GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דפנה גלוק: --לבית הדין המשמעתי.
דפנה גלוק: היא לא תמיד מתגלגלת באותה צורה מהבחינה הזאת שלפעמים הדגשים שונים, מדברים על היבט אחר או על מקרה אחר שהיה בתוך אותה מסכת עובדות.
דפנה גלוק: עד כמה שאני מבינה, בית הדין המשמעתי, אם יש לו אותן עילות של בית המשפט, יש לו אותו שיקול דעת שהיה לבית המשפט כשסגר את הדלתיים מלכתחילה.
דפנה גלוק: כלומר, בית הדין המשמעתי יסתכל על העובדות ויגיד שזה אותו עניין שנדון בבית המשפט בדלתיים סגורות, יש לי אותן העילות, אני אסגור.
יצחק לוי: כלומר, אם אנחנו מעתיקים את כל העילות, אותו שיקול דעת שהיה לבית המשפט לסגור יהיה לבית הדין המשמעתי.
דרור ארד-איילון: אני מקבל את ההבחנה שעושה עורכת-הדין גלוק בין קובלנה שמוגשת על יסוד פסק-דין של בית משפט, ששם ההוראה על סגירת הדלתות צריכה לעבור בירושה, לבין עניין אחר, שבו שיקול הדעת צריך להיות עצמאי.
יצחק לוי: השאלה, האם צריך לכתוב את זה?
דרור ארד-איילון: אם לא יכתבו, ינהגו כך.
דרור ארד-איילון: זה ברור.
עמי ברקוביץ: לכן צריכה להיות חפיפה מלאה בעילות כדי שאפשר יהיה להפעיל שיקול דעת.
יצחק לוי: קודם כול, אנחנו קובעים שתהיה חפיפה מלאה בעילות.
יצחק לוי: דבר שני, האם יש לך הצעה לנוסח?
דרור ארד-איילון: הגשתי נוסח והבנתי ממשרד המשפטים שהוא רחב מדי, והם צודקים.
דרור ארד-איילון: הנוסח שהצעתי הוא כזה: אם מצא בית הדין שהפגיעה בנאשם או באדם אחר, שעניינו עשוי להתברר בהליך, עולה על העניין הציבורי בפרסום, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
דרור ארד-איילון: זאת כנראה הצעה רחבה מדי, וצריך לצמצם אותה.
דרור ארד-איילון: הייתי אומר: אם מצא בית הדין שמתקיים טעם מקצועי חשוב לאיסור הפרסום, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
דפנה גלוק: מה הכוונה בטעם מקצועי?
דרור ארד-איילון: חיסיון מקצועי.
יצחק לוי: אדוני, אנחנו, מכיוון שתהיה עוד ישיבה, מאפשרים שיתקיים דיון ביניכם ובין היועץ המשפטי שלנו ובין משרד המשפטים.
דפנה גלוק: כבר היה לנו הדיון הזה, ואמרנו שלא.
יצחק לוי: אני מבין, אבל אני לא רוצה להחליט עכשיו, אני לא רוצה לקבל את עמדת עורכי הדין עכשיו.
יצחק לוי: אני כרגע מקבל את העמדה שאותן עילות של בית המשפט שוות לבית הדין המשמעתי.
יצחק לוי: לדעתי, זה רחב מספיק.
יצחק לוי: יש לך העילות שיש לבית המשפט.
יצחק לוי: נסחו, דברו, ונעלה את זה שוב.
דרור ארד-איילון: גם אם לא תהיה בהסכמה, ננסה להקטין את האי הסכמה.
משה שרוני: אם לא תהיה הסכמה, הוועדה תחליט.
יצחק לוי: כרגע ההחלטה של הוועדה היא להשוות את העילות של בתי המשפט בחוק הזה לבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין.
יצחק לוי: אפשר יהיה לחזור ולדון בסעיף הזה אם תבוא בקשה, אבל בקשה לנוסח.
דרור ארד-איילון: הצגתי נוסח.
יצחק לוי: זה הנוסח הרחב, עכשיו תיקנת אותו.
דרור ארד-איילון: הנוסח המתוקן יעבור חשיבה.
יצחק לוי: יעבור חשיבה שלכם, שלהם ושלו, ונראה איך נתגבר על זה אחר כך.
איתמר גלבפיש: ההחלטה של הוועדה להשוות את העילות מוסיפה עילה נוספת, והיא עילה בסעיף קטן (9) לחוק בתי המשפט, עבירות סחר בבני אדם.
יצחק לוי: אדוני מלשכת עורכי הדין, יש לך עוד עילה.
יצחק לוי: "לשם הגנה על ענינו של מתלונן או ניזוק בעבירה, לפי סעיף 377א לחוק העונשין.
יצחק לוי: " זו עילה נוספת שאנחנו מוסיפים.
איתמר גלבפיש: אולי כדאי להפנות לעילות המצויות בחוק בתי המשפט ולחסוך?
דפנה גלוק: הרי עשינו ניסיון ניסוחי.
איתמר גלבפיש: עם סעיף 70, לא עם סעיף 68.
יצחק לוי: רבותי, זה עניין ניסוחי.
יצחק לוי: קדימה.
איתמר גלבפיש: "(ג) החליט בית דין משמעתי על עריכת דיון בדלתיים סגורות, רשאי הוא להרשות לאדם או לסוג בני אדם להיות נוכחים בעת הדיון, כולו או מקצתו.
יצחק לוי: זה גם מקביל.
איתמר גלבפיש: זה מקביל בחלק להוראות בתי המשפט, ובחלק להוראות בחוק זכויות נפגעי עבירה.
איתמר גלבפיש: "(ד) המתלונן זכאי להיות נוכח בדיון בבית דין משמעתי בענין קובלנה שהוגשה על יסוד תלונתו, הנערך בדלתיים סגורות לפי סעיף זה, וכן זכאי הוא שאדם המלווה אותו, לפי בחירתו, יהיה נוכח עמו בדיון כאמור; ואולם רשאי בית הדין המשמעתי, מטעמים מיוחדים שיירשמו, שלא לאפשר את נוכחותו של המתלונן או של האדם המלווה אותו בדיון, כולו או מקצתו.
איתמר גלבפיש: " "(ה) על דיון בפומבי ועל דיון בדלתיים סגורות לפי סעיף זה, יחולו ההוראות בדבר איסור פרסום שבסעיפים 70(א), (ב), (ד) ו-(ו) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984 (בחוק זה – חוק בתי המשפט), לפי הענין ובשינויים המחויבים.
איתמר גלבפיש: " אני מפרט מה הסעיפים הללו.
איתמר גלבפיש: סעיף 70(א) קובע שאדם לא יפרסם דבר על דיון שהתנהל בבית דין בדלתיים סגורות, אלא ברשות בית המשפט.
איתמר גלבפיש: סעיף קטן (ב) אומר שלא יצלם אדם באולם בית המשפט ולא יפרסם תצלום כזה.
איתמר גלבפיש: סעיף קטן (ד) אומר שבית משפט רשאי לאסור כל פרסום בקשר לדיוני בית המשפט, במידה שהוא רואה צורך בכך, לשם הגנה על בטחונו של בעל דין, עד או אדם אחר ששמו הוזכר בדיון, לשם מניעת פגיעה חמורה בפרטיות של אחד מהם, עם מוגבלות שכלית או אדם עם מוגבלות נפשית.
איתמר גלבפיש: סעיף קטן (ו) אומר שהעובר על הוראה מהוראות סעיף זה, דינו – מאסר שישה חודשים.
איתמר גלבפיש: זאת אומרת, פרסום בניגוד להוראות אלה הוא עבירה פלילית.
יצחק לוי: האם יש הערה לסעיף הזה?
דרור ארד-איילון: זה לא קיים בחוק של לשכת עורכי הדין.
דפנה גלוק: איסור הפרסום לא קיים.
איתמר גלבפיש: האם יש הערות?
איתמר גלבפיש: אין הערות.
איתמר גלבפיש: "(ו) החליט בית דין משמעתי לדון בענין מסוים, כולו או מקצתו, בדלתיים סגורות, יעביר העתק מהחלטתו ליועץ המשפטי לממשלה או למי שהוא הסמיך לכך.
דפנה גלוק: למה החלטנו להשמיט את סעיף קטן (ג) בסעיף 70?
איתמר גלבפיש: חשבתי שפה הסמכות נתונה לבית המשפט המקורי.
איתמר גלבפיש: אם בית המשפט המקורי החליט שהוא לא יפרסם, אז הוא החליט כך, זה לא משנה מה כתוב.
דפנה גלוק: גם בהליך המשמעתי, הסמכות עדיין נשארת אצל בית המשפט- - -
איתמר גלבפיש: הסמכות היא רק של בית המשפט המקורי.
עמי ברקוביץ: אם בית הדין הוא המקורי?
איתמר גלבפיש: סעיף 70(ג) לחוק בתי המשפט אומר ש"לא יפרסם אדם, בלי רשות בית המשפט, שם קטין שלא מלאו לו שמונה עשרה שנים והוא נאשם או עד במשפט פלילי, או מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה לפי סעיפים 345עד 358, סעיף 360 וסעיפים 208עד 214 לחוק העונשין, התשל"ז-1977, ולא את תמונתו, מענו או פרטים אחרים העשויים להביא לזיהויו של הקטין".
איתמר גלבפיש: מחקנו את זה מתוך הבנה שהסמכות היחידה היא של בית המשפט, ולא שלשכת עורכי הדין פתאום, כשהוא נמצא גם בהליך משפטי, בית הדין המשמעתי ייתן סמכות לפרסם את שמו.
דרור ארד-איילון: ממש לא הבנתי מה שאתה אומר.
איתמר גלבפיש: אני רק אגיד ליושב-ראש על מה אנחנו דנים.
איתמר גלבפיש: חזרתי, לאחר הערת משרד המשפטים, לסעיף קטן (ה).
איתמר גלבפיש: במקור, ההפניה היתה לכל סעיף 70, וחשבנו שחלק מהסעיפים כאן הם מיותרים.
איתמר גלבפיש: אחד מהסעיפים שנמחקו בנוסח הוא סעיף 70(ג), סעיף 70(ג) אומר כך: "לא יפרסם אדם, בלי רשות בית המשפט, שם קטין שלא מלאו לו שמונה עשרה שנים והוא נאשם או עד במשפט פלילי, או מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה לפי סעיפים 345 עד 358, סעיף 360 וסעיפים 208 עד 214 לחוק העונשין, התשל"ז-1977, ולא את תמונתו, מענו או פרטים אחרים העשויים להביא לזיהויו של הקטין".
איתמר גלבפיש: חשבנו, שככל שאכן מדובר במישהו שעונה לקריטריונים האלה, הסמכות להתיר את הפרסום היא של בית המשפט הרגיל ולא של בית הדין המשמעתי.
דפנה גלוק: נניח שיש עורך דין שנאשם באחת מהעבירות המנויות פה, שהן עבירות של פגיעה בקטין, עבירות מין למיניהן, והוא לא הורשע, כי לא הצליחו להרים את נטל ההוכחה.
דפנה גלוק: בדין משמעתי נטל ההוכחה נמוך יותר מאשר בדין פלילי.
דרור ארד-איילון: את טועה.
דרור ארד-איילון: מעל ספק סביר.
דפנה גלוק: אתם עושים מעל ספק סביר?
דרור ארד-איילון: מה זה "אתם"?
דרור ארד-איילון: זה החוק.
איתמר גלבפיש: איפה החוק?
עמי ברקוביץ: הלכה פסוקה.
יצחק לוי: תעזבו את הפרט הזה כרגע, גברת גלוק.
דפנה גלוק: בית הדין המשמעתי לא כפוף לדיני הראיות.
דפנה גלוק: נניח שהיתה איזו בעיה ראייתית שבשלה בית המשפט לא הצליח להרשיע, אבל בבית הדין המשמעתי ניתן היה להשיג הרשעה ולשכת עורכי הדין הגישה קובלנה, אז יש לי קטין שיכול להיות עד בהליך המשמעתי.
איתמר גלבפיש: יש תמיד את העילה של סעיף 70(ד) של איסור פרסום.
דרור ארד-איילון: תשאיר את כל סעיף 70.
איתמר גלבפיש: אני לא רוצה להשאיר את כל סעיף 70, כי הוא מדבר על בית משפט, וזה יוצר אי הבנה מה הסמכות.
דרור ארד-איילון: בשינויים המחויבים.
דפנה גלוק: זה בדיוק מה שעשינו.
יצחק לוי: כשאתה מדבר על סעיף 70(ו), האם זה ענישה פלילית?
יצחק לוי: האם הענישה הזאת על כל הסעיפים או רק על סעיפים קטנים (א), (ב) ו-(ד)?
יצחק לוי: נניח שהם מפרסמים או מישהו מהם מפרסם שם של קטין שהיה מעורב בקובלנה הזאת, או קטין שהיה מעורב בעבירת מין והיה מעורב בקובלנה הזאת, סעיף קטן (ו) יחול עליו או לא יחול עליו, על אף שהוא לא מוזכר כאן?
איתמר גלבפיש: סעיף קטן (ו) יחול עליו לא מכוח חוק לשכת עורכי הדין, אלא מכוח חוק בתי המשפט.
יצחק לוי: זה אותו דבר, זה חוק בתי המשפט.
איתמר גלבפיש: אני לא רוצה לתת סמכות לבית הדין המשמעתי להתיר פרסום כזה.
איתמר גלבפיש: שילכו לבית משפט רגיל, זה כל מה שאני אומר.
איתמר גלבפיש: זו סמכות שצריכה להישאר בבית המשפט הרגיל.
דרור ארד-איילון: אדם התלונן בעבירת מין, לצורך העניין, הלך להליך פלילי ושמו חסוי, לימים הגיש תביעה אזרחית, במשפט האזרחי.
דרור ארד-איילון: החליט בית המשפט האזרחי שהוא מתיר פרסום השם והוא לא נותן דלתיים סגורות.
דרור ארד-איילון: למה?
דרור ארד-איילון: ככה.
דרור ארד-איילון: בטעות, בשרירות.
דרור ארד-איילון: סמכות יש לו להחליט?
דרור ארד-איילון: כל בית משפט שהוא דן בעניין או שהוא כפוף להחלטה קודמת, את זה אני מקבל, או אם יש לו שיקול דעת דה-נובו, הוא צריך להחליט, אם הוא טועה – הוא טועה, יש טעויות בחיים, יש זכות ערעור, אבל אי אפשר לעשות מין שעטנז רק כדי למנוע את האפשרות שמישהו יחליט בתוקף הסמכות.
דרור ארד-איילון: זה בית דין, ומה שהוא מוסמך להחליט, הוא יכול להחליט.
יצחק לוי: משרד המשפטים, מה אתם אומרים?
דפנה גלוק: כל עוד מדובר בהליך שבית המשפט לא החליט לגביו, אלא הליך מקורי בבית הדין המשמעתי, בית הדין המשמעתי יחליט.
עמי ברקוביץ: רק אם זה הליך מקורי.
איתמר גלבפיש: מה הוא יחליט?
יצחק לוי: הוא יחליט אם לפרסם או לא לפרסם.
דרור ארד-איילון: נכניס סעיף שבהליכים לפי קובלנה על-פי כתב אישום, לפי סעיף 70, שיהיה כיבוד מוחלט של החלטת בית המשפט הקודם.
יצחק לוי: אני חושב שצריך להיות פה סעיף שיכלול את כל העילות שיש ב-70.
דרור ארד-איילון: כל העילות, בשינויים המתאימים.
יצחק לוי: אם זה לא עבר בית משפט.
יצחק לוי: אם זה עבר בית משפט והיו כבר החלטות בבית המשפט, זה עניין אחר.
יצחק לוי: אבל אם זה לא עבר בית משפט, צריך לכלול את כל העילות.
יצחק לוי: תבדקו את זה עוד פעם.
איתמר גלבפיש: שאל היושב-ראש למה צריך להעביר את ההחלטה ליועץ המשפטי?
איתמר גלבפיש: אני מבין שזה בשביל סמכות הערעור.
איתמר גלבפיש: צריך לשלוח את זה ליועץ, כדי שהוא יידע שהדבר קרה.
איתמר גלבפיש: "(ז) על החלטת בית דין משמעתי לפי סעיף קטן (ב) רשאים לערער הנאשם, הקובל, [גרסה ב' - ועדת האתיקה הארצית ו]היועץ המשפטי לממשלה אף אם לא היה קובל [גרסה ב' – היו קובלים], וכן אדם מעונין" – יכול להיות שיש לו איזה אינטרס לגיטימי בעניין הזה – "ערעור לפי סעיף קטן זה יהיה בהתאם להוראות סעיפים 70 ו-71", כלומר, זה ערעור בזכות עד לבית המשפט המחוזי.
איתמר גלבפיש: 69ב – העמדת פסק דין לציבור.
איתמר גלבפיש: עניינו של הסעיף העמדת פסק דין לציבור.
איתמר גלבפיש: האם הלשכה רוצה להגיד מה נוהג היום לגבי העניין הזה?
דרור ארד-איילון: מה שנוהג היום, שלא מעמידים לפרסום שום דבר, הכול בדלתיים סגורות.
דרור ארד-איילון: אנחנו מוציאים פסקי דין ללא שמות שמעניינים את הציבור, זה הסדר לא נכון, אנחנו רוצים להעמיד לעיון הציבור את כל פסקי הדין עם שמות, להוציא את המקרים החריגים, לכן אני צריך את הסמכות.
יצחק לוי: זה מתחייב מפתיחת הדלתיים.
דרור ארד-איילון: יש הבדל בין לפתוח דלתיים ולהשאיר את פסקי הדין בארגז לבין ליצור- - -
יצחק לוי: למה לא לפרסם?
דרור ארד-איילון: לפרסם, זאת כבר חובה אחרת.
דרור ארד-איילון: המשמעות של הביטוי "לפרסם", שצריך להוציא לאור, וזה עניין כספי.
יצחק לוי: שזה יהיה בפני הציבור.
דרור ארד-איילון: מי שיפנה, יקבל בכפוף לאגרה כל פסק-דין שהוא רוצה.
דרור ארד-איילון: אני מניח שרובם יהיו באינטרנט.
יצחק לוי: למה עם אגרה?
דרור ארד-איילון: נניח שמישהו מבקש לצלם פסק-דין של 100 עמודים.
יצחק לוי: אם הוא רוצה לצלם.
יצחק לוי: ואם הוא רוצה לראות במסך?
יצחק לוי: אני מציע שנקרא את הסעיף, ואחר כך נדבר על כך אם אזרחים יצטרכו לשלם.
דרור ארד-איילון: זה כתוב בסעיף הבא.
איתמר גלבפיש: פרסום ו] העמדת פסק דין לעיון הציבור התוספת של הפרסום היא מטעם הייעוץ המשפטי של הוועדה.
איתמר גלבפיש: "(א) הלשכה [גרסה ב' – תפרסם באתר האינטרנט של הלשכה ו]תעמיד לעיון הציבור כל פסק דין של בית דין משמעתי, בציון שמו של הנאשם, ותאפשר לכל המעוניין בכך לקבל העתק מפסק הדין; נערך הדיון בבית דין משמעתי, כולו או מקצתו, בדלתיים סגורות או שהחליט בית הדין המשמעתי על איסור פרסום לפי סעיף 70 לחוק בתי המשפט, יורה בית הדין בדבר התנאים, לרבות שינויים והשמטת פרטים, שבהם [יפורסם ו] יועמד פסק הדין לעיון הציבור, ורשאי הוא מטעמים מיוחדים שיירשמו, להורות כי פסק הדין כולו לא [יפורסם או] יועמד לעיון הציבור.
איתמר גלבפיש: (ב) המועצה הארצית רשאית, באישור שר המשפטים, לקבוע בכללים את משך הזמן, המקום והאופן שבהם [תפרסם ו]תעמיד הלשכה פסק דין כאמור בסעיף קטן (א) לעיון הציבור, ורשאית היא לקבוע בכללים כאמור אגרה או תשלום בעבור קבלת העתק מפסק הדין.
איתמר גלבפיש: " הביטוי "לעיון הציבור" הוא דבר מאוד מצומצם, זה משהו שאתה אמרת, שהוא נמצא בארגז.
דרור ארד-איילון: בארגז זה לא מצומצם.
איתמר גלבפיש: בארגז זה אומר שהוא יושב אצלכם בארגז בלשכה, ומי שבא יכול לצלם את פסק-הדין.
דרור ארד-איילון: כשאמרתי "בארגז", לא לזה התכוונתי.
יצחק לוי: באתר האינטרנט שלכם, האם זה יפורסם?
דרור ארד-איילון: לא בטוח שכולם.
יצחק לוי: למה לא כולם?
אברהם מיכאלי: כמו כל פסקי-הדין שלא מפורסמים, אפילו לא של בית המשפט העליון.
דפנה גלוק: לא באתר האינטרנט.
אברהם מיכאלי: אפילו של בית המשפט העליון לא מפורסמים, קל וחומר של בית המשפט המחוזי וקל וחומר לא של בית משפט השלום.
יצחק לוי: אני חוזר ושואל, האם תפרסמו את פסקי-הדין באתר האינטרנט שלכם?
דרור ארד-איילון: אני רוצה שכל פסק-דין שמעניין אדם פלוני, שהוא יוכל להגיע אליו.
דרור ארד-איילון: אם אין איסור פרסום, שום דבר לא סודי, שיתפרסם עם השמות והכול.
דרור ארד-איילון: למשל עיתונאים, שזה הגורם שבדרך כלל מבקש באופן יזום, הם יוכלו לראות הכול, מצדי שיבואו למזכירות.
דרור ארד-איילון: אתר האינטרנט יכיל מה שיכיל.
דרור ארד-איילון: אם תהיה כמות גדולה, יום אחד יסננו.
דרור ארד-איילון: היום למשל, לא מפרסמים כלום, כי זה בדלתיים פתוחות.
יצחק לוי: זה משהו אחר, מדברים עכשיו על ההלכה החדשה.
דרור ארד-איילון: יש הרבה מאוד פסקי-דין שהם קצרים, הם בני שתי שורות, ואף אחד לא יטרח להעלות אותם לאתר, אין בזה ערך.
יצחק לוי: למה אין לזה ערך?
יצחק לוי: יש לזה ערך אם עורך דין פלוני קיבל נזיפה, מעורך דין פלוני נלקח רישיונו לשלושה חודשים, או עורך דין פלוני זוכה.
יצחק לוי: יש לזה ערך לגבי הפרקטיקה שלו, לגבי דברים אחרים.
יצחק לוי: הוא יבוא וירצה להראות שהוא חף מכל פשע, על אף שפורסם עליו שהוא עמד לדין משמעתי, אז הוא יפנה לאתר.
יצחק לוי: הוא יגיד שיסתכלו באתר ויראו שהוא זוכה לגמרי, גם אם זה שורה אחת.
דרור ארד-איילון: נבדיל בין הכלים השונים.
דרור ארד-איילון: קודם כול, חובת פרסום היא חובה שאני לא מכיר בחוק, היא חובה מיוחדת, יש לה השלכות תקציביות, אני חושב שהיא מיותרת.
דרור ארד-איילון: היא מעל הדרוש.
דרור ארד-איילון: החובה להעמיד לעיון הציבור היא מספקת, היא גם ההסכמה המקורית שלנו.
משה שרוני: לשכת עורכי הדין, יש להם כסף.
משה שרוני: הם לא גובים מס מספיק מעורכי הדין?
דרור ארד-איילון: חבר הכנסת שרוני, האתיקה היום היא הסעיף התקציבי הכי גדול בלשכת עורכי הדין.
דרור ארד-איילון: ההבנה שלנו ושל משרד המשפטים מלכתחילה היתה, שהעמדה לדין מספקת את הצורך ששום דבר לא יהיה סודי.
דרור ארד-איילון: הטכניקה שבה זה יבוא לידי הציבור השתנה ב-20 השנים האחרונות פעמים מספר בגלל האינטרנט, וקודם בגלל הנגישות של דפוס ושל פקס וכן הלאה, היא ודאי עוד תשתנה בעתיד.
דרור ארד-איילון: אני מבקש לא להגביל אותנו בדרך שזה יועמד בפני הציבור.
יצחק לוי: משרד המשפטים, מה עמדתכם?
דפנה גלוק: ברמה התקציבית זה עניין של הלשכה, הלשכה צריכה להגיד במה היא מסוגלת לעמוד ובמה היא לא מסוגלת לעמוד.
דפנה גלוק: הדבר היחיד שהטריד אותי בעניין הפרסום הוא, החשש שפרסום רחב עלול לדרבן ליותר מגבלות על הפרסום.
דפנה גלוק: הרי לבית הדין יש סמכות להגביל את הפרסום, להגיד למשל שאומנם הלכה זו חשובה ואנחנו רוצים לפרסם אותה, אבל נמחק את שמות עורכי הדין כדי לא לפגוע בהם וכן הלאה.
דפנה גלוק: כשזה העמדה לעיון הציבור, מכיוון שזה פחות חשוף לעיון לא ממוקד, זאת אומרת, אדם שרוצה לקבל פסק דין- - -
משה שרוני: מה עמדת המחלקה המשפטית, האם היא ברורה או לא ברורה?
דפנה גלוק: אין לנו התנגדות מיוחדת פרט לחשש- - -
משה שרוני: זו לא עמדה.
יצחק לוי: משרד המשפטים אומר שהוא משאיר את זה להכרעת הוועדה, אז תיכף נדבר על זה.
אברהם מיכאלי: ודאי שזו הכרעת הוועדה.
יצחק לוי: הם לא מביעים עמדה.
דפנה גלוק: אין התנגדות מעבר לחשש.
דרור ארד-איילון: כפרשן, הם די קרובים לעמדתנו.
משה שרוני: אדוני היושב-ראש, המחלקה המשפטית רוצה ביחסים טובים עם לשכת עורכי הדין.
אברהם מיכאלי: בוא לא נהפוך את לשכת עורכי הדין לאיזה גוף עוין.
יצחק לוי: למה שלא נדבר על חיוב הפרסום ועל קביעת כללים לגבי הפרסום?
דרור ארד-איילון: חיוב הפרסום פירושו, שעכשיו יגידו לנו להוציא ספר.
דרור ארד-איילון: אי אפשר להניח מראש שזה לא יהיה.
דרור ארד-איילון: היום לא, ומחר יהיה שר משפטים אחר, שיחשוב שצריך לעשות רפורמה, והוא יגיד שנוציא את זה בספרים, שנשלח את זה בדיוור ישיר לכל עורכי הדין.
יצחק לוי: אני חושב שאתה מגזים.
יצחק לוי: אני לא חושב שיהיה שר משפטים שיגיד שתשלח בדיוור ישיר לכל עורכי הדין, כי בפרסום פה, לא מדובר דווקא על עורכי הדין.
יצחק לוי: בפרסום מדובר לכולם, לכל מי שיכול להיות, ללקוחות, לנפגעים, לא רק לציבור עורכי הדין.
דרור ארד-איילון: אדוני, בנציבות שירות המדינה אין חובת פרסום, ובפסקי-דין של בית משפט אין חובת פרסום.
דרור ארד-איילון: החובה הטבעית של פומביות הדיון היא להעמיד לעיון הציבור, ולא במקרה זה יהיה חריג שבחריג.
יצחק לוי: אני מבקש ממשרד המשפטים ומהיועץ המשפטי, שישוו את המצב של לשכת עורכי הדין עם בתי המשפט.
יצחק לוי: מה כתוב בבתי המשפט?
יצחק לוי: מה מידת הפרסום שכתובה בחוק בתי המשפט?
איתמר גלבפיש: למיטב הבנתי, אין סעיפים שמדברים על פרסום.
איתמר גלבפיש: יתקנו אותי אם אני טועה, אבל לפחות בחוק בתי המשפט, אין דיבור על העמדה לעיון הציבור.
דפנה גלוק: יכול להיות שיש משהו בחוק שירות המדינה (משמעת).
איתמר גלבפיש: עובדתית, בבית המשפט העליון כל החלטה, ולו הכי פעוטה שיש, מתפרסמת באתר של בית המשפט העליון.
אברהם מיכאלי: זה לא בגלל הפרסום, אלא שמנוהל אתר אינטרנט.
יצחק לוי: מה לגבי ההסתדרות הרפואית?
משה שרוני: שיסתכלו בבתי הדין המשמעתיים של ההסתדרות הרפואית.
דפנה גלוק: זה לא בדיוק אותו דבר.
יצחק לוי: האם יש שם חובת פרסום בחוק?
יצחק לוי: אני מבקש לבדוק לישיבה הבאה מה המסגרת החוקית של חובת הפרסום של בתי המשפט, של ההסתדרות הרפואית, של נציבות שירות המדינה, ונעשה קו אחיד.
יצחק לוי: בואו לא ניקח את לשכת עורכי הדין ונחריג אותם משאר החוקים.
יצחק לוי: מה שבבתי המשפט, מה שבהסתדרות הרפואית, מה שבנציבות שירות המדינה- - -
איתמר גלבפיש: המערכות האחרות נשלטות על ידי המדינה, ויש נציגי ציבור וכדומה, לכן חובות השקיפות והפרסום צריכות להיות יותר גדולות.
יצחק לוי: אתה צודק, אבל לפחות נקבל פרופורציה, נראה פחות או יותר במה מדובר.
יצחק לוי: היום, אני בכל אופן חסר נתונים בכדי להחליט.
יצחק לוי: אני אדע פחות או יותר במה מדובר, יכול להיות שיתברר שבבתי המשפט אין בכלל סעיף שדורש פרסום.
דרור ארד-איילון: אין.
יצחק לוי: אם אין, למה כאן צריך?
משה שרוני: חברי הוועדה צריכים לקבל את כל המידע.
יצחק לוי: משרד המשפטים והיועץ המשפטי שלנו, האם תכינו לנו את זה?
דפנה גלוק: ודאי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, אני רוצה להעיר משפט אחד בכלל בנושא של פרסום פסקי הדין גם בבתי המשפט.
אברהם מיכאלי: פעם פרסמו פסקי דין בודדים, לאחר מכן, לאחר שהפרסומים התפתחו, פרסמו יותר.
אברהם מיכאלי: זה לפי הטכניקה.
אברהם מיכאלי: אם היו פרוטוקולים מנוהלים און-ליין, אז הכול מודפס, אין בעיה לשלוף את זה, אבל הם לא מנהלים פרוטוקולים און ליין.
יצחק לוי: בבתי הדין הרבניים יש הוצאה של פסקי-דין נבחרים.
אברהם מיכאלי: נכון, כך זה עובד.
אברהם מיכאלי: זה הולך לפי הרציו המשפטי שעומד מאחורי פסק-הדין.
דרור ארד-איילון: שנים, עד עידן האינטרנט, בתי המשפט פרסמו רק פסקי-דין נבחרים.
יצחק לוי: לכן שאלתי אותך אם באינטרנט תפרסמו את כל הפסקים?
יצחק לוי: הרי אין היום בעיה, גם לא תקציבית, לפרסם באינטרנט את כל הפסקים.
דרור ארד-איילון: אני מניח שזה מה שיהיה.
יצחק לוי: השאלה, אם אתה רוצה חיוב בחוק?
דרור ארד-איילון: אני לא רוצה חיוב בחוק.
יצחק לוי: הבנתי.
יצחק לוי: לכן אני אומר שנשווה מה שיש בגופים אחרים, ולפי זה נראה את העניין.
יצחק לוי: משרד המשפטים, אנחנו קובעים שבישיבה הבאה תביאו בפנינו את הסעיפים הרלוונטיים, אם יש סעיפים כאלה בסוגי הטריבונלים השונים שמופיעים בחוק, ולפי זה נחליט מה נכניס בחוק לשכת עורכי הדין.
דרור ארד-איילון: זה יהיה מקובל עלינו, אני כבר אומר.
איתמר גלבפיש: סעיף 70 עוסק בערעור לבית הדין המשמעתי הארצי.
איתמר גלבפיש: זה תיקון טכני, הרשות לערער על פסק-דין של בית משפט מחוזי בפני בית הדין המשמעתי, במקום "הוועד המרכזי" כותבים "ועדת אתיקה ארצית.
איתמר גלבפיש: תיקון סעיף 71, חלקו טכני, שבו מוחלף "הוועד המרכזי" ב"וועדת האתיקה הארצית", והחלק המהותי שבו הוא החלפת ערכאת הערעור על בית הדין המשמעתי הארצי מבית המשפט העליון לבית המשפט המחוזי.
דרור ארד-איילון: תישאר רשות ערעור לבית המשפט העליון?
דפנה גלוק: בוודאי.
איתמר גלבפיש: סעיף 72 היום קובע שעונש שהוטל על ידי בית דין משמעתי, פרסום פסק-הדין לא יבוצע כל עוד אפשר לערער על פסק הדין, ואם הוגש ערעור – כל עוד לא תמו ההליכים בו.
איתמר גלבפיש: כלומר, פסק-הדין לא מבוצע עד שלא תמו ההליכים בערעור.
איתמר גלבפיש: מוצע להפוך את הכלל הזה בהתאם לכללים הנהוגים בדרך כלל בבית המשפט, לקבוע ש"ביצועו של פסק דין של בית דין משמעתי, לא יעוכב בשל כך בלבד שאפשר לערער על פסק הדין או שעוד לא תמו כל ההליכים בערעור שהוגש על פסק הדין".
דרור ארד-איילון: למה לא לנקוט בניסוח המקובל במשפט הפלילי, שעונש מבוצע מיידית – אני לא זוכר את הניסוח המדויק – ויש סמכות לעיכוב ביצוע?
דרור ארד-איילון: לא כתוב למה לא יעוכב.
דרור ארד-איילון: איך זה הולך במשפט פלילי?
איתמר גלבפיש: סעיף 84 לחוק העונשין קובע שיש סמכות לבית המשפט לדחות עונש שקבע.
יצחק לוי: האם העיקרון מקובל?
דרור ארד-איילון: מאוד.
יצחק לוי: אם העיקרון מקובל וזה עניין של ניסוח, תדברו אחר כך על הניסוח.
יצחק לוי: אין בעיה.
יצחק לוי: סיימנו את הסעיף הזה, נמשיך הלאה.
איתמר גלבפיש: לא לגמרי סיימנו את הסעיף הזה, כי אנחנו מוסיפים סעיף קטן – הסמכות למעשה לעכב את הביצוע.
איתמר גלבפיש: "(א1) בית הדין המשמעתי, ואם הוגש ערעור – בית הדין של הערעור או בית המשפט של הערעור" – כלומר, המחוזי או העליון – "רשאי להורות על עיכוב ביצועו של פסק דין של בית דין משמעתי עד להכרעה בערעור או עד למועד מוקדם מזה שיקבע, בתנאים שיקבע או ללא תנאים".
איתמר גלבפיש: המילים שנמחקו פה, כי אלה דברים מובנים מאליהם.
יצחק לוי: רבותי, האם לסעיף הזה יש הערות?
יצחק לוי: אין הערות.
איתמר גלבפיש: (3): "אחרי סעיף קטן (ב) יבוא: (ג) על החלטה לפי סעיף זה יחולו הוראות סעיפים 70 ו-71".
איתמר גלבפיש: אלה סעיפי הערעור, זה גם ערעור עד למחוזי על עיכוב ביצוע.
איתמר גלבפיש: תיקון סעיף 78 מדבר על השעיה זמנית.
איתמר גלבפיש: סעיף 78 (א) אומר ש"עורך-דין שהורשע בבית-דין משמעתי והוטל עליו עונש-השעיה או הוצאה מן הלשכה, רשאי בית-הדין שהרשיעו להשעותו זמנית מלעסוק במקצועו".
איתמר גלבפיש: הסעיף הזה מתייתר, כי זה שינוי הכלל לגבי עיכוב ביצוע.
איתמר גלבפיש: כיוון שהעונש יבוצע מיידית, אין טעם בסמכות להשעיה זמנית, כי הוא ישר יושעה, עם נתינת פסק-הדין, אלא אם החליטו על עיכוב ביצוע.
איתמר גלבפיש: לכן אין צורך בסעיף הזה.
עמי ברקוביץ: זה בעקבות המלצת דוח מבקר המדינה.
דפנה גלוק: זה לא קשור לדין המשמעתי.
עמי ברקוביץ: מבחינת שקיפות.
דרור ארד-איילון: האחריות על פרסום הרשומות היום היא שלכם, של משרד המשפטים.
דרור ארד-איילון: לכם אין שיקול דעת.
איתמר גלבפיש: סעיף 109 הוא הסעיף שמסמיך את המועצה, באישור השר, לא מחייב אותה, אלא רק נותן לה את הסמכות לקבוע כללים לעניינים שונים.
איתמר גלבפיש: הסעיף מונה כאן כל מיני סמכויות, ומוצע להוסיף סעיף קטן 10 שיגיד, שהמועצה הארצית של הלשכה רשאית, באישור שר המשפטים, להתקין כללים, לרבות העניין שאנחנו מוסיפים כאן, שהוא "תשלום לנציגי ציבור בועדת האתיקה הארצית ובועדות אתיקה מחוזיות".
איתמר גלבפיש: העמדות חלוקות בעניין.
דרור ארד-איילון: הלשכה, אם זה תלוי בה, לא תשלם לנציגי ציבור.
דרור ארד-איילון: היא מושג התנדבותי מהגדולים מהסוג הזה של מוסד סטטוטורי התנדבותי במדינה.
דרור ארד-איילון: הרעיון של התנדבות הוא יסוד מוסד של העבודה שלה, היא לא תערב אותו ביצירת מוסדות שמורכבים משכירים ומתנדבים כאחד.
יצחק לוי: אם לא תמצאו מתנדבים?
דרור ארד-איילון: הנחת העבודה היא שנמצא.
יצחק לוי: ואם לא תמצאו מתנדבים?
משה שרוני: נציגי ציבור בבית הדין לעבודה מקבלים שכר.
דרור ארד-איילון: נציגי ציבור בבתי דין לעבודה הם דיינים לכל דבר, וגם השופטים הם דיינים.
יצחק לוי: אדוני, נניח שאתה מעוניין באדם מסוים שהוא יפאר את הוועדה, שהוא מומחה לאתיקה ושהוא חשוב לך, והוא יבקש הוצאות או שכר.
יצחק לוי: האם לא תיתן לו?
דרור ארד-איילון: בתחום הזה אנחנו מבקשים את ההתנדבות.
דרור ארד-איילון: לדוגמה, יש לנו דירקטוריון של קרן הפנסיה- - -
יצחק לוי: עכשיו זה דבר חדש.
יצחק לוי: נציגי ציבור כאן זה דבר חדש.
דרור ארד-איילון: אדוני ייתן לי להביא דוגמה, ויראה שאני לא מדבר סתם באוויר.
דרור ארד-איילון: קרן הפנסיה היא נושא מקצועי פיננסי, ועדיין הדירקטוריון של קרן הפנסיה לא מקבל אצלנו שכר.
יצחק לוי: אדוני, אתה יכול לא לתת שכר, אני לא מחייב אותך לתת שכר, אני רק מאפשר לך, אם תרצה או באם התנאים ישתנו, או אם תחליטו, לתת שכר.
יצחק לוי: אנחנו לא מחייבים.
יצחק לוי: אם תמצא מתנדבים או אם תחליטו שאתם עושים כל מאמץ כדי למצוא אנשים שלא רוצים שכר, תבוא עליכם ברכה.
יצחק לוי: אנחנו לא מחייבים אתכם.
דרור ארד-איילון: לא כך אני קורא את הסעיף.
דרור ארד-איילון: גם היום, בלי הסעיף הזה, אנחנו יכולים לתת שכר.
דרור ארד-איילון: אין שום איסור בחוק על לשכת עורכי הדין לתת שכר לאנשים שפועלים במסגרתה, או החזר הוצאות וכן הלאה.
דרור ארד-איילון: הסעיף בא ליצור מסגרת שלימים תהפוך לחובה לתת שכר או לעידוד לתת שכר.
דרור ארד-איילון: מאחורי הסעיף הזה עומדת השקפת עולם, אני ער לה, והיא לא סוד, של משרד המשפטים, שנציגי ציבור צריכים להיות בשכר כדי לאפשר אותם וכן הלאה.
עמי ברקוביץ: כדי שהם יבואו.
דרור ארד-איילון: התוצאה תהיה שבכל ועדה יהיו חמישה, שישה, עשרה מתנדבים שמצליחים למצוא, לאחד עשר שעות, לאחד 15 שעות בחודש ולאחד רק חמש שעות בחודש, ויהיו שם שניים, שלושה ארבעה אנשים, תלוי בהיקף הוועדה, דיברנו על זה, שבשבילם זה יהיה היקף משרה.
דרור ארד-איילון: ואז, מי שבפועל ינהל את הוועדה, יהיה הדומיננטי בוועדה, הם האנשים שבאו להיות נציגי ציבור.
דרור ארד-איילון: זאת תופעה שתגרום לירידת מוטיבציה ולמעמדות שונים בוועדה.
דרור ארד-איילון: גם בבתי המשפט לא יכול להיות שחלק מהשופטים מתנדבים וחלקם בשכר.
יצחק לוי: אני לא מבין את זה.
יצחק לוי: אתה אומר דבר והיפוכו.
יצחק לוי: אותם אנשים שיקבלו שכר, יבואו לכל הישיבות, יהיו רציניים וינהלו את הוועדה, כי הם יבואו, ואילו המתנדבים יבואו פעם כן ופעם לא.
דרור ארד-איילון: זה לא מה שאני אומר.