GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול יהלום: אתם יודעים את זה ורואים את התחזיות כל הזמן.
אופיר פינס-פז: אני מקבל שכללי המשחק לא ישונו תוך כדי הפעילות עכשיו אלא רק בראייה של השנה הבאה.
אופיר פינס-פז: כללי המשחק ייקבעו מעכשיו ולהבא.
אופיר פינס-פז: כך הבנתי.
עו"ד שלמה גור: אם נוריד תעריפים – התיק הבא שיתקבל אחרי הורדת התעריפים יהיה על-פי התעריף החדש.
אופיר פינס-פז: אני מבקש לשבת ולהידבר על כל הדברים האלה עם כל הצדדים הנוגעים בדבר.
אופיר פינס-פז: אני מבקש מהסניגורים המייצגים החיצוניים שעובדים מטעם הסניגוריה הציבורית לחזור לעבודה מלאה ולא לפגוע באנשים שאתם מייצגים, הרי אתם עושים את זה קודם כל בגלל שזו שליחות ולא בגלל הכסף, עובדה שיש עורכי דין שלא רוצים להתקרב לזה ולתרום את תרומתם, וכבר אמר ד"ר שלמה כהן, יושב-ראש לשכת עורכי הדין, את מה שאמר.
אופיר פינס-פז: אני מבקש להפסיק לאלתר את השביתה הזאת בתנאי אחד, שכל הרצון לשינוי ייעשה בהתדיינות ובהידברות מלאה בין משרד המשפטים, משרד האוצר, הסניגוריה ולשכת עורכי הדין.
אופיר פינס-פז: אני חושב שאפשר להגיע לתוצאה שתשביע את רצון כולם, כולל את חברי הוועדה.
אופיר פינס-פז: תודה רבה לכם.
אופיר פינס-פז: חייבים להגיע להסכמה.
אופיר פינס-פז: בדרך כלל הסכמה של שר המשפטים לשנות אפילו חוות דעת שלילית אם הנשיא מבקש ממנו.
עו"ד ורדה אומניסקי: יש מקרים שבהם השר מעביר חוות דעת חיוביות שלא נראות לנשיא, או שיש הידברות, או שרק מודיעים שמסיבה זו או אחרת חוות הדעת החיובית לא נראית לנשיא המדינה.
עו"ד ורדה אומניסקי: אז יש הודעה לשר ויוצאת תשובה שלילית לאדם שפנה.
עו"ד ורדה אומניסקי: כאן לא עולה כלל הענין של חתימת קיום כי אין כתב חנינה ואין כתב הקלה.
עו"ד ורדה אומניסקי: במקרה ההפוך, השר מעביר חוות דעת שלילית ואם דעתו של הנשיא שונה והוא חושב שחוות הדעת צריכה להיות חיובית, הוא מדבר עם השר.
עו"ד ורדה אומניסקי: אני לא זוכרת מקרה שבו השר לא השתכנע ולא שינה את דעתו.
משה קצב: בתקופת הכהונה שלי היה מקרה אחד, שאני אפילו לא רוצה לקרוא לו חילוקי דעות, שבו לא היתה תמימות דעים עם שר המשפטים והוא אותו המקרה של האם השכולה.
משה קצב: זה היה המקרה היחיד שהוא לא חשב שזה מוצדק אבל הוא התייחס בכבוד לבקשה שלי וכתב המלצה חיובית.
משה קצב: לא היו מקרים נוספים.
שאול יהלום: כמה חוות דעת חיוביות נידחו על-ידי כבוד הנשיא?
משה קצב: לא דחיתי אף חוות דעת חיובית, נכון, גב' אומניסקי?
עו"ד ורדה אומניסקי: היו מספר מקרים שבהם חוות הדעת היתה חיובית והנשיא סבר שאין מקום לקבל אותה.
עו"ד ורדה אומניסקי: אני חושבת שלא יותר מ-10 מקרים.
משה קצב: 10 מקרים בתקופת כהונתי?
עו"ד ורדה אומניסקי: אני לא זוכרת במדויק, היו מספר מקרים, לא יותר מ-10, ייתכן שפחות.
עו"ד ורדה אומניסקי: עוד נתון אחד בטבלה השלישית של התפלגות פחות מעניינת כי בסופו של דבר התוצאה הסופית היא החלטות שליליות בעקבות חוות דעת שליליות עם הסייג שזה אחוז מינימלי.
אופיר פינס-פז: אדוני הנשיא, קודם כל אני רוצה להודות לך על המפגש הזה שהוא מפגש חשוב.
אופיר פינס-פז: העובדה שהוא מתקיים לראשונה ביוזמת הנשיא קצב ראויה לציון.
אופיר פינס-פז: סבור הייתי שדיונים מן הסוג הזה ומסירת דו"חות לוועדת החוקה או לגורם ציבורי אחר זה דבר שצריך להיות בשיגרה.
אופיר פינס-פז: נכון שחוק חופש המידע שחל על משכן הנשיא מקדם את הענין הזה עוד יותר לרמת חקיקה כי הציבור צריך לדעת, זה דבר שלא צריך להיעשות במחשכים, זו השקפתי.
אופיר פינס-פז: למרות שמדובר לא בהליך משפטי ולא בערכאת ערעור אלא בהליך של חנינה והשיקולים הם של מחילה, מדובר בסופו של דבר באנשים שעברו הליך משפטי חשוף.
אופיר פינס-פז: יש כאן סמכויות משמעותיות שהמחוקק מצא לנכון להעניק לנשיא המדינה מתוקף תפקידו ומעמדו.
אופיר פינס-פז: הוא פועל על-פי שיקול דעת והדברים צריכים לבוא לפני הציבור.
אופיר פינס-פז: לפיכך אני מקווה שהמפגש הזה יהפוך למסורת בין נשיא המדינה לבין ועדת החוקה כדי לקיים דיון ציבורי בסוגיה.
אופיר פינס-פז: אני רוצה להעלות כמה דברים לדיון שבעיניי ראויים להתייחסות.
אופיר פינס-פז: ראשית, נוהל העבודה של בית הנשיא עם משרד המשפטים ועם משרד הבטחון.
אופיר פינס-פז: התחלנו לגעת בענין הזה וראוי להרחיב בסוגיה הזאת, אני לא מדבר על הנשיא עצמו, או על שר המשפטים או על שר הבטחון בעצמם.
אופיר פינס-פז: הנשיא לא עוסק עצמו בענין במובן היומיומי של המלה, יש מערכת של אנשי מקצוע שעוסקים בזה, דנים בבקשות, בוחנים אותן, מגישים המלצות לשר המשפטים, לשר הבטחון ולנשיא המדינה.
אופיר פינס-פז: האם דרכי העבודה של שלוש המערכות האלה מוסדרות?
אופיר פינס-פז: האם יש בהן כללים ונוהלים אחידים או לא? דבר שני, מה משך הזמן?
אופיר פינס-פז: אני מניח שזה קשור לסוג הפנייה ולסוג התיק.
אופיר פינס-פז: האם אפשר לקבל הערכות, נתונים וסדרי גודל של משך זמן ממוצע, או של משך זמן קצר מול משך זמן ארוך של טיפול בתיקים שמגיעים בפני נשיא המדינה.
אופיר פינס-פז: ענין שיקול הדעת.
אופיר פינס-פז: על-פי חוק שיקול הדעת של הנשיא הוא רחב ובלתי מוגבל ואתה יכול להחליט כל החלטה.
אופיר פינס-פז: נכון שיש דינמיקה של התייעצות ושל חתימת קיום אבל בעקרון החוק מאפשר לנשיא המדינה לקבל כל החלטה בעניינו של אדם.
אופיר פינס-פז: אומרים לי שבפועל הנוהל מתבסס על כמה דברים.
אופיר פינס-פז: אני מזכיר לך, אדוני הנשיא, שזה עתה סיימנו לחוקק חוק שקשור לוועדות שחרורים בבתי-הסוהר.
אופיר פינס-פז: אסיר היה בפני ועדות שחרורים שבהם שופט בית-משפט בדימוס והשיקול היה התנהגות טובה.
אופיר פינס-פז: אנחנו החלטנו להכניס לתוך החוק שורה ארוכה של שיקולים שלא קובעים לוועדה אלא הם פרמטרים שהוועדה צריכה לקחת בחשבון בהחלטה שלה.
אופיר פינס-פז: למשל, סוג ההרשעה, נסיבותיה, תוצאותיה, האם היו הרשעות קודמות, התנהגות טובה בתוך בתי-הסוהר, השפעה על אסירים מחוץ לבתי-הסוהר, שימוש בסמים, גמילה מסמים.
אופיר פינס-פז: איך שלא נראה את זה, גם אם זו בוודאי לא ערכאת ערעור וההחלטה היא חיובית - אנחנו מקצרים עונש, או חוננים כליל, או מוחקים הרשעה, או מקצרים התיישנות, דברים שיש להם משמעות כלפי האדם עצמו וכלפי כלל הציבור.
אופיר פינס-פז: כבוד הנשיא, האם יש כללים שבכל זאת מנחים את שיקול הדעת שלך ואתה מתחשב בהם, או שהכול נעשה על-פי תחושה, או מציאות של עוול נורא.
אופיר פינס-פז: נתת דוגמא של עוול נורא שבולט לעין.
אופיר פינס-פז: אם יש כללים, האם היית מוצא כראוי שהפרמטרים שאתם עובדים לפיהם יהיו חלק מהחוק עצמו.
אופיר פינס-פז: האם זה נראה, האם זה ראוי ורצוי.
אופיר פינס-פז: דבר נוסף.
אופיר פינס-פז: כששוחחנו בזמנו אמרנו שהדו"ח יהיה סטטיסטי, עם הבהרת שיקול הדעת של הנשיא, ולא שמי.
אופיר פינס-פז: זו היתה בקשה של היועצת המשפטית של הנשיא והיא נראתה לי סבירה.
אופיר פינס-פז: במחשבה שניה אני לא בטוח בזה.
אופיר פינס-פז: אני מבין את צנעת הפרט אבל בעיניי לא נכון שבהליך מסוג כזה נפקד שמו של אדם.
אופיר פינס-פז: לא פעם ולא פעמיים גם מדובר באנשים שבהגדרה רחבה שלנו הם אנשי ציבור, הם לאו דווקא חברי כנסת, או שרים, אבל הם מפורסמים וידועים לציבור.
אופיר פינס-פז: אני מכיר אנשים שקיבלו במשכן הזה – לא בתקופת כהונתו של הנשיא קצב – מחיקה של רישום פלילי, או קיצור התיישנות.
אופיר פינס-פז: מדובר על אנשים ידועי שם והדברים האלה מעולם לא פורסמו בתקשורת.
אופיר פינס-פז: אם רוצים שמות אני מוכן לומר אבל זה לא ראוי.
אופיר פינס-פז: אני חושב שזכותו של הציבור לדעת שאדם כזה מבקש את הבקשה הספציפית שנדונה ונשקלת ויש תשובה שלילית או חיובית.
אופיר פינס-פז: בעיניי, זה לא יכול להיעשות בדיון חשאי והייתי רוצה לשמוע התייחסויות לכך.
אופיר פינס-פז: שני דברים שקשורים לחקיקה שעברה בכנסת או שנמצאת בעיצומה.
אופיר פינס-פז: פה חשובים לי דעתך ושיקול הדעת שלך.
אופיר פינס-פז: יש הצעת חוק של חבר-הכנסת וילן שהגיעה אל הוועדה שלנו ועוד לא קבעתי לה דיון.
אופיר פינס-פז: ההצעה שלו מציעה שלא תהיה לך סמכות לחון את יגאל עמיר, זה ספציפי אבל יכול להיות שלשון החוק היא יותר כוללנית ומדברת על רוצחי ראשי ממשלה ושופטים.
אופיר פינס-פז: אני בטוח שגם ראשי הוועדה לפניי נהגו כך, לא יהיה הליך חקיקה בוועדה בנושאים הקשורים לנשיא המדינה בלי התייעצות עם נשיא המדינה לפני התהליך.
אופיר פינס-פז: כך ראוי.
אופיר פינס-פז: דבר שני נוגע לחוק ביילין, חוק ועדות השחרורים.
אופיר פינס-פז: בחוק יש התייחסות לקצובת מאסרי עולם.
אופיר פינס-פז: משרד המשפטים אמר שהתיקון הזה הוא על דעתך.
אופיר פינס-פז: אני אומר גם לחברי הוועדה שבגלל שבחוק הזה שיגעו אותנו כל הזמן עם דרעי, למרות שזה היה סעיף קטן בחוק, במידה מסוימת נתנו את הדעת לסעיף הזה אבל לא הרחבנו בו את הדיון.
אופיר פינס-פז: הסעיף הזה משנה כמה כללים יסודיים מאוד בהקשרים האלה.
אופיר פינס-פז: נדמה לי שמדובר על קצובת עונש שלא יהיה פחות מ-30 שנים, שינוי דרמטי לעומת המצב הקודם.
אופיר פינס-פז: גם אני בדעה שצריך לתת לאנשים תקווה.
אופיר פינס-פז: אני עוסק למשל בנושא של פולארד שיש לו מאסר עולם בלתי מוגבל ואין לו קצובת עונש.
אופיר פינס-פז: זה דבר מזעזע.
אופיר פינס-פז: גם כלפי החברה הישראלית אני לא תומך בגישה שאומרת שלאסיר עולם לא יהיה למה לשאוף ולמה לכוון משום כל הדברים שאתה אמרת.
אופיר פינס-פז: אני שואל איך בית הנשיא מתייחס לענין הזה.
אופיר פינס-פז: בענין קנסות התעבורה אנחנו גם כן מחוקקים שינוי שהוא על דעתך כי שוחחנו על כך.
אופיר פינס-פז: אלה דברים שנמצאים על שולחננו.
אופיר פינס-פז: אני מסכם כך.
אופיר פינס-פז: מבחינתי מוסד החנינה הוא ראוי, קשור לאושיות המדינה היהודית, למסורת ולדת שלנו ולדברים שאנחנו קשורים בהם ובוודאי שהוא צריך להיות בידי נשיא המדינה.
אופיר פינס-פז: עם זאת הדיון צריך להיות פתוח, גלוי ומסודר.
אופיר פינס-פז: אני מקווה שהצעד הראשון שיזם נשיא המדינה במפגש הזה יהפוך למסורת ואחת לשנה נוכל לקבל דו"ח ולקיים שיח על הנושאים שאנחנו דנים בהם היום.
עו"ד ורדה אומניסקי: הייתי מבקשת לתת נתונים לגבי 10 החודשים שבהם מכהן בתפקידו הנשיא קצב.
עו"ד ורדה אומניסקי: שני נתונים.
עו"ד ורדה אומניסקי: 234 החלטות חיוביות עד סוף חודש מאי; 1874 החלטות שליליות עד סוף חודש מאי.
עו"ד ורדה אומניסקי: בהשוואה, זה הרבה פחות החלטות חיוביות מאשר בשנת 2000.
טלב אלסאנע: פרופורציונלית למספר הבקשות, כמה נענו בחיוב וכמה נענו בשלילה?
עו"ד ורדה אומניסקי: נפתחו 2,068 תיקים חדשים באותה תקופה אבל יש גם בקשות שמגיעות קודם למשרד המשפטים וחוזרות אלינו בסוף הדרך בשנה הבאה.
עו"ד ורדה אומניסקי: יש גם מספר בקשות של תיקים פתוחים שאנחנו לא רואים אותם כתיקים חדשים.
אופיר פינס-פז: הנתונים האלה הם גם בשנת 2000 וגם בשנת 2001.
אופיר פינס-פז: 234 החלטות חיוביות, 1,874 החלטות שליליות והסטטיסטיקה הזאת שונה באופן ברור מאשר בשנת 2000.
אופיר פינס-פז: בבקשה, חבר-הכנסת יהלום.
שאול יהלום: כשאנחנו עוסקים בנושא החנינה השאלה המהותית היא: מדוע נתנו לנשיא את סמכות החנינה, מדוע לא נתנו אותה לאיזה שופט, או לשר המשפטים.
שאול יהלום: הרעיון מאחורי זה הוא שהנשיא מורם מעל המערכות השגרתיות והפוליטיות, הוא יודע מה העם חושב והוא מורם מעל לשיקולים האינטרסנטיים היותר צרים ולא משנה מאיפה הוא הגיע, יכול להיות שכמו אדוני הוא הגיע מהמערכת הפוליטית, פשוט יש התנתקות.
שאול יהלום: אז תפקיד החסד, שהוא מיסודות היהדות כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, הוא הראוי ביותר שיינתן לו.
שאול יהלום: אלא מה?
שאול יהלום: כאשר אנחנו יושבים כאן ודנים בענין הרושם שלנו הוא שהנשיא אינו מקבל את מלוא הסמכות לחנינה.
שאול יהלום: למה הדבר דומה?
שאול יהלום: פעם היה לי ויכוח עם מנהל הבנק שלי, רציתי הלוואה של כמה עשרות אלפי שקלים והוא לא נתן לי.
שאול יהלום: אמרתי לו: מה הסמכות שלך לסרב, יש מישהו מעליך.
שאול יהלום: הוא אמר לי: לגבי תשובה חיובית הגבילו אותי, לגבי תשובה שלילית יש לי סמכות מוחלטת וגם 5 מיליארד אני יכול לא לאשר.
שאול יהלום: הרעיון הוא שהתשובה החיובית היא בדרך כלל אחרי המלצה של שר המשפטים, המקרה ההפוך כולל 10 מקרים או פחות.
שאול יהלום: כמה יכול הנשיא להתווכח עם שר המשפטים?
שאול יהלום: זה לא תפקידו, כך שלמעשה החונן הראשי במדינת ישראל הוא שר המשפטים.
שאול יהלום: לדעתי, זה מנוגד לערך שנקבע, כי שר המשפטים נתון מטבע ברייתו למערכת הפוליטית ולכל מיני אינטרסנטים בה שראוי שיהיו בה אבל החסד הוא לא הדבר שנובע משם.
שאול יהלום: כפי שנאמר כאן זו לא מערכת ערעור אבל צריכה להיות תחושה שזה מחוץ למערכת המשפט.
שאול יהלום: אם מצד אחד רק מה ששר המשפטים ממליץ ייענה בחיוב, והחשש הוא שאם זה יהיה בניגוד לדעתו הוא לא יתן את חתימת הקיום ואז זה לא יתקיים, כי ממילא צריך להתווכח אתו ואם הוא לא מסכים זה יהיה רק במקרים יוצאים מן הכלל, משהו לא בסדר כאן.
אופיר פינס-פז: מה שהבנתי ממה שנאמר כאן הוא שאם הנשיא מבקש לשנות את חוות הדעת של שר המשפטים השר בדרך כלל נענה לפנייה של הנשיא.
שאול יהלום: אני מניח שלא נעים לנשיא להתווכח כל פעם עם השר.
שאול יהלום: רואים כאן את סדר הגודל.
שאול יהלום: נניח שהוא צריך להתווכח אתו על 50 מקרים, אחת לשבוע.
שאול יהלום: מה, אין לו מה לעשות אלא להתווכח אתו בכל שבוע?
שאול יהלום: אני רוצה לשמוע את חוות הדעת של הנשיא בשאלה האם יש להוריד את הענין של חתימת הקיום, או ליצור מנגנון שבסופו המלה האחרונה תהיה לחלוטין בידי נשיא המדינה.
שאול יהלום: עוד הערה בנושא מהותי.
שאול יהלום: בהנחה שאני וכל חברי הוועדה מעוניינים בחסד, אני מתייחס דווקא לנתון האחרון על 10 החודשים שבהם מכהן הנשיא קצב, מדובר על 234 תשובות חיוביות, בערך שליש.
שאול יהלום: אני רואה כמה הצטברויות של הנשיא הקודם במשך ארבעה חודשים שאולי רצה לגמור תיקים.
שאול יהלום: כאן אני פונה אל הנשיא ואומר שהתחום של מחיקת הרשעות צריך לעבוד בו יותר ממה שקיים היום.
שאול יהלום: כי האדם כבר שילם את חובו לחברה, הוא רוצה לפתוח דף חדש – בהנחה שיש חוות דעת של קצין מבחן שהוא לא פושע מועד – וכאשר הוא רוצה אישור הוא לא צריך להביא את הרישום הפלילי.
שאול יהלום: בניגוד ליושב-ראש הוועדה אני לא חושב שצריך לפרסם זאת כי יודעים שאותו בעל שם הורשע כי הוא בעל שם ובתודעה של הציבור יש לו בעיה אם מחר הוא יבקש עבודה.
שאול יהלום: למה צריך לתת לזה פומביות?
שאול יהלום: אנשים הולכים לבקש עבודה ומבקשים מהם אישור לרישום פלילי, אז לא מקבלים אותם לעבודה, הם לא יכולים לפתוח דף חדש ובסופו של דבר החברה מקבלת אותם כאנשים בלתי יצרניים.
שאול יהלום: בענין הזה אני פונה אל הנשיא להרבות, אולי על חשבון דברים אחרים.
ענת מאור: גם אני רוצה לברך את כבוד הנשיא על המפגש, גם את יושב-ראש הוועדה.
ענת מאור: זה רעיון מוצלח מאוד ובעתו.
ענת מאור: זו ישיבה גם של הערכים והעקרונות ואני חושבת שמה שהנשיא אמר הוא הקו שצריך להנחות אותנו, האיזון הנכון בין מידת הדין ומידת הרחמים.
ענת מאור: אין ויכוח על חשיבות החנינה כמידת החסד, התקווה והאור אבל המינון והאיזון הוא שם המשחק.
ענת מאור: לא הייתי רוצה שהמסר שיצא היום מוועדת החוקה חוק ומשפט יהיה רק על מידת הרחמים ותישכח מידת הדין.
ענת מאור: לדעתי, יש גם מחקרים על כך שבתי-המשפט בישראל ממילא נוקטים מידת הרחמים לעומת החקיקה, אין מספיק נורמה של הרתעה ואין מספיק נורמה ערכית.
ענת מאור: אני רוצה להזכיר את הדיונים על חוק עונש מינימום במסגרתם עלו הממצאים האלה אבל זה בהחלט נתון למחלוקת.
ענת מאור: אני חושבת שבמקרים הקיצוניים לא מחמירים מספיק ובהרבה מקרים זעירים מחמירים מדי.
ענת מאור: מבחינה זו אני מקבלת את ההבחנה של חבר-הכנסת יהלום.
ענת מאור: הייתי רוצה יותר הקלה בקנסות, מחיקות והתיישנות – ענין המחיקות הוא קריטי במיוחד לצעירים – והייתי רוצה פחות חנינות במקרים הקיצוניים.
ענת מאור: אדוני הנשיא, מדבריך עלה שאחרי 7 או 10 שנים מתחילים לשקול חנינות במקרים של רצח.
ענת מאור: יש שתי דוגמאות מהעת האחרונה, הרוצחות אביבה גרנות וחווה יערי, וזה של יורם שקולניק.
ענת מאור: אחרי רצח כה נתעב אם נחבר את קצובת העונש פלוס השחרור המוקדם- - -
שאול יהלום: שקולניק רצח מחבל שבא להרוג בישוב.
ענת מאור: כפות.
אופיר פינס-פז: חברים, זו לא ישיבה שיגרתית, אני מבקש לא לשרבב לדיון את המחלוקות הפוליטיות.
ענת מאור: אני עומדת מאחורי שתי הדוגמאות האלה.
ענת מאור: אנחנו במצב לא טוב כאשר החנינה פלוס הקצובה יוצרים שחרור מוקדם מדי של רוצח.
ענת מאור: אם לא תישמר פה מידת ההרתעה מידת הרחמים לא תהיה ראויה.
ענת מאור: לגבי העיתוי של הפנייה לחנינה.
ענת מאור: החוק אומר שהנשיא הוא לא ערכאה משפטית נוספת.
ענת מאור: אם אכן אחרי שימוש בשלוש הערכאות המשפטיות פונים מייד לחנינה יש פה טעם לפגם.
ענת מאור: אין לנשיא כלים נוספים לשקול מעבר לשיקולים של בית-המשפט.
ענת מאור: לכן צריכה להיות קצובת זמן מינימלית אחרי התחלת ריצוי העונש והפנייה.
ענת מאור: להבדיל מחבר-הכנסת יהלום, אני רואה את הפער בין 326 המלצות חיוביות לבין 903 החלטות חיוביות כפער אדיר.
ענת מאור: לא הבנתי למה את אומרת שבפועל זה לא חופף?
עו"ד ורדה אומניסקי: זה בלתי אפשרי.
עו"ד ורדה אומניסקי: לוקח זמן עד שאת פותחת תיק, מקבלת חוות דעת על תיקים שנפתחו לפני שנה או שנתיים.
ענת מאור: צריך לבודד את זה.
אופיר פינס-פז: אני מסיק מזה שלקראת סוף כהונתו הנשיא וייצמן היה מאוד לארג'.
עו"ד ורדה אומניסקי: צריך לקחת בחשבון את שנת היובל.
ענת מאור: אני חושבת שמדיניות מתונה שהולכת בעקבות ההמלצות של הנוגעים בדבר והגורמים המקצועיים, בין אם זה שר הבטחון או שר המשפטים, היא נכונה.
ענת מאור: שאלה נוספת.
ענת מאור: האם יש לכם התפלגות שאומרת כמה מזה הם עולים, כמה מיעוטים, כמה נשים.
עו"ד ורדה אומניסקי: זה מופיע בנתונים.
ענת מאור: אני רוצה להביא דוגמה שמית של פטמה באשיר, אשה בדואית, שאני מלווה מזה שמונה שנים.
ענת מאור: אני שמה על השולחן את השאלה האם אין משקל לעובדה שהיא בדואית לעומת החלטות חנינה אחרות.
אופיר פינס-פז: בבקשה, חברת-הכנסת מרינה סולודקין.
מרינה סולודקין: כבוד הנשיא, כבוד יושב-ראש הוועדה שלנו, בצדק ובחכמה החלטתם לקיים את הפגישה הזאת שהיא מאוד חשובה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שלא סתם הכנסת בוחרת נשיא והעם בישראל, המדינה והכנסת נותנים לנשיא תפקיד מעל כל המערכות שכולל את זכות החנינות.
מרינה סולודקין: עם כל הכבוד, זה תפקיד של חסד שנשיא צריך לחשוב עליו במשך כל ימי כהונתו.
מרינה סולודקין: אני מייצגת את הגל האחרון של העלייה הגדולה לישראל.
מרינה סולודקין: הנושא של החנינות חשוב לנו מאוד בגלל שיש משבר במערכת המשפטית והמשטרתית.
מרינה סולודקין: אלה שלא יודעים את השפה ולא כל כך מבינים את החוקים מסתבכים הרבה עם חוק וסדר.
משה קצב: זה חלק מהנימוקים שעומדים בפניי כשאני נותן חנינה לעולים.
מרינה סולודקין: הקדמת אותי, חוץ ממזרחים וערבים המערכת של הצדק שלך כוללת גם את העולים.
מרינה סולודקין: אני רוצה לדבר על פולארד.
מרינה סולודקין: הוא אזרח ישראלי ועולה חדש בדרך.
מרינה סולודקין: אולי אתה יכול להצטרף למאמצים שלו ושלנו כאשר שתי קדנציות אנחנו עוסקים בזה בכנסת, יחד עם חבר-הכנסת פינס ועם אנשים אחרים, ולחשוב איך לדבר עם נשיא ארצות-הברית בנושא הזה.
מרינה סולודקין: רציתי לשאול את היועצים שלך על הסגרה של יהודים אזרחי מדינת ישראל למדינות זרות.
מרינה סולודקין: אני מבינה שיש משקל רב לדעתו של לשר המשפטים.
מרינה סולודקין: האם אפשר או אי-אפשר לערער בנושא הזה?
מרינה סולודקין: אתה יודע שעם כל הכיוון לדמוקרטיה בשטחי ברית-המועצות יש גם תוהו ובוהו משפטי והרבה פרשות בקשר להפרטת הון.
מרינה סולודקין: אני לא רוצה שאזרחי מדינת ישראל ייכנסו לבוץ הזה של המערכת המשפטית.
מרינה סולודקין: השאלה היא האם לנשיא המדינה יש זכות לעצור הסגרות של אנשים לחוץ-לארץ?
אופיר פינס-פז: לא, אין.
קולט אביטל: אין, זה מתוקף הסכמים בין מדינות.
מרינה סולודקין: מלה אחרונה.
מרינה סולודקין: לכל מגזר יש פרשה משלו.
מרינה סולודקין: כמו שלקהילת ש"ס יש אסיר מפורסם שהוא דרעי, לנו יש את לרנר שנשפט כאן על מעשים שעשה בברית-המועצות ויושב בכלא.
מרינה סולודקין: לדעתי, כל העשירים עכשיו בברית המועצות נבנו מהפרטת ההון הבלתי חוקית שהם עשו, וגם לרנר עשה.
מרינה סולודקין: עכשיו אנחנו מחכים תחילה לקיצור המעצר אבל נדמה לנו שבענין של לרנר הכול מותר, מותר לא לתת לו לצאת מהכלא אפילו להיפרד מהבת שלו שהולכת לצבא הישראלי.
מרינה סולודקין: אם תהיה פנייה לחנינה מהמשפחה אני מבקשת שתחשוב על זה.
אופיר פינס-פז: חבר-הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.
טלב אלסאנע: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש צורך באיזון.
טלב אלסאנע: אי-אפשר לומר שהנשיא עושה ככל העולה על דעתו והכול תלוי במצב הרוח שלו.
טלב אלסאנע: יש לו שיקול מנחה והכול תלוי בסבירות ואנחנו סומכים על נשיא המדינה.
טלב אלסאנע: לכן יש צורך באיזון בין המערכות אם כי המלה האחרונה בענין הזה היא של הנשיא וזה המצב.
טלב אלסאנע: החברה בישראל היא חברה הטרוגנית ולא אחידה.
טלב אלסאנע: אני ביקרתי בבתי מעצר ובבתי כלא וראיתי שאחוז האוכלוסיה הערבית שם הוא גדול גם בגלל השינוי בנורמות וגם בגלל המצב הסוציו-אקונומי שמשליכים על כך, האחוז שלהם בקרב העבריינים הוא יותר גדול מהאחוז שלהם באוכלוסיה.
טלב אלסאנע: הייתי רוצה לדעת מה האחוז שלהם במסגרת החנינה, דבר שישקף את ההיבט החיובי.
טלב אלסאנע: יש כאלה שיאמרו: אנחנו לא עושים הבדל אבל חשוב שהצדק לא רק ייעשה אלא גם ייראה.
טלב אלסאנע: דבר נוסף שיש לו השלכות פוליטיות והוא הענין של האסירים הבטחוניים.
טלב אלסאנע: מתעלמים מהממד ההומניטרי האישי בגלל הממד הפוליטי של הנושא ואומרים: זה אסיר פוליטי.
טלב אלסאנע: פה ממשיכים בענישה שאני לא רוצה לקרוא לה נקמנות.
טלב אלסאנע: אנחנו מסכימים שהוא עשה את המעשה, בשביל זה בית-המשפט גזר עליו מה שגזר וזה כולל שיקולים משפטיים.
טלב אלסאנע: אנחנו אומרים שגם לאדם הזה יש לתת תקווה.
טלב אלסאנע: יש כאלה שריצו 15 שנים, 20 שנים, יש מי שהוא בן 70, יש מי שהוא חולה.
טלב אלסאנע: בכל זאת צריך להראות את מידת הרחמים.
טלב אלסאנע: איפה מידת הרחמים בענין הזה?
טלב אלסאנע: למה לא קוצבים את העונשים שלהם?
טלב אלסאנע: יש כאלה שלא גרמו מוות ולא גרמו חבלה חמורה.
טלב אלסאנע: יש כאלה שנשפטו בבתי דין צבאיים - הופעתי בבתי דין כאלה – וכשיש למשל אווירה כלשהי היא משליכה באופן ישיר על הענישה בבתי-הדין.
טלב אלסאנע: לכן במסגרת השיקול של הנשיא כשחלף זמן, כאשר יש שינוי גישה של האסיר, יש גיל ומצב בריאות והוא אזרח המדינה, יש להפעיל את מידת הרחמים תוך זה שאני לא מתעלם ולא מקל בזה ראש כי לא סתם הוא יושב בכלא על עבירה שהוא ביצע.
טלב אלסאנע: הערה שלישית.
טלב אלסאנע: כולנו יודעים שהנשיא לא יושב על כל בקשה, יש לו לשכה.
טלב אלסאנע: צריך שבהרכב הפרסונלי שלה תשקף הלשכה הזאת את האוכלוסיה ושיהיו בה עולים חדשים ומהאוכלוסיה הערבית.
טלב אלסאנע: זאת כדי שהדיון ישקף את הדעות וגם יהיה מאוזן במסגרת השיקולים האלה.
אופיר פינס-פז: חבר-הכנסת מודי זנדברג, בבקשה.
אליעזר זנדברג: אני רוצה להצטרף למברכים את הנשיא על הדיון.
אליעזר זנדברג: אני רוצה להתרכז בכמה נקודות.
אליעזר זנדברג: עלו כאן שאלות שנוגעות למדיניות כללית.
אליעזר זנדברג: השאלה היא האם יש כללים שהנשיא בחר לעצמו להתנהג על-פיהם כמו, למשל, לנהוג במידה של קשיחות יתרה כלפי עברייני סמים, כלפי עברייני אלימות, כלפי עברייני מין.
אליעזר זנדברג: מה מידת המידע שמגיעה על מצבם של הקורבנות.
אליעזר זנדברג: יש לי הצעה בוועדת החוקה שעניינה רמת המידע בנוגע למצבם של קורבנות עבירות מין, מידע שיש למי שמקבל החלטה על הקלה בעונש, הקלה בוועדת שחרורים ולא כל שכן כאשר מדובר על הדיון אצל נשיא המדינה.
אליעזר זנדברג: עד כמה הדברים האלה עובדים.
אליעזר זנדברג: יש בעיה עקרונית בפרט בעבירות הקלות יותר, למשל בקנסות.
אליעזר זנדברג: מתי בוער לו לאדם?
אליעזר זנדברג: כאשר מגיע אליו המכתב מהמשטרה או ממשרד התחבורה שאומר לו: בעוד שבוע אין לך רישיון נהיגה.
אליעזר זנדברג: כאשר בעבר פנו אלי אנשים וניסיתי לברר את הדברים התברר לי שעל-מנת לאסוף את המידע יש פנייה חוזרת אל משטרת ישראל, זה הליך שלוקח כשנה ועד שהם מבררים ומשיבים זה כבר אבוד.
אליעזר זנדברג: האם יש דרך לייעל ולקצר את הענין הזה.
אליעזר זנדברג: בנוסף, שאלה לגבי עבירות בהן נדרש אדם לשלם כפל קנס.
אופיר פינס-פז: זה סודר בחוק, יש הוראות מעבר.
אליעזר זנדברג: הערה לגבי פרסום של שמות.
אליעזר זנדברג: אפשר לעשות חלוקה לא רק לגבי מי שקיבל חנינה או לא קיבל – אני בעד פרסום שמם של אלה שקיבלו חנינה, אני לא חושב שמי שנדחתה בקשתו צריך לפרסם זאת אבל יכול להיות שצריך לשקול פרסום של אלה שקיבלו הקלה שאיננה בבחינת מחיקת רישום פלילי אלא הקלה מסוג אחר, כי הרישום הפלילי קיים אבל בכל זאת רצוי שהציבור ידע על קיצור תקופת מאסרו של מישהו לפחות מחמש שנים, או לחלופין על מי שקיבל ביטול מוחלט וגורף של עניינים אחרים שיש לו, אם זה לא פוגע בסיכוי שלו להשתלב בחברה.
אופיר פינס-פז: חבר-הכנסת יצחק סבן, בבקשה.
יצחק סבן: אני מבקש לברך על המפגש הזה.
יצחק סבן: הייתי מבקש לשמוע מהנשיא איך הוא רואה את התפקיד של הכלא מול האסיר.
יצחק סבן: דבר שני.
יצחק סבן: מהניסיון הקטן שיש לי מול בית הנשיא לגבי חנינה של אחד האסירים שאני מטפל בו אני יודע שהזמן בין הבקשה שהוא מגיש לבין ההמלצה שמתבקשת מצד משרד המשפטים הוא ארוך מאוד.
יצחק סבן: למה זה לוקח כל כך הרבה זמן?
אופיר פינס-פז: אגב, האם לפניות של אנשי ציבור יש משקל במערכת, או שזה כאחד האדם?
אופיר פינס-פז: בבקשה, חברת-הכנסת קולט אביטל.
קולט אביטל: אדוני הנשיא, אני רוצה להצטרף לרשימת המברכים והמודים על הכנסת האורחים.
קולט אביטל: הייתי רוצה להמשיך בשאלה שנשאלה על-ידי חבר-הכנסת יהלום בקשר לתהליך קבלת ההחלטות.
קולט אביטל: חבר-הכנסת יהלום טוען שהסמכות שבאמת קובעת מי מקבל חנינה הוא שר המשפטים, אני טוענת שעיקר העבודה ועיקר ההחלטה הם בקרב הפקידות הבכירה.
קולט אביטל: לכן אני שואלת מה התהליכים ואיך מתנהלת העבודה ודרך קבלת ההחלטות בדרג של פקידות בכירה בין משרד המשפטים לבין היועצים המשפטיים בלשכת הנשיא.
קולט אביטל: דבר שני, לא הייתי מודעת להצעת החוק של חבר-הכנסת אבו וילן אבל חשוב לי לדעת מה התייחסותו העקרונית של הנשיא לגבי מקרה יוצא דופן כמו זה של יגאל עמיר.
קולט אביטל: האם הוא יוצא דופן גם מבחינת האמירה שצריכה להיות תקווה לאסיר?
אופיר פינס-פז: חבר-הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה.
נואף מסאלחה: אדוני הנשיא, אני מבאי בית הנשיא בהזדמנויות רבות ולכן זו לא הפתעה, גם לא היחס הידידותי והכנסת האורחים.
נואף מסאלחה: האיזון בין שר המשפטים והמערכות המשפטיות לבין הנשיא והחלטתו בענין החנינה הוא טוב וצריך לשמור עליו.
נואף מסאלחה: גם אם מחכים שנים עד שמתייחסים לזה במשרד המשפטים כי הקביעה היא של שר המשפטים, כפי שאמר חבר-הכנסת יהלום, הוא מביא את זה אל כבוד הנשיא ואז היועצים המשפטיים נותנים חוות דעת ובלי המלצה חיובית של שר המשפטים לא ניתנת חנינה, אף-על-פי-כן אני חושב שהאיזון הזה הוא עדין וטוב.
נואף מסאלחה: בכל אופן, מדובר על אסירים, על אנשים שנשפטו על כל מיני עבירות והם חייבים לשלם את המחיר.
נואף מסאלחה: אני מסכים שמבחינה אנושית אנחנו צריכים לשקם אותם אבל בואו לא נראה בהם צדיקים מעונים, כל אחד וה-CASE שלו כשהחנינה היא אינדיבידואלית.
נואף מסאלחה: אדוני הנשיא, אני לא אומר שאתה לא מודע לדברים, אדרבה, עם הרקע חברתי שלך אתה מאוד רגיש לנושאים האלה וחשוב להדגיש את הדברים.
נואף מסאלחה: יש הגברה של התופעה של רצח נשים יום אחרי יום.
נואף מסאלחה: נשיא המדינה הוא סמל המדינה והוא יכול לקבל חוות דעת של היועץ המשפטי או חוות דעת של ההתנהגות מבית הסוהר אבל שיקול הדעת צריך להיות שלו.
נואף מסאלחה: אני מדבר על תופעות חברתיות שבסופו של דבר הורסות את החברה שלנו כמו התעללות בילדים, תאונות דרכים כתוצאה מהשתוללות בכבישים, תופעה של שימוש בסמים שהיא קשה מאוד ומחלחלת בקרב הנוער שלנו בכל הרבדים.
נואף מסאלחה: אפשר לראות את זה באוניברסיטאות, במשפחה, בצבא, בכל מקום.
נואף מסאלחה: על אף שכל אדם הוא אדם וצריך לשקם אותו חשוב שנזכיר לעצמנו את התופעות האלה ואני יודע שאתה ער לכך, אדוני הנשיא.
נואף מסאלחה: עוד פעם אני מברך על הישיבה הזאת ועל ההתייעצות כשאנחנו יודעים שסמכותו של הנשיא היא בלעדית.
נואף מסאלחה: אדרבה, אני בעד להרחיב את הסמכות אבל אם לא להרחיב לפחות אני מציע לא לפגוע בה כי הנשיא הוא נשיא מדינת ישראל שיושב כאן.
אופיר פינס-פז: חברת-הכנסת נחמה רונן, בבקשה.
נחמה רונן: אדוני הנשיא, אני רוצה להצטרף לאלה שבירכו אותך על הכנסת האורחים הנעימה.
נחמה רונן: הייתי רוצה לקבל התייחסותך בהקשר לדברים שציינת לגבי מאסרי עולם ולתקווה שצריך לתת לאסירים גם אם הם נשפטו למאסרי עולם.
נחמה רונן: אני בכוונה לא מתייחסת ליגאל עמיר שצריך לבודד אותו מהתייחסויות אחרות.