GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארז קמיניץ: נוכח עדיפותו של המרשם, נוכח העובדה שהמרשם הוא הדבר החשוב שהסעיף רוצה להגן עליו, פירש השופט מצא את הסעיף ככזה שעוסק רק בזכות רשומה במקרקעין ואני נותן דוגמה; אדם שיש לו זכות רשומה במקרקעין, הוא הבעלים של הזכות, ויש פולש לקרקע שלו והפולש הזה נמצא כבר הרבה זמן, הפלישה הזאת למשך 26 שנה, הוא בא ומבקש תביעה לסילוק יעד, נגד הפולש שנמצא 26 שנה, הוא הבעלים הרשום, הפולש לא יוכל להעלות טענה של חזקה נוגדת, משום שסעיף 159(ב) מנע את האפשרות לטעון טענת התיישנות במקרקעין מוסדרים לגבי זכות רשומה.
ארז קמיניץ: כך הסעיף הזה פורש בפסיקה היום.
ארז קמיניץ: אנחנו לא רוצים לשנות את זה, לא את הדין, לא את מה שנכתב בסעיף ולא את הפרשנות.
ארז קמיניץ: לכן, עורכת דין ישראלי, ככל שהסברה היא שהמלים פה רחבות מדי, אז---
מרב ישראלי: אני שואלת את זה, כי בעיקרון תביעה ביחס למקרקעין משתמע קצת.
מרב ישראלי: השאלה באמת מה היתה הכוונה שלכם.
ארז קמיניץ: המלה 'תביעה ביחס למקרקעין' נועדה להכניס בתוכה גם תביעה לגבי זכות במקרקעין וגם לגבי מקרקעין.
מרב ישראלי: אבל את זה אתה אומר באופן מפורש.
אסף פוזנר: אתה צריך להשתמש בנוסח הקיים כיום בחוק, 'תביעה שבמקרקעין'.
מנחם בן-ששון: וגם שינוי הלשון יכניס אותך לתלים של פרשנות.
מרב ישראלי: כי על הזכות אתה הרי מדבר באופן פרטני.
מנחם בן-ששון: אם אתה לא רוצה לשנות, אל תשנה.
ישראל גלעד: כאן יש קושי.
ישראל גלעד: יש שוני בין הגדרת מקרקעין בחוק המקרקעין לבין הגדרתה בחוק ההתיישנות.
מרב ישראלי: אבל הורדת את ההגדרה.
מרב ישראלי: עד כמה שאני זוכרת, הורדתם את ההגדרה.
אסף פוזנר: את ההגדרה של המקרקעין בחוק ההתיישנות לא הורדנו.
מרב ישראלי: לצורך המקרקעין ולא לצורך החוק הזה.
מרב ישראלי: מה שאני אומרת, ההגדרה נשארה בחוק---
אסף פוזנר: בחוק ההתיישנות הישן.
מרב ישראלי: הורדתם אותה בחוק הזה, אז מה זה אומר לגבי מקרקעין בחוק הזה?
ישראל גלעד: כיוון שיש שוני בין מקרקעין בחוק המקרקעין לבין מקרקעין בחוק ההתיישנות הקיים, אז אם נאמר שהחוק חל רק על התיישנות במקרקעין, אפשר לפרש את זה כאילו האמירה חלה רק על זכויות מקרקעין כפי שהן מוגדרות בחוק המקרקעין.
אסף פוזנר: לא, אבל הנוסח, גם ב-159, זה במקרקעין, והפסיקה פירשה את זה באופן שונה מאשר היה לפני כן, מהבחינה הזאת.
מרב ישראלי: אז אולי נגיד פה שזה מקרקעין כהגדרתו.
מנחם בן-ששון: מבחינתי לשמור את הלשון הקודמת ולהוסיף לה, עדיף מאשר למחוק אותה לגמרי.
מנחם בן-ששון: זאת אומרת, באשר ואחרי זה להוסיף 'וביחס ל', כדי שלא ייכנס מישהו ויפרש, כי אני לא יודע לאן ילכו, אבל הקודמת היה 'שב' 'וביחס ל'.
מנחם בן-ששון: אם אתה לא רגוע 'שב' מכסה לך, תוסיף גם 'ביחס ל'.
מרב ישראלי: ה'ביחס ל' מרחיב אולי יותר מדי.
מרב ישראלי: זאת הבעיה.
מנחם בן-ששון: זאת השאלה שאת שאלת, אבל הוא לא חושש.
מרב ישראלי: לא, ה'ביחס' כאילו מכניס את האובליגטורי, לכאורה.
ארז קמיניץ: אין לי בעיה, אני רוצה קודם כל ליצור את האלמנט הכללי ולהגיד 'דין המקרקעין כפי שהיה, כפי שיהיה'.
ארז קמיניץ: אחר כך אני מחריג מתוך האמירה הזאת מה שאני רוצה ולכן ככל שזה רחב יותר, אין לי בעיה בסעיף קטן (א).
ארז קמיניץ: בסעיף קטן (א) אין לי בעיה, ככל שזה יהיה כמה שיותר רחב.
ארז קמיניץ: אחר כך אני מכניס אמירות שאותן אני רוצה---
מרב ישראלי: לא, להיפך.
מרב ישראלי: אני אומרת להיפך.
אסף פוזנר: מה שמועלה פה זה על האפשרות האם אחרי כן מישהו יבוא ויגיד שליקוי בנייה ימשיך להידון על פי הדין הקודם ולא על פי הדין הזה.
אסף פוזנר: זה הכל, זו השאלה.
מנחם בן-ששון: למשל.
מנחם בן-ששון: יש עוד דברים בשוליים.
מנחם בן-ששון: לקחת את זה הכי רחוק שאפשר.
אסף פוזנר: למשל שהרבני בעניין ליקויי בנייה בא ואמר 'זה לא תביעה שבמקרקעין', החשש הוא שזה תביעה ביחס למקרקעין.
ישראל גלעד: לא, אבל הבעיה של מקרקעין בחוק ההתיישנות, אפשר, אבל זה לרבות טובת הנאה.
ישראל גלעד: טובת הנאה, בסדר, אז זה יהיה גם לפי הפרשנות בחוק, כי טובת הנאה בחוק ההתיישנות לגבי מקרקעין---
אסף פוזנר: מוגדרת אחרת לגמרי.
מנחם בן-ששון: מה אתה רוצה להרוויח בסל הזה שלא היה לך בסל הקודם?
מנחם בן-ששון: זו השאלה ששאלה אותך היועצת המשפטית לפי הבנתי, נכון?
מנחם בן-ששון: היא אומרת לך שתיזהר, משום שאתה מכניס לכאן דברים שלא רצית.
ארז קמיניץ: יש לנו קצת בעיה בסל הקודם, כי לא כל כך ברור מה היה הסל הקודם.
מנחם בן-ששון: מה אתה רוצה להשיג היום?
מרב ישראלי: אם אתה משאיר את הדין הקודם על הפרשנות שלו, אז תשאיר גם את המלים.
מנחם בן-ששון: מה לא אמרת?
מנחם בן-ששון: בדברי המבוא שלך ועכשיו גלשת כבר לשאלה שגב' ישראלי שאלה כבדרך אגב.
מנחם בן-ששון: תיארת לנו מה היה, מה אתה רוצה להשיג היום שלא היה?
מנחם בן-ששון: בוא נשמע.
מנחם בן-ששון: ראשית נראה אם אנחנו מסכימים, אחרי שאמרנו שאנחנו מסכימים, נראה איך מנסחים את זה וניזהר.
ארז קמיניץ: מה שאנחנו רוצים להשיג זו אמירה ברורה לגבי תביעות שנוגעות להסכמי העברת זכויות.
ארז קמיניץ: מה אני רוצה להשיג?
ארז קמיניץ: אני רוצה להתנתק מהמבחן של הבחנה בין הסעד, סעד קנייני מזה וסעד חוזי מזה.
ארז קמיניץ: להבחנה הזו אין שום בסיס מבחינת טעמי ההתיישנות, היא יוצרת בעיות, כמו שדיברנו על עורכי הדין הממולחים.
יראון פסטינגר: אני מוחה על הביטוי הזה.
מנחם בן-ששון: הוא מוטרד מזה שאתה שם תחת קורת גג אחת אנשים שלא ראויים לתואר.
ארז קמיניץ: יצירתיים, אני מתנצל, אני חוזר.
ארז קמיניץ: עורכי הדין היצירתיים יוכלו לנסות ולהאריך את התקופה.
ארז קמיניץ: הואיל ויש אכן קשיים מסוימים לעשות הבחנות מוגדרות בין סעד קנייני וסעד חוזי, הרי עורכי הדין המתוחכמים והיצירתיים יותר ינסו למשוך את התביעה של הסעד הקנייני גם אם משמעותה הוא למעשה חוזי ועל ידי כך להאריך את תקופת ההתיישנות.
מנחם בן-ששון: כמו?
מנחם בן-ששון: ראובן ושמעון?
ארז קמיניץ: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.
מנחם בן-ששון: אני לא יודע, אולי אני כן רוצה.
מנחם בן-ששון: אני רוצה שתסביר לי.
מנחם בן-ששון: אני שואל את עצמי אם ביסודה של התביעה הזו יש קרקע וקרקע אינה נגזלת.
מנחם בן-ששון: הרי כך התחלת את הדין, היה לך דין עות'מאני ושינית אותו בפסק דין מצא ולאחר מכן בחוק, אז אני אומר, לשם העניין, למה שלא כל דין יהפוך להיות דין של קרקע שאיננה נגזלת?
ארז קמיניץ: כי השאלה האם תביעה לדמי שכירות שלא השתנו היא תביעה שראוי לברר אותה 25 שנה אחרי שדמי השכירות לא השתנו.
ארז קמיניץ: זאת שאלה.
מנחם בן-ששון: זאת הדוגמה שלך.
מנחם בן-ששון: תן לי עוד דוגמה.
ארז קמיניץ: פיצויים על הפרת חוזה.
ארז קמיניץ: יש לי חוזה להעברת בעלות, החוזה לא ממומש במשך 7 שנים, שום חיוב בו לא ממומש, אולי הקונה שילם 15% מהתמורה ולא נרשמה לטובתו הערת אזהרה או שגרוע מכך---
מנחם בן-ששון: אתה אומר בקניין רגיל.
ארז קמיניץ: כן, אז עכשיו השאלה היא האם, כאשר שני הצדדים יודעים שהחוזה לא ממומש תקופה כל כך ארוכה, ההפרה של החוזה כבר ברורה לשני הצדדים---
מנחם בן-ששון: כשברור שהוא לא עוסק בקרקע, אלא בעניינים החוזיים.
ארז קמיניץ: השאלה האם מצב כזה שבו יש הפרה ברורה, ששני הצדדים יודעים שיש הפרה, האם תביעה לביטול החוזה ופיצויים בשל ביטולו, או מצד אחד צריכה להתברר אחרי 25 שנה, או השאלה האם תביעה לאכיפה של אותו חוזה, כששני הצדדים יודעים שהוא הופר, האם תביעה כזו צריכה להתברר 25 שנה אחרי הביטול?
מרב ישראלי: את זה אתה רוצה למנוע, את האכיפה?
ארז קמיניץ: כן, בוודאי.
דוד רותם: איפה?
דוד רותם: עכשיו בואו נכניס את זה לטעמי ההתיישנות.
מרב ישראלי: איפה אתה מונע את זה?
ארז קמיניץ: אני מונע את המצבים הבעייתיים---
מנחם בן-ששון: הוא אומר לשיטתך, אפילו אם לא תשנה את זמן ההתיישנות וזה יישאר 7 שנים, גם זה אני רוצה להסדיר בחוק היום.
מנחם בן-ששון: נכון, זה מה שאתה אומר?
דוד רותם: היום אני לא בטוח שזה 7 שנים.