GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורנה נחמני: אנחנו חייבים מאוד בזהירות למי אנחנו נותנים את המידע, כך שאנחנו עושים באמת את המירב מתוך הבנה של הצורך של נפגע העבירה לקבל את המידע ולספק לו את המידע בזמן קצר ובמפורט.
אורנה נחמני: לגבי קציני עבירות מחוזיים, כאמור, כמו שנאמר קודם, יש לנו שישה כאלה והם עובדים על פי תוכנית עבודה מסודרת שמוגשת לנו אחת לשנה ואנחנו בודקים אותה.
אורנה נחמני: מדובר בתוכנית בקרות, בתוכנית הדרכות ובתוכנית הטמעות.
אורנה נחמני: אנחנו מטפלים גם באוכלוסיות מיוחדות של נפגעי עבירה שהם נפגעי תקיפה מינית, עבירות של אלימות בין בני זוג, הנושא של עבירות שנעשו כלפי זקנים, בעיקר בהיבט של הזנחה והתעללות, כך שאנחנו מטפלים גם במגזרים האלה וקציני נפגעי העבירות הם אלה שמתייחסים באופן ספציפי לאותן אוכלוסיות ביחידות המשטרה, כולל גם אנשים עם מוגבלויות, חקירות אנשים עם מוגבלויות וכולי.
אורנה נחמני: אם כן, יש להם תוכנית מאוד מפורטת לגבי כל הנושאים.
אורנה נחמני: זה גם עלה בתקנות ואכן בתקנות מוזכרות גם האוכלוסיות המיוחדות של נפגעי עבירה לגביהם אנחנו משתדלים לתת את המענה המירבי בכל זמן נתון.
דוד רותם: אפשר יהיה לראות את התוכנית הזאת?
אורנה נחמני: לא התבקשנו להביא אותה.
אורנה נחמני: זאת תוכנית עבודה פנימית של המשטרה אבל נוכל למסור אותה לעיני היושב-ראש.
דוד רותם: תשלחו לנו אותה.
אורנה נחמני: היא קיימת ואנחנו מחייבים אותם להעביר לנו אותה.
אורנה נחמני: אנחנו כפופים פיקודית למפקדי המחוזות אבל מקצועות אנחנו כל הזמן בהנחיה וכל הזמן בודקים.
דוד רותם: יש את דפי המידע שצריכים להיות.
דוד רותם: האם מישהו בודק אם הם באמת נמצאים?
אורנה נחמני: כן.
אורנה נחמני: זה חלק מהעבודה של קציני נפגעי העבירות.
אורנה נחמני: הם עושים את הבדיקה הזאת והיא חלק מהבדיקה והבקרה השגרתית.
אורנה נחמני: אם אני מקבלת איזושהי תלונה, אנחנו מיד בודקים אותה.
דוד רותם: במחוז יש קצין נפגעים אחד.
אורנה נחמני: נכון.
דוד רותם: אם הוא צריך לעבור בכל התחנות, הוא יכול לדעת פעם בשלושה חודשים אם יש את הטפסים או לא.
אורנה נחמני: אדוני אופטימי לגבי פעם בשלושה חודשים.
אורנה נחמני: זה נכון, אבל מצד שני קציני נפגעי עבירות מחוברים גם ברמה היום-יומית.
אורנה נחמני: למשל, בדיקת תיקים, אם ניתן קוד, סיסמה וכולי, ניתן גם לעשות בקרה וירטואלית על זה.
אורנה נחמני: זאת אומרת, יש דברים שאנחנו בודקים באמצעים אחרים, אבל מגיעים בכל זאת לתחנות ולבדיקה פרטנית.
אליעזר רוזנבאום: יש גם את השילוט והוא במקום בולט.
אורנה נחמני: יש שילוט במספר שפות.
אורנה נחמני: הייתי השבוע בתחנת טייבה וראיתי שהכניסו לשם מחשב ידידותי שבלחיצה אתה מקבל מידע על המשטרה ויש שם מידע ספציפי לנפגעי עבירה שמוקרא בכמה שפות ולדעתי זה ממש יפה.
אורנה נחמני: אני מבינה שזה פיילוט ואם זה ייכנס ליחידות משטרה נוספות, מה טוב.
אורנה נחמני: בקטע הזה אנחנו ממש משתדלים כל הזמן לשפר.
אריה סיזל: אולי יש מקום להוסיף שבקורס הבסיסי שנערך לשוטרים, כחלק אינהרנטי ממנו, יש גם כן פרק שעוסק בזכויות נפגעי עבירה, כך שכל שוטר ושוטר מודע לנושא הזה.
דוד רותם: עו"ד ענבר יחקאלי, שמעת את מה שאמרו כאן?
ענבר יחזקאלי-בליליוס: כן.
דוד רותם: ספרי לנו מה את יודעת.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אולי אני אתחיל ואומר שיש שיפור אמיתי בשטח ואנחנו רואים את זה משנה לשנה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אנחנו בקשר הדוק גם עם מדור נפגעי עבירה, גם עם הפרקליטות וגם עם שירות בתי הסוהר בעניין הזה ואכן יש שיפור ובתקופה של חודשים ניתן לראות שדברים מתקדמים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: דברים שציינו ודיברנו עליהם משתנים וקורים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה מצד אחד.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: מצד שני, יש תחושה שיש פער מאוד גדול בין החזון והרצון של מדור זכויות נפגעי עבירה ושל יחידות הסיוע בפרקליטות לבין איך שזה מחלחל בסופו של דבר לשוטר בשטח, כפי שציינה עכשיו אורנה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: עדיין יש פערים בין מי שמחויבים מאוד ועושים את העבודה שלהם בצורה מצוינת ומחויבת ושמים את נפגעי העבירה בראש מעייניהם, לבין גם פרקליטים וגם שוטרים חוקרים שעדיין רואים בנפגע העבירה כמי שקצת מפריע להם לעשות את העבודה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אנחנו מעבירים את הדברים האלה ומנסים כמה שיותר לדווח על התופעות האלו כשהן קורות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: יש פער מאוד גדול בין מחוזות שונים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זאת אומרת, זה משהו שגם היום נשאר.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: יש מחוזות מחויבים שכל בעיה שעולה, עושים עבודה מאוד רצינית ויצירתית הרבה פעמים כדי באמת לתת את המענה בשטח, אבל לעומת זאת יש מחוזות שפחות הפנימו את המקום של נפגע העבירה – של נפגעת או נפגע עבירת מין – והצרכים הייחודיים כפי שהחוק מציין, וגם דברים שעולים בסוגיות האלה מתוך העבודה עצמה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: יש עוד פער גדול שאנחנו מכירים ונתקלים בו.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: כשמגיעה אלינו נפגעת בתחילת ההליך ואנחנו מלווים אותה לפנייה למשטרה ואחר כך בכל ההליך בפרקליטות, אפשר לראות שהזכויות שלה מיושמות במלואן כי אנחנו יודעים לציין בפניה מה מגיע לה, מה היא יכולה לקבל, מה היא יכולה להגיש, הצהרת נפגע או כל הדברים האלו שנפגע רגיל שמגיע לתחנת המשטרה לא תמיד יודע אותם.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אותו הדבר בפרקליטות.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: לפעמים קורה מצב שנפגעים מגיעים אחרי הפנייה למשטרה או באיזשהו שלב בהליך הפלילי, ואז אנחנו שואלים האם הדברים האלו קרו, האם הם ידעו על הדברים האלו, ופתאום מסתבר שהרבה מהדברים לא הובאו לידיעתם.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני בטוחה שהיושבים כאן מסביב לשולחן עושים את עבודתם נאמנה, אבל השאלה היא איך גורמים לדברים לחלחל עד אחרון החוקרים ועד אחרון הפרקליטים כדי שבאמת בשטח הנפגעים ירגישו את העבודה שנעשית.
איילת לוי: את יכולה לומר באיזה מחוזות נתקלת בזה?
ענבר יחזקאלי-בליליוס: העברנו את הדברים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני רוצה לציין לטובה במיוחד את מחוז תל-אביב, שם יש קצין נפגעי עבירות מחוזי בשם צ'רלי שעושה עבודה מדהימה ויוצאת דופן.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה משהו שאנחנו מכירים ורואים שהדברים קורים באופן אחר מאשר קורים במקומות אחרים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: גם בדרום, חן כינור, קצינת נפגעי עבירה מחוזית בדרום, עושה עבודה מדהימה ונפלאה ובאמת בשיתוף פעולה ועם איזושהי אמונה בדרך הזאת של זכויות נפגעי עבירה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אני מעדיפה לציין לטובה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: גם במקומות אחרים יש אנשים שעושים עבודה מצוינת, אלא שאני רק אומרת שאת שני אלה אני יכולה לציין ולומר שיש עקביות ויש אחידות ברמת הטיפול שהם מציעים לנפגעים.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: עוד נקודה שאני רוצה לציין בעניין הזה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: ממש לפני שבוע הכותרת הראשית בעיתון "הארץ" דיברה על זה ש-60 אחוזים מנפגעי עבירות מין ואלימות, על פי מחקר חדש שמתפרסם ממש בימים אלה, לא פונים בכלל למשטרה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זאת אומרת, 60 אחוזים מנפגעי עבירות מין ואלימות חשים – ואלה המלים שנאמרו – חוסר אמון במערכת אכיפת החוק.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה נתון מאוד קשה.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: זה לא נתון חדש לנו, זה נתון שאנחנו נתקלים בו בתוך מרכזי הסיוע, ואני חושבת שצריך לשים את זה על השולחן ולעשות איזשהו בדק בית אמיתי איך נתון כזה עדיין קורה, למרות חוק זכויות נפגעי עבירה ולמרות היישום היחסי או המתקדם שלו.
דוד רותם: בפנייה שלך כתבת, ואת זה אני רוצה שתסבירי, ש"ניכר כי מדור זכויות נפגעי עבירה במשטרה ויחידות הסיוע בפרקליטות עושים עבודתם נאמנה, אך הדברים מתקשים לחלחל לשטח לעבודת החוקרים, הפרקליטים והתובעים המשטרתיים שלעתים ממשיכים להתנהג עם נפגעים כמי שמפריעים להם לעשות את עבודתם".
ענבר יחזקאלי-בליליוס: נכון.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: יש מקרים מצוינים שבאמת יש התנהלות טובה בשטח, אבל לעומת זאת יש את המקרים בהם חוקרים מתקשים להבין למה הם עכשיו צריכים לשנות סדרי עולם, הם חוקרים כבר שנים רבות והם לא מבינים למה הם צריכים לשנות עכשיו סדרי עולם ובאמת להתייחס לשאלות הקטנוניות של הנפגעת או לבקשות שלה שילוו אותה גם פה וגם שם, גם בפגישה בפרקליטות וגם בעימות, למה היא לא מבינה משהו, היא רוצה שוב ושוב שיסבירו לה ולמה זה רלוונטי.
מיכאל בן-ארי: שאלה לפרקליטות ולמשטרה.
מיכאל בן-ארי: אני מכיר מושג שנקרא אין עניין לציבור.
מיכאל בן-ארי: זאת אומרת, אזרח התלונן והוא מקבל מכתב, אחרי שהתהליך עבר איזשהו שלב מסוים, ובו כתוב שהתיק נסגר והסיבה היא שאין עניין לציבור.
מיכאל בן-ארי: מה הם הכללים על פיהם נקבעות אמירות כאלה של אין עניין לציבור?
מיכאל בן-ארי: היה לי מקרה כזה שהיה לי עניין גדול בו.
מיכאל בן-ארי: אני הייתי הציבור באותו מקרה, אבל כתבו לי שאין עניין לציבור.
ענת אסיף: כבר לא משתמשים במונח הזה.
ענת אסיף: העילה לסגירה קיימת, אבל המונח לא מבטא בצורה נכונה.
מיכאל בן-ארי: מהו המינוח האחר?
מיכאל בן-ארי: מי מחליט על דבר כזה?
מיכאל בן-ארי: מהי הפרוצדורה שמחליטה על כך?
מיכאל בן-ארי: האם זה שרירותי?
מיכאל בן-ארי: האם יש ועדה מסוימת שעוסקת כזה?
ענת אסיף: חוק סדר הדין הפלילי מסמיך תובע להחליט שלא מגישים כתב אישום בתיק, ראשית, בגלל שאין ראיות מספיקות, ושנית, בגלל שנסיבות העניין אינן מצדיקות לנהל הליך פלילי, והעילה השלישית היא כמובן חוסר אשמה, אם בודקים ומגלים שלא היה כלום.
ענת אסיף: זאת סמכות מכוח החוק שניתנת לתובעים.
ענת אסיף: אני מסכימה אתך שהמינוח הישן בו השתמשו צורם, כי אתה חלק מהציבור ולפעמים הציבור, לפי מה שהוא רואה, זה דבר מאוד חשוב.
מיכאל בן-ארי: יש לזה בדיקה אחת נוספת או שזה שרירותי?
ענת אסיף: יש סמכות ערר.
ענת אסיף: למתלונן יש זכות להגיש ערר.
מיכאל בן-ארי: רק למתלונן.
ענת אסיף: רק למתלונן.
ענת אסיף: זאת אחת הנקודות היחידות בהליך הפלילי שלמתלונן יש ממש מעמד עצמאי.
מיכאל בן-ארי: אני מדבר על מקרה ספציפי שאני מכיר מהעבר, שהיה לי עניין גדול אבל לא הייתה לי הבנה משפטית, לא את הפנאי ולא את כל הראיות.
מיכאל בן-ארי: התחושה שלי הייתה שמישהו אמר עזוב אותנו, יש לנו דברים יותר חשובים.
דוד רותם: זה בוודאי נכון.
דוד רותם: בסופו של דבר אתה צריך להבין שמשטרת ישראל גם היא מוגבלת בתקציביה והפרקליטות ובתי המשפט גם הם מוגבלים והם לפעמים סוגרים תיקים בגלל חוסר חשיבות לפי העניין.
מיכאל בן-ארי: השאלה בעניין החשיבות היא לפעמים עניין של השקפת עולם.
מיכאל בן-ארי: כלומר, משהו שהוא פופולרי מאוד, הוא חשוב.
דוד רותם: אתה רוצה לומר שלך לא יסגרו תיק בגלל חוסר עניין לציבור.
דוד רותם: זה נכון, אתה צודק.
מיכאל בן-ארי: השאלה אם זאת החלטה של אדם אחד או שיש עוד דעה נוספת בעניין הזה.
ענת אסיף: אף פעם זה לא אדם אחד.
ענת אסיף: כמעט בשום דבר בפרקליטות זה אדם אחד.
ענת אסיף: יש פרקליט שבדק את התיק בצורה מדוקדקת, גיבש המלצה, הולך אתה לממונה שזה פרקליט הרבה יותר בכיר.
ענת אסיף: אם המתלונן מגיש ערר על סגירת התיק, התהליך מגיע הרבה יותר גבוה, מגיע לפרקליטות המדינה, ושם יש מחלקת ערערים שבודקת את המקרה.
ענת אסיף: זה התהליך.
ענת אסיף: יש הנחיות שמתוות את שיקול הדעת לנושאים האלה, לכל מקרה ספציפי כמובן יש שיקול דעת כי אחרת אי אפשר לתת בהנחות מענה לכל המקרים.
ענת אסיף: זה לא משהו שרירותי.
עפרה בן-מאיר: אני רוצה להצטרף לדבריה של ענבר יחזקאלי.
עפרה בן-מאיר: אנחנו בהחלט רואים התקדמות בשטח ואפילו התקדמות דרמטית, אבל עדיין לא יישום מלא של החוק.
עפרה בן-מאיר: אחד הדוברים דיבר על הנושא של הסדרי טיעון ואנחנו דווקא כן מוצאים שזו נקודה חלשה, העניין של יידוע הנפגע.
עפרה בן-מאיר: אני לא יכולה לדבר על סטטיסטיקות היות שהתיקים אצלי הם לא מדגם מייצג של כלל הנפגעים, אבל אנחנו כן רואים שיחסית לצמתים אחרים זה בעייתי וגם כשזה נעשה – וגם את זה ציינתי – הרבה פעמים זה נעשה אחרי שכבר התקבלה ההסכמה של הנאשם, של הסניגור שלו, ובעצם מקבלים את העמדה של הנפגע באופן פורמלי אבל זה ברור שזה כבר לא יכול לשנות את המצב.
עפרה בן-מאיר: אלה שני הדברים שרציתי להבליט.
ענת אסיף: אני סומכת עליכם שבכל מקרה כזה אתם מציפים את זה.
עפרה בן-מאיר: את מכירה אותי.
מיכל רובין: גם אצלנו יש מקרים כאלה, אבל אז זה תלוי הליווי שלנו.
מיכל רובין: כלומר, אנחנו חוששות לחשוב מה קורה עם אלה שלא מלווים על ידינו.
עפרה בן-מאיר: לכן אמרתי שהמקרים אצלנו לא מהווים מדגם מייצג.
עפרה בן-מאיר: אני יודעת לומר לנפגע העבירה שהפרו את זכותו ומגיע לו לקבל יידוע ולהשמיע את עמדתו לגבי הסדר טיעון, אבל השאלה מה קורה כאשר הנפגעים לא מקבלים סיוע.
דוד רותם: השאלה מה קורה כאשר סוגרים את התיק בכלל בלי עסקת טיעון.
דוד רותם: עושים מה שנקרא עסקת של"צ.
קריאה: של"צ זו החלטה של בית משפט.
דוד רותם: זה אמור להגיע, אבל לפעמים עושים את זה בעסקאות מחוץ לכותל.
ענת אסיף: מבחינת החוק יש שתי אפשרויות - או שזה סגירת תיק לפי החסד"פ או שזה הגשת כתב אישום שנגמרת בין אם בהוכחות ובין אם בהסדר טיעון.
ענת אסיף: על כל סגירת תיק, ולא חשוב מה נלווה לזה ומה אולי קרה בדרך, יש זכות ערר למתלונן והוא מקבל על זה הודעה רשמית מהיחידה החוקרת.
ענת אסיף: את סגירת התיק היום מתנים בכל מיני דברים.
עפרה בן-מאיר: התניה מן הסתם כלפי החשוד.
עפרה בן-מאיר: אם מתנים את סגירת התיק והתיק נסגר, ברגע שהתיק נסגר, יש זכות ערר.
ענת אסיף: לנפגע אין זכות להיות חלק מההליכים החצי אלטרנטיביים אולי שנעשים.
עפרה בן-מאיר: לגבי הודעות סגירה, יש פה הבדל מאוד בולט בין המשטרה לפרקליטות ואנחנו כמעט לא נתקלים בתיקים שנסגרים בלי שמודיעים למתלונן אבל במשטרה בהרבה מאוד מקרים לא מקבלים הודעה.
עפרה בן-מאיר: אם אנחנו מטלפנים ואומרים לנו שהתיק נסגר, אנחנו מיידעים את המתלונן אבל בהרבה מאוד מקרים לא מקבלים מכתבים על כך.
ענת אסיף: זה מוזר כי לדעתי המחשב אוטומטית מוציא את המכתב הזה.
עפרה בן-מאיר: לא מקבלים אותו.
עפרה בן-מאיר: כשאנחנו מתקשרים אומרים לנו שלמשל לפני שישה שבועות התיק נסגר.
עפרה בן-מאיר: אני מדברת רק על קטינים כי זה מה שידוע לי.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: כשהתיק עובר לפרקליטות ואחר כך הוא חוזר למשטרה לצורך מכתב הסגירה, משהו משתבש בדרך.
ענבר יחזקאלי-בליליוס: אנחנו יודעים היום שכאשר מגיעות נפגעות ורוצות שנכתוב עבורן ערר, אנחנו שואלים אותן אם יש להן מכתב סגירה, כי הן ביררו והן יודעות שהתיק נסגר, אבל את מכתב הסגירה הן לא קיבלו עד היום.
רותי אלדר: אני מצטרפת לדעות שנאמרו קודם לגבי השיפור הניכר שחל הן ביחס לנפגע העבירה והן במימוש הזכויות שלו על ידי הגורמים השונים במערכת כאשר הצמתים העיקריים כמובן הם המשטרה והפרקליטות.
רותי אלדר: עם זאת, אנחנו עדיין רואים את מה שאנחנו קוראים הכשל האנושי.
רותי אלדר: גם הדיווחים התרכזו מאוד בפן הטכני ובפן של המנגנונים שנוצרו על מנת לסייע, לקדם ולממש את זכויות נפגעי העבירה וזה כמובן חשוב מאוד.
רותי אלדר: אין ספק בכלל שהמנגנונים האלה, יש להם חלק חשוב בשיפור הזה שכולם מדברים עליו ואני חושבת שמאז חקיקת החוק, זאת אולי פעם ראשונה ששומעים חוות דעת שהן נותנות סיבה להרגיש יותר נוח.
רותי אלדר: כשאני מדברת למשל על אישה כאשר הדגש הוא על מנגנונים ודברים טכניים ולא על הדברים שהם בגדר של זכויות קצת יותר רחבות, אני מדברת גם על מה שציינתי בעמדה שלנו וזה התמשכות ההליכים.
רותי אלדר: אף אחד לא דיבר על זה.
רותי אלדר: זה כאילו איזשהו דבר ששייך למערכת הגדולה של המשפט.
רותי אלדר: כל התמשכות כזו של הליכים, הן בשלב הראשון של החקירה המשטרתית שלפעמים לוקחת המון זמן - אנחנו מנסים לתקשר עם תחנות המשטרה ולברר מה קורה, למה החקירה לא מתקדמת, למה התיק לא מועבר לפרקליטות - והן אחר כך בתהליך המשפטי שכולנו יודעים – וכל המדינה נמצאת כמובן באותה קלחת – כאשר נפגע העבירה, כתוב בחוק, שהזכויות שלו, במיוחד זה מתייחס לנפגעי עבירות מין ואלימות, יקוימו ושההליכים יקוימו בזמן סביר אבל זה לא מתקיים.
רותי אלדר: בעניין הזה פנינו לא פעם ולא פעמיים גם לשר המשפטים וגם למנהל בתי המשפט ולנשיאי בתי המשפט ואכן פניות כאלה סייעו לקדם את רציפות הדיונים וסיום התהליך.
דוד רותם: את אומרת דבר שהוא מנוגד לחלוטין למה שאמרו אנשי המשטרה.
דוד רותם: אני אפילו שאלתי אם יש ביקורת על זה ואמרו שיש.
רותי אלדר: עדיין אני אומרת שזה המצב בהרבה מאוד תחנות משטרה.
רותי אלדר: שוב, אין לי מידע סטטיסטי ולא מידע שיכול להצביע על דפוס כללי אבל הרבה מאוד נפגעי עבירה שמגיעים אלינו ואנחנו שואלים אותם את השאלה, הם בכלל לא יודעים על מה מדובר ולא יודעים מה זה אומר דפי מידע.
רותי אלדר: האם יש שלט?
רותי אלדר: הוא צריך להיות במקום בולט וגלוי לעין.
אליעזר רוזנבאום: יש.
אליעזר רוזנבאום: יש הנחיה לתלות שלטים במקומות בולטים בתחנות המשטרה.
רותי אלדר: בבתי המשפט זה לא קיים ואני אישית בדקתי.
אליעזר רוזנבאום: אני לא מדבר על בתי המשפט אלא על תחנות משטרה.
רותי אלדר: שוב, אני לא יכולה לנקוב בתחנת משטרה, אבל זה קורה.
ענת אסיף: אני מודעת לזה ואני יודעת שבסטנדרט שהמשטרה מוציאה יש את הטופס.
ענת אסיף: ברוב המקרים אני שמחה שהתיק לא מגיע עם הצהרת נפגע.
ענת אסיף: אני חושבת שלמרות שזה נכון מה שהמשטרה עושה, שהיא כבר מאפשרת את הדבר הזה מתחילת ההליך, ברוב רובם של המקרים זה לא רלוונטי לנפגע בשלב הזה למלא הצהרת נפגע.
ענת אסיף: כל האנרגיות הנפשיות שלו נמצאות במקום אחר לגמרי כשהוא נמצא במשטרה וזה הרבה יותר נכון לעשות זאת כאשר כבר הסתיים שלב הראיות במשפט או יש הכרעת דין ועוברים לשלב של גזר הדין, אז ממילא הפרקליט מדבר אתו ומסביר לו.
ענת אסיף: גם אם אני רואה שנתנו לנפגע טופס, הרבה פעמים הוא באמת לא ממלא אותו ואני יכולה להבין את זה.
ענת אסיף: הרבה יותר נכון לדבר על הצהרת הנפגע כשזה בשלב הרלוונטי ולא עוד לפני שהוא יודע אם בכלל יהיה תיק ואם בכלל יהיה כתב אישום.
ענת אסיף: זה שאתם שואלים והם לא יודעים, בסדר, זה נתון עובדתי שאין לו ספק בו, אבל אני לא רואה בזה חסרון.
ענת אסיף: אני חושבת שיש לנפגע מספיק להחיל במהלך התהליך הזה.
רותי אלדר: אני אומרת את זה כי זה מצביע על כך שהוא לא יודע מה הזכויות שלו.
רותי אלדר: אם היו דפי מידע, הוא היה יודע שיש לו זכות כזאת.
ענת אסיף: אני אענה קצת בעדינות, כי זה לא כדי לומר שלא צריכים להיות דפי המידע או שלא צריכים איכשהו ליידע את הנפגעים.
ענת אסיף: לא, צריכים להיות דפי המידע, הם ישנם אבל אני רוצה
רותי אלדר: נכון.
ענת אסיף: לכן יכול להיות שזה היה ממש מטר מהם אבל הם לא הסתכלו ולא חיפשו ובצדק הם לא חיפשו.
ענת אסיף: להסיק מזה על ההתארגנות, זאת קצת לדעתי לא לוגיקה מתחייבת.
ענת אסיף: אני כן מתחברת אליך ואומרת שיש עוד הרבה עבודה לעשות כדי לתת את המענה האנושי המתאים בכל המקרים ואומרת זאת עם הסתייגות שאת יודעת וכל הארגונים יודעים שזה מאוד מאוד קשה לתת לנפגע את ההתייחסות האנושית שהוא רוצה.
ענת אסיף: לפעמים זה בלתי אפשרי, אם אתם מדברים על נפגעי עבירות המתה.
ענת אסיף: לפעמים אלה דברים שהפער בין איך שאנחנו מדברים אליהם לבין איך שהם רוצים לשמוע ומבינים, לפעמים הוא בלתי ניתן לגישור ולכן יבורכו כל הארגונים שמנסים גם לעזור לנו בקשר עם הנפגעים.
רותי אלדר: אם יורשה לי ואם יש זמן לזה, אני רוצה לספר מקרה אחד, שאמנם הוא לא מאתמול-שלשום, וכמו שאמרנו חל שיפור ענק ואסור להתעלם ממנו ואסור שלא לתת לזה את המשוב המגיע.
רותי אלדר: הגיעה אלי נפגעת עבירה שהבת שלה נרצחה לפני שלוש שנים באילת על ידי עובד זר.
רותי אלדר: אני מדברת כרגע באמת על הפרת זכויות לכל אורך הדרך.
רותי אלדר: זאת אומרת, היא לא ידעה מעולם מה מתקיים, איזה דיון מתקיים, מה היה, והיא לא הייתה שותפה לשום דבר ולא שאלו אותם כלום.
רותי אלדר: אמנם הרשיעו אותו, הוא קיבל מאסר עולם, אבל אין להם מידע ואף אחד לא יצר אתם קשר.
רותי אלדר: הם לא היו באף ישיבה בבית משפט.
רותי אלדר: כלום.
רותי אלדר: פשוט התעלמות.
רותי אלדר: לרה תעיד על הסיפור הזה.
רותי אלדר: הייתה התעלמות מוחלטת.
רותי אלדר: הם הגיעו אלינו רק היום.
רותי אלדר: פתאום הם שמעו ברדיו חיפה – היה לנו איזשהו אירוע, יום שידורים למניעת אלימות ועידוד המודעות לזכויות נפגעי עבירה – ואז האם הגיעה אלינו דרך התשדיר הזה.
רותי אלדר: זה פשוט מזעזע.
רותי אלדר: עדיין קיימים מקרים כאלה.
דוד רותם: מקרים כאלה יהיו תמיד משום שגם אם מפקחים על כך שיהיו הטפסים וטופסי המידע בכל תחנת משטרה, יכול לקרות מצב שאדם קיבל את הטופס, וכמו שאמרה עורכת-הדין אסיף, במצבו הוא לא יודע אפילו איפה הוא שם אותו.
דוד רותם: זה לא הזמן לקרוא את הטופס ואין טופס.
דוד רותם: בעיקר במקרה המתה, שם בעצם החקירה היא לא במשטרה אלא באים אליהם.
דוד רותם: יכול להיות שנתנו לו את הטופס.
דוד רותם: אנחנו לא יכולים לצפות למאה אחוזי הצלחה.
דוד רותם: אם היו מאה אחוזי הצלחה, אנחנו היינו מדינה יוצאת דופן.
רותי אלדר: החשיבות של הישיבות האלה היא להעלות את הדברים לתשומת לב.
דוד רותם: נכון, אבל אל תצפו אף פעם למאה אחוזי הצלחה.
דוד רותם: הבטן שלי מלאה, אבל אל תצפו אף פעם למאה אחוזי הצלחה כי כאשר מביאים מקרה אחד ספציפי, הוא לא יכול להעיד על הכלל.
דוד רותם: תמיד יהיו תקלות.
אורנה נחמני: אני רוצה לומר משהו בעניין הזה של ארגוני הסיוע בכלל.
אורנה נחמני: אני לא מחכים לזה שהוועדה תתכנס ויועלו הטענות כאן.
אורנה נחמני: אנחנו נפגשים.
אורנה נחמני: מעל לשנה אני בתפקיד ונפגשתי כבר פעמיים במרכז נגה.
אורנה נחמני: דרך אגב, לא שמעתי את הטענות האלה עת הייתי שם אלא שמעתי טענות אחרות אותן בדקנו ועשינו דברים.
אורנה נחמני: אנחנו מקיימים את המפגשים האלה אחת לזמנים תכופים.
אורנה נחמני: אני גם פונה לארגוני הסיוע לפנות אלינו בזמן אמת כשיש מקרים כאלה.
אורנה נחמני: לארגוני הסיוע יש קשר ישיר אתנו והם יודעים את מספרי הטלפונים שלנו ואיך לגשת אלינו.
אורנה נחמני: אנחנו לא רוצים שלמשל מקרים כאלה יגררו, אנחנו לא רוצים שתהיה משפחה כזאת או אחרת או נפגעי עבירה כאלה ואחרים שהתחילו עם פגיעה והפגיעה בהם תימשך.
אורנה נחמני: אני מנצלת את הבמה הזאת לומר את זה עוד פעם, וארגוני הסיוע כאן יודעים.
אורנה נחמני: אני חושבת שנפגשתי עם כולם לא פעם ודיברתי אתם בטלפון.
אורנה נחמני: אני מבקשת, צרו אתנו את הקשר הישיר.
אורנה נחמני: לא צריך לחכות לוועדות כדי לעלות על תקלות.
אורנה נחמני: לא שזה מפריע לי שזה עולה, אבל בכל זאת תוכלו לומר לנו את הדברים.
רותי אלדר: הסיפור הזה הגיע אלינו במקרה בשבוע שעבר.
לרה צינמן: החוק חוקק לפני שמונה שנים וכאשר ישבנו במליאה בזמן ההצבעה התמלאנו בתקווה שמתחיל עידן חדש והמצב שאני עברתי כאשר בתי נרצחה בשנת 1996 כבר לא יחזור על עצמו.
לרה צינמן: היו אין ספור עיכובים וצמצומים בחוק ושנה אחרי שנה אני נתקלת באותם מקרים.
לרה צינמן: אתה אומר שאי אפשר להסיק ממקרה אחד על כלל המקרים, אבל לכל משפחה של נרצח זה מאה אחוזי סטטיסטיקה.
לרה צינמן: אם המשפחה עוברת את מה שרצינו למנוע באמצעות מערכת אכיפת החוק, אחר כך היא נמצאת בפוסט טראומה עד שארית חייה.
לרה צינמן: הסעיף בחוק, סעיף 8(א), שמדבר על כך שנפגע עבירה זכאי לקבל מידע על זכויותיו כנפגע עבירה, נכנס לתוקף מיד וללא שום עיכובים וסיבוכים, אבל עדיין יש את הדבר המאוד מאוד פשוט שאנחנו מבקשים לאורך שנים והוא קבלת המידע.
לרה צינמן: אכן, באמת משפחות הנרצחים לא מגיעות להגיש תלונה במשטרה ולכן החוקרים חייבים לדעת ובמשך כל כך הרבה שנים הם היו צריכים להפנים את זה ואיכשהו לדעת שבנוסף לניהול חקירת הרצח, הם צריכים גם לתת מידע על הזכויות ולתת דפים הכי פשוטים שקיימים אפילו במשטרה, אז כל התמונה הייתה יכולה להשתנות מקצה אל הקצה.
לרה צינמן: ההצעה שלי במשך הרבה שנים היא ששני המשרדים – המשרד לביטחון פנים ומשרד המשפטים – היו צריכים להפיץ איזשהו תשדיר הסברה לציבור הרחב.
לרה צינמן: כמו שכל אזרח במדינה יודע מה הזכויות שלו, אם הוא נפגע תאונת דרכים, אם הוא חולה וכולי, הוא ידע מה הזכויות שלו גם אם הוא נפגע עבירות.
לרה צינמן: הוא חייב לדעת מה הזכויות שלו במקרה זה ומה הוא יכול לדרוש מהרשויות כי אחרת לרשויות קל מאוד להסתתר מאחורי חוסר תקציב וכל מיני קשיים ולא ליישם את החוק.
לרה צינמן: אנחנו לא באים עם ביקורת כועסת אלא אנחנו באים עם ביקורת כואבת.
לרה צינמן: אנחנו רוצים לתרום ורוצים לעזור ולהשתתף כדי שהתמונה תשתנה.
לרה צינמן: אני חושבת שעבירות המתה הוא לא עניין שולי אלא זה משהו שמאיים על כל אזרח במדינה.
לרה צינמן: נרצחו כאן אנשים בטעות, בחוף הים, בכל מיני מקומות, נרצח שופט, עורכת-דין וכן הלאה.
דוד רותם: הם לא נרצחו בטעות.
לרה צינמן: לא זכינו להמשך החקיקה, לשירותי סיוע ולפיצויים, אז לפחות הדבר הבסיסי היחיד שעבר בחקיקה, הוא צריך לעבור שיפור נוסף ורציני.
אילנה איבגי: אני המענה האנושי בשירות בתי הסוהר ואכן אנחנו מסונכרנים למערכת המשטרתית ומערכת מנע.
אילנה איבגי: המידע עובר פעם ביום ויש נפגעים שיש להם קוד סודי ובכל זאת מתקשרים אלי ומקבלים מידע.
אילנה איבגי: יתרה מזאת, גם נפגעים מלפני החלת החוק מתקשרים אלי ואני בקשר רציף אתם.
אילנה איבגי: נפגעות ונפגעי עבירה שמתקשרים אלי, אני מעדכנת אותם על כך שיש להם את הזכות להביע עמדה בפני ועדת השחרורים, והם משתמשים בזה.
אילנה איבגי: בפועל אני יכולה לומר לך שבהרבה ועדות שחרורים שהיו, השופט כן לקח בחשבון את הבעת העמדה הזאת ולא שחרר את האסיר, למרות שהיו גם מקרים שהאסיר כן שוחרר.
אילנה איבגי: ברוב המקרים כן מתייחסים להבעת העמדה של הנפגע.
אילנה איבגי: אני מעבירה את הדברים לקצין השחרורים שלנו במחוז ואכן לוקחים את הדברים בחשבון.
אילנה איבגי: אני יכולה לומר שיש שיתוף פעולה מלא עם כולם.
דוד רותם: אני רוצה לסכם את הדיון.
דוד רותם: ללא ספק יש שיפורים במצב שהיה נהוג קודם ואני חושב שהעובדה שיש מערכת במשרד המשפטים ובמשטרה בוודאי מקדמת את היסודות ואת הרעיונות שעמדו מאחורי החוק.
דוד רותם: אנחנו נחכה לדוח הבא שלכם ואני מבקש גם ממשרד המשפטים וגם מהמשרד לביטחון פנים לא לכתוב דוחות נוסח מגילת יום העצמאות.
דוד רותם: אם יהיה פירוט, לא צריך לשאול שאלות.
דוד רותם: אתם יודעים בדיוק מה השאלות עליהן אנחנו רוצים לקבל תשובות.
דוד רותם: אתם יודעים בדיוק מה הדברים שמציקים לנו.
דוד רותם: תענו עליהם מראש, כך שלא יהיה צריך להשקיע יותר מדיי זמן.
דורית ואג: ביקשת בעוד חודש וחצי לקבל אינפורמציה מהמשרד לביטחון פנים.
דוד רותם: זה נרשם.
דוד רותם: בוקר טוב, אני מבקש לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.
דוד רותם: אנחנו פותחים את הדיון בהצעה לדיון מהיר שהגיש חבר הכנסת יריב לוין, בעקבות פסק-דין של בית המשפט העליון בנושא מימון חוות דעת רפואיות.
דוד רותם: חבר הכנסת לוין, מכיוון שאני חסיד אמיתי של הפרדת רשויות, אני מבקש לא לדבר על פסק הדין של בית המשפט העליון, אם הוא נכון או לא נכון, אם צריך לשנות – זה לא בוועדה הזאת.
יריב לוין: לא זה העניין.
דוד רותם: עיקרון הפרדת הרשויות הוא, שהם יפסקו ואנחנו נחוקק, ולכן נא לא לעסוק בפסק הדין.
דוד רותם: בבקשה, אדוני.
יריב לוין: הנושא על פניו הוא פשוט ולא מורכב, אבל בעל השלכות שלטעמי הן השלכות מרחיקות לכת.
יריב לוין: אנחנו עוסקים בסעיף 7(ב) לתקנות הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים (מומחים), כאשר הנושא הרלוונטי לענייננו הוא שאלת תשלום הנסיעה במימון הביניים של שכר טרחת מומחים שמתמנים על מנת לבדוק נכויות, לפעמים זה יכול להיות אפילו יותר ממומחה אחד באותן תביעות.
יריב לוין: אני כבר מדגיש בהתחלה שלא מדובר בנושא של נשיאה במימון הסופי של חוות הדעת, שזה כמובן פונקציה של תוצאת ההליך, אלא במימון הביניים בלבד.
דוד רותם: אדוני מדבר על הפיקדון.
יריב לוין: על הפיקדון, שהוא למעשה מימון הביניים.
דוד רותם: זה לא תמיד כך.
יריב לוין: בשורה התחתונה זה מימון הביניים במסגרת ההליך, כאשר התקנות דהיום אכן מדברות באופן ברור על כך שהנשיאה בתשלום הפיקדון מוטלת על התובע, למעט האפשרות שיש לבית המשפט, מטעמים מיוחדים, שיירשמו, להורות אחרת.
יריב לוין: הלכה למעשה, מתברר שבמציאות הדבר הזה הכביד מאוד על התובעים, בעיקר על תובעים שהם מעוטי יכולת, ובעצם חסם את דרכם לממש את זכויותיהם, משום שלא היתה בידיהם האפשרות לממן את אותו מימון ביניים או להפקיד את הפיקדון, ואז התפתחה פרקטיקה בפועל - צריך לומר אולי אפילו במידה מסוימת בניגוד לתקנות – נטייה של בתי המשפט להרחיב את הנטל שהוטל דווקא על התובעים ולהשתמש באותה אפשרות, מטעמים מיוחדים שיירשמו, כמעט כדבר שבשגרה.
דוד רותם: אם זה היה מטעמים מיוחדים שיירשמו, זה בסדר.
דוד רותם: בית המשפט העליון איננו כועס על טעמים מיוחדים, אלא הוא כועס על סטנסילים.
יריב לוין: מה שקרה, שניצלו את החלון הזה של "מטעמים מיוחדים שיירשמו", והפכו את זה לעניין שבשגרה, כאשר העבירו את הנטל והטילו לא פעם את התשלום על חברות הביטוח במקום על התובעים.