד מהצדדים הוא תושב או אזרח של מדינה זרה או תאגיד שהתאגד מחוץ לישראל.
23591: את סעיפים קטנים (ב) ו–(ג) נשפץ בעקבות הערת משרד המשפטים.
23591: הניסוח עוד יעבור עיבוד, אבל זה הכיוון.
23591: (ג) מדובר בפעולה ביחס לתאגיד שהתאגד מחוץ לישראל או ביחס לנכס המצוי מחוץ לישראל.
23591: אלה החלופות.
סיגל קוגוט: הוועדה רוצה להביא שתי גרסאות להצבעה?
דוד רותם: הוועדה תחליט.
דוד רותם: מחר, כאשר נבוא להצבעה, נחליט על מה אנחנו מצביעים ואיך אנחנו מצביעים.
23591: בעמוד 5 מוצגות שתי אפשרויות.
23591: בעקבות ההערה של היושב-ראש אתמול לגבי היכולת של עורכי-דין זרים לקבל פיקדונות ולהיות נאמנים, יצרנו כאן שתי חלופות ואחרי שיג ושיח שהיה לנו עם משרד המשפטים הגענו למסקנה שהאפשרויות האלה צריכות להיות לא במסגרת ההגדרה של מה מוגדר כעניין משפטי, מה היקף הפעילות, אלא כסעיף נפרד בחוק.
23591: כאן בעצם צריכים להציג את שתי החלופות.
23591: החלופה הראשונה אומרת שעורכי-דין זרים לא יוכלו בכלל לקבל פיקדונות או להחזיק סכומים בנאמנויות.
ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים להבין מה היתרון הגדול שבהצעת החוק הזאת ולא מצליחים.
קריאה: סוף סוף יש מי ששואל את השאלה הנכונה.
דוד רותם: לא נעים לי להגיד, אבל זה בגלל שחברת הכנסת חוטובלי לא הייתה כאן לא שלשום ולא אתמול.
ציפי חוטובלי: ידעתי שבסוף זה יגיע לזה.
דוד רותם: בוודאי שזה יגיע לזה.
דוד רותם: את באה אחרי שלושה ימים שאנחנו דנים בחוק הזה ואת אומרת שאת לא מבינה.
דוד רותם: היה כאן אתמול מנכ"ל משרד האוצר שהסביר לנו, יובל הסביר לנו ביום שני, וישבנו ארוכות והסבירו לנו כל סעיף וסעיף.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת לוין דווקא היה כאן ועדיין לא מבין.
דוד רותם: חבר הכנסת לוין מבין טוב מאוד מה המטרה של החוק הזה.
דוד רותם: תאמיני לי שהוא מבין טוב מאוד.
ציפי חוטובלי: לא שאלתי מה המטרה אלא שאלתי מה היתרון.
דוד רותם: הוא גם מבין מה היתרון של החוק.
ציפי חוטובלי: למה הוא טוב ליהודים.
דוד רותם: גם את זה הוא מבין.
דוד רותם: יש לו רק בעיה אחת, למה הוא לא טוב לכל היהודים.
יובל וולמן: דרך אגב, אני חושב שהיחיד שיש לו סיבה לתמוך בחוק הזה זה חבר הכנסת בן-ארי כי זה פותר את הבעיה של המשפט העברי שפה נחשב לדין זר.
דוד רותם: אם כך, יש כבר שלושה שיכולים לתמוך בחוק הזה, חברי הכנסת בן-ארי ופינס, ואני.
דוד רותם: אני מניח שלמרות ההסתייגויות של חבר הכנסת פלסנר, הוא יצא מההצבעה.
יוחנן פלסנר: המחנה שלי גדל כאן.
יריב לוין: הטילו עלי להזעיק את הקואליציה להצבעות.
דוד רותם: למה אני צריך את הקואליציה בהצבעות?
יריב לוין: גם אני לא הבנתי, אבל אלה העובדות.
יוחנן פלסנר: אתה הפכת להיות החוליה החלשה בקואליציה.
ציפי חוטובלי: אולי אתה גם נגוע בניגוד עניינים, כי אתה גר בשטח שהוא מחוץ לגבול.
דוד רותם: אני לא עורך-דין ישראלי ולא עורך-דין זר.
דוד רותם: אני הפקדתי את הרשיון.
ציפי חוטובלי: לא, אתה מתנחל.
דוד רותם: אהבתי את התקופה הזאת יותר מאשר את התקופה של היום.
23591: החלופה הראשונה, צריך להבין את המשמעות שלה.
23591: החלופה הראשונה אומרת שעורך-דין זר לא יוכל לקבל פיקדונות או להחזיק כספים בנאמנות.
23591: צריך להבין שבעצם כיום אין שום מגבלה על כל אדם.
23591: לא צריך להיות עורך-דין ולא צריכה להיות השכלה משפטית אלא הוא יכול להחזיק בנאמנות כספים ולקבל פיקדונות.
סיגל קוגוט: לכן אנחנו תומכים בגרסה ב'.
דוד רותם: אנחנו דיברנו על גרסה ב'.
ריצ'רד רוברטס: זה לא מדויק.
ריצ'רד רוברטס: על פי חוק איסור הלבנת הון, יש דברים שעורך-דין יכול לעשות ואחרים לא יכולים לעשות זאת.
ריצ'רד רוברטס: לדוגמה, אני יכול להציג 300 אלף שקלים בחשבון נאמנות מבלי לזהות את הנהנה כאשר כל אחד אחר לא יכול לעשות את זה.
ריצ'רד רוברטס: יש הבחנה.
דוד רותם: זה בגלל חיסיון עורך-דין-לקוח.
אורן פרסקי: אין שום רבותה שדווקא להחזיק פיקדונות שיהיה עורך-דין זר.
סיגל קוגוט: אבל כל אדם יכול להחזיק פיקדון.
סיגל קוגוט: למה להפלות אותו לרעה?
דוד רותם: עורך-דין פרסקי, אתה הופך יותר ויותר את הטיעונים שלך לטיעונים גילדאיים אמיתיים.
דוד רותם: אתה יוצא מהמהות ואתה הופך לגילדאי.
דוד רותם: אני מנהל משא ומתן עם עורך-דין זר, ואני אומר שאני רוצה לחשוב שבועיים אבל כדי להוכיח את רצינותי אני מפקיד אצל עורך-הדין כסף.
דוד רותם: לכן צריך את עורך-הדין הזר כי הוא מנהל את המשא ומתן.
דוד רותם: שום דבר אחר לא.
שמעון שי לפיד: גורם זר אתה מתכוון, לא עורך-דין זר.
דוד רותם: לא, עורך-דין זר.
דוד רותם: יש עורך-דין זר שמנהל בשבילי משא ומתן, ואני מפקיד אצלו את הכספים.
אורן פרסקי: אני חושב שזה מסכן את הציבור ללא צורך.
דוד רותם: מה מסכן את הציבור עכשיו?
דוד רותם: הכסף בארץ.
דוד רותם: מה הוא מסכן את הציבור?
דוד רותם: זה גילדאי פרופר.
דוד רותם: זאת טענה גילדאית.
אורן פרסקי: באים לתקן דבר שאיננו טעון שום תיקון.
דוד רותם: הוא טעון תיקון.
אורן פרסקי: אין בו צורך.
דוד רותם: הסיכון קיים גם אצל עורכי-דין ישראלים.
יוחנן פלסנר: גם ביבוא ויצוא באופן כללי יש סכנה לציבור.
דוד רותם: סכנה לציבור יש גם אצל עורכי-דין ישראלים.
דוד רותם: אני יכול להראות לך פסיקה לא קטנה.
אורן פרסקי: אני מכיר.
דוד רותם: אז הסיכון ממילא קיים.
דוד רותם: כאן לפחות אני מבטיח שזה יישאר בארץ, אז אני אוכל לעשות מעקב אחרי הכסף.
אורן פרסקי: זה צעד בכיוון הנכון?
אורן פרסקי: אני חושב שחלופה א' טובה יותר.
דוד רותם: כל החוק הוא לא בכיוון הנכון.
דוד רותם: זה עניין אחר.
23591: אני רוצה להדגיש שהחלופה השנייה, במידה שתתקבל, היא לא תוגדר כחלק מהגדרת המונח שירות משפטי אלא היא תופיע כאיסור נפרד שבו אנחנו מכוונים ומורים לעורך-הדין הזר שכן מקבל פיקדונות או מחזיק כספים בנאמנות שהוא יכול לעשות את זה רק בתאגיד בנקאי, כאשר הכוונה תאגיד בנקאי ישראלי.
דוד רותם: אני רוצה שיהיה ברור שהוא חייב להחזיק את הכסף בפיקדון והוא לא יכול להחזיק אותו בכספת.
דוד רותם: אני לא מוכן שעורך-דין זר יחזיק את הכסף בכספת.
דוד רותם: הוא חייב להחזיק אותו בפיקדון בבנק.
דוד רותם: אם לא סיימתם את ההתייעצות, אני מוכן לעשות הפסקה של חמש דקות.
דוד רותם: חמש דקות הפסקה.
דוד רותם: אני מחדש את הישיבה.
יובל וולמן: יש לנו בקשה לגבי שר המשפטים בהסכמת שר האוצר או שר האוצר בהסכמת שר המשפטים.
יובל וולמן: יש לזה מבחינתנו משמעות ואנחנו מבקשים שהות עד היום אחר הצהרים כדי להודיע לוועדה אם זה יהיה שר האוצר בהסכמת שר המשפטים או שר המשפטים בהסכמת שר האוצר לעניין התקנות של הביטוח.
דוד רותם: אתה אומר לי שאני לא יכול להצביע עכשיו.
יובל וולמן: אני הבנתי שאתה לא מצביע בשעה הקרובה.
דוד רותם: אמרתי שברגע שיהיה לי רוב בחדר הזה להצבעה, אני מצביע.
דוד רותם: לפני ההצבעה אתם תאמרו לי מה עמדתכם.
דוד רותם: אנחנו באפשרות ב'.
דוד רותם: מה זאת אומרת אפשרות ב'?
סיגל קוגוט: אפשרות ב' על הפיקדונות ונביא להצבעה שתי גרסאות על הזיקות או לא זיקות, אבל פיקדונות כן, עם חובה להפקיד את הכספים בחשבון בנק ישראלי.
יוחנן פלסנר: הפתרון הוא שהכספים יופקדו בארץ?
23591: הנושא האחרון שנשאר פתוח הוא הנושא של אופן התעסוקה ואופן הפעילות של עורכי-הדין הזרים כאן.
סיגל קוגוט: הפירמות.
23591: מדובר בעצם על כל סימן ד' של החוק בעמוד 14.
23591: למעשה בנקודת הפתיחה היו שתי הצעות מנוגדות.
23591: ההצעה של משרד האוצר, שזה הנוסח שהוגש לוועדה, היא הדגם הקיצוני לצד אחד.
23591: דהיינו, דגם שאומר שעורכי-דין זרים יוכלו לפתוח כאן שלוחות והשלוחות האלה יוכלו לפעול בצורה מלאה בישראל ביחד עם עורכי-דין ישראליים, בשותפות, בשכירות, בכל אופן שהוא, ללא שום הגבלה.
קריאה: לא, עם המגבלות שמצוינות.
23591: המגבלות הן על עורכי-הדין הישראליים ולא על עורכי-הדין הזרים.
23591: מצד שני, כנקודת פתוחה, יש בקשה של לשכת עורכי-הדין שביקשה בנייר עמדה ראשוני שלה.
יוחנן פלסנר: דרך אגב, זה המודל של למשל משרד קליפורד צ'אנס בניו-יורק שפתח משרד ענק בלונדון.
יוחנן פלסנר: כך זה עובד?
יוחנן פלסנר: זאת השיטה?
23591: במסמך שהכין מרכז המחקר והמידע של הכנסת הייתה התייחסות מסוימת לנקודה הזאת.
23591: לפי מה שהבנתי במדינות שנבדקו – אוסטרליה, ארצות-הברית ואנגליה – יש אפשרות לשותפויות בינלאומיות בין פירמות שונות ממדינות שונות.
23591: זה קיים.
23591: מצד שני, העמדה הקיצונית לצד השני שהציגה לשכת עורכי-הדין, לפחות בנייר עמדה ראשוני שהיא הגישה לוועדה, זה בעצם למנוע את האפשרות שפירמות זרות יוכלו לפתוח כאן משרדים אלא לאפשר את הפעילות של עורכי-דין זרים רק במסגרת של שכירים בתוך משרד ישראלי.
אורן פרסקי: או בחברה.
23591: בשיג ושיח שהיה לנו בימים האחרונים עם כל הגורמים, עלו עוד שתי חלופות אפשריות והייעוץ המשפטי ניסח לוועדה עוד שתי חלופות ביניים, בין שתי ההצעות הראשוניות האלה.
23591: החלופה הראשונה אומרת שעורכי-דין זרים יוכלו לפעול כאן לא רק כפרטים, כבודדים בתוך משרדים ישראליים, אלא הם יוכלו לפתוח כאן פירמות, לפתוח כאן משרדים, אבל הפירמות האלה יהיו על טוהרת עורכי-הדין הזרים.
23591: זאת אומרת, לא יהיה להם שום שיתוף פעולה, לא כשותפים, לא כשכירים, לא כחברים, בשום צורה שהיא, עם עורכי-דין ישראלים.
23591: עורכי-דין זרים יוכלו לפעול כאן הן כיחידים והן כמשרדים, אבל לא בשיתוף פעולה עם עורכי-דין ישראלים.
23591: אני מניח שהלשכה תנמק את הרעיון הזה ותציג אותו בהמשך.
23591: הדגם הנוסף, דגם הפשרה הנוסף הוא שאותן פירמות יוכלו לפתוח כאן משרדים ולפעול בשיתוף פעולה עם עורכי-דין ישראלים, אבל רק באופן של שכירים.
23591: דהיינו, אותן שלוחות שייפתחו כאן על ידי משרדי עורכי-הדין הזרים, יוכלו להעסיק עורכי-דין ישראלים כשכירים בלבד ולא כשותפים ולא כחברים.
דוד רותם: מה קורה היום לפי הצעת החוק?
23591: לפי הצעת החוק, הפירמות הזרות שפותחות כאן שלוחות, יכולות להעסיק עורכי-דין ישראלים הן כשכירים שלהן והן שהם יהיו שותפים וחברים.
דוד רותם: נכון, ובתנאי שזאת לא חברה.
23591: זאת הכוונה.
23591: בתנאי שזה עומד במגבלות.
דוד רותם: מה רע בהצעה הזאת?
דוד רותם: לשכת עורכי-הדין לא מסכימה לה?
אורן פרסקי: של השותפות בפירמות?
אורן פרסקי: אנחנו כבר שלושה ימים מסבירים למה אנחנו לא מסכימים לזה.
דוד רותם: אם יש שם עורך-דין ישראלי, קודם כל הוא לא יחיל את הדין הזר אלא הוא יחיל את הדין הישראלי.
אורן פרסקי: יש לו מספיק מקומות להחיל את הדין הישראלי.
דוד רותם: הוא יחיל את הדין הישראלי כי קודם כל אנחנו מדברים על הפטריוטיזם.
דוד רותם: אחר כך יש לי בעיה נוספת.
דוד רותם: אתם הרי טוענים שיש 50 אלף עורכי-דין ולחלק מהם אין מה לאכול, ופה החוק הזה מכניס עורכי-דין זרים שיגנבו את הפרנסה, אבל פה אני בא ואומר שניתן להם להיות שכירים או שותפים, אבל אתם אומרים לא, שאתם לא רוצים את זה.
אורן פרסקי: הטענות שנשמעות מהצד הזה הן לא רק טענות שבאו מהצד הזה.
דוד רותם: תסביר לי מה היו הטענות שלכם.
אורן פרסקי: אנחנו סברנו שלאפשר את האנדרלמוסיה של הפירמות הזרות שבאות והופכות לשותפות עם פירמות קיימות, ישראלים ואנשי חוץ שהם ביחד, יש עם זה שתי בעיות.
אורן פרסקי: ראשית, בעיה של הטעיית הציבור, של מכשול בפני הציבור, שהציבור לא ידע לאן הוא הולך, למי הוא הולך, אם הוא בא לעורך-דין ישראלי או הוא בא לעורך-דין זר.
אורן פרסקי: עדיף שהצרכן הישראלי ידע לאן הוא הולך, שיהיה מקום אחד שיש משרד עורכי-דין ישראלים, יש צורך בייעוץ משפטי במשפט הזר, בבקשה, יהיו סניפים של החברות הזרות, של הפירמות הזרות, ושם, ברגע שהוא נכנס בדלת, הוא יודע שהוא נמצא בפירמה ניו-יורקית, בפירמה אנגלית, בפירמה שוויצרית ושם הוא מקבל את השירות.
אורן פרסקי: אני מדבר עכשיו על הטעיית הציבור או על אי הטעיית הציבור.
אורן פרסקי: הבעיה השנייה היא בעיה של השתלטות של פירמות זרות גדולות על משרדים ישראליים, שזה דבר שאנחנו לא חושבים שהוא לטובה.
דוד רותם: איך הם ישתלטו?
אורן פרסקי: ברגע שאתה מאפשר שותפויות, הם נכנסים ואתה כבר לא יכול לעצור את זה.
דוד רותם: את הטיעון השני לא הבנתי ואני מבקש להבין אותו.
יוחנן פלסנר: מה זאת אומרת השתלטות?
אורן פרסקי: הם באים עם הון רב.
דוד רותם: יש לי משרד עורכי-דין בו מועסקים עשרה עורכי-דין ולפי תקנות מס הכנסה אנחנו מרוויחים בערך 12 מיליון שקלים בשנה.
דוד רותם: באה חברת עורכי-דין זרה ואומרת שמכיוון שזה משרד שמתעסק במאחזים והיא מאוד שמחה על זה, היא מציעה למשרד הזה 150 מיליון דולר כדי לקנות 90 אחוזים ממנו.
דוד רותם: אני עושה לעצמי את החשבון ואני חושב שזאת מכה שאף פעם לא יכולתי לעשות אותה כי בשביל מאחזים לא מקבלים שכר טרחה כזה, ואני עושה את העסקה.
דוד רותם: למה עינך צרה בי?
דוד רותם: מה איכפת לך שהם ישתלטו על המשרד וייתנו לי הרבה כסף?
אורן פרסקי: אנחנו חושבים שהמעורבות הזאת היא מעורבות של כספים מאוד גדולים עם המון משאבים, עם מספרים שהם לא ידועים כאן.
אורן פרסקי: מדינת ישראל היא מדינה לא כל כך גדולה.
אורן פרסקי: ברגע שהיא פותחת ומאפשרת את הערבוביה הזאת, היא מאבדת מזהותה, היא מאבדת ממה שאנחנו מכירים, מהסטנדרטים שלה, והציבור לא יודע לאן הוא בא.
אורן פרסקי: ברגע שאנחנו לוקחים אחת מהחלופות האחרות שדובר עליהן כאן, אנחנו פותרים את הבעיות האלה מכיוון שאנחנו שמים מצד אחד את הטיפול במשפט הזר ומצד שני, במקום אחר, את הטיפול במשפט הישראלי.
אורן פרסקי: ברגע שאין שותפויות, אנחנו גם מונעים את ההשתלטות.
אורן פרסקי: תסתכלו מה קרה אצל רואי החשבון.
אורן פרסקי: אצל רואי החשבון, וכולם אמרו שהמודל של רואי החשבון הוא מה שראו לפניהם, אין שותפויות.
אורן פרסקי: יש שימוש בשם.
אורן פרסקי: יש התכתבות, יש יחסים ובאים ונותנים את השם הבינלאומי ליד השם הישראלי.
אורן פרסקי: גם את זה אנחנו מוכנים לעשות.
אורן פרסקי: אנחנו מוכנים לשנות את הסעיף שמונע.
יוחנן פלסנר: מה פירוש אין שותפויות?
אורן פרסקי: אין.
אורן פרסקי: זאת עובדה.
אורן פרסקי: כל השותפים הם רואי חשבון ישראלים.
יוחנן פלסנר: איך הולכת חלוקת הרווחים?
אורן פרסקי: חלוקת רווחים, לא.
אורן פרסקי: יש הסדר שבוודאי יש גם תשלום כספי עבור השימוש בשם.
אורן פרסקי: עיני לא צרה בהסדר של רואי החשבון, יש חופש חוזים ויעשו איזה הסדר שרוצים, אבל לא צריך שיהיו שותפים.
אורן פרסקי: כך זה עובד בברייטמן-אלמגור וכך זה עובד אצל כולם.
אורן פרסקי: השם והמעמד הבינלאומי נותנים את השיתוף.
דוד רותם: עדיין לא הבנתי ובטח לא שוכנעתי למה יש בזה בעיה.
דוד רותם: העובדה שיש הון גדול שם והם יעלו את הסטנדרטים?
דוד רותם: למה זה פוגע בי?
דוד רותם: מה הסטנדרטים שהם יעלו?
דוד רותם: הם ישלמו משכורות יותר גבוהות?
אורן פרסקי: יכול להיות שדווקא יורידו.
דוד רותם: אתה אומר שהם יבואו עם הון גדול וזה מפחיד אותך, והם ישתלטו על החברות.
דוד רותם: אם הם ישלמו פחות כסף, אין חשיבות להון.
דוד רותם: הם גם לא יקנו את החברות בהרבה כסף כי הם לא ירצו להשקיע בחברות.
דוד רותם: מה הבעיה שלי שיש להם הון גדול?
דוד רותם: אני אוהב אנשים עם הון גדול.
דוד רותם: פעם שאלו את פנחס גדול איך עושים מעט כסף בישראל, והוא אמר שצריך לבוא עם הרבה כסף.
אורן פרסקי: הם באמת יבואו עם הרבה.
אורן פרסקי: אני לא יודע בדיוק מה הם ישקיעו.
דוד רותם: מה הבעיה שלך?
דוד רותם: הם יבואו עם הרבה כסף, ומה הם יעשו?
דוד רותם: אני הרי מחפש לראות איפה זה פוגע בשוק הישראלי, בלקוח או בעורכי-הדין הישראלים.
דוד רותם: תסביר לי את זה.
יוחנן פלסנר: בכל תחום עסקי אחר אנחנו מנסים לעודד חברות מחוץ לארץ שתבאנה לכאן.
יוחנן פלסנר: אינטל שבאה עם הון גדול לארץ וקונה חברה ישראלית, זה משהו שאנחנו רוצים לעודד אותו.
דוד רותם: זאת תעשייה.
דוד רותם: עריכת דין היא לא תעשייה.
אורן פרסקי: עריכת דין זה דבר אחר.
דוד רותם: אני רוצה קודם להבין מה מטריד את עורך-דין פרסקי.
דוד רותם: אני פשוט לא יורד לסוף דעתו ולכן אני מבקש שתסביר לי את זה עוד פעם.
דוד רותם: באה חברה מארצות הברית עם מיליארד דולר.
דוד רותם: היא הגיעה לישראל ועכשיו היא מתחילה לעשות פישינג ומתחילה לקנות.
דוד רותם: היא באה למשרד עורכי-דין מסוים ואומרת לעורך-הדין שייקח חצי מיליארד דולר בתמורה למכירת 90 אחוזים מהמניות.
דוד רותם: החברה אומרת בסדר.
דוד רותם: ממה אתה פוחד?
אורן פרסקי: אני פוחד בגלל הצרכן הישראלי, כפי שאמרתי.
דוד רותם: לא, כאן אתה עובר לנימוק הראשון אבל אני נשאר עדיין בשני.
אורן פרסקי: הנימוק הראשון הוא חשוב.
דוד רותם: אבל תסביר לי לגבי הנימוק השני.
יוחנן פלסנר: קנו את המשרד.
יוחנן פלסנר: מה קורה?
אורן פרסקי: הצרכן עכשיו לא יודע לאן הוא בא.
אורן פרסקי: יושבים שם כמה שותפים ישראלים, יושב שם שותף זר והוא לא יודע למי הוא בא ומה מותר לכל אחד לעשות.
דוד רותם: כאשר הקליינט בא למשרד, הוא לא יודע מי שותף ומי לא שותף, רק כשהוא מקבל את חשבון שכר הטרחה, זה כתוב.
אורן פרסקי: גם אז הוא לא יודע.
דוד רותם: לא, אז הוא יודע כי כתוב שלוש שעות שותף, ארבע שעות עוזר שותף, וחמש שעות שכיר.
דוד רותם: אז הוא יודע כבר שהוא ישב עם איזה שותף ועכשיו הוא מתחיל לעשות אן-דין-דינו מי מהשלושה הוא השותף.
דוד רותם: מה הבעיה של הלקוח אם אני שותף או לא שותף, אם אני שכיר או בעל הבית?
דוד רותם: למה זה איכפת לו?
אורן פרסקי: הבעיה של הצרכן היא מי הוא עורך-דין ישראלי ומי הוא עורך-דין זר.
אורן פרסקי: ברגע שהם נמצאים בשותפויות והם יושבים ביחד, אז הוא לא יכול לדעת עם מי הוא מדבר.
אורן פרסקי: אנחנו רוצים שזה יהיה ברור.
אורן פרסקי: דלת אחת היא עורך-דין ישראל והדלת השנייה היא משפט זר של מדינה א', ב' ו-ג'.
דוד רותם: למה זה איכפת ללקוח?
דוד רותם: הוא מבקש שירות.
אורן פרסקי: עורך-הדין הזר מוגבל ביותר במה שהוא יכול לטפל.
אורן פרסקי: הוא לא יודע את זה ובסוף הוא יהיה קורבן של אי-הוודאות הזאת.
דוד רותם: ברחוב רד"ק פינת רחוב שלמה מולכו בירושלים יש כיכר שנקראת כיכר שמחה אסף.
דוד רותם: הוא היה שופט בבית המשפט העליון ולא עורך-דין.
אורן פרסקי: היה משפטן.
דוד רותם: הוא לא היה עורך-דין.
דוד רותם: לצורך זה הוא בעצם היה עורך-דין זר.
אורן פרסקי: לא, גם זה הוא לא היה.
דוד רותם: נניח שהוא היה עורך-דין זר.
דוד רותם: אני באתי אליו וקיבלתי ממנו ייעוץ כשהוא ישב נניח במשרד עורכי-דין.
דוד רותם: אני קיבלתי ייעוץ טוב, מה איכפת לי אם קיבלתי את הייעוץ מעורך-דין שרשום בלשכת עורכי-הדין בישראל או מעורך-דין שכתוב על הדלת שלו שהוא עורך-דין זר?
אורן פרסקי: לחוק הקיים מאוד מאוד איכפת ממני בן אדם מקבל ייעוץ.
אורן פרסקי: החוק מגן על הציבור.
דוד רותם: זה כי החוק רוצה להגן על ייחודיות המקצוע.
אורן פרסקי: הוא רוצה להגן על הציבור שיקבל את הייעוץ רק ממי שעבר את כל המשוכות, מי שנבדק שאין לו עבר פלילי, מי שנבדק שיש לו את האקספרטיזה, מי שלמד במוסד מוכר ומי שעמד בכל הדברים האלה, ואז יודע הצרכן, הקליינט, שהוא בא מהרחוב לתוך דלת משרד עורכי-דין, הוא יודע לאן הוא בא.
אורן פרסקי: אני רוצה שהוא ימשיך לדעת לאן הוא בא ושהוא יקבל את ההגנות האלה.
אורן פרסקי: בחוק הזה הוא מקבל הגנה מסוימת לגבי עורך-הדין הזר.
דוד רותם: ואם אנחנו נקבע כללי גילוי?
קריאה: כבר קבעת.
דוד רותם: נניח שיהיה מצב שבו ייאמר שעורך-דין זר, כשהוא נפגש עם הלקוח, יהיה חייב להזדהות ולומר שהוא עורך-דין זר בעל רשיון בארצות-הברית, באנגליה או במקום אחר.
אורן פרסקי: במקום להטיל צרות שאין שום דרך לפקח עליהן ומגבלות, אני אומר שפשוט נפריד.
דוד רותם: הבעיה היא הפיקוח?
אורן פרסקי: בהצעה שלך לדעתי הבעיה היא הפיקוח.
דוד רותם: חוק לשכת עורכי-הדין אומר שכל מתמחה צריך לעשות התמחות של שנה לפחות, חמש שעות, חמישה ימים בשבוע בשעות הבוקר.
דוד רותם: איך מפקחים על זה?
דוד רותם: אתה יכול לומר לי?
אורן פרסקי: יש לנו 50 מפקחים שעושים ביקורים, כולל ביקורי פתע, ובודקים אם המתמחים נמצאים או לא נמצאים.
אורן פרסקי: לומר לך שזה פול פרוב, זה לא פול פרוב, אבל מאמץ אנחנו עושים.
דוד רותם: שלושים שנים הייתי מאמן ואף פעם לא הייתה אצלי ביקורת.
אורן פרסקי: אנחנו מוציאים הרבה כסף על הפיקוח הזה ואנחנו מוסיפים כל הזמן פיקוח.
יריב לוין: אני כל הזמן שואל למה אנחנו צריכים ללכת למעין ניסיון מרחיב לכת כזה במקום לדגם שעל דעת כולם עובד מצוין במשרדי רואי החשבון.
דוד רותם: משום שאני רוצה שותפויות עם עורכי-דין זרים כי אני רוצה שעורכי-דין זרים יוכלו לקנות משרדים ולשלם כסף ולהעסיק כמה שיותר עורכי-דין ישראלים, ואז בעוד עשרים שנים כל עורכי-הדין הזרים יברחו מכאן מסיבה אחת פשוטה והיא שתהיה לי כאן שכבה של עורכי-דין שיוכלו לעסוק בכל הנושאים הבינלאומיים וזה לא יהיה מצומצם לשני משרדים בארץ או לחמישה משרדים.
דוד רותם: תהיה לי שכבה רחבה מאוד.
אורן פרסקי: יש לך כבר היום שכבה כזאת.
דוד רותם: כמה משרדי עורכי-דין כאלה יש היום?
אורן פרסקי: כאלה שיכולים לעשות גם עסקאות בינלאומיות?
דוד רותם: כמה?
אורן פרסקי: לפחות מאה.
דוד רותם: כמה עורכי-דין עובדים במאה המשרדים האלה?
אורן פרסקי: תכפיל פי עשר.
דוד רותם: אלף.
אורן פרסקי: יותר.
אורן פרסקי: יש 10,000.
דוד רותם: אני רוצה שמתוך 50 אלף עורכי-דין בארץ, 30 אלף יוכלו לעשות את זה.
דוד רותם: הם יהיו שכירים במשרדים כאלה ויקבלו ניסיון וידע.
יריב לוין: עם שכירים אין לי בעיה.
יריב לוין: אני לא מדבר אתך על שכירים.
יריב לוין: אני מדבר על שותפים.
דוד רותם: למה עינך צרה בזה שלי היה משרד ובא עורך-דין אמריקאי ורוצה לקנות 50 אחוזים מהמשרד שלי?
דוד רותם: אני רציתי שפרסקי יקנה את המשרד שלי, אבל הוא אמר לי שהמשרד שלי לא שווה עשר אגורות והוא לא רוצה לקנות אותו, אבל ההוא מוכן לשלם לי מיליון דולר עבור המשרד.
יריב לוין: אני אזכיר לך שבסעיף הקודם מדובר על כך שאם אנחנו הולכים לחובת ביטוח ולערבויות, אנחנו מבטלים את המגבלה של האחריות המוגבלת.
אורן פרסקי: לכן הם יבואו באחריות מוגבלת.
יריב לוין: עכשיו אנחנו כבר הולכים עוד צעד ועכשיו אנחנו כבר עושים שותפויות עם משרדים שיש להם אחריות מוגבלת.
יובל וולמן: זה לא נכון.
דוד רותם: כתוב שזה אסור.
יובל וולמן: אם הוא לא מוגבל או שהוא לא משתף עורכי-דין, רק עורכי-דין כשותפים, אסור לו לא כשכיר ולא כשותף.
יובל וולמן: ישראלים לא באים במגע אתו.
יריב לוין: אני לא יודע.
יריב לוין: אני לא מצליח להבין למה עריכת הדין צריכה להפוך לשפן הניסיונות.
דוד רותם: למה זה שפן ניסיונות?
יריב לוין: זה מה שקורה.
דוד רותם: תסביר לי איפה הדבר שמטריד אותך?
יריב לוין: מה שמטריד אותי זה למה מה שטוב לראיית חשבון, אנחנו צריכים ללכת לצעד שהוא הרבה מעבר לזה, כאשר באופי המקצוע, המקצוע שם הוא עם אופי הרבה יותר בינלאומי מאשר כאן.
יריב לוין: זאת שאלת היסוד.
יריב לוין: כאשר מנגד, אני עוד לא רואה את הדיבידנדים האדירים שאנחנו מרוויחים מכל הסיפור הזה.
דוד רותם: הדיבידנד הוא שיבואו לכאן עורכי-דין בעלי ידע עם כל מיני דינים זרים והם יעסקו בדין הזר ויוכלו לעשות שותפות אתי מפני שאין לי מושג בדין הזר ואני רוצה לעבוד עם אותו עורך-דין ואני לא רוצה לשלם שלוש פעמים.
דוד רותם: אני עורך-דין ישראלי, אני מקנא בחברות הגדולות שעובדות בעסקים בינלאומיים, ואני רוצה גם לעבוד בעסקים בינלאומיים.
דוד רותם: בא אלי לקוח ושואל אותי איפה נמצאת ניו-יורק, ואני אומר לו שאני לא יודע איך כותבים ניו-יורק, ולכן הוא אומר לי שהוא הולך למשרד שכן יודע.
דוד רותם: אני רוצה שאני אומר לו שאני לא יודע איפה ניו-יורק, אבל יש לי כאן שותף שהוא מומחה לדין האמריקאי, הוא היה שופט של בית משפט עליון בארצות-הברית, הוא מומחה בדין האמריקאי והוא יכול לתת לך ייעוץ.
דוד רותם: תסביר לי מה רע בזה.
דוד רותם: אני עכשיו לא מסתכל על זה גילדאית.
דוד רותם: אני יצאתי מהגילדה.
דוד רותם: אני לא מסתכל עכשיו על לשכת עורכי-הדין או על עורכי-הדין.
דוד רותם: לקליינט הישראלי, מה רע בזה?
דוד רותם: במה אני פוגע בקליינט הישראלי?
יריב לוין: לא הבנתי מה הוא מרוויח מזה.
דוד רותם: הוא מרוויח מזה שהיום אם הוא רוצה לקבל ייעוץ כזה, הוא צריך ללכת למשרד ישראלי, ישמעו אותו, יעבירו את זה לעורך-דין זר והוא ישלם פעמיים שכר טרחה.
דוד רותם: כך הוא ישלם פעם אחת.
יריב לוין: למה הוא ישלם פעם אחת?