GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: יש מגזרים שלמים שלא ייכנסו לתמונה, ערבים וחרדים.
אורי אורבך: אבל אלה לא ירצו לאמץ מבחוץ אולי.
נחמה טל: מערבבים בין זכאות לקבלת הנחה.
נחמה טל: הם יהיו זכאים לאמץ.
בתיה אלטמן: קבענו שמי שמרוויח פחות מהשכר הממוצע יהיה זכאי להנחה.
בתיה אלטמן: מי שמרוויח 80% לא יהיה זכאי.
אורי אורבך: הזכאות לאימוץ עצמה לא קשורה לעמותות, נכון?
אורי אורבך: מי זה – משרד הרווחה, רשויות האימוץ?
איילת ששון: המדינה שמוסרת ילד היא זאת שמחליטה איזה בן-אדם זכאי לאמץ אצלה ואיזה בן-אדם לא זכאי.
איילת ששון: הדבר הזה מורכב מכמה קריטריונים.
אורי אורבך: אני שואל עלינו, לא על המדינה הנותנת ילד.
אורי אורבך: אני הולך צעד אחורה; על-ידי מי נקבעת זכאות לאימוץ?
בתיה אלטמן: העמותה בארץ.
בתיה אלטמן: מגישים לה בקשה, היא בודקת את הכשרות של אדם, יש לה הסכם עם מדינת החוץ.
בתיה אלטמן: אחרי שבדקה שאדם כשיר לאמץ לפי כללים שנקבעו בתקנות, פונה למדינת החוץ, מעבירה את כל החומר שהיא צריכה.
בתיה אלטמן: מדינת החוץ צריכה לאשר את הבן-אדם שרוצה לאמץ, מציעה ילד.
אורי אורבך: כלומר, העמותה היא הרבה יותר מאשר כלי לאימוץ ילדים.
אורי אורבך: היא בעצם מתחילה את התהליך הסוציאלי.
בתיה אלטמן: היא החליפה את המדינה בנושא האימוץ הבין-ארצי.
אורי אורבך: זאת בעיה הרבה יותר גדולה, כי יש לה אינטרס.
דוד רותם: אני רוצה להציע לכם הצעה, תגידו לי אם היא יכולה להתקבל על-ידכם.
דוד רותם: אציע לחבריי להשאיר את סעיפים 2 ו-3 בתקנות כמו שאתם מציעים, אבל נוסיף עוד סעיף אחד, שבאישור הרשות המפקחת ניתן יהיה לסטות מהתקנות האלה.
דוד רותם: כלומר, לתת הנחות יותר גדולות.
איילת ששון: מותר להן לתת הנחות יותר גדולות.
תמי סלע: אבל לתת גם אם אין להן 10% וגם אם אין להן אנשים שמשתכרים 70%.
בתיה אלטמן: אז זה שני הדברים.
בתיה אלטמן: צריך לכתוב שגם לגבי גובה ההנחה וגם לגבי מספר הזכאים.
דוד רותם: לגבי סעיפים 2 ו-3.
איילת ששון: אני חושבת שעדיף לכתוב סעיף ספציפי לגבי עמותות יותר קטנות.
תמי סלע: אבל זה לא נוגע רק לעמותות קטנות.
דוד רותם: אני לא רוצה לכתוב סעיף ספציפי לגבי עמותות קטנות, כי לא בטוח שיש סמכות לקבוע שחלק מהעמותות חייבות וחלק לא חייבות.
דוד רותם: אני רוצה לקבוע הוראה כללית, שהרשות המפקחת רשאית לאשר חריגה מהתקנות האלה, ואז זה גם לגבי עמותות קטנות, גם לגבי עמותות גדולות וגם לגבי מספר.
פרץ סגל: לא סביר שיש שיקול דעת למפקחים.
פרץ סגל: פירושו של דבר שאני מסמיך פקיד מסוים, במקרים מסוימים, לקבוע אם תינתן הנחה או לא.
דוד רותם: לאשר חריגה.
פרץ סגל: פירושו של דבר שהשר מסמיך את המפקחת לאשר או לא לאשר הנחות.
פרץ סגל: היא זאת שתקבע הנחות במקרים מסוימים.
דוד רותם: היא לא תקבע את ההנחה.
דוד רותם: העמותות יגידו: יש לנו רק כך וכך פונים, אנחנו מבקשים השנה לעשות כך וכך.
דוד רותם: היא תבדוק, ותאשר או לא תאשר.
פרץ סגל: פירושו של דבר שהשר מסמיך את המפקחת.
פרץ סגל: ככל שאני יודע, אני לא חושב שהשר יכול לעשות דבר כזה בתקנות.
בתיה אלטמן: למה שלא נכתוב מה שהצעת בהתחלה?
בתיה אלטמן: עמותות שיש להם פחות מעשרה מבקשים ייתנו הנחה בגובה כך וכך.
איילת ששון: סעיף מדויק.
בתיה אלטמן: זה נראה לי הרבה יותר ברור.
בתיה אלטמן: בנושא הזה, בגלל שזה רק פיקוח, זה פיקוח רנדומאלי, לא בחוק.
בתיה אלטמן: לכן אני מעדיפה שיהיו כללים ברורים.
תמי סלע: זה לא נותן מענה אם אין הרבה אנשים שמרווחים פחות מ-70% שרוצים לאמץ באימוץ בין-ארצי.
תמי סלע: יבואו רק שניים לעמותה גדולה, אז לא נותן לי מענה.
תמי סלע: הכספים, שדווקא בעמותות האלה כן גובים למטרות סבסוד - - -
איילת ששון: לא הייתי מערבבת בין הבעיות.
בתיה אלטמן: את מדברת על עמותה שטיפלה ב-50 פונים, הייתה צריכה לתת הנחה לחמישה פונים ובסופו של דבר נתנה רק לאחד.
בתיה אלטמן: כאילו נוצר לה מין עודף שיכולה הייתה לחלק, שתעביר את זה לשנה הבאה - אין לי שום בעיה עם זה.
איילת ששון: נעשה שני סעיפים, סעיף אחד שמדבר על עמותות שטיפלו בפחות מעשרה אנשים וסעיף אחד - - -
אורי אורבך: בסך הכול מדובר בחמישה אנשים בשנה.
דוד רותם: אני מבקש לקבל טבלה – אם יש לכם את הנתונים - כמה אנשים בשלוש השנים האחרונות הגישו בקשה לאימוץ בין-ארצי כשהם לא עומדים ב-70% מהשכר הממוצע במשק.
בתיה אלטמן: אפשר לנסות לברר אצל העמותות.
בתיה אלטמן: אם יש להן - נמציא.
בתיה אלטמן: אין שום בעיה.
תמי סלע: אפשר לעבור על דברים שהם כבר מקובלים, ובישיבה הבאה אפשר יהיה למהר יותר.
תמי סלע: בתקנה 3, שם מדובר על התנאים של ההכנסה החודשית הממוצעת, יש תוספת הנחה.
תמי סלע: "הנחה כאמור בתקנה 2, תוענק למבקש, אשר ביקש זאת ואשר מתקיים לגביו אחד מן התנאים הבאים: (א) הכנסתו החודשית הממוצעת של המבקש" – פה הוספנו: בתקופה של 3 חודשים או תקופה אחרת שמישהו יציע, אבל רצינו תקופה שבה מודדים את ההכנסה החודשית הממוצעת – "לפני מועד הגשת הבקשה , מכל מקור שהוא, אינה עולה על 70% מהשכר הממוצע; אם היו המבקשים בני זוג, הכנסתם החודשית הממוצעת המשותפת, מכל מקור שהוא, אינה עולה על פעמיים 70% מהשכר הממוצע.
איילת ששון: יותר נכון לומר "פעמיים מהסכום האמור".
דוד רותם: זאת אומרת, אם יש לי רכוש עצום זה לא משנה.
בתיה אלטמן: לא, הם לא מס הכנסה.
איילת ששון: כן חשוב מבחינת המדינה המוסרת.
איילת ששון: זה חלק מהפרטים שצריך למסור למדינה על נכסים, על דברים אחרים.
איילת ששון: המדינה תיקח את בשקלול האם היא נותנת ילד למבקש שמרוויח אפילו פחות.
איילת ששון: אבל שרצינו להקל על התהליך זה לא קשור לחישוב הזה.
תמי סלע: בתקנה (ב) אלה הסיטואציות הייחודיות, שבהן אנחנו מדברים על הכנסה חודשית שאינה עולה על 150% מהשכר הממוצע.
תמי סלע: " (1) הבקשה היא לאמץ אחים או אח של ילד שהמבקש אימץ קודם לכן; (2) הליך אימוץ של המבקש לא הסתיים בקבלת ילד למטרת אימוץ, והעמותה המוכרת הראשונה אליה פנה המבקש קבעה כי המבקש אינו אחראי לכך שההליך לא הסתיים כאמור, ובלבד שהליכי האימוץ באמצעות העמותה הראשונה הופסקו".
תמי סלע: תוספת שיש פה: "ושהמבקש הוכיח כי שילם לעמותה הראשונה לפחות 50% מהתשלומים;" ההערה של היושב-ראש הייתה שהוא גם לא קיבל בחזרה, כי הבנו שלפעמים הוא שילם וקיבל הכול בחזרה ואז אין סיבה להקלה הזו.
דוד רותם: לא את הכול, אבל - - -
איילת ששון: אנחנו צריכים להבהיר שמדובר על כך שלא קיבל את זה בחזרה במיידי, בגלל שאני לא רוצה לחכות עם תביעות נזיקין שיכולות להימשך שנים על גבי שנים ולא רוצה לתקוע אנשים בתהליך.
איילת ששון: יכולה להיות סיטואציה שבן-אדם יתבע את העמותה ויזכה בעוד שש שנים במה שהוא תבע - - -
דוד רותם: יש דבר כזה שתביעות נמשכות בבית משפט שש שנים?
תמי סלע: סעיף (2) מדבר על מצב שההליכים הופסקו בגלל שהשערים נסגרו או החוקים השתנו.
תמי סלע: סעיף (3) – חלפה תקופה של שנתיים וההליכים לא השתכללו להליך שהצליח, ואז הוא עובר להליך בעמותה אחרת או פותח הליך חדש.
תמי סלע: יש פה תקנה שהצענו להוסיף, שהיא בעיקר פרוצדורה של הגשת בקשה, זה מה שמסומן כ-X, הגשת בקשה להנחה.
תמי סלע: (א) מבקש שמתקיימים לגביו התנאים המפורטים בתקנה 3 רשאי להגיש לעמותה מוכרת בקשה להנחה מתשלומים באימוץ בין ארצי.
תמי סלע: (ב) הבקשה תוגש לאחר שהעמותה קבעה כי המבקש כשיר להיות הורה מאמץ לפי סעיף 28ח לחוק ולפי התקנות.
תמי סלע: (ג) המבקש יצרף לבקשתו הצהרה בדבר הכנסותיו בשלושת החודשים שקדמו למועד הגשת הבקשה מכל מקור שהוא, לרבות הכנסה ממשכורת, דמי שכירות, קצבאות וקופות גמל ויצרף להצהרה מסמכים לאימותה.
תמי סלע: " סעיף 4 מדבר על יידוע הרשות המרכזית.
תמי סלע: "הודעה על הענקת הנחה למבקש על ידי עמותה מוכרת לפי כלל 3 תימסר לרשות המרכזית בצירוף נימוקיה בתוך 30 ימים מיום הענקתה".
תמי סלע: אין סעיף תחולה, והמשמעות שמרגע שייכנסו לתוקף התקנות הן יוכלו לחול גם על בקשות תלויות ועומדות שלא הסתיים הטיפול בהן, גם אם הן החלו לפני מודע תחילה לתוקף.
תמי סלע: חסר לנו העניין של החריגים.
דוד רותם: בעצם סיימנו לקרוא את התקנות, אנחנו יודעים מה רוצים.
דוד רותם: אם תעבירו לי את הסעיפים האלה נכנס בעוד שבוע ישיבה, נוסיף את התקנות האלה ונאשר.
בתיה אלטמן: בסדר, נהיה בקשר עם תמי לגבי הנוסח.
דורית ואג: יש לנו חג ביום חמישי.
איילת ששון: צריך להעביר את זה לאישור של הוועדה המייעצת, שמתכנסת בסוף החודש.
דורית ואג: אז אני מבינה שזה לא יהיה בשבוע הבא.
איילת ששון: זה לא יהיה בשבוע הבא.
איילת ששון: אבל נוכל לעשות סבב טלפונים.
בתיה אלטמן: נשתדל.
דוד רותם: הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 57) (שיפוט בענייני תעבורה) (תשריר – הוראת שעה), התשס"ט-2008.
דוד רותם: מי רוצה להציג?
מיכל כהן: אני אציג.
מיכל כהן: ההצעה שלפנינו באה לאשרר צו של שרת המשפטים משנת 2005.
מיכל כהן: ארבעת היישובים: בת-ים, חולון, מקווה ישראל ואזור, שייכים, מבחינת חלוקת מדינת ישראל למחוזות של משרד הפנים, למחוז תל-אביב.
מיכל כהן: לעומת זאת, מבחינת חלוקה למחוזות שיפוט של שר המשפטים, ארבעת היישובים הללו שייכים למחוז מרכז.
מיכל כהן: עם זאת, נקבע כי ענייני התעבורה של ארבעת היישובים הללו יידונו במחוז תל-אביב ולא במחוז מרכז.
מיכל כהן: כלומר, בוצעה כאן חלוקה גיאוגרפית, אבל לפי נושאים, החריגו נושא אחד.
מיכל כהן: בפסק הדין בעניין נתנאל, שדן בצווי הקמה של בית המשפט המחוזי בפתח-תקווה נקבע כי חלוקה נושאית כזאת אינה אפשרית וכי שר המשפטים מוסמך לקבוע רק תיחום גיאוגרפי של מחוזות שיפוט ולא חלוקה לפני נושאים.
מיכל כהן: בית המשפט קבע כי הצווים של שר המשפטים, שהקימו את בית המשפט המחוזי בפתח-תקווה, בטלים, ונתן חצי שנה להיערך, כך שכל מחוז ידון בכל הנושאים שלו.
מיכל כהן: בית המשפט לא התייחס לצו שלפנינו, שעניינו בית משפט שלום, ולכן, כדי להסיר ספק בדבר החוקיות של הצו הזה, אנחנו מבקשים לאשרר אותו כך שהחלוקה שבוצעה בו לעניין שיפוט ותעבורה של אותם ארבעת היישובים תישאר על כנה.
מיכל כהן: למעשה, מה שאנחנו מבקשים זה, לעגן את המצב הקיים בחקיקה ראשית.
מיכל כהן: נדגיש, כי ענייני התעבורה של מחוז תל-אביב נידונים לא בבית המשפט המרכזי ברחוב וייצמן בתל-אביב, אלא ברחוב שוקן בדרום תל-אביב, שהוא, כמובן, קרוב יותר לארבעת היישובים שצוינו: חולון, בת-ים, מקווה ישראל ואזור.
דוד רותם: כמה הוא קרוב?
מיכל כהן: אני לא יודעת להגיד.
דוד רותם: זו לא טענה, יותר קרוב.
מיכל כהן: אני רוצה להציג את החלופה.
מיכל כהן: בתי המשפט לתעבורה של מחוז מרכז הם בתי המשפט ברמלה, נתניה ופתח-תקווה, וזו חלופה בעייתי מבחינת השינוע של התובעים המשטרתיים והבוחנים.
מיכל כהן: המשטרה תציג את הקשיים.
דוד רותם: למה יש בעיות בשינוע?
דוד רותם: הזינזנה נוסעת כל יום מאבו-כביר לנתניה, לרמלה, היא תיקח את התובעים.
רוני לוינגר: אם מחליטים להעביר – מחליטים, רק שאנחנו טוענים שנדרשת היערכות תפעולית.
רוני לוינגר: היות וחלק מהתהליכים הם תהליכים ארוכי טווח, והשינוי הזה, אני לא רוצה להשתמש בביטוי "משנה סדרי בראשית", אבל הוא שינוי משמעותי.
דוד רותם: מהפכה חוקתית אמיתית.
רוני לוינגר: לא מהפכה, אבל ברמה התפעולית היומיומית הוא שינוי משמעותי, ונדרשים תהליכים.
רוני לוינגר: זה לא רק שינוע, יש עצורים שלפעמים צריך להעביר באופן מידי לשיפוט מהיר, יש מתנדבים שהם מכפיל כוח משמעותי בעבודת המשטרה שהסכימו להתנדב ולעשות עבודה, כי הם יודעים שאם הם ייקראו לבית המשפט, בית המשפט הוא באזור המגורים שלהם, יש עניין של יחס בין תובעים לשופטים.
רוני לוינגר: יש כל מיני גורמים קטנים.
דוד רותם: מה זה "יחס בין תובעים לשופטים"?
רוני לוינגר: אנחנו משתדלים לווסת את התובעים המשטרתיים שיהיו ביחס לשופטים שפועלים באותו אזור שיפוט.
רוני לוינגר: למשל, אם מוסיפים שופט לבית משפט מסוים, אנחנו רוצים שגם מערכת התביעה תהיה ערוכה.
דוד רותם: חשבתי שאני מאשר את הצו הזה בחמש דקות.
דוד רותם: אתה מדבר עכשיו דקה וחצי, והוספת לי שעה לדיון.
דוד רותם: לא הבנתי, אתה רוצה להגיד לי שאני אקבע מקום שיפוט לפי מה שנוח למתנדבים של משטרת ישראל?
דוד רותם: מה נוח לתובעים לפי הוויסות שלהם?
רוני לוינגר: לא, סליחה, רק ביקשנו זמן להיערך.
רוני לוינגר: אנחנו לא מדברים על מהות העניין.
רוני לוינגר: פתחתי בדברי ואמרתי, שאם יוחלט לשנות את מקום בית-המשפט של האזורים האלה – בסדר, רק ביקשנו עד שלוש שנים על מנת שנוכל להיערך לשינוי הזה.
דוד רותם: איך קובעים לאיזה בית-משפט אני מגיע?
רוני לוינגר: לפי מקום ביצוע העבירה.
רוני לוינגר: סמכות מקומית.
דוד רותם: לפי מקום ביצוע העבירה.
דוד רותם: איפה השטח שהוא מרכז, ואיפה השטח שהוא תל-אביב?
דוד רותם: אם תופסים אותי בין רמלה לתל-אביב, זה יכול ליפול גם בבית משפט שלום בנתניה, כי אלה בתי-המשפט של אזור המרכז.
רוני לוינגר: לא, כי יש גם מרחבים.
דוד רותם: זה תלוי היכן תפסו אותי ומאין השוטר שתפס אותי.
רוני לוינגר: לא, מקום ביצוע העבירה.
דוד רותם: בכביש בין רמלה לתל-אביב הסמכות היא גם לבית-המשפט ברמת-גן, גם לבית-המשפט בנתניה וגם לבית-המשפט ברמלה.
מיכל כהן: לא רמת-גן, פתח-תקוה.
דוד רותם: אני יכול להיתפס על כביש תל-אביב-רמלה ולהיות נידון בבית-משפט בנתניה.
דוד רותם: אני שואל, לפי מה מווסתים?
דוד רותם: הרי כשהוא נותן את הדוח הוא כותב שם באיזה בית-משפט.
דני סמו: החלוקה בכביש 44, ברמלה תל-אביב, במחלף השבעה פחות או יותר עובר גבול המחוז במשטרה בין תל-אביב למרכז.
דוד רותם: תפסו אותי ברמלה, מחלף השבעה.
דני סמו: זה במחוז מרכז.
דני סמו: במחוז מרכז יש שלושה בתי-משפט: רמלה, פתח-תקוה, נתניה.
דני סמו: מבחינה חוקית, הסמכות יכולה להיות לכל אחד ואחד מהם, אבל היות שהיחידה האוכפת היא של השפלה, ויש בית-משפט ברמלה, אותו אדם מוזמן לבית-משפט ברמלה.
דני סמו: זאת אומרת, שהוא לא יגיע בשגרה לבית-משפט בפתח-תקוה או נתניה, למרות שיש סמכות כזאת, כי זה במחוז מרכז.
דני סמו: כתב האישום מוגש כדבר שבשגרה- - -
דוד רותם: אלא אם כן יש עומס ברמלה.
דני סמו: לא נתקלתי בזה שבגלל עומסים, אבל יכול להיות בגלל בעיה של היכרות עם שופטים, יכולה להיות בעיה של כל מיני פרוצדורות מסוימות, אנחנו מעבירים את זה, או, למשל, ששופט שמע הליך מקדמי בבית-משפט ברמלה, ושופטים אחרים בפגרה או בשבתון, לא נוכל להביא את כתב האישום בפניו, אז אנחנו חייבים להעביר את זה לבית-משפט.
אפרת בורגנסקי: אלה כבר בעיות פרטניות.
רוני לוינגר: נקודה נוספת, אדוני היושב-ראש.
רוני לוינגר: אנחנו יודעים שיש מגעים להקמת בית-משפט בבת-ים – יש פה חברה מהנהלת בתי המשפט – מה יותר טבעי מאשר לקחת את האזורים האלה, שייכנסו באותו בית משפט, שהוא ממש סמוך למקומות האלה?
לאה רקובר: יש פרוגרמה להקמת בית-משפט בבת-ים.
לאה רקובר: מדובר בשלבים התחלתיים, יש הסכמה עקרונית, אבל עוד לא יצאנו לשלב הבא – אישור תקציבי וכן הלאה.
לאה רקובר: באופן מקורי בת-ים, חולון אזור ומקווה ישראל הם בתחום השיפוט של מחוז תל-אביב, אבל הם נגרעו ממחוז תל-אביב ועברו למחוז המרכז בגלל עומסים שהיו באותם זמנים במחוז תל-אביב.
לאה רקובר: כשהוקם בית-משפט שלום בראשון לציון והפריד את שני המחוזות, הוחלט שארבע הערים הללו יסופחו למרכז בגלל העומסים בתל-אביב.
לאה רקובר: כיום המצב התהפך.
לאה רקובר: אחת הסיבות להיפוך הזה, כי המשטרה הקימה את המטה שלה ויחידת חקירות לרמלה, והם העבירו עומס גדול של עבודה למחוז מרכז.
לאה רקובר: יעמוד על הפרק בשלב הבא, ברגע שיוחלט אכן להקים את בית-המשפט, להחזיר את ארבעת ערים האלה למחוז תל-אביב, אבל זה בשלב עתידי.
לאה רקובר: אנחנו נמצאים בשלבים של תכנון, ולגבי העניין הזה לא ניתן להגיד דברים מוגמרים.
23591: רציתי להעלות שתי שאלות.
23591: שאלה ראשונה.
23591: מהדברים שנאמרו כאן לא לגמרי ברור לי מה היעד הסופי.
23591: מצד אחד נשמע, שאתם צריכים שלוש שנים להתארגנות ולהעביר את זה הלאה.
23591: מצד שני, נשמע מדבריו של נציג המשטרה שהוא היה מעדיף שזה תמיד יישאר שם.
23591: האם היעד שלכם בסופו של דבר להחזיר אותם חזרה למקום שלהם?
לאה רקובר: מבחינת הנהלת בתי המשפט אנחנו מוכנים לכל פרק זמן שהוועדה תקבע כדי להתארגן לכך שהתיקים האלה של ארבעת ערים יידונו במחוז מרכז.
לאה רקובר: נקבע, נניח בבית משפט ברחובות, שנעביר לשם שופטי תעבורה, ונקיים דיונים בתיקים האלה.
לאה רקובר: זה לטווח הקצר.
לאה רקובר: בנפרד ובמקביל מתקיימים מגעים להקמת בית-משפט בבת-ים.
לאה רקובר: הנושא הזה טרם קרם עור וגידים, ולכן לא ברור לגמרי מה היה.
לאה רקובר: הכוונה היא שאם יוקם בית-משפט בבת-ים, יועברו לשם בתי הדין לעבודה, בתי הדין למשפחה, ותעבורה שהיום מתנהל בשוקן.
לאה רקובר: כרגע אנחנו נמצאים בשלב המקדמי של הפרוגרמה.
23591: יקבע מה שבסופו של דבר יהיה היעד הסופי.
23591: אם, כמו שאת אומרת, היעד הסופי שכן יוקם בית-משפט חדש וזה יועבר לשם באופן קבוע- - -
לאה רקובר: גם אם יוקם בית-משפט, לא ברור לגמרי שתהיה חלוקה של המחוזות מחדש.
לאה רקובר: זאת הכוונה שלנו, אבל אלה נושאים שבתחום סמכותו של שר המשפטים.
לאה רקובר: בדרך כלל זה נעשה בתיאום גם עם שר האוצר, כי מדובר בהקצאות- - -
דוד רותם: ובהסכמת נשיאת בית המשפט העליון.
לאה רקובר: אין מה לדבר בכלל.
לאה רקובר: ברור.
דוד רותם: אלה דברים שצריך להגיד.
מיכל כהן: עצם ההקמה היא לא באישור, אבל הדברים נעשים בשיתוף פעולה.
23591: נקודה נוספת שרציתי לשאול.
23591: בכמה תיקים בכלל מדובר?
23591: האם צריך שלוש שנים להיערך?
23591: מה היקף התיקים של ארבעת היישובים האלה שצריך שלוש שנים בשביל להעביר אותם?
לאה רקובר: יש לי נתונים.
דני סמו: מבחינת המשטרה, האזור של חולון, בת-ים, אזור ומקוה-ישראל, מה שנקרא "מרחב אילון" של מחוז תל-אביב, זה כ-30,000 דוחות בשנה, מתוכם כ-2,500 הזמנות לדין, כאשר עוד כ-1,000 תיקי תאונות דרכים.
דוד רותם: מבין ה-25,000 שנשארו, כמה מבקשים להישפט?
דני סמו: אם אני לא טועה, כ-20% מבקשים להישפט.
דוד רותם: משהו כמו 10,000 תיקים בשנה.
דוד רותם: למה אתם לא שוללים את הרישיון לעשר שנים, ואז יהיו לכם פחות תיקים?
רוני לוינגר: לא נותנים לנו בתי-המשפט, הם מרחמים.
דוד רותם: אני שואל את לאה רקובר, היא תגיד לנו למה בתי המשפט מקילים כל כך.
דני סמו: אדוני היושב-ראש, בעבר היתה זהות בין המחוזות של המשטרה ומחוזות של בתי-המשפט.
דני סמו: מחוז תל-אביב של המשטרה הוא שאוכף במקומות של מרחב אילון, קרי בת-ים, חולון, אזור ומקוה ישראל.
דני סמו: ברגע שנוצרה חוסר הזהות עקב הצו יצא שהיום יש חוסר זהות בין המחוזות של המשטרה, של האכיפה, לבין המחוזות של השיפוט בבתי-המשפט.
דני סמו: זה אומר שאנחנו צריכים לקחת כוחות ממחוז תל-אביב, ובתהליך ארוך מאוד להעביר אותם למחוז מרכז.
דני סמו: זה תובעים ובוחנים, והשוטרים עצמם, שאם אנחנו מבקשים להעביר אותם לעדות או להתייצבות מעת לעת בבתי-המשפט במחוז מרכז, אנחנו בעצם גורעים אותם, או מצמצמים את הפעילות שלהם בשטח.
דני סמו: כבר היום אנחנו עדים למצב שהציבור, או נבחרי הציבור, באים בביקורת שהמשטרה נעדרת מהשטח.
דני סמו: במצב כזה של שינוע או העברה לעדויות בבתי-משפט בפתח-תקוה, רמלה ורחובות, אנחנו יוצרים מחסור יותר גדול של שוטרים בשטח.
דני סמו: הם יבלו הרבה יותר בבתי-משפט או בדרך לבתי-משפט.
רוני לוינגר: בפקקים של תל-אביב.
דני סמו: בוחנים שהמקום הטבעי שלהם הוא בשטח, לבדוק את תאונות הדרכים, רק בדרכים לבתי-המשפט יבלו הרבה מזמנם, ואז אנחנו פוגעים בציבור עצמו, לא יהיה מי שיהיה בשטח ויאכוף את עבירות התנועה או יחקור את תאונות הדרכים.
דני סמו: לא שלא יהיה כוח-אדם, הוא יצטמצם.
דוד רותם: אני כמעט מתחיל לדמוע.
דוד רותם: בימים שבהם אין בתי-משפט, אני מבין שרחובות הארץ מוצפים בשוטרים.
דוד רותם: חבר'ה, בחייכם, כולנו מסתובבים ברחובות.
דוד רותם: אמרתי לך שאני רוצה לגמור את הצו הזה ברבע שעה, אל תגידו לנו דברים שמעוררי תימהון.
דוד רותם: השיקולים לא יכולים להיות מערכתיים, זאת אומרת, בסופו של דבר השיקולים צריכים להיות לא שיקולים של המשטרה, אלא שיקולים של יעילות מערכת המשפט, זה הדבר שמעניין אותי.
דוד רותם: המשטרה תקנה עוד רכבים, היא קיבלה תקציב, יש לה עכשיו תקציב גדול, שתגייס עוד שוטרים, עוד כלי רכב.
דוד רותם: מה שחשוב לנו, שאם מוגש היום כתב אישום, שבתוך חודש ימים יהיה יום דיונים, ובתוך חודשיים האיש יקבל את עונשו.
דוד רותם: זה מה שמעניין אותי.
דוד רותם: אם תגיד לי שאם אתם צריכים לשנע אותו בוחן ממקום למקום, יכול להיות מצב שידחו משפטים עד שהוא יגיע, זה אני מוכן לשמוע.
דוד רותם: זה שאם הוא לא יבוא לבית-משפט, הוא יהיה בשטח, אני קצת מפקפק.
דני סמו: ברגע שנבקש ממנו להגיע לבתי-משפט מרוחקים, החקירות שלו יתמשכו הרבה יותר וכתב האישום שלו יגיע יותר מאוחר לבית-המשט.
דני סמו: זה פן אחד.
דני סמו: הפן הנוסף הוא, האם מישהו ערב לכך שלבתי-המשפט במחוז המרכז יש מועדים שיצמצמו את זמן ההמתנה?
דוד רותם: לאה רקובר תסדר לכם את זה.
לאה רקובר: לגבי מצב המשטרה אני לא יכולה לדבר, ואני בטוחה שמה שנאמר כאן נכון.
לאה רקובר: מבחינת המצב העובדתי החוקי, התיאור שניתן כאן לא מדויק.
לאה רקובר: מרגע שהוקם בית-משפט בראשון לציון ונעשתה הפרדה של המחוזות, ארבע הערים נגרעו, והתביעה המשטרתית בעניינים שאינם תעבורה מגישה כתבי אישום לגבי הערים האלה בראשון לציון.
לאה רקובר: את זה בדקתי עכשיו, לפני כמה דקות.
לאה רקובר: להגיד שאין תאימות בין המחוזות זה לא מדויק.
לאה רקובר: היתה כאן החלטה לגרוע את ארבע הערים האלה.
לאה רקובר: לגבי התביעה המשטרתית היא גם מגישה את כל התיקים האלה בראשון-לציון, ולא שמעתי על כך שום תלונה.
לאה רקובר: מדובר פה באי נוחות מסוימת של משטרת התעבורה, והיא מובנת לנו, ואנחנו מסכימים לצו הזה.
לאה רקובר: הצעת החוק היא הצעת חוק ממשלתית, ואנחנו בעדה.
לאה רקובר: אם תהיה החלטה אחרת, אני מקווה שלא, יועברו שופטים, תהיה הקצאה ונתארגן לשמיעת התיקים האלה במחוז אחר, במחוז מרכז.
לאה רקובר: לא נעים לי שאנחנו, כממשלה, רוצים להשיג מטרה משותפת, ואנחנו נגררים לאמירות לא כל כך מדויקות.
לאה רקובר: אמרתי ברמז, ואני אגיד עוד חצי מילה.
לאה רקובר: העומס שנוצר במחוז מרכז הוא דווקא בגלל העובדה שלא שיתפו אותנו בהחלטות, למשל, להקים את יחידת החקירות המרכזית דווקא ברמלה.
לאה רקובר: אנחנו דווקא בעד שיתוף פעולה, הידברות ותיאום.
23591: נציגי המשטרה, האם יש לכם תוכנית מסודרת להעברת התיקים?
23591: מניסיון עם גורמים אחרים אומרים לנו שנערכים שלוש שנים קדימה, ואז בסוף שלוש השנים אומרים שלא הספיקו.
23591: האם יש לכם תוכנית מאורגנת ומסודרת, שלמשל, בשנה הקרובה מעבירים 2,000 תיקים, בשנה אחרי זה מעבירים עוד כך וכך תיקים?
לאה רקובר: אי אפשר.
רוני לוינגר: אנחנו נציגים של אגף התנועה, אנחנו לא יודעים על מה הגברת מדברת לגבי רמלה.
רוני לוינגר: לנו יש שיתוף פעולה טוב עם הנהלת בתי-המשפט, וגם אין לנו ויכוחים.
רוני לוינגר: לגבי בית-המשפט בראשון-לציון, זה יותר טבעי מאשר פתח-תקוה.
לאה רקובר: זה לא יהיה בפתח-תקווה.
רוני לוינגר: איפה זה יהיה?
לאה רקובר: כרגע מדובר על רחובות, אם זה יהיה.
רוני לוינגר: עדיין ראשון-לציון יותר קרובה.
רוני לוינגר: יש היגיון תפעולי אם יש בית-משפט קיים בראשון-לציון ויש תשתית.
לאה רקובר: אם יש אולמות וזה ניתן- - -
דוד רותם: אתם תבדקו יחד עם הנהלת בתי-המשפט.
23591: השאלה, אם יש להם תוכנית מסודרת של העברת שוטרים, העברת תקנים.
דני סמו: ברגע שנדע לאן אנחנו מפנים, נתארגן ונעביר בפרק הזמן שלו אנחנו נדרשים, אבל זה ייקח זמן.
דני סמו: אם צריך להעביר תובעים ממחוז למחוז, לא בבוקר אחד אני יכול להגיד לתובע שהיום הוא מסיים פה והוא עובר לעבוד במחוז אחר רחוק מהמקום שבו אתה מופיע.
דני סמו: צריך להתארגן עם התיקים.
דני סמו: יש בבית-המשפט בתל-אביב תיקי הוכחות שנקבעו מהיום לעוד יותר משנה, גם אותם צריך לסיים, ולהתחיל סדרה חדשה של תיקים, להעביר לבית-המשפט החדש שייקבע.
23591: השאלה, אם יש לכם תוכנית מוכנה לשינוע הארגוני.
דני סמו: לנו יש הבסיס מה אנחנו נדרשים לעשות, איך להעביר כוחות.
דני סמו: את כל הבניין מסביב, צריך לבנות אחרי שנקבל את הנתונים – איזה בית-משפט, כמה שופטים, איפה זה יתנהל.
דני סמו: אני לא יכול לבנות בלי שיהיה לי המידע הזה, פרוגרמה בסיסית מה אני צריך לבנות.
דני סמו: מה הבעיות שניתקל בהמשך, כבר יש לנו.
23591: יש עניין ניסוחי.
23591: דיברתי עם נציגי משרד המשפטים והנהלת בתי-המשפט לתיקון הניסוח המוצע בצורה כזאת שהכשרת הצו תהיה גם בדיעבד.
23591: זה כאילו הלבנה של מה שקרה, ומכאן ולהבא.
23591: הניסוח המתוקן הוא כך: "סעיף 2א(ג) לצו בתי המשפט (הקמת בתי משפט שלום ואזור שיפוטם), התש"ך-1960, לעניין שיפוט בעבירות ששופט תעבורה מוסמך לדון בהן לפי סעיף 25 לפקודת התעבורה, יראו אותו כאילו הותקן כדין, והוא--
דוד רותם: רואים אותו כאילו הותקן כדין.
23591: --יעמוד בתוקפו עד תום" – לעניין איזה תקופה, הוועדה תצטרך להחליט מה התקופה, האם שלוש שנים, שנתיים, שנה – "מיום תחילתו של חוק זה".
23591: ומוסיפים: "כל סמכות שהוקנתה לבית משפט לדון בהליך מכוח הוראה זאת תעמוד בעינה עד לסיום ההליך.
23591: " זה פחות או יותר נוסח מתוקן ומוסכם.
23591: הוועדה צריכה להחליט לגבי פרק הזמן שהיא מוכנה להקציב לעניין.
אפרת בורגנסקי: אני רוצה להגיד כמה מלים, וזה נוגע לשאלה שעכשיו ציינת, השאלה לגבי פרק הזמן.
אפרת בורגנסקי: נכון שהבעיות הבסיסיות שבגללן אנחנו כאן הן למעשה בעיות, יש מי שיאמר טכניות, יש מי שיאמר לוגיסטיות או מערכתיות, כפי שציין יושב-ראש הוועדה.
אפרת בורגנסקי: בסופו של דבר אנחנו, כמשטרה, חושבים שהבעיות הלוגיסטיות האלה הן היום-יום של המשטרה.
אפרת בורגנסקי: יכול להיות שיש גם פירוט רב יותר לגבי מה המשמעויות של שינוי כזה ללא היערכות מתאימה.
אפרת בורגנסקי: כשדיברנו על שלוש שנים עמדו לנגד עינינו מספר דברים.
אפרת בורגנסקי: אל"ף, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאנחנו צריכים להיערך לשינוי גם בהתבסס על מצב קיים כרגע, שזאת היערכות לא פשוטה.
אפרת בורגנסקי: נגענו קצת בדברים, שמעתם קצת על הבעיות, הן בעיות אמת.
אפרת בורגנסקי: הדברים האלה בסופו של דבר הם היומיום, זה השטח, כך זה נראה, וזה משמעותי ביותר.
אפרת בורגנסקי: זה דבר אחד.
אפרת בורגנסקי: אנחנו בהחלט סבורים, גם מבלי שהנהלת בתי-המשפט תתחייב, כי היא לא יכולה להתחייב לגבי הקמה של בית-משפט בבת-ים, או אפילו לגבי משהו שהוא פחות טוב לנו כמשטרה, אבל הוא ודאי יותר טוב מלהגיע עד פתח-תקוה או עד רמלה או עד נתניה, שזה אפילו לפתוח את בית-המשפט הקיים בראשון-לציון גם לנושא תעבורה, מה שלא קיים היום.
אפרת בורגנסקי: הדברים האלה, אם הם יקרו, זה שינוי משמעותי מאוד.
אפרת בורגנסקי: ודאי שיש יותר היתכנות שהדבר הזה יקרה בתקופה שהיא ארוכה יותר משנה מאשר בשנה.
אפרת בורגנסקי: עד עכשיו דיברתי על היבטים מאוד מעשיים, אני אגיד עוד משהו במישור המשפטי, למרות שהמצב, אני מניחה, הוא הבסיס לדיון, ויודעים אותו כולנו.
אפרת בורגנסקי: כפי שהזכירה מיכל כהן, פסק-הדין בעניין נתנאל לא עסק ישירות בצו הנוכחי.
אפרת בורגנסקי: העיקרון שנקבע שם הוא העיקרון, שבגינו אנחנו יושבים כאן היום כדי באמת להבהיר את הדברים, להבהיר את החוקיות.
אפרת בורגנסקי: אבל אנחנו בהחלט חושבים שבתיקון שאנחנו מבקשים אין משום פגיעה בזכויות יסוד של מישהו.
אפרת בורגנסקי: אנחנו סבורים ואומרים, לא בציניות, שבהשארת המצב הקיים לתקופה הזאת יש אפילו משום תועלת לאזרחים, אני לא מדברת רק על המשטרה.
אפרת בורגנסקי: אנחנו חושבים שלאזרחים זה באמת יותר נוח, זה באמת יותר מתאים, כך שגם ברמה המשפטית אין כאן מניעה להשארת המצב הקיים, ולו לתקופה שביקשנו של אותן שלוש שנים.
אפרת בורגנסקי: אנחנו באמת חושבים שאנחנו זקוקים להן להתארגנות.
דוד רותם: אם אנחנו לא צריכים את התיקון הזה, תמשכו אותו ותישארו במצב הקיים.
דוד רותם: אם אתם רוצים שנתקן, אני לא מתקן שום דבר לשלוש שנים, מסיבה אחת פשוטה, אני רוצה לדעת איך הדברים מתקדמים.
דוד רותם: אם אני אתן לכם שלוש שנים, אני יודע בדיוק מה יקרה – בקדנציה הבאה זה יבוא ליושב-ראש ועדת החוקה, זה כבר לא אהיה אני, ויגידו לו: תאריך לעוד שנתיים כי עוד לא גמרנו.
דוד רותם: אני לא משאיר שום דבר לכנסת הבאה, ולכן אני מציע לכם להסכים לעוד 18 חודש, כדי שתבואו לכאן בעוד 18 חודשים, תבקשו ארכה ותגידו לי מה נעשה בינתיים.
דוד רותם: תבואו אחרי 14 חודשים כדי להגיד מה יקרה אחרי 18 חודשים.
רוני לוינגר: נעשה 24 חודשים.
דוד רותם: לא, השוק הפרסי עבר מפה למקום אחר.
23591: הייתי מציע לוועדה נקודה נוספת, שאולי נקבע איזו תזכורת לעוד חצי שנה, כדי שנציגי המשטרה יגישו- - -
דורית ואג: הם יגידו שחצי שנה זה לא מספיק זמן.
דוד רותם: בעוד שנה תבואו עם תוכנית, כדי שנדע מה יהיה בעוד 18 חודשים.
מיכל כהן: כללית, הדברים בהחלט מקובלים, אבל היות והדברים אינם ברורים לנו מבחינת הפרוגרמה של בתי-המשפט והקמות עתידיות של בתי-משפט לתעבורה במחוז המרכז, עולה השאלה, האם ניתן יהיה לבוא ולבקש תוספת זמן.