GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק לוי: כמובן שזה צריך להיות מוגבל בזמן כי אם אנחנו נחייב וזה יעכב ויאריך את המעצרים, הרי שאנחנו כאן מפספסים את העניין.
נחמה נוחי-פוליטיס: גם במזרח ירושלים המצב דומה.
יצחק לוי: גם מזרח ירושלים וגם מחוז ש"י.
יצחק לוי: במזרח ירושלים יש בעיה?
יצחק לוי: זאת לא ירושלים?
יצחק לוי: אני לא יודע מה זה מזרח ירושלים.
יצחק לוי: אני חושב שבית מעצר יש רק במערב ירושלים.
אפי ברוור: רק במגרש הרוסים.
יצחק לוי: למיטב ידיעתי, אין בית מעצר במזרח ירושלים.
נחמה נוחי-פוליטיס: יש קציני מבחן נפרדים לנוער ממזרח העיר.
יצחק לוי: את מתכוונת לנוער ערבי.
יצחק לוי: אבל הם עצורים במגרש הרוסים.
נחמה נוחי-פוליטיס: מבחינת המעצר כן, אבל אני מדברת מבחינת המצוקה והאפשרות להגיע לביקורים.
יצחק לוי: חשבתי שיש בית מעצר במזרח ירושלים שאני לא מכיר.
יצחק לוי: אם את מדברת על נערים ממזרח ירושלים, אנחנו נקבל תשובה גם לגביהם.
אפרת רוזן: ההצעה של רוט-לוי לעניין הזה הייתה חובת תסקיר אבל רק בבקשות מעצר של שלושה ימים ומעלה.
אפרת רוזן: אנחנו מדברים כרגע על חובת הגשת תסקיר לפי הפילוחים האלה אבל לא לפי מספר הימים.
יצחק לוי: אפשר לבקש שלושה ימים ומעלה.
יצחק לוי: אם רוט-לוי מבדילה עד שלושה ימים ומשלושה ימים, אפשר לבקש זאת.
בתיה ארטמן: אולי צריך לפצל בין הביקור שעושה קצין מבחן לבין התסקירים כאשר זה משלושה ימים, כי אני מבינה שעד שלושה ימים תסקיר הוא לא ריאלי.
יצחק לוי: הביקור שעושה קצין מבחן, כרגע הוא לא בחוק.
יצחק לוי: בישיבה הבאה נשמע פרטים ונקבל את הנתונים.
יצחק לוי: לאחר מכן נוכל לראות.
יצחק לוי: בינתיים אנחנו לא מסכמים את הסעיף הזה אלא משאירים אותו להמשך דיון.
אפרת רוזן: 10ח הזמנת הורה או קרוב אחד לדיון במעצרו של קטין
אפרת רוזן: אנחנו הצענו גרסה שחשבנו שהיא נקייה יותר והיא מבוססת על החלטות הוועדה לעניין הזמנות הורים לחקירה:
יצחק לוי: כלומר, הזדמנות להביע את עמדתו בפני בית המשפט.
אברהם מיכאלי: לא הבנתי מה הסטטוס של הקרוב.
יצחק לוי: אם אין הורה, יוזמן קרוב.
אברהם מיכאלי: איזה סטטוס יש לקרוב?
יצחק לוי: זה מבוגר.
יצחק לוי: אולי צריך לומר מבוגר.
אברהם מיכאלי: יש לו סטטוס?
אברהם מיכאלי: האם הוא מחר יהיה אחראי על משהו לטובת הקטין?
יצחק לוי: יש הגדרה של קרוב.
אברהם מיכאלי: אני יודע מה זאת הגדרה של קרוב.
יצחק לוי: לא הגדרה של קרוב, של קרבת משפחה.
יצחק לוי: את יכולה להפנות אותנו להגדרה?
אפרת רוזן: "קרוב אחר", ההגדרה נמצאת בסעיף 9ו(א) בעמוד 7: "קרוב משפחה בגיר או אדם בגיר אחר המוכר לקטין ובלבד שנשמעה עמדת הקטין לעניין זהות הקרוב האחר".
יצחק לוי: את ההגדרה הזאת לא צריך להעתיק לסעיף הזה?
אפרת רוזן: אנחנו כתבנו הגדרה כללית בסעיף ההגדרות.
יצחק לוי: אני חושב שזה בסדר.
יצחק לוי: יש למישהו הערה?
אביטל מולד: מה עם עמדתו של הקטין?
אביטל מולד: בחקירות במשטרה אפשרנו שלא להזמין את ההורים אם הקטין התנגד ונימק את התנגדותו.
אביטל מולד: גם בבית משפט יש פעמים שזה קורה.
אפרת רוזן: זה אולי לעניין החריגים.
אפרת רוזן: יש חריגים בסעיף קטן (ב).
אפרת רוזן: יש גם סעיפים קטנים (ג) ו-(ד).
נחמה נוחי-פוליטיס: כדאי לעגן גם את ההזדמנות של הקטין להביע את דעתו.
אפרת רוזן: סעיף קטן (ג) מדבר על מקרים שההורים לא הגיעו, וכך גם סעיף קטן (ד).
יפעת רווה: הייתה אמירה ובלבד שהקטין השמיע את עמדתו לעניין זה.
רחל גוטליב: לדעתי זה נשמט בטעות.
אפרת רוזן: השאלה אם אנחנו שומעים את עמדת הקטין במקרה שהוא לא רוצה.
יצחק לוי: בסעיף קטן (ב) נאמר ש"על אף הוראת סעיף קטן (א) לא יוזמן הורה של קטין או קרוב אחר לדיון במעצרו של הקטין אם סבר בית המשפט לנוער" וכאן אנחנו צריכים לתת מעמד לקטין להשמיע את עמדתו.
אפרת רוזן: אם אתה כותב את זה בסעיף קטן (ב), למעשה אתה אומר שבית המשפט לא יזמין את ההורה אם הקטין הביע התנגדותו לכך.
אפרת רוזן: אני אומרת שצריך לשמוע את הקטין.
יצחק לוי: לשמוע.
אפרת רוזן: אולי זה יהיה בסעיף קטן (א).
יצחק לוי: אני אומר שצריך לשמוע את עמדת הקטין.
יצחק לוי: למה בסעיף (א)?
אפרת רוזן: כי בסעיף קטן (ב) אנחנו מדברים על חריגים.
אפרת רוזן: לא מדובר על שיקול דעת אלא מדובר על חריג ברגע שהוא מתקיים.
אברהם מיכאלי: אולי זה מובן מאליו שבית המשפט יקבע את עמדתו אחרי שהוא שמע את הקטין כי איך הוא ידע אם זה לטובת הקטין או לא לטובת הקטין?
יצחק לוי: מסתבר שההורים כן באים.
יצחק לוי: אני לא מתעכב בנושא הניסוח.
יצחק לוי: אפרת תמצא לנו את המקום הנכון למה שאנחנו רוצים.
יצחק לוי: אנחנו רוצים שגם עמדתו של הקטין תישמע בעניין הזה.
יצחק לוי: אם יש לו עמדה, אם הוא רוצה לומר משהו, שיש לו התנגדות או שיש לו משהו אחר לומר, שעמדתו תישמע.
יצחק לוי: אני מתאר לעצמי שבפועל בוודאי בית המשפט גם שומע, אבל שזה יהיה כתוב בחוק.
לימור סולומון: אני לא בטוחה שהמילה בית משפט לנוער נכונה כאן כי לפי החוק המעצרים הם לא בפני בית המשפט לנוער.
לימור סולומון: סעיף 3(א) לחוק מדבר על כך שהדיון בעבירה יהיה בפני בית משפט לנוער.
לימור סולומון: יכול להיות שצריך להוריד את המילה "לנוער" כדי שזה לא יגביל.
יצחק לוי: תקראי עד סוף הסעיף ואז נחזור אליו.
אפרת רוזן: (ג) לא הגיע הורהו של קטן שטרם מלאו לו 14 שנים או קרוב אחר לדיון בעניין מעצרו של הקטין, אף שהוזמן אליו לפי הוראות אותו סעיף קטן (א), יחולו הוראות אלה:
אפרת רוזן: (2) מצא בית המשפט כי קיימת עילה למעצרו של הקטין, אך סבר כי הורהו לא יגיע לדיון בהמשך מעצרו אף אם יוזמן לי הוראות פסקה (1), רשאי הוא לצוות על מעצרו של הקטין, לתקופה שלא תעלה על 48 שעות ולהורות על הבאתו של ההורה לדיון בהמשך המעצר שיתקיים בתום התקופה האמורה.
אפרת רוזן: על הבאתו של הורה הקטין יחולו הוראות סעיפים 73 עד 73ב לחוק בתי המשפט, בשינויים המחויבים.
יצחק לוי: תסבירי לי את פסקה (2).
אפרת רוזן: הסעיף מדבר על צו הבאה.
אפרת רוזן: השימוש בסמכויות של בית המשפט להורות על הבאתו של ההורה לבית המשפט במקרים שמדובר על קטין שטרם מלאו לו 14 שנים, ורק במקרים האלה.
יצחק לוי: ההורה לא רוצה לבוא.
אפרת רוזן: ההורה כנראה לא רוצה לבוא.
יצחק לוי: מכריחים את ההורה לבוא.
לימור סולומון: איזה תועלת יש לקטין כאשר מביאים את ההורים שלו?
יצחק לוי: קודם כל אני שואל ואני עדיין בהבנת הנקרא.
אפרת רוזן: אנחנו מדברים על מצב שעברנו את פסקת משנה (1), כלומר, בית המשפט מצא שיש עילה למעצר ועצרו אותו ל-24 שעות.
אפרת רוזן: אנחנו מדברים עכשיו על מצב שבית המשפט רואה שיש עילת מעצר וההורה לא מגיע.
יצחק לוי: כלומר, (2) הוא אחרי (1).
אפרת רוזן: לא, זה לא בהכרח אחרי (1) כי זה "אף אם יוזמן".
אפרת רוזן: זה המשך.
אפרת רוזן: זה יכול להיות גם כחלופה וגם לאחר מכן.
יצחק לוי: עכשיו אני צריך להבין ותסבירי לי מה זה (1) ומה זה (2).
אפרת רוזן: פסקת משנה (1) היא אם בית המשפט מצא שיש עילה למעצר קטין, בשלב ראשון הוא יכול להורות על מעצר של עד 24 שעות ולהזמין את ההורה או את הקרוב האחר.
יצחק לוי: כי לא מצאו את ההורה.
מנחם בן-ששון: הוא לא הגיע.
אפרת רוזן: הוא לא הגיע.
מאיר ברקוביץ: לא הגיע אבל הוזמן.
יצחק לוי: לא הבנתי.
יצחק לוי: הזמנת אותו ב-9:45, אמרת לו שיבוא מנהריה לבאר-שבע והמשפט ב-10:00.
יצחק לוי: זה הוזמן ולא הגיע.
יצחק לוי: אני שואל, האם זה נקרא הוזמן ולא הגיע?
יצחק לוי: הוא בא, הוא כבר בדרך, אבל ייקח לו זמן להגיע ועכשיו הבקשה למעצר כבר מתחילה אבל אתה הזמנת אותו רבע שעה קודם.
יצחק לוי: למה לא הודעת לו שעתיים קודם?
מנחם בן-ששון: על זה עונה לך היועצת המשפטית – פעם שאלתי את השאלה – שיש סבירות המערכות.
מנחם בן-ששון: בית המשפט יודע שהוא בדרך מצוק רמים לבית המשפט בבאר-שבע וזה לוקח זמן.
יצחק לוי: במקרה כזה בית המשפט לא ידון במעצר עד שיבוא ההורה?
אושרת שוהם: יש כאן איזשהו מרוץ בין צורכי החקירה והרצון לעצור ולהתקדם בחקירה כאשר פרקי הזמן של המעצר מוגבלים - דנו בזה בישיבות הקודמות – ואין מה לעשות, המעצר מסתיים, ונאמר שבאמת הורה גר בנהריה.
אושרת שוהם: השאלה היא האם בגלל זה תשחרר את העציר או בגלל זה אתה תעכב את הדיון ולא תאריך את המעצר.
אושרת שוהם: אתה אומר שבמצב כזה שבו הזמנת, שאתה יודע שיש איזשהו עיכוב, בית המשפט לא יכול לעצור ליותר מ-24 שעות נוספות.
יצחק לוי: אני שואל באופן כללי האם יש הבדל בין עיכוב לבין נתתי לו מספיק זמן להגיע.
אפרת רוזן: לפי החוק אין הבדל.
יצחק לוי: האם אני יודע שיש עיכוב כי יש כוננות במרכז ויש פקקים עצומים וסגרו כל מיני דרכים, אבל אם מודיעים לו רבע שעה לפני, זה לא נקרא עיכוב אלא זה נקרא שאנחנו יודעים מראש שההודעה הזאת היא סתם הודעה כי הוא לא יגיע.
יצחק לוי: אני שואל האם (1) מתייחס לכל מצב, כלומר, זה בעצם סעיף שהמשטרה יכולה לעקוף את עניין הבאת ההורים בקלי קלות.
יצחק לוי: המשטרה תאמר שהיא הודיעה והוא לא הגיע אבל לשופט יש באותו יום 30-40 תיקים ואין לו זמן להתייחס לכל תיק לאט לאט.
רחל גוטליב: בית המשפט צריך להשתכנע שהוא הוזמן כדין.
יצחק לוי: החוק צריך להיות סביר.
יצחק לוי: זה מאוד חשוב שההורה יהיה?
יצחק לוי: אם זה חשוב מאוד שההורה יהיה, זה צריך להיות.
מנחם בן-ששון: כתבת בחוק.
יצחק לוי: אני רוצה שהוא יהיה ולא שכתבתי בחוק.
יצחק לוי: זה שכתבתי בחוק, זה בסדר, אבל אני צריך שהוא יהיה.
אושרת שוהם: לכן כתוב בסעיף (1) "לתקופה שלא תעלה על 24 שעות".
אושרת שוהם: אם בית המשפט מתרשם שלא נתנו מספיק זמן, הוא אומר שיחזרו בשעה מאוחרת יותר ואז ההורה יבוא.
אושרת שוהם: זה בדיוק העניין.
אושרת שוהם: הוא לא חייב לתת את הגוש הזה של ה-24 שעות אלא הוא אומר שיקיים את הדיון בעוד שעתיים כדי שההורה יהיה נוכח.
יצחק לוי: אין לנו אפשרות שבחוק יהיה כתוב שצריך להזמין אותו בזמן סביר כדי שהוא יוכל להגיע.
יצחק לוי: את זה למדתי כאן, אבל אתה פתחת את החוק קודם וכתבת בו בסעיף 10ח(א).
יצחק לוי: כתבת שקודם כל ההורה או הקרוב חייב להיות וזאת הכרזה.
יצחק לוי: זאת ברירת מחדל ראשונה.
יצחק לוי: אחר כך אני לא רוצה שסעיף (ג)(1) יעקר את סעיף ח1.
רחל גוטליב: ברישא נאמר "אף שהוזמן".
רחל גוטליב: זאת אומרת, תנאי הסף שהוא יזומן וצריך לוודא שהוא זומן.
מנחם בן-ששון: במאמץ סביר, בנסיבות העניין.
יצחק לוי: אני רוצה לצמצם את סעיף קטן (1) ל-12 שעות.
אברהם מיכאלי: זה מה שמפריע לי.
אברהם מיכאלי: אבל בבתי משפט לא קיים מושג של 12 שעות.
יצחק לוי: קיים.
מנחם בן-ששון: בבתי משפט לנוער יהיה קיים.
יצחק לוי: בחוק הזה כבר דיברנו על 12 שעות.
קריאה: השאלה אם זה ריאלי.
מאיר ברקוביץ: כאשר דיברנו על 12 שעות, אחת מהעילות להארכה מעבר ל-12 שעות הייתה בדיוק הקטע הזה ש-12 השעות נגמרות בזמן שאין בתי משפט.
מאיר ברקוביץ: לומר 12 שעות בתור מגבלה כזאת, מה הועלנו?
מאיר ברקוביץ: אם יסתיימו ה-12 שעות האלה בלילה, אם הדיון הזה מתחיל בצהרים, הוא לא יכול לקיים את הדיון הזה בלילה.
יצחק לוי: הנוכחות של ההורה יכולה להביא לידי כך שהוא לא ייעצר?
לימור סולומון: כן, ישוחרר לחלופה.
אביטל מולד: בהרבה מקרים ההורה הוא החלופה.
מאיר ברקוביץ: יש סניגור.
לימור סולומון: סניגור לא יכול להציע חלופה אם ההורה לא נמצא שם והוא לא יכול לחתום על ערבות.
יצחק לוי: אתם אומרים שנוכחות ההורה חשובה ואני שאלתי עד כמה היא חשובה.
יצחק לוי: זה הרבה יותר חשוב כאן מאשר נניח להיות נוכח בחקירה כיוון שההורה כאן יכול לגרום לכך שהילד שלו לא ייעצר.
יצחק לוי: הוא יכול לתת ערבות, להבטיח, לתת חלופה וכולי.
יצחק לוי: ילד קטן שאף פעם לא היה בבית סוהר, אנחנו אומרים שעצרנו אותו עכשיו ואתה אומר שלא איכפת לך שהיא יהיה לילה במעצר, אבל למה?
מאיר ברקוביץ: את כל זה הסניגור שלו יכול לטעון.
לימור סולומון: כשאין לך את ההורה, אתה לא יכול לשחרר.
מאיר ברקוביץ: הוא יכול לומר שההורה בדרך.
אברהם מיכאלי: נמצא ניסוח שאם ההורה מתייצב בשעה כלשהי בהמשך היום, יש שופטים תורנים.
יצחק לוי: לא ב-3 בלילה.
יצחק לוי: אתם הודעתם להורה ב-9 בבוקר והוא לא הגיע עד שעה 11.
יצחק לוי: אם לשופט יש 40 תיקים, הוא צריך לסיים אותם, בערב יש לו השתלמות או הרצאה של ברק בכנס מסוים ועוד מסיבה לכבוד איזה שופט עליון שפורש באותו יום, ואין לו זמן עכשיו לחכות.
יצחק לוי: הוא יתחיל לחקור באיזה פקק ההורה נמצא?
יצחק לוי: אז הילד ישב בבית סוהר.
מאיר ברקוביץ: אנחנו לא נותנים קרדיט לשיקול הדעת של השופט כי השופט יכול היה להאריך לו ב-24 שעות או יותר.
יצחק לוי: אבל השופט לא יודע מה ההורה יאמר.
מאיר ברקוביץ: הסניגור יכול לומר לו.
יצחק לוי: לא תמיד הסניגור יודע.
יצחק לוי: חוץ מזה, יכול להיות שהזעקתם את הסניגור שעה לפני הדיון במעצר.
מאיר ברקוביץ: תמיד יש סניגור.
יצחק לוי: אבל הסניגור עוד לא מכיר את התיק.
מאיר ברקוביץ: גם ההורה לא.
יצחק לוי: אבל ההורה מכיר את הילד.
מאיר ברקוביץ: זה דיון במעצר ימים.
מאיר ברקוביץ: רוב החומר לא לעיני הסניגור ולא לעיני ההורה אלא רוב החומר הוא לעיני השופט במעצר ימים.
יצחק לוי: מעצר ימים קל בעיניך?
מאיר ברקוביץ: לא, אבל יצירת הפרוצדורה המאוד מורכבת, מצומצמת ונוקשה רק על זה שההורה עוד לא הגיע בהנחה שאף אחד לא ייקח את זה בחשבון, זה נראה לי קשה.
יצחק לוי: נחזור לזה בהמשך.
יצחק לוי: תאמרי לי מה זה (2).
אפרת רוזן: מצב שיש עילת מעצר ובית המשפט חושב שאפילו שההורה הוזמן, הוא לא יגיע לדיון, מראש הוא רואה את זה.
יצחק לוי: מה זאת אומרת עילת מעצר?
יצחק לוי: בכל הסעיף הזה יש עילת מעצר.
אפרת רוזן: נכון, אנחנו מדברים על מצב של עילת מעצר.
אפרת רוזן: בית המשפט סבור שלמרות שהוזמן ההורה, הוא לא יגיע.
יצחק לוי: אנחנו יודעים שהוא לא יגיע?
אפרת רוזן: בית המשפט סבור.
אפרת רוזן: אני לא יודעת על סמך מה הוא סבור.
רחל גוטליב: ההורה הביע את דעתו בצורה נחרצת שהוא לא יבוא.
יצחק לוי: אבל יכול להיות שהוא יושב בפקק.
אפרת רוזן: לא, זה לא המצב שמדובר בו.
יצחק לוי: אבל זה לא כתוב כאן.
יצחק לוי: כתוב שהוא סבור שההורה לא יגיע.
אפרת רוזן: לא יגיע לדיון אף אם יוזמן.
לימור סולומון: אף אם יוזמן – אפילו לא הזמינו אותו.
רחל גוטליב: לא, זה לדיון המשך.
יצחק לוי: ההורה עכשיו לא נמצא לפנינו.
יצחק לוי: את לא אומרת שהסיבה כאן היא שיש לנו ידיעה שההורה לא רוצה לבוא או שיש לנו ידיעה שההורה לא יכול לבוא אלא את אומרת שהוא לא נמצא בפנינו.
יצחק לוי: זה בדיוק מצב של פקק.
אושרת שוהם: יכול להיות שהמשטרה הזמינה אותו אבל הוא אמר שהוא לא רוצה לבוא כי הילד הזה לא מעניין אותו.
אושרת שוהם: אני חושבת שהסעיף הזה בא להוסיף.
אושרת שוהם: למעשה הסעיף הזה בא לטובת הקטין ולטובת ההורה.
אושרת שוהם: כלומר, הסעיף הזה אומר שגם אם המשטרה דיברה עם ההורה וההורה אומר שהילד הזה לא מעניין אותו, שיהיה במעצר, הוא כועס עליו, הוא פגע בו וכולי, אומרים שיש כאן סמכות להוציא צו הבאה.
אושרת שוהם: צו הבאה לוקח זמן, קצת יותר מאשר 24 שעות, אבל בכל זאת יכריחו את ההורה לבוא ולהיות בדיון כי ההורה הוא חשוב.
יצחק לוי: אבל ההורה לא רוצה לבוא.
קריאה: השאלה היא אם זאת טובת הקטין שההורה הזה יגיע.
לימור סולומון: זה מקרה שמחייב התייצבות של קצין מבחן בדיון.
אביטל מולד: להשאיר קטין במעצר בגלל שההורה שלו לא רוצה לבוא?
אביטל מולד: לתת לקטין עונש כי ההורה לא מוכן לבוא?
קריאה: לא, זה כאשר יש עילה.
אביטל מולד: אני חוששת ממצבים בהם יאריכו את המעצר רק כדי להבטיח את נוכחות ההורה.
יצחק לוי: נקרא את סעיף (ד) ואחר כך נחזור לכל הקונסטרוקציה של הסעיף הזה.
יצחק לוי: אני רוצה לראות את כל התמונה ואחר כך נחליט.
אפרת רוזן: (ד) לא הגיע הורהו של קטין כאמור בסעיף קטן (ג) לדיון בהמשך מעצרו של הקטין אף שהוזמן או שצווה על הבאתו לפי הוראות אותו סעיף קטן, או לא הגיע קרוב אחר לדיון כאמור אף שהוזמן לפי הוראות סעיף קטן (ג)(1), רשאי בית המשפט לדון בהמשך מעצרו של הקטין ללא נוכחות ההורה או הקרוב האחר, לפי העניין.
יצחק לוי: אני לא מבין מה שכתוב כאן.
יצחק לוי: אני ממש לא מבין את הסעיף הזה.
יצחק לוי: אני רוצה לומר לכם מה אני חושב.
אברהם מיכאלי: לא הבנתי איך אפשר לבצע צו הבאה.
אברהם מיכאלי: לשוטרים נגמר הדלק?
אפרת רוזן: סעיף (ד) מדבר על מצב שלכאורה צו הבאה לא עבד וההורה לא הגיע לדיון.
אברהם מיכאלי: מצב בו לא בוצע צו ההבאה ולא הבנתי למה הוא לא בוצע.
קריאה: לא איתרו אותו.
יצחק לוי: מכל הסעיף הזה אני מבין שאנחנו מעונינים שההורה יהיה נוכח בדיון ולצורך כך אנחנו מזמינים אותו.
יצחק לוי: לא כתוב כאן מי מזמין אותו.
רחל גוטליב: בית המשפט.
קריאה: המשטרה.
קריאה: למה בית משפט?
קריאה: זאת חייבת להיות המשטרה.
קריאה: בית המשפט לא יודע על כך.
אפי ברוור: בית המשפט מצווה דרך המשטרה.
קריאה: זה לוקח זמן רב.
קריאה: המשטרה מרימה טלפון.
שי ינובסקי: יש כאן עוד בעיה.
שי ינובסקי: בהתחלה זה היה ההורה או קרוב אחר ולאחר מכן בסעיפים הקטנים נשאר רק ההורה.
אפרת רוזן: רק ההורה זה לעניין צו ההבאה.
שי ינובסקי: אבל אם הגיע קרוב אחר, לא צריך עכשיו להביא את ההורה?
יצחק לוי: אם נאמר שבית המשפט צריך לצוות, כלומר שכבר הגענו לבית המשפט.
יצחק לוי: אנחנו הגענו לבית המשפט והמשטרה עדיין לא הזמינה את ההורה, היא יודעת שיש עילת מעצר, היא הולכת לבית המשפט כדי לבקש מעצר ורק אז בית המשפט מצווה להזמין את ההורה.
יצחק לוי: לא חבל על הזמן?
יצחק לוי: אנחנו הרי רוצים שההורים יהיו ואם אנחנו רוצים שההורים יהיו, זה לא בית המשפט מזמין אלא המשטרה היא זאת שצריכה להזמין.
יצחק לוי: ברגע שהמשטרה יודעת שתהיה בקשה למעצר עם עילת מעצר, באותו רגע היא צריכה להזמין את ההורה ולא לחכות ללכת לבית המשפט.
יצחק לוי: את זה צריך לכתוב.
יצחק לוי: למה שלא נכתוב בצורה ברורה את הדברים האלה?
יצחק לוי: אנחנו הרי רוצים להיות כמה שיותר יעילים בעניין.
אלון גרוסמן: כאשר מודיעים להורים על המעצר ומזמינם אותם לחקירה, אומרים להם שבעוד 24 שעות או בדיוק באיזו שעה נהיה בבית המשפט.
רחל גוטליב: יש זימון פורמלי?
קריאה: בטלפון.
רחל גוטליב: כתוב כאן "יזומן".
רחל גוטליב: יש זימון פורמלי בכתב?
אלון גרוסמן: אין משלוח מכתב.
אלון גרוסמן: מדובר בפרקי זמן קצרים.
אלון גרוסמן: ברגע שהוא מגיע לבית המשפט, זה התפקיד של בית המשפט.
אלון גרוסמן: במעצר הראשוני תפקיד המשטרה הוא להודיע להורים מתי מתקיים דיון בבית המשפט ושהם צריכים להגיע לבית המשפט.
אלון גרוסמן: לאחר מכן, אחרי שהוא כבר נוכח בבית המשפט, יש הארכות מעצרים, אז זה כבר בית המשפט.
יצחק לוי: מה זאת אומרת בית משפט?
מאיר ברקוביץ: הזימון יוצא מהדיון הזה.
יצחק לוי: אם הוא יוצא מהדיון, בסדר, אבל אם הוא לא יוצא מהדיון?
יצחק לוי: יש מצב שהוא לא יוצא מהדיון?
לימור סולומון: לא קובעים דיון כי לא יודעים אם המעצר יימשך.
יצחק לוי: אני שומע על כל מיני מקרים של מעצרי קטינים, אני שומע שעוצרים קטין לשלושה-ארבעה ימים וביום השלישי כבר מביאים אותו כדי להאריך לעוד שלושה ימים.
יצחק לוי: לא מחכים ליום האחרון או לשעה האחרונה.
יצחק לוי: המשטרה מביאה אותו.
יצחק לוי: זה לא שמראש נקבע דיון נוסף שאם הבאת את הילד ביום ראשון בשעה 10 להארכת מעצר בשלושה ימים, אז אתה כבר מראש אומר שהדיון הבא יהיה ביום שלישי בשעה 2.
יצחק לוי: אתם יכולים פתאום ביום שני או ביום שלישי בבוקר לבוא ולבקש עוד הארכה כי יש עובדות חדשות.
יצחק לוי: השאלה אם רוצים שההורה יבוא או שלא יבוא, ואם אתם לא רוצים, תאמרו שאתם לא רוצים את ההורה.
יצחק לוי: אני חושב שכאן המשטרה היא זאת שצריכה להודיע.
יצחק לוי: כל אימת שהמשטרה תבקש מעצר או הארכת מעצר, עליה להזמין את ההורים.
אברהם מיכאלי: אני אומר מה אני חושב לגבי הסוגייה הזאת של התייצבות הורים.
אברהם מיכאלי: המשטרה צריכה לדעת שהמאמצים צריכים להיעשות מצדה לאתר את ההורים מהדקה הראשונה של המעצר.
יצחק לוי: לא, בדקה הראשונה כאשר הולכים לבקש מעצר.
אברהם מיכאלי: בסדר, מהדקה הראשונה שהולכים לבקש מעצר.
אברהם מיכאלי: אז כל עוד הם לא דאגו לכך שההורים יהיו זמינים לצורך הבאתם לבית המשפט תוך שעות ספורות ומינימליות, זה יפעל לטובת הקטין.
מאיר ברקוביץ: מה יפעל לטובת הקטין?
אברהם מיכאלי: מה שכתוב בסעיף קטן (ד), שזה יופעל בשלבים יותר מוקדמים.
רחל גוטליב: פורמלית, ברגע שהנושא מגיע לבית המשפט, למשל עניין הארכת מעצר, היה נראה לי שמי שמוציא את הזימון זה בית המשפט כאשר יכול להיות שהשוטר הוא זה שמבצע את זה.
רחל גוטליב: רשמתי לעצמי שיכול להיות שנסדיר את הנושא.
רחל גוטליב: ראיתי גם אצל רוט-לוי שזה כתוב בצורת זמן, בלי הכרעה בשאלה מי מזמין.
רחל גוטליב: אולי נקבע את דרכי ההזמנה בתקנות.
יצחק לוי: לא, אני לא מסכים.
יצחק לוי: אני מוכן לקבוע את דרכי ההזמנה בתקנות, אבל החוק צריך לומר מי אחראי.
יצחק לוי: אני לא חושב שצריך להיכנס כאן לפרטים לגבי איך מזמינים, האם אפשר להזמין בטלפון עם רישום של השיחה או אפשר להזמין בכתב וכולי, אבל אנחנו צריכים לקבוע מי האחראי על הזימון בכל הסעיף הזה.
יצחק לוי: אני חושב שאנחנו נקבע – זאת דעתי ואני שואל את חברי ואתכם – שהגורם האחראי לזימונים זאת המשטרה.
לימור סולומון: זאת צריכה להיות המשטרה או התביעה לפי העניין.
אושרת שוהם: יש כאן כמה תהליכים.
אושרת שוהם: יש הארכת מעצר ראשונה שאליה מגיע הקטין ובאמת שם המשטרה, כמו שאני מבינה מהגורמים במשטרה ואנחנו יודעים את זה מהפרקטיקה, מודיעה להורים ועושה זאת בזמן מספיק, אמנם בזמן מאוד מאוד קצר כי אנחנו מדברים על מעצר ראשון.
אושרת שוהם: היא מודיעה להורים שהיא מגיעה לבית המשפט להארכת מעצר ראשונה.
אושרת שוהם: השלב הבא הוא ששופט המעצרים מאריך את המעצר ביום-יומיים או שלושה ימים ואז הוא אומר שהנער יהיה עצור עד יום זה וזה בשעה זאת וזאת.
אושרת שוהם: למעשה ההורה מההחלטה הזאת יודע שבטוח שיהיה דיון ביום מסוים ובשעה מסוימת, אלא אם כן המשטרה תחליט אחת משתיים: או להעביר את התיק לבקשה למעצר עד תום הליכים ואז התביעות נכנסות לתמונה, או שהאיש משתחרר ואז יש דיון בשחרור.
יצחק לוי: או שמקדימים את הדיון.
אושרת שוהם: נכון.
יצחק לוי: לא לשם שחרור אלא לשם הארכת מעצר.
אושרת שוהם: בדרך כלל לא מקדימים את הדיון בהארכת מעצר.
אושרת שוהם: בדרך כלל הבקשה להארכת מעצר, המשטרה, מניסיוני, מבקשת רק בסיום.
אושרת שוהם: זאת אומרת, רק באותו יום.
אושרת שוהם: לכן מה שאפשר להציע שחובת הזימון של המשטרה המשמעותית תהיה לגבי המעצר הראשון ותהיה איזושהי חובת יידוע אם יש שינוי.
אושרת שוהם: אם לא יהיה דיון בשלב הבא באותו מועד שקבע השופט לסיום המעצר, יהיה יידוע אם זה עבר לתביעות או אם יש איזשהו דיון לגבי השחרור.
יצחק לוי: יידוע זה זימון.
אושרת שוהם: או יידוע או זימון.
יצחק לוי: זה דווקא עניין שקשור לתקנות.
יצחק לוי: כלומר, הגורם האחראי היא המשטרה.
יצחק לוי: עכשיו את אומרת האם במעצר השני, מכיוון שההורה יודע מתי מסתיים המעצר הראשון, מספיק יידוע או צריך שוב הזמנה בנוסח הראשון – זה לתקנות.
יצחק לוי: אנחנו נקבע בחוק שהגורם המזמן היא המשטרה.
לימור סולומון: לדעתי אפשר לכתוב שמגיש בקשת המעצר יהיה אחראי.
קריאה: יחידה חוקרת.
לימור סולומון: זאת לא תמיד היחידה החוקרת אלא לפעמים זאת הפרקליטות.
רחל גוטליב: לכן לא צריך להיכנס לזה.
לימור סולומון: צריך להיות ברור שאם זאת בקשה למעצר עד תום הליכים.
יצחק לוי: צריך להיכנס לזה כי בתחילת הדיון גברת גוטליב אמרה שזה בית המשפט אבל אנחנו לא רוצים שזה יהיה בית המשפט אלא אנחנו רוצים שזאת תהיה התביעה או המשטרה לפי העניין.
יצחק לוי: יש רק שני גורמים שיכולים להיות, או התביעה או המשטרה.
יצחק לוי: אפרת תציע התביעה או המשטרה לפי העניין.
אברהם מיכאלי: במה מצמצמים את סעיף קטן (1) ו-(2)?
יצחק לוי: עכשיו נלך הלאה.
יצחק לוי: בסעיף (א) או ב-(2) הכנסנו את שמיעת עמדת הקטין.
יצחק לוי: סעיף (ב) הוא בסדר.
יצחק לוי: כלומר, החריג הראשון.
אפרת רוזן: צריך לשים לב שהחריג הראשון הוא לפגוע בשלומו הגופני או הנפשי של הקטין.
אפרת רוזן: צריך לשים לב שלא מדובר כאן
אפרת רוזן: במקביל למצב של הזמנה של הורה לחקירה כי שם מדובר גם על פגיעה בשלומו הגופני או הנפשי של אדם אחר.
אפרת רוזן: כאן זה מצומצם רק לעניין הקטין.
אפרת רוזן: לסכן את ביטחון המדינה, שוב, השאלה אם מדובר בכל סיכון של ביטחון המדינה או איזושהי פגיעה ממשית.
יצחק לוי: ההבדל הוא שכאן מדובר בשופט.
יצחק לוי: בסעיפים הקודמים דיברנו על רמה של חוקר.
אביטל מולד: האחריות תהיה של המשטרה שהיא תחליט.
מאיר ברקוביץ: לא, של בית המשפט.
אביטל מולד: יש פה חוסר קוהרנטיות.
מאיר ברקוביץ: בנוסח של סעיף (ב) נוצר משהו שהוא לא מעשי.
מאיר ברקוביץ: ההחלטה לזמן את הזימון הראשוני, החלטה לא לזמן מהנימוקים שיש כאן, לא יכולה להתבסס אם סבר בית המשפט, כי אם היינו יכולים להגיע לבית המשפט, כבר היינו מגיעים לבית המשפט.
קריאה: אולי אתה צריך לקבל אישור.
מאיר ברקוביץ: אבל אני לא יכול.
יצחק לוי: איך חשבת מלכתחילה?
יצחק לוי: נניח שאני לא משנה כלום, איך חשבת מלכתחילה?
יצחק לוי: נאמר שלא שינינו כלום, איך היה התסריט שלך מלכתחילה?
יצחק לוי: עזוב, אני משאיר את הכל לבית המשפט.
יצחק לוי: אתה מביא את הקטין לבית המשפט ואז בית המשפט אומר שתזמין את ההורים?
יצחק לוי: מה חשבת מהתחלה?
יצחק לוי: מה הייתה המחשבה הראשונה?
מאיר ברקוביץ: כן, צריך להיות כאן משהו שאתה הגעת לבית המשפט ואתה תסביר לו שמהנימוקים האלה לא זימנת את ההורה.
מאיר ברקוביץ: הוא עכשיו יחליט שדיברת שטויות ולכן הוא משחרר אותו אלאתר או שהוא מבין מה אתה אומר והוא לא מזמין את ההורה, או שהוא לא מסכים אתך ועכשיו הוא יזמן את ההורה, אבל זה לא יהיה בשלב הראשון.
יצחק לוי: אם המשטרה סבורה שיש סיבה לא להזמין את ההורה, אנחנו חוזרים לסעיף כמו שהוא היה.
יצחק לוי: אתם הרי הצעתם סעיף שבכל מקרה בית המשפט הוא מזמן.
יצחק לוי: אני אומר שבכל מקרה המשטרה מזמנת.
יצחק לוי: אם למשטרה יש עילה או שהיא חושבת שיש עילה מהעילות המנויות כאן לא להזמין את ההורה, הסמכות היא לבית המשפט, כמו שחשבתם בהתחלה.
אביטל מולד: אולי במקום "לא מן" צריך לכתוב שהתקיים דיון בהיעדר ההורה.
מאיר ברקוביץ: אי אפשר לקיים תוך 24 שעות עוד דיון ביניים.
יצחק לוי: תאמר לי מה חשבתם מהתחלה, איך זה הולך ומה סדר הפעולות.
יצחק לוי: אני לא אמרתי כלום ואנחנו משאירים את הסעיף כפי שמציעה אותו הממשלה, ספר לי את הסיפור של אותו בוקר.
יצחק לוי: בשעה 9 בבוקר החלטתם להעמיד את משה מזרחי ויעקב גולדשטיין למעצר ושניהם בני 15.
יצחק לוי: מה אתה עושה?
מאיר ברקוביץ: אין לי תשובה טובה.
יצחק לוי: אם אין לך תשובה טובה, נלך לפי התשובה שלנו.
יצחק לוי: התשובה שלנו היא שאם בשעה 9 בבוקר אתה לוקח את שני הילדים האלה לבית המשפט, בשעה 6 בבוקר אתה מרים טלפון להורים שלהם, ברגע שאתה יודע כי אם אתה יודע על כך לילה קודם, תאמר להם לילה קודם.
יצחק לוי: זה אתה.
יצחק לוי: אם אתה חושב שיש עילה שאתה לא רוצה להזמין אותם, אתה לא מזמין אותם.
יצחק לוי: אתה הולך לבית המשפט ואתה מסביר לו למה לא הזמנת ובית המשפט יחליט.
לימור סולומון: אבל אתה צריך לבוא מבעוד מועד, כשיש זמן לבית המשפט להחליט.
יצחק לוי: אין ברירה אחרת.
לימור סולומון: זה לא כתוב כאן.
מאיר ברקוביץ: הניסוח לא מתיישב עם זה.
אברהם מיכאלי: קודם נגדיר את המהלך או את ההליך ואחרי כן ננסח.
יצחק לוי: אני לא רוצה שנהיה שבויים בידי הניסוח.
אברהם מיכאלי: לא יתכן מצב שההורים בכלל לא יהיו מודעים למעצר של הקטין.
קריאה: אלא במקרים חריגים.
אברהם מיכאלי: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שבדרך כלל ההורים יודעים על מעצרו של הקטין, הרבה פעמים המפגש, גם בבית המעצר, עד שמביאים אותו לשופט, או בדיון, הוא תלוי בנסיבות האלה שמנויות כאן – או מסיבות של שלום הקטין, גופני או נפשי, או לסכל או ביטחון מדינה.
אברהם מיכאלי: אלה בעצם חריגים שההורים לא יודעים.
אברהם מיכאלי: לכן ההליך יהיה כזה שבמקרה שעוצרים קטין, מיד מחפשים את ההורים והמשטרה צריכה לעשות את זה.
יצחק לוי: זה הרגיל.
אברהם מיכאלי: במידה שמגיעים למצב שרוצים למנוע מההורים מפגש, אז באים לשופט ואומרים לו כך וכך.
יצחק לוי: יפה מאוד.
אפרת רוזן: בסעיף קטן (ב) צריך לומר שהעילות האלה, מי שמחליט על התקיימותן, זה אותו גורם מזמן.
אפרת רוזן: כלומר, המשטרה או התביעה וזה יובא לאישור בית המשפט.
אפרת רוזן: אבל מי שצריך לשקול אותן מלכתחילה זה אותו גורם מזמן.
אברהם מיכאלי: למשטרה יש אינטרס שההורים לא יגיעו בנסיבות אלה ואלה.
יצחק לוי: תביא אישור בית המשפט.
יצחק לוי: אם בית המשפט לא יאשר, אנחנו עוברים לסעיף (1) כאשר אנחנו אומרים שלפעמים אין אפשרות להמתין ואז אנחנו עוצרים אותו עד שיבואו ההורים.
יצחק לוי: כלומר, סעיף (ב) מתקשר לסעיף הבא, לסעיף (ג)(1).
אפרת רוזן: במקרה כזה שבאמת מי ששוקל את החריגים זה הגורם המזמן, כלומר, זה לא שיקול דעת משפטי.
יצחק לוי: זה לא שיקול דעת בית המשפט.
אפרת רוזן: נכון, אבל עדיין אני מציעה לשקול את החריגים שכתובים שם.
אברהם מיכאלי: אם בכלל להתייחס לחריגים?
יצחק לוי: אפרת אומרת לכתוב לסכל את המטרה.
אפרת רוזן: אולי לסכל את המטרה.
אפרת רוזן: השאלה על מה חשבתם כאשר דיברתם על זה.