GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק לוי: אם בית המשפט דוחה את הבקשה, מה נעשה?
יצחק לוי: יכול להיות שהחקירה לא הסתיימה.
קריאה: מדברים על הליכים משפטיים וזה אחרי שהחקירה הסתיימה.
קריאה: הדבר היחיד שצריך הוא לזרז את הדיונים, ואם בית המשפט דוחה את הבקשות להקלה בתנאים מסיבה כלשהי, מוצדקת ככל שתהיה, לפחות שיזדרז בקיום ההליכים המשפטיים.
יצחק לוי: אפשר לבקש ממנו.
יצחק לוי: את רוצה לכתוב את זה בחוק?
אביטל מולד: ודאי.
אביטל מולד: כמו שכתבנו לעניין מעצר.
יצחק לוי: לעניין מעצר יש כן אפשרות להארכה.
אביטל מולד: כאן נעשתה אפשרות להארכה, אבל ניתן כלל אלא שהשאלה מהי הכלל ומה החריג.
אביטל מולד: ההארכה היא החריג לכלל שצריך לסיים את זה תוך פרק זמן.
יצחק לוי: האמת שהמחלוקת היא לא מחלוקת כל כך עקרונית.
יצחק לוי: אם השופט ידון בעניין הזה כל שלושה חודשים, בין כה הוא יקבל החלטה לפי העניין.
מאיר ברקוביץ: מה שהוא לא עושה במעצר.
יצחק לוי: נכון, לכן הסנגוריה תטען את כל הטיעונים ותבקש לזרז.
יצחק לוי: לכן בעיניי זה לא כל כך הבדל אם אני אומר חצי שנה עם אפשרות הארכה או אני לא קובע מועד.
יצחק לוי: נקבע חצי שנה עם אפשרות הארכה.
רחל גוטליב: יש לך כאן שלושה חודשים עם אפשרות הארכה.
אביטל מולד: לנו הייתה עכשיו בחורה שישבה במעצר ובית המשפט לא זירז את ההליכים בעניינה עד שלא אמרו לו לזרז את העניינים.
מאיר ברקוביץ: מי זה אמרו לו לזרז את העניינים?
אביטל מולד: בית המשפט לא זירז בהתחלה את העניינים.
מאיר ברקוביץ: אבל זה לא קשור לנושא הזה.
אביטל מולד: זכותו של נאשם שמשפטו יתנהל מיום ליום.
אביטל מולד: הגענו למצבים כאלה של מעצר בית מלא וממושך במקרים חריגים, כי כמה קטינים יושבים במעצר בית מלא?
קריאה: לכן עבורם מתקיים דיון כל שלושה חודשים.
אביטל מולד: יש מצבים בהם בית המשפט דוחה את הבקשה.
קריאה: גם כאשר אדם עצור עד תום ההליכים – וזה לא קורה פעם אחת אלא קורה בתיקים רבים – משפטו לא מסתיים תוך תשעה חודשים או תוך שישה חודשים.
קריאה: לא תבואי לבית המשפט ותבקשי את הבקשה לשחרר אותו או להאריך את המעצר?
קריאה: בית המשפט יכול להאריך את המעצר וזה קורה חדשות לבקרים.
אביטל מולד: הכלל הזה של לתחום מעצר בית לא שווה כלום?
קריאה: למעצר בית יש משמעות.
קריאה: זה מעין צ'ופר שניתן לאדם שנמצא במעצר בית.
אביטל מולד: ילד בן 16 יושב בבית חצי שנה.
יצחק לוי: הסברה אומרת שאני מעדיף במעצר בית מוחלט שיהיה כמו במעצר ואני מוותר על הביקורת של שלושה חודשים.
אביטל מולד: רציתי להציע שגם בעניין מעצר נקבע דיון תקופתי כל שלושה חודשים.
אביטל מולד: הדיון התקופתי הוא מאוד משמעותי.
קריאה: ומה קורה אחרי שישה חודשים?
יצחק לוי: אחרי שישה חודשים הוא שוחרר, אלא אם כן מטעמים מיוחדים יאריכו את המעצר.
מאיר ברקוביץ: בכל מקרה ההשוואה בין התקופות היא לא מחויבת מבחינת הסברה הזאת, כי ששת החודשים היא מגבלה לאדם שנמצא בין כותלי בית הסוהר.
מאיר ברקוביץ: ההגבלה , אם הייתה הגבלה, למישהו שנמצא במעצר בית הייתה צריכה להיות ממושך יותר.
יצחק לוי: אם הוא לא יוצא מהבית ולא לומד ולא עושה כלום, זאת בעיה גדולה.
מאיר ברקוביץ: בכלא אופק יש מערכת לימודית.
לימור סולומון: לכן אני חושבת שדווקא המשמעות של דיון כל שלושה חודשים, זה פרק זמן מאוד קצר בלוח הזמנים של בית המשפט היום, לצערנו.
יצחק לוי: נקבל את זה איך שזה.
יצחק לוי: כל שלושה חודשים יהיה דיון וזה עדיף.
אביטל מולד: זה ודאי נכון, אבל השאלה היא מה נעשה עם קטינים שבית המשפט דחה להם את הבקשה.
אביטל מולד: ניתן להם לשבת שנה במעצר?
יצחק לוי: הסניגור יבקש לזרז את המשפט.
רחל גוטליב: אני רוצה להפנות את תשומת הלב לוועדה של רוט-לוי שעשתה באמת את השקלא ותריא בין הגבלת תקופת מעצר לבין בקרה והיא אומרת שלאור העומס המוטל כיום על מערכות המשפט, המנגנון הראוי הוא עיון חוזר אחת לשלושה חודשים.
יצחק לוי: את אומרת שיש הצעת חוק של חבר הכנסת חנוין?
יצחק לוי: כאשר היא תידון, נדבר על זה אבל לא נעשה זאת בהזדמנות זו.
אפי ברוור: אם אפשר, אני רוצה להוסיף נתון מחקרי לתוכנית של האזיקים האלקטרוניים.
אפי ברוור: למדנו מהמחקר שאחרי שלושה חודשים, בידיעה שכל תנועה של הקטין מבוקרת, מתחילות הפרות יותר ויותר.
יצחק לוי: למה אתה מכוון?
אפי ברוור: זאת גזרה שמאוד מאוד קשה לעמוד בה מעבר לשלושה חודשים.
יצחק לוי: הקטין עם האזיקים יכול גם לצאת?
אפי ברוור: לא.
אפי ברוור: הוא בתנאי מעצר בית מלאים.
מאיר ברקוביץ: את זה השופט ישקול אחרי שלושה חודשים.
צפנת בוזי-גרנביץ: נאי לא חושבת שיש בדיון אחת לשלושה חודשים פתרון.
צפנת בוזי-גרנביץ: יכול להיות שכן ויכול להיות שלא, אבל יכול להיות שזה יהיה רק דיון לעניין פטור וקיום הדיון אחת לשלושה חודשים.
צפנת בוזי-גרנביץ: יכול להיות מצב שהקטין יהיה במעצר בית יותר משנה, ובעקבות כך הוא גם יחזור לפשיעה ויהיה בכלא רגיל.
אביטל מולד: לגבי הלקוחות של הסנגוריה אני לא דואגת, אבל יש לקוחות שלא מיוצגים על ידי הסנגוריה ויושבים תקופות ארוכות מאוד במעצר בית.
יצחק לוי: אנחנו מקבלים את הסעיף כמות שהוא, אבל יחד עם זאת אנחנו מבקשים אם אפשר לקבל נתון לגבי אורך התקופה שקטינים יושבים במעצרי בית מלאים בתקופת ההליכים.
יצחק לוי: מי יכול לתת לנו את הנתון הזה?
יצחק לוי: אם אנחנו נראה שמדובר בשני ילדים בעשור שישבו יותר מחצי שנה, אין טעם לדיון.
יצחק לוי: אם מדובר ב-50 ילדים בחודש, יש טעם לדיון.
יצחק לוי: אפשר לקבל נתון כזה?
מאיר ברקוביץ: זה בעייתי מאוד.
קריאה: רק מבית המשפט.
יצחק לוי: מישהו מהנוכחים כאן יכול להמציא לי נתון כזה?
יצחק לוי: נניח לגבי שלוש השנים האחרונות.
מאיר ברקוביץ: הסנגוריה הציבורית לפי אלה שהיא מייצגת.
אביטל מולד: בסנגוריה הציבורית זה נפסק מ-2005.
מאיר ברקוביץ: אז בכלל אין בעיה.
רחל גוטליב: נפסקו מעצרי בית?
אביטל מולד: שיהיה מעצר בית ממושך.
יצחק לוי: השאלה אם אנחנו מדברים על משהו שקורה או שזאת תופעה שלא קיימת או שקיים אולי מקרה אחד.
יצחק לוי: את אמרת שאת מסכימה אפילו לשנה ואני רוצה לדעת אם יש דבר כזה שקטין נעצר במעצר בית מלא ליותר משנה.
יצחק לוי: אם יש כאלה, כמה קטינים כאלה יש?
מאיר ברקוביץ: אם הסנגוריה הציבורית לא מכירה מקרים כאלה משנת 2005, כנראה שאין.
יצחק לוי: אני שואל.
יצחק לוי: אני מקבל את הסעיף כמות שהוא.
יצחק לוי: אם יובא נתון שמראה שבאמת מדובר פה בתופעה בעייתית, אנחנו נחזור לדון.
יצחק לוי: אם לא יובא נתון כזה, אנחנו לא דנים.
אפרת רוזן: 11.
אפרת רוזן: ביטול סעיף 11.
אפרת רוזן: זה היה הודעה על מעצר קטין והצעת החוק הממשלתית החליפה את זה בהוראות מאוד מפורטות ולכן אין עוד צורך בסעיף 11.
אפרת רוזן: בסעיף 11 נאמר: "הממונה על תחנת המשטרה שהובא אליו קטין שנעצר, יודיע על כך בהקדם האפשרי לאחד מהורי הקטין.
אפרת רוזן: אם לא ניתן להודיע להורה הקטין, יודיע לאדם הקרוב לקטין".
אפרת רוזן: בסעיף 12(א) לחוק העיקרי, לפני "נתגלה בחקיקה פלילית" יבוא "נעצר קטין או".
אביטל מולד: אני לא יודעת אם זה המקום להעיר, אבל בסעיף 12(ב) יש לנו בעיה שאולי צריך בהקשר לשינוי שעשינו בסעיף 5 או 4: "אין להעמיד לדין קטין שטרם מלאו לו 13 שנים אלא לאחר התייעצות עם קצין מבחן".
אביטל מולד: המצב הוא שקטין בין 12 ל-13 שמבצע עבירה, יש חובה להיוועץ עם שירות מבחן אבל אם הגשת את כתב האישום כשהוא בן 13 ויומיים, למרות שהוא ביצע את העבירה בגיל 12 ויומיים, צריך להתאים את זה לכך שזה יהיה לפי מועד ביצוע העבירה.
יצחק לוי: לפי מה שנחליט.
אפרת רוזן: עוד לא החלטנו.
מאיר ברקוביץ: הסעיף הזה נדון.
מאיר ברקוביץ: ההחלטה הייתה שזה הגיוני שמה שקובע כאן זה מועד ההעמדה לדין, כמו שקובע לגבי מאסר עד גיל 14.
יצחק לוי: איפה זה נדון?
מאיר ברקוביץ: כאשר הוועדה דנה בתיקון.
אביטל מולד: בפרשנות הזאת אתה בעצם מעקר מתוכן את הסעיף.
אביטל מולד: אם בכל פעם שקטין מגיל 12 עד 13 ביצע עבירה, אתה אומר שהשאלה היא מה מצבו בעת ביצוע העבירה, בעצם אמרת שלא צריך.
מאיר ברקוביץ: לא, השאלה מה מצבו כאשר הוא הועמד לדין.
אביטל מולד: אתה תמיד יכול לחכות שהוא יהיה מעל גיל 13 ואז תפטור את עצמך מהחובה.
אביטל מולד: דרך אגב, יש על זה הרבה ביקורת של שופטי הנוער.
אביטל מולד: אני יכולה להביא החלטות בעניין.
יצחק לוי: אני לא מוכן כרגע לדיון הזה.
אפרת רוזן: אני חושבת שסעיף 12(ב), ההחלטה לפי מה שמוצע, תלויה גם בהחלטה של הוועדה לגבי סעיף 5.
אפרת רוזן: כלומר, השאלה אם הוועדה תחליט שהמועד הקובע הוא לא מועד הגשת כתב האישום.
יצחק לוי: שם דיברנו גם על אפשרויות שמישהו עבר עבירה בגיל 17 ומוגש כתב אישום כאשר הוא בן 23 או 24.
יצחק לוי: כאן אנחנו מדברים על טווח של חודשים.
יצחק לוי: השאלה אם בטווח החודשים האלה אנחנו פוטרים את קצין המבחן בגלל שעברנו את הגיל.
יצחק לוי: אני אומר לך מה אני מבין ואולי אני טועה.
יצחק לוי: אני מבין שהעניין כאן הוא מכיוון שבגיל הזה, בין 12 ל-13, הילד הוא קטן קטן ומכיוון שהוא קטן קטן אנחנו רוצים עוד חוות דעת לפני שאנחנו עוצרים אותו.
יצחק לוי: כלומר, הבעיה כאן היא בעיית המעצר.
קריאה: לפני שמגישים נגדו כתב אישום.
יצחק לוי: אם הילד כבר גדל, השאלה מה מרכז העניין כאן, האם מרכז העניין כאן הוא גילו של הילד בזמן העמדה לדין כאשר כרגע הוא יותר גדול או ביצוע העבירה.
יצחק לוי: אני לא יודע להכריע בדברים האלה.
יצחק לוי: נדבר על זה בפעם אחרת.
יצחק לוי: נחזור לזה עוד לפני סיום החוק.
אפרת רוזן: 13.
אפרת רוזן: תיקון סעיף 13
אפרת רוזן: (1) אחרי סעיף קטן (ב) יבוא:
אפרת רוזן: 8(א) ו-(ב) לחוק המעצרים, ניתן להחזיק קטינה עצורה בתא מעצר ביחד עם עצורה או אסירה שאינה קטינה, אם הקטינה הסכימה לכך והגורם המוסמך סבר כי התקיימו שניים אלה:
אפרת רוזן: (ב) אין בהחזקת הקטינה בתא מעצר ביחד עם מי שאינה קטינה כדי לסכן את שלומה הגופני או הנפשי של הקטינה.
אפרת רוזן: (3) בסעיף קטן זה, "הגורם המוסמך" -
אפרת רוזן: (ב) לעניין קטינה עצורה אחרת – הקצין האחראי על הקטינות העצורות במקום המעצר.
אפרת רוזן: (2) בסעיף קטן (ג), במקום "שר הסעד" יבוא "שר הרווחה".
מוריאל נחמן: שר הרווחה והשירותים החברתיים
יצחק לוי: למה רק קטינה ולא קטין?
קריאה: קטינות זה נדיר.
קריאה: לכן החשש הוא להשאיר אותן לבד.
יצחק לוי: למה הסעיף הזה הוא רק לגבי קטינות ולא קטינים?
קריאה: קטינים יש מספיק, כך שאין חשש שהם ישאירו אותם לבד.
יצחק לוי: היום גם קטינות לא חסרות.
קריאה: כמעט שלא עוצרים אותן.
יצחק לוי: יש בתי מעצר לקטינים ואין בתי מעצר לקטינות?
מאיר ברקוביץ: כלא אופק למשל מיועד לקטינים.
מאיר ברקוביץ: בדרך כלל בבתי מעצר של בגירות יש תא מיוחד.
קריאה: אם שמים אותה בתא, היא לבד אבל לא רוצים להשאיר אותה לבד.
אביטל מולד: אני נכחתי בדיון בבית משפט לנוער שם קטינה אמרה שאמרו לה להסכים ולכן היא הסכימה, כי לא הייתה לה ברירה.
אביטל מולד: מעמידים ילדה בת 14 במצב מאוד מאוד בעייתי.
קריאה: אם לא, המשמעות היא שהיא תשב לבד בתא וזה יכול להיות יותר גרוע.
מוריאל נחמן: הסעיף לא מוצע מהטעמים שאת אומרת.
מוריאל נחמן: הסעיף בוצע בזמנו מכיוון שהיו לנו כמה בנות שהיו עצורות בנווה תרצה והן אלה שפנו אלינו, פנו להנהלת שירות בית הסוהר, וביקשו להיות בתא עם בגירות כי הן לא רצו להיות לבד.
מוריאל נחמן: הן חששו לגרום נזק לעצמן והן התחננו להיכנס לתא של בגירה ואז זה עלה לדיון בבית המשפט ובית המשפט נתן את הסכמתו בסייגים.
מוריאל נחמן: אז זה עלה לוועדת קרפ ולכן דנו בזה.
מוריאל נחמן: מדובר במקרים נדירים וחריגים שחשבנו לנכון להכניס את הקטינות לתאים עם בגירות.
יצחק לוי: אני חושב שההצעה היא סבירה.
יצחק לוי: במקרים החריגים האלה, להשאיר קטינה לבד בתא, זה בעייתי.
אביטל מולד: אני מסכימה עם מה שאמרת קודם, שלא ברור שמדובר על כך שאין עוד קטינה שאפשר להחזיק אותה אתה.
יצחק לוי: זה אחד התנאים.
מאיר ברקוביץ: קטינה שמאיימת להתאבד, אתה לא רוצה שקטינה אחרת תשמור עליה.
קריאה: יכולות להיות שתי קטינות במצבים נפרדים, אחת מהימין הקיצוני ואחת ערבייה.
יפעת רווה: אני רוצה להקריא מה כתבה על זה ועדת רוט-לוי:
יפעת רווה: זאת אומרת, זה לא שהיא לא תהיה בודדה אלא הרבה פעמים ההנחה הייתה שהיא תצא נשכרת מזה שהיא תהיה עם בגירה וסכנות מסוימות אשר קיימות אצל בגירים, לא קיימות במקרים האלה של קטינות.
אפרת רוזן: יש שני דברים שוועדת רוט-לוי המליצה עליהם והם לא כתובים במפורש בסעיף כאשר האחד הוא שטובת הקטינה דורש לא רק שהיא תוחזק בתא לבדה אלא שהיא תוחזק בתא יחד עם בגירה וזה לא כתוב.
אפרת רוזן: הדבר השני הוא שוועדת רוט-לוי, ככל שאני זוכרת, המליצה על תקופה של 24 שעות ולא על תקופה של 48 שעות.
בתיה ארטמן: אפשר אולי לכתוב בסעיף קטן (א) שטובת הקטינה דורשת שהיא לא תוחזק בתא כשהיא לבד או עם קטינה אחרת.
אפרת רוזן: זה ברור.
יצחק לוי: תחזרי על ההערות שלך.
אפרת רוזן: לגבי ב(11(1)(א) שטובת הקטינה דורשת שהיא לא תוחזק בתא כשהיא לבדה, צריך להוסיף את זה שטובת הקטינה דורש למעשה שהיא תוחזק בתא יחד עם בגירה.
אפרת רוזן: כלומר, זה מה שבעצם רוט-לוי אמרה.
יצחק לוי: זה סעיף נפרד.
מאיר ברקוביץ: זה לא סעיף נפרד.
מאיר ברקוביץ: יכול להיות שיש קטינה והקטינה הזאת יכולה לתת מענה ואז לא נכנסנו לזה, אבל לפעמים לא מתאים שהיא תהיה עם הקטינה הזאת.
אפרת רוזן: לכן רוט-לוי אמרה שהיא תהיה יחד עם בגירה ועם אותה בגירה ספציפית.
רחל גוטליב: תכתבי גם את זה ב-(א).
יצחק לוי: נעשה עוד תנאי בסעיף קטן (ב) וסעיף (ב) יהיה (ג).
יצחק לוי: נכתוב שלושה תנאים כאשר הראשון, טובת הקטינה דורשת שהיא לא תוחזק בתא שהיא לבדה.
יצחק לוי: השני, טובת הקטינה דורשת שהיא תהיה עם בוגרת, כי יכול להיות לפעמים שהקטינה נמצאת במצב כזה שעדיף שהיא תהיה עם בוגרת, ושלישית, שאין סכנה לשלומה הגופני והנפשי של הקטינה.
יצחק לוי: נכתוב שלושה תנאים.
מאיר ברקוביץ: יכול להיות שהקטינה הספציפית הזאת לא, אבל קטינה אחרת – כן.
יצחק לוי: אז זה בסדר.
מאיר ברקוביץ: זה לא מצב שהיא לא יכולה להיות עם קטינה.
יצחק לוי: אתה לא צריך בשביל זה חקיקה מיוחדת, בשביל להחזיק שתי קטינות יחד.
אפרת רוזן: לגבי פסקה (2), ההחלטה על החזקת קטינה ביחד עם מי שאינה קטינה, תובא לאישור בית המשפט בתוך 48 שעות ממועד תחילת ההחזקה.
אפרת רוזן: רוט-לוי המליצה על 24 שעות.
יצחק לוי: תסבירו למה לא מספיקות 24 שעות?
קריאה: זה רק לוח הזמנים של שירות בתי הסוהר, זמן ההתארגנות ועד שמביאים לבית המשפט ועד שהוא מחליט.
יצחק לוי: תהפכו את זה ל-24 שעות.
יצחק לוי: אם שירות בתי הסוהר ירצה, שיערער.
מאיר ברקוביץ: צריך עוד לבדוק כאן את הנוסח של (3).
מאיר ברקוביץ: עשינו הבחנה בין (א) ל-(ב) מהתקופה שעוד בתי המעצר לא עברו לשירות בתי הסוהר.
מאיר ברקוביץ: עכשיו בתי המעצר עברו לשירות בתי הסוהר, כך שצריך לנסח את זה מחדש.
יצחק לוי: צריך לכתוב הגורם המוסמך.
יצחק לוי: רק במחוז ש"י זה לא קורה.
מאיר ברקוביץ: זה עניין של שלבים.
קריאה: הכל בתהליך.
קריאה: עד סוף 2008 אמורים לגמור את הכל.
יצחק לוי: הכל?
יצחק לוי: כולל ש"י?
קריאה: אני אבדוק.
יצחק לוי: נשנה את "שר הרווחה" ל"שר הרווחה והשירותים החברתיים".
אפרת רוזן: 14.
אפרת רוזן: הוספת סעיפים 13א עד 13ג
אפרת רוזן: 13א החזקת קטינים עצורים בתא בלבד
אביטל מולד: אם ההפרדה הזאת נמשכת זמן, צריך בית אישור כמו שעשו לגבי הקטינות.
אביטל מולד: צריך ליידע את בית המשפט על כך.
יצחק לוי: כאן לא מדובר על כך שהוא מוחזק עם בוגרים.
אביטל מולד: הוא מוחזק לבד, הוא מוחזק בהפרדה.
קריאה: מה המשמעות של הסעיף "לעניין זה עצור למעט עצור הנתון כדין במשמורת בית סוהר"?
קריאה: מתי זה יחול?
קריאה: באיזה סיטואציה זה יהיה רלוונטי עכשיו?
יצחק לוי: אני חושב שהכוונה היא להבדיל בין בית סוהר לבין בית מעצר.
קריאה: לא, אתה מדבר על עצור.
יצחק לוי: יש עצורים שהם בבית סוהר.
יצחק לוי: אני ראיתי עצורים בבית סוהר.
יצחק לוי: יש הבדל בין בתי מעצר קטנים בתחנות משטרה או בבתי סוהר.
יצחק לוי: בבתי סוהר הדברים יותר מוסדרים.
יצחק לוי: הם נקראים עצורים כי הם עוד לא נשפטו.
מאיר ברקוביץ: על האסירים חלו הוראות מפקודת בתי הסוהר.
מאיר ברקוביץ: לכן אמרו שמה שאנחנו קובעים כאן, אלה דברים מיוחדים לגבי עצורים.
קריאה: צריך לבדוק אם זה עדיין סעיף רלוונטי.
מאיר ברקוביץ: היום כולם עוברים לשירות בתי הסוהר.
יצחק לוי: כאן לא חשוב מי האחראי עליהם אלא כאן חשוב איפה הם נמצאים, האם הם נמצאים במגרש הרוסים או בבית סוהר.
קריאה: אני אבדוק אם יש עדיין טעם לסעיף הזה מרגע ששירות בתי הסוהר לקח את כל הטיפול.
יצחק לוי: תבקש מכם להבדיל לך בין בתי מעצר לבין בתי סוהר בעניין הזה.
יצחק לוי: יכול להיות שאין צורך בבתי סוהר אלא יש צורך בבתי המעצר וכי זאת הייתה הכוונה של ההחרגה הזאת, כי בבתי מעצר המצב הרבה יותר מסובך והרבה יותר בעייתי מאשר בבתי הסוהר.
קריאה: אולי בפקודת בתי הסוהר יש כבר מענה.
יצחק לוי: באבו כביר יש אגף לקטינים?
אביטל מולד: כן, לנוער.
אפרת רוזן: בינתיים משאירים את זה?
יצחק לוי: אנחנו נדון בזה בישיבה הבאה.
אפרת רוזן: 13ב תנאי החזקת קטינים במעצר
אפרת רוזן: (ב) על אף הוראות סעיף 9(ב)(6) ו-(7) לחוק המעצרים, קטין עצור שטרם הוגש נגדו כתב אישום יהיה זכאי לקבל מבקרים שהם בני משפחתו מדרגה ראשונה ולקיים קשר טלפוני עמם, וכן לשלוח מכתבים אליהם ולקבל מכתבים מהם בהתאם להוראות סעיפים 47א עד 47ד לפקודת בתי הסוהר (נוסח חדש), התשל"ב-1971, אלא אם כן שוכנע הקצין הממונה, כי קיימות נסיבות שיירשמו שבשלן מתן זכויות כאמור עלול לפגוע בחקירה, לרבות נסיבות שנקבעו לפי סעיף קטן (ג).
אפרת רוזן: לעניין זה, "קרוב משפחה מדרגה ראשונה" – בן זוג, הורה, ילד, אח או אחות.
יצחק לוי: לקטין יש בן זוג?
קריאה: מגיל 17, כן.
אפרת רוזן: (ג) השר לביטחון הפנים, בהתייעצות עם שר המשפטים, יקבע הוראות לעניין סעיף זה, לרבות בדבר דרכי פיקוח סדירות על תנאי החזקתם של קטינים במעצר ונסיבות כאמור בסעיף קטן (ב) שבשלן רשאי הקצין המונה להגביל את הזכויות הקבועות באותו סעיף קטן.
יצחק לוי: עציר מבוגר, יש לו את הזכויות האלה?
מאיר ברקוביץ: לכן זה על אף הוראות.
יצחק לוי: זאת אומרת, אלה זכויות לקטינים.
אפרת רוזן: זה הופך את ברירת המחדל.
אפרת רוזן: לגבי בגירים, ברירת המחדל היא שהקצין צריך לאשר להם את כל הדברים האלה.
אפרת רוזן: לגבי קטין, ברירת המחדל היא שנותנים לו לקיים את הקשר הזה אלא אם כן ינמקו בכתב.
יצחק לוי: איך היה עד עכשיו?
מאיר ברקוביץ: התנהגו אליהם כמו אל בגירים.
יצחק לוי: זה שינוי משמעותי.
אפרת רוזן: סעיף קטן (א) הוא סעיף הצהרתי.
יצחק לוי: לסעיף קטן (א), אין לנו הערות.
אפרת רוזן: 13ג הודעה על שחרור קטין ממעצר וקביעת תנאי השחרור
אפרת רוזן: (ב) תנאי שחרורו בערובה של קטין, לפי סעיפים 42 או 48 לחוק המעצרים ייקבעו בהתחשב בצרכיו המיוחדים כקטין.
יצחק לוי: כלומר, עד שלא מודיעים, לא משחררים?
אפרת רוזן: אני לא רואה את זה כך.
יצחק לוי: בסעיף 13ג הוחלט לשחרר את הקטין ממעצר.
יצחק לוי: עד שלא מודיעים להורה, לא משחררים אותו?
קריאה: חס ושלום.
אפרת רוזן: הסעיף מטיל את החובה על המשטרה לנסות לאתר את ההורה ולהודיע לו.
יצחק לוי: החליטו לשחרר אותו ב-10 בבוקר, אבל באיזו שעה משחררים אותו בפועל?
יצחק לוי: ב-10 ודקה או בשעה 4 כאשר האבא מגיע מנהריה.
אפרת רוזן: זה לא זימון להורה אלא זאת הודעה.
קריאה: אין תלות בין השחרור לבין ההודעה.
קריאה: משחררים אבל צריך גם למסור על כך.
יצחק לוי: זה ברור כאן מהסעיף?
אפרת רוזן: אני חושבת כן.
יצחק לוי: אם כן, זאת רק הודעה.
אפרת רוזן: סעיף קטן (ב) הוא בעצם סעיף מנחה.
אפרת רוזן: הוא אומר שצריך להתחשב בצרכים המיוחדים שלו כקטין כאשר אנחנו קובעים את תנאי השחרור.
יצחק לוי: בערובה.
מאיר ברקוביץ: זה נעשה.
יצחק לוי: רבותיי, תודה.
יצחק לוי: אנחנו נועלים את הישיבה.
מנחם בן-ששון: אנחנו ממשיכים את הבירורים שלנו בסוגיית ההדלפה מהרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור.
מנחם בן-ששון: את הדיון הקודם סיימנו וחשבנו שנקיים דיון נוסף עוד לפני שנגיע למסקנות הוועדה של משרד המשפטים, אבל אני מבין שהיום אנחנו כבר אחרי מסקנות ועדת הבדיקה של משרד המשפטים ואני מבין שזאת הייתה הסיבה בגינה דחינו את הישיבה, לבקשתו של המנכ"ל.
מנחם בן-ששון: ציפינו לקבל חומר בכתב, כפי שנאמר בדיון הקודם, גם לגבי שאלות ששאלו חברי הוועדה וגם לגבי אחד מחברי הוועדה ששלח שאלות בכתב כדי לא לגזול את זמנם של החברים, אבל בינתיים לא קיבלנו כל נייר מכם.
יהודה שפר: המנכ"ל בדרכו לכאן ואני יודע שהוא רוצה להציג את עיקרי הממצאים של הוועדה.
מנחם בן-ששון: זה עוד פעם חוזר לסיפור שאנשים לא מגיעים.
מנחם בן-ששון: בפעם הקודמת אמרו לי שהחבר שיושב לידך בדרכו לכאן.
יהודה שפר: אם יתברר שהוא לא מגיע, יש לי כאן את הנייר ואוכל להקריא אותו.
מנחם בן-ששון: אני לא אחכה.
מנחם בן-ששון: אם הוא לא כאן, אני אסגור את הישיבה.
מנחם בן-ששון: לבקשתו קיימתי את הישיבה היום באיחור, כך שמבחינתי אני סוגר את הדיון.
קריאה: אולי נקיים הפסקה?
מנחם בן-ששון: דחיתי את הדיון בארבעה ימים.
מנחם בן-ששון: למה אני צריך לעשות הפסקה?
מנחם בן-ששון: אתה רוצה למסור דין וחשבון?
יהודה שפר: אם כבודו ירשה לי, 30 שניות להתייעץ טלפונית, לאחר מכן אוכל לומר מה רוצה המנכ"ל.
מנחם בן-ששון: הדיון יתחדש כאשר מר שפר יסיים את ההתייעצות הטלפונית עם המנכ"ל.
מנחם בן-ששון: אנחנו חוזרים לתחילת הישיבה.
מנחם בן-ששון: אני מתנצל בפניכם על כך שהישיבה נפתחת מאוחר.
מנחם בן-ששון: אני חוזר למקום בו הייתי עת הפסקנו את הישיבה.
מנחם בן-ששון: קיימנו לפני זמן מה ישיבה ולבקשת משרד המשפטים דחיתי את הדיון להיום.
מנחם בן-ששון: לא קיבלנו, כפי שלפחות אני הבנתי בדיון הקודם, תשובות לשאלות שחברי הכנסת שאלו וגם תשובות לשאלות שאני שאלתי לאחר הדיון.
מנחם בן-ששון: קל וחומר לא קיבלנו את סיכומי ועדת הבדיקה שמשרד המשפטים מינה.
משה שילה: אני מתנצל את העיכוב.
משה שילה: שכחתי את התעודה ועיכבו אותי בכניסה.
משה שילה: בין היתר בגלל הערות ועדת החוקה, צירפתי לוועדה יועץ משפטי והוא במינוי.
מנחם בן-ששון: מי הוא?
משה שילה: משה דיין, היועץ המשפטי של משרד המשפטים.
משה שילה: הוא צורף כחבר לוועדה.
משה שילה: הוועדה סיימה את עבודתה במובן זה שהיא כתבה דוח.
משה שילה: הדוח הוא דוח סודי גם בהתחשב במהות הדברים שמפורסמים בו ושכתובים בו, אבל כמובן שאני אמסור לוועדה את עקרי הממצאים של הוועדה ולא אוכל כמובן לפרט אותם.
הם כדלקמן: 1.
הם כדלקמן: העברת החומר לגוף הזר, ל-FIU הזר, נובעת להערכת הוועדה מטעות אנוש.
הם כדלקמן: לא נמצאו ממצאים שמעידים על כך שמדובר במעשה מכוון.
הם כדלקמן: 3.
הם כדלקמן: הוועדה מצאה כי ברשות יש יחסי עבודה עכורים בין חלק מהמנהלים הבכירים, דבר שהשליך ומשליך על אופן העבודה, יוצר אווירה קשה ובעייתית והשפיע גם על אופן הטיפול בתקלה הספציפית הזאת.
הם כדלקמן: 5.
הם כדלקמן: הוועדה הגיעה למסקנה לגבי אופן הטיפול בדיווח של הרשות לאחר גילוי התקלה לגורמים השונים ביחידות הממשלה הרלוונטיות, שהיה נכון לדווח אודות התקלה בשלב מוקדם יותר, בהיקף רחב יותר, הן של התכנים והן של המכותבים.
מנחם בן-ששון: אדוני המנכ"ל, אני צריך לצאת למספר דקות.
מנחם בן-ששון: אני מתנצל.
משה שילה: חשוב להדגיש שהוועדה התרשמה שלא ננקטה מצד ראש הרשות גישה של הסתרה על אף שהוועדה מצאה – וזה ממצא – שהיה צריך להגדיל בחשיבות התקלה ובבדיקתה.
משה שילה: למרות שלא ננקטה גישה של הסתרה, היה מקום להציף את התקלה בצורה יותר ברורה, יותר בהירה ולהצביע על החשיבות שלה.
משה שילה: נקודה נוספת שהוועדה התייחסה אליה והיא עלתה גם בדיוני ועדת החוקה.
משה שילה: הוועדה המליצה כי יישקל טיפול באשר להדלפת מסמכים מסווגים מהרשות לאחר אירוע התקלה.
משה שילה: בכוונתי להעביר פנייה לפרקליטות על מנת לבחון ולשקול את הדברים.
משה שילה: נשאלה שאלה בקשר למסמכים המסווגים שהגיעו לידיעת העיתונות, והגיעו מסמכים מסווגים לידיעת העיתונות.
משה שילה: הוועדה המליצה שהנושא ייבדק וייבחן.
משה שילה: אני אעביר את זה לפרקליטות המדינה על מנת שישקלו את האפשרויות לבדוק כיצד זה יצא, אם בכלל.
משה שילה: יש עניין של מדיניות בדברים האלה ויש עניין של הנושא הספציפי.
משה שילה: הם ישקלו ואני מניח שהם יקבלו החלטה בעניין בהתאמה.
משה שילה: בחינת תכולת הכתבה על סעיפיה השונים ונספחיה מלמדת כי הכתבה איננה מוסיפה מידע משמעותי יותר מזה שהיה זמין הן לגולש באינטרנט והן ל-FIU המקבל, שכן מרביתו של המידע היה כבר בידיו.
משה שילה: אפשר לקבל את זה, אפשר לא לקבל את זה.
משה שילה: הכוונה כאן היא לשימוש גלוי כמובן או שימוש מעשי-משפטי שזה אסור על פי ההסכמים.
משה שילה: לשאלה אם זה הגיע ולאן זה הגיע, אין לנו כמובן תשובה.
משה שילה: ועדת הבדיקה הציפה גם את סוגיית הקשר וההשקה בין הרשות לבין הנהלת המשרד על יחידותיה במובן זה שלא תמיד זה מובא לדיון בהנהלת המשרד או לגופים או לגורמים שיכולים לבקר ולפקח.
משה שילה: כפועל יוצא הצוות מצביע גם על חוסר בגורם חיצוני לרשות שמבצע ביקורת ובקרה במובנים האלה על העבודה השוטפת.
משה שילה: כמו כן נמצאה בעייתיות בנהלים ובתהליכי העבודה באשר להתנהלות מול ה-FIU הזרים, מה שלא נמצא כל כך מול שב"כ ומשטרה ששם נהלי העבודה היו תקינים והמצב שם טוב יותר.
משה שילה: שמחתי שלגבי הממצא בנוגע לשאלה של האם הייתה כוונה בהעברת המידע, הוועדה מצאה את מה שמצאה.
משה שילה: הוועדה עבדה מאוד קשה, למעלה מחודש, וישבו בה חמישה אנשים.
משה שילה: אני יכול לומר שהם עשו ניתוח של דקה-דקה, מה קרה מבחינת התהליכים, מי אמר למי, מי חתם, מי אישר, מי שלח, מי לא היה במקום ומי כן היה במקום.
משה שילה: אני לא שמח על הממצא שמדובר בטעות אנוש, אבל כמובן אני שמח שלא נמצא ממצא שאומר שמדובר במעשה מכוון.
מנחם בן-ששון: לגבי הנהלים, אני אצטרך לקבל בצורה מסודרת את הדברים שאתה מעונין שלא יהיו חסויים.
מנחם בן-ששון: לפי נקודה מספר 5, אני לא יודע אם אצלך זה רשום לפי סעיפים, אופן הטיפול והגילוי לגופים, היה מקום לגילוי מוקדם וגילוי רחב יותר, בעצם חלק מבעיית החסיון לא היה עולה כי זה היה מגיע לרשויות שהיו מעבירות את זה לניזוקים.
מנחם בן-ששון: לכן מכאן ואילך יכול להיות שדברים שצריכים היו להגיע לתקשורת בדרכים עקלקלות – בסעיף מספר 7 – או לא עקלקלות, אני לא יודע כיצד הם הגיעו לתקשורת, היו מגיעים בצורה ישירה ותקינה, אם היו קורים.
מנחם בן-ששון: כאשר כבר מתרחשת תקלה, מודיעים עליה לגופים השונים והגופים השונים יכולים להעביר זאת.
מנחם בן-ששון: זאת מסקנה שבוודאי תיתנו עליה את הדעת, לזיקה בין סעיף 5 לסעיף 7.
מנחם בן-ששון: לגבי שאלת הנזק וזוהי שאלה קונקרטית משום שהיא שאלה שמישהו פעם יעבור לעשייתו ויאמר לכם שאתם עשיתם לו נזק א', ב' או ג'.
מנחם בן-ששון: בזמנו נאמר שכל החומר כבר היה ממילא ובזמנו נאמר שהוא היה ממילא כי אפשר היה להשיג אותו.
מנחם בן-ששון: עכשיו אני מבין שיש שלושה שלבים.
מנחם בן-ששון: שוב, יכול להיות שאני קורא לא נכון את סעיף 8 בדברים שלך.
מנחם בן-ששון: למי שלא מצוי בחומר, כמוני, זוהי מגבלה חמורה מאוד שאני עוסק כאן בתורה שבעל פה.
משה שילה: מידע שממילא היה כבר בידיו של הגוף המקבל.
מנחם בן-ששון: כן, אבל הוא עבר על ידינו.
משה שילה: את זה לא אמרתי.
מנחם בן-ששון: כך אני הבנתי.
מנחם בן-ששון: כתבתי לעצמי מידע שעבר.
מנחם בן-ששון: שוב, אלה מגבלות של הקולט והמגבלות של המסביר כאשר במקרה הזה אתה לא מוגבל כי לפניך יש נייר ואילו אני כתבתי מה שקלטתי.
מנחם בן-ששון: לגבי דרך ההתנהלות מול הגופים האחרים, מול הגופים הזרים, גם כאן אני מניח שבסעיף 11 יש מעגלים שונים של התייחסות.
מנחם בן-ששון: שוב, התייחסות מול גוף א' ו-ב' לעומת מול ג', ד' ו-ה'.
מנחם בן-ששון: אני אומר את הדברים משום שכבר כאן, כאשר עסקנו בהתנהלות מול בנקים ובקריטריונים של רשויות אחרות, לא אחת באו אנשים – גם של הרשות להלבנת הון, אם אני זוכר נכון – ואמרו שאת אלה ואלה אנחנו יכולים לקבל כסרגל, את אלה ואלה אנחנו לא מצפים לקבל כסרגל.
מנחם בן-ששון: גם בעניין הזה אני מניח שבאיזושהי צורה, אם יש כאן מעגלי חשיפה או מעגלי ניהול משא ומתן ברמות שונות, גם כאשר מדובר בגורמי חוץ, ברור הוא שהגדרת הנזק היא הגדרה אחרת למרות שאתה אומר שלהם אסור להשתמש בו, בסעיף 9 וחלות עליהם מגבלות, אבל אינה דומה התנהלות של גוף שאתה מנהל משא ומתן מול קובה לעומת שכנתה מצפון, פלורידה.
מנחם בן-ששון: זה לצורך העניין, אם אני רוצה להביא משל שאין בינו לבין המקרה שלפנינו אלא משל בלבד.
מנחם בן-ששון: אלה ההערות שלי.
מנחם בן-ששון: אני כבר מתנצל בפני המומחים.
משה שילה: אדוני היושב-ראש, התשובות ישנן ומוכנות.
משה שילה: לכל השאלות שהועלו על ידי חברי הכנסת בישיבה הקודמת יש תשובות.
מנחם בן-ששון: כתובות?
משה שילה: כתובות.
משה שילה: הן הוכנו על ידי ראש הרשות אחרי שהוא ראה את דוח הוועדה.
משה שילה: אני חייב לומר שלא לכל הדברים הוא מסכים.
משה שילה: בסופו של דבר אני אחליט אם אני מקבל את עמדת הוועדה או בעניינים מסוימים הוא מציג עמדה קצת שונה.
משה שילה: ברוב הדברים הוא מקבל.
מנחם בן-ששון: סליחה, זה הוא מול הוועדה.