GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד טל:
יש הבדל משמעותי אם אתה מפטר בגלל צמצומים כלכליים ואתה רוצה לקחת אנשים אחרים יותר בזול או בגלל דברים אחרים.
דן יקיר:
אני מסכים שיש הבדל בין המקרים, אבל אני רואה גם סכנה, מטעמים כלכליים גרידא, לחופש העיתונאי.
דן יקיר:
לכן, למרות הגישה המסורתית של האגודה לזכויות האזרח, שהתנגדה לחקיקה, התנגדה למעורבות של הכנסת בחקיקה, ביחסים העדינים בתוך עולם העיתונות בין מוציא לאור לבין עורך, בין עורך לבין עיתונאי, ולאור הכישלון של המנגנונים הפנימיים של עולם העיתונות, כנראה שאין מנוס בעניין הזה, והכנסת תצטרך לעשות מעשה כדי להגן על חופש העיתונאי מפני גורמים בעולם העיתונות שמאיימים עליו.
דוד טל:
אין למוציא לאור מה לומר לעיתונאי?
דוד טל:
שמענו פה דברים מפי יואב יצחק, שאפילו בנקים לדוגמה או מפרסמים יש בכוחם להטות לכאן ולכאן את מה שכתוב.
דוד טל:
למה אנחנו מיתממים בנושא הזה?
דוד טל:
אם לבנקים יש מה לומר, למוציא לאור אין מה לומר?
אופיר פינס-פז:
אני מבקש לא להשיב על השאלה הזאת.
אופיר פינס-פז:
היא תישאר באוויר.
אופיר פינס-פז:
חבר הכנסת פריצקי, ואחריו - יעקב ארז.
יוסף יצחק פריצקי:
גברת לחמן מסר איננה נמצאת, אבל גברת לחמן-מסר דיברה על אלף פרחים יפרחו.
יוסף יצחק פריצקי:
זה נכון בשפה שיש לה 200 מיליון קוראים, באנגלית, בצרפתית, בספרדית, זה לא נכון בשפה שיש לה 4 מיליון קוראים.
יוסף יצחק פריצקי:
לכן הנושא של רגולציה של עיתונות צריך להיות בעיתונות העברית, משום שאי-אפשר לבוא ולומר: לך תוציא עיתון, אלא אם כן אנחנו מדברים על אינטרנט, שזה עניין אחר, נעזוב אותו רגע בצד.
יוסף יצחק פריצקי:
יש קהל מסוים של קוראים, אי-אפשר להוציא עיתון, זו השקעה אדירה בדפוס, במכונות, בשיווק, בפרסום וכן הלאה, ואי-אפשר לומר "אלף פרחים יפרחו".
יוסף יצחק פריצקי:
לכן הרגולציה, דווקא בשפה העברית, היא רגולציה נכונה.
יוסף יצחק פריצקי:
זה דבר ראשון.
יוסף יצחק פריצקי:
דבר שני.
יוסף יצחק פריצקי:
בדיון שהתקיים כאן, בייחוד בין חברי הכנסת, יש הבדל עצום בין חופש העיתונות לבין חופש התעמולה.
יוסף יצחק פריצקי:
אני רוצה שנבין טוב טוב שיש הבדל עצום בין תעמולה לבין עיתונות.
יוסף יצחק פריצקי:
עיתונות זו לא תעמולה.
יוסף יצחק פריצקי:
תעמולה זה תעמולה, פרופוגנדה, ועיתונות זו עיתונות.
יוסף יצחק פריצקי:
ומשום מה קורה כאן תהליך מאוד מעניין, שאני מציע שנשים אליו לב.
יוסף יצחק פריצקי:
חופש העיתונות מוגן על-ידי בית-המשפט העליון, בבג"ץ הידוע של "קול-העם".
יוסף יצחק פריצקי:
דרך אגב, בתקופות הרבה יותר רעות וקשות למדינת ישראל מאשר התקופה הזאת, עיתון קומוניסטי, אנטי-ציוני, שקמו באומץ לב ואמרו: הוא יפרסם את דבריו.
יוסף יצחק פריצקי:
אלה שלא רוצים בית-משפט עליון ורוצים להגביל את חופש הביטוי, והעיתונים שלהם הם פרופוגנדה נטו, וזה בסדר, קמים פתאום, בשם בעלי העסקים, ואומרים: הוי, כי נזעקנו.
יוסף יצחק פריצקי:
אני מציע לא להיתמם.
יוסף יצחק פריצקי:
יש כאן קו בכנסת, מאוד ברור, שרוצה להקים "בית-משפט לחוקה".
יוסף יצחק פריצקי:
אני מצטער על המילה החריפה, אבל דומני שזו אחת ההזניות החריפות של השפה העברית לקרוא לבית-משפט פוליטי מטעם, בית-משפט לחוקה, ואלה שרוצים בית-משפט לחוקה, רוצים גם את התעמולה, וגם אומרים: לא ייתכן שיהיה כאן חופש ביטוי, מדינת ישראל בסכנה מאוד גדולה, אוי ואבוי לנו, והם כאילו באים להגן על הערכים הנפלאים של מדינת ישראל.
יוסף יצחק פריצקי:
זו התופעה המאוד מסוכנת שבפניה אנחנו עומדים.
יוסף יצחק פריצקי:
חופש ביטוי זה לא חופש תעמולה, זה בדיוק דבר הפוך לחופש התעמולה.
יוסף יצחק פריצקי:
חופש הביטוי של העיתונות הוא לומר דבר לא תעמולתי.
יוסף יצחק פריצקי:
זה לא פרופוגנדה, זה לא קומוניזם ולא פשיזם, זה מגוון ופלורליזם של דעות.
יוסף יצחק פריצקי:
נכון אמר מר יצחק, יש לנו בעיה של שליטת בעלי עסקים בעיתונות מאוד מצומצמת, משום שיש לה קהל קוראים מאוד מצומצם.
יוסף יצחק פריצקי:
בדיוק כפי שעשינו בבנקים, שהם שירות ציבורי.
יוסף יצחק פריצקי:
הרי לכאורה אנחנו יכולים לבוא ולומר: תעזוב את הבנקים.
יוסף יצחק פריצקי:
יש שלושה-ארבעה בנקים הם יקבעו את תנאי הריבית והם יכולים לעשוק את כל קהל הלקוחות, ובא והתערב המחוקק ברגולציה.
יוסף יצחק פריצקי:
מותר לנו לעשות רגולציה, בעיקר ביחסים שבין עיתונאי למערכת עיתון, להגן עליו.
יוסף יצחק פריצקי:
וזה אפשרי בדיני העבודה, כדי להבטיח חופש עיתונות.
יוסף יצחק פריצקי:
תודה רבה.
אופיר פינס-פז:
יעקב ארז, עורך "מעריב".
יעקב ארז:
אני רוצה לתאר לכם את נסיבות הפיטורים של משה נגבי מ"מעריב".
יעקב ארז:
ביום חמישי, כשניתן גזר-הדין בעניין קהלני, צלצלתי למשה נגבי וביקשתי ממנו שיכתוב פרשנות משפטית על המשפט הזה, משום שאנחנו עומדים להרחיב את הכיסוי ואנחנו נותנים שני עמודים בעמודי החדשות למשפט קהלני.
יעקב ארז:
משה נגבי השיב לי שהוא לא כותב והוא גם הודיע לרדיו שהוא לא מפרשן את משפט קהלני.
יעקב ארז:
הוספתי ואמרתי לו שיכתוב מה שהוא רוצה, כל זווית שהוא רוצה, שייקח.
יעקב ארז:
לא הכתבתי לו בשום פנים.
יעקב ארז:
בעניין הזה נתתי לו את כל החופש, שיכתוב מה שהוא רוצה, והוא השיב לי "לא".
יעקב ארז:
וכך שוב ושוב במהלך השיחה.
יעקב ארז:
הבנתי שאני נמצא במצב שאני לא יכול להימצא בו.
יעקב ארז:
כשעורך מבקש מהפרשן שלו שיכתוב והוא לא כותב - מה אתה אומר על זה, מר קרמניצר?
מרדכי קרמניצר:
הוא מוצא פרשן אחר.
מרדכי קרמניצר:
אם אתה כבר שואל אותי, אז את הסיפור של פיטורי נגבי צריך להתחיל לא בשיחה הזאת, אלא חודש קודם, כאשר הבאת לידיעתו, כמו שסיפרת במועצת העיתונות, שבעלי העיתון רוצים לפטר אותו, והם לא רוצים לפטר אותו בגלל העניין הזה.
יעקב ארז:
זו בעיה שלי, לא שלו.
מרדכי קרמניצר:
כשהוא היה צריך לקבל את ההחלטה, הוא ידע שחרב הפיטורים מתנופפת מעל ראשו, והוא צריך עכשיו לכתוב משהו, כאשר מצפים ממנו, בבירור, למשהו שהוא יכתוב, והוא יודע את זה.
יעקב ארז:
אני נתתי לו את החופש לכתוב מה שהוא רוצה.
מרדכי קרמניצר:
זה מצב שאסור שעיתונאי יימצא בו, כאשר הוא יודע מה הציפיות, הוא יודע שחרב מתנופפת מעל ראשו משום שהוא לא משרת את הקו של העיתון.
מרדכי קרמניצר:
עיתונאי הגון, היה צריך להגיד בנסיבות האלה, כאשר מאיימים עליו בפיטורים "אני לא כותב", ואתה כעורך היית צריך למצוא מישהו אחר שיכתוב.
משה נגבי:
יעקב ארז, חודש לפני הפיטורים, כפי שאמרתי, באותה הבהרה, הוא אמר לי: הם לוחצים שתתגייס לקמפיין, הם יעשו את זה בדרך שיגידו לך "תכתוב מה שאתה רוצה", אבל אתה יודע, כשהם אומרים "תכתוב" - - -
דוד טל:
אומר יעקב ארז שהוא אפשר לך לכתוב מכל זווית.
יעקב ארז:
אני לא רוצה להיכנס לדיון עם משה נגבי כאן.
יעקב ארז:
זה מה שהיה באותה שיחה, ולא יעזור שום דבר למשה נגבי.
יעקב ארז:
אחרי זה ביקשתי ממנו שיבוא לפגישה אתי ביום ראשון.
יעקב ארז:
הסיפור היה ביום חמישי וביקשתי פגישה אתו ביום ראשון, כי לא קורה לי מקרה, שפרשן בכיר מאוד בעיתון, אני מבקש ממנו לכתוב, לא מכתיב לו מה לכתוב, נותן לו את כל החופש, והוא אומר לי "אני לא כותב".
יעקב ארז:
זה העיתון שלו?
יעקב ארז:
ביקשתי ממנו פגישה ביום ראשון, והוא אמר לי שהוא לא יכול לבוא, כי הוא יוצא לשבועיים חופש.
יעקב ארז:
על החופשה ידעתי, כי הוא דיווח עליה מראש.
יעקב ארז:
אמרתי לו שיתחיל את החופשה ביום שני, ויום ראשון יהיה על חשבוני, כלומר, אני אזכה אותו ביום עבודה.
יעקב ארז:
לפני כן שאלתי אותו אם הוא נוסע לירושלים, הוא אמר לי שהוא נמצא בירושלים, אז אמרתי לו שיבוא לפגישה אלי ביום ראשון, והוא השיב לי "לא".
יעקב ארז:
פעם אחת, פעם שנייה, פעם שלישית.
יעקב ארז:
מה אני צריך לעשות?
יעקב ארז:
תגידו לי.
יעקב ארז:
כולכם חכמים.
יעקב ארז:
אני צריך לנהל עיתון, כל יום יש הוצאה חדשה, כל יום מוצר חדש, כל יום תחרות חדשה.
יעקב ארז:
להגיד למשה נגבי "תעשה מה שאתה רוצה"?
יעקב ארז:
זה מה שקרה, נקודה.
יעקב ארז:
אני לא פיטרתי אותו, העברתי את הנושא הזה לטיפול גבוה יותר של רוני קליינפלד ושל אחרים, והוחלט לפטר אותו.
יעקב ארז:
לא יצאתי נגד הפיטורים שלו.
יעקב ארז:
אני אומר לכם בגילוי לב.
יעקב ארז:
היום, יכול להיות שהייתי מפטר אותו בעצמי, משום שפתאום הסתבר לי שכל מילה שנאמרת במערכת מגיעה למשה נגבי, ומיד אחרי משה נגבי מגיעה לגלי-צה"ל, מגיעה לכל אמצעי התקשורת.
מיכאל איתן:
כשההדלפות מגיעות ל"מעריב" במקרים אחרים, זה לא נורא.
מיכאל איתן:
..
יעקב ארז:
"מעריב" הוא צד בעניין.
יעקב ארז:
תגידו לי אתם, מה הייתי צריך לעשות?
יעקב ארז:
כלום, זה מה שהייתי צריך לעשות?
יעקב ארז:
לא היתה לי ברירה.
יעקב ארז:
אני עורך העיתון, משה נגבי צריך לציית להוראות שלי.
יעקב ארז:
אני לא מכתיב לו מה.
יעקב ארז:
אמרתי לו "תכתוב מה שאתה רוצה, עם עופר נמרודי או בלי עופר נמרודי".
יעקב ארז:
זה הכול.
אופיר פינס-פז:
מר קליינפלד, אתה רוצה להשלים.
רוני קליינפלד:
לא.
משה נגבי:
אני מבקש להתייחס.
משה נגבי:
נאמרו פה עובדות לא נכונות.
משה נגבי:
זה לא הוגן שלא תהיה לי הזדמנות להגיב על זה.
אופיר פינס-פז:
דיברת לפניו.
משה נגבי:
אני הבנתי שהדיון הוא דיון עקרוני, ולכן לא נכנסתי לפרטים.
אופיר פינס-פז:
הדיון הוא באמת דיון עקרוני, כפי שהצגתי בפתיח, מטבע הדברים הנושא שלך מרחף באוויר, ואני אאפשר לך בהמשך לדבר.
אופיר פינס-פז:
מיקי איתן, בבקשה.
מיכאל איתן:
רציתי לגעת יותר בצד העקרוני.
מיכאל איתן:
באשר לפרטים העובדתיים שמתגלגלים כאן
מיכאל איתן:
הלוך וחזור, ההתרשמות שלי, אני יכול לשנות את הסיפה של הדברים של יעקב ארז, אבל אני לא מקבל אותם כמו שהם, כמו שייתכן שגם הדברים של משה נגבי הם מאוד סובייקטיבים מהצד שלו, גם בצד העובדתי.
מיכאל איתן:
אני לא יכול, ואני לא חושב שיש אדם אחד, שהשתחרר מהרושם שיש כאן אלמנט של רצון לרתום עיתונאי ועיתון לטובת קמפיין אישי.
מיכאל איתן:
אני לא חושב שמישהו יכחיש את זה.
מיכאל איתן:
מה שצריך לעניין אותנו, את כולנו, זה ההיבט הזה.
מיכאל איתן:
אני גם לא מקבל את הדברים שיואב יצחק ניסה כאן לתאר.
מיכאל איתן:
הוא ניסה לתאר מצב שיכול להיות בעיתון, שמוציא לאור יקום ויגיד: אדוני, אותי לא מעניין כלום, או שאתה כותב שאני כך וכך או שאתה מפוטר כעיתונאי.
יואב יצחק:
אני אמרתי שזה מצב עובדתי.
מיכאל איתן:
שאלתי אותך אם זה רצוי.
יואב יצחק:
זה לא רצוי.
מיכאל איתן:
גמרנו, חבל להתווכח.
יואב יצחק:
אם כל עיתון הוא עסק, זה המצב.
מיכאל איתן:
לא, לכאן אני חותר.
שאול יהלום:
יואב יצחק אומר שקודם תנקה את הצביעות.
מיכאל איתן:
אם גורסים שזה המצב הרצוי, נגמר בזה הוויכוח.
מיכאל איתן:
הם חושבים כך, ומישהו אחר חושב אחרת.
מיכאל איתן:
עכשיו אני מתווכח עם עצמי.
מיכאל איתן:
אני חושב שהמצב הוא לא רצוי.
מיכאל איתן:
ואז אני שואל את עצמי מה עושים, כלומר, מה גבולות ההתערבות שלי, כמחוקק.
מיכאל איתן:
עם כל הכבוד לחברים שדיברו כאן, אני לא מקבל את הבחנה בין עניין אישי לעניין אידיאולוגי, אני חושב שיש בזה הרבה צביעות.
מיכאל איתן:
מדוע לעורך עיתון או למוציא לאור מותר להגיד לעיתונאי "אתה תכתוב שאני כך וכך, כי זה טוב לי לעסקים", ואם העיתונאי לא כותב, הוא צריך לעוף?
מיכאל איתן:
על זה אתם אומרים שזה אסון, אבל מותר לו: מהיום כל העיתון יכתוב בעד ברק ומי שלא יכתוב בעד ברק או בעד נתניהו יעוף החוצה.
מיכאל איתן:
זה בסדר לטעמכם.
מיכאל איתן:
כאן מדברים בענייני המדינה, וכאן הערה לחברת הכנסת גוז'נסקי, למה גבולות חופש הביטוי קיימים?
מיכאל איתן:
לחבר כנסת אסור לעמוד על הדוכן ולהגיד שמיכאל איתן עשה פעילות כזאת או אחרת שאין לה שחר ולהוציא את דיבתו - זה אסור, וזה כל אחד מבין - אבל מותר לעמוד ולגלגל את כל סודות המדינה בהקראה מהדוכן?
אופיר פינס-פז:
לרמטכ"ל מותר.
מיכאל איתן:
לרמטכ"ל מותר, כי הוא תחת ביקורת של הכנסת, אז זה משהו אחר.
מיכאל איתן:
נקרא לדברים בשמם.
מיכאל איתן:
מדוע פגיעה גסה בפרטיות ובשמו הטוב של אדם על-ידי חבר כנסת מעל דוכן המליאה אסורה ופגיעה בביטחון המדינה, אליבא דתמר גוז'נסקי, מותרת?
מיכאל איתן:
יש גבולות לחופש הביטוי.
מיכאל איתן:
אומנם חופש הביטוי לחבר כנסת, נבחר ציבור, בפרלמנט, צריך להיות ברמת ההגנה הגבוהה ביותר שהדמוקרטיה יכולה לתת לחופש ביטוי בזמן הדיון במליאה, אבל גם לזה יש מגבלה.
מיכאל איתן:
ובית-המשפט העליון, באמרת אגב, אחד השופטים כבר רמז, שאם חבר כנסת מנצל את חופש הביטוי במליאה לצורך פרסום סודות המדינה, לא חלה עליו החסינות.
מיכאל איתן:
אבל זה נאמר באמרת אגב.
מיכאל איתן:
אני רוצה להגיע ללב העניין.
מיכאל איתן:
עיתון זה לא עסק פרטי.
מיכאל איתן:
אבל גם לגבי עסק פרטי, מי אמר שבבית-מרקחת אפשר לעשות מה שרוצים?
מיכאל איתן:
אני מנהל בית-מרקחת, זה עסק פרטי.
מיכאל איתן:
הציבור אומר "לא", מאחר וזה בית-מרקחת, וכנ"ל לגבי עשרות סוגי עסקים אחרים.
מיכאל איתן:
אתה לא תנהל אותו כמו שאתה רוצה, אתה אומנם רוצה להרוויח כסף ואתה יכול לעשות כל מיני דברים, אבל אנחנו נגביל אותך.
מיכאל איתן:
עכשיו מגיעים לעיתונות.
מיכאל איתן:
בעיתונות הבעיה היא מאוד מסובכת, כי אנחנו, מצד אחד, מדברים על חופש, על כלי ביטוי ועל חופש הבעת דעה, ומצד שני, אנחנו אומרים "אנחנו רוצים להתערב".
מיכאל איתן:
ככל שאני רוצה להגן, לא על משה נגבי, על אנשים כמו משה נגבי, על חופש העיתונאי, אני כל הזמן חושש מגבולות ההתערבות.
מיכאל איתן:
כי בשם אותה הגנה על חופש העיתונאי מישהו יהפוך את זה לסתימה של חופש הביטוי או לשימוש מכוון בחופש הביטוי.
מיכאל איתן:
אנחנו צריכים להיזהר במה שנעשה.
מיכאל איתן:
לכן קצת התפרצתי לדברים שלך, כי אני לא מבין את ההבחנה - - -
אופיר פינס-פז:
הוא דווקא כן בדעתך, ברמה הכוללנית, לגבי זהירות ההתערבות.
מיכאל איתן:
אני אנסה רגע להסתכל בצד הפרקטי.
מיכאל איתן:
איך אני אכתוב חוק שבפועל אחר כך הוא יהיה הוגן ויפרשו אותו כמו שצריך, עם הכוונות הטובות שאתה רוצה.
מיכאל איתן:
אבל אז יהיה כך: מה זה עיתון אידיאולוגי ומה זה לא עיתון אידיאולוגי.
מיכאל איתן:
ואם אני עיתון אידיאולוגי אז מותר לי לפטר את הכתב?
מיכאל איתן:
ואם אני לא עיתון אידיאולוגי, אסור לי לפטר את הכתב?
מיכאל איתן:
אנחנו לא נצא מזה.
מיכאל איתן:
זה מראה שההתערבות כהתערבות היא דבר מאוד מסוכן.
מיכאל איתן:
אני מסכם את דברי ואומר: באינטואיציה אני מרגיש שצריך לחפש איזו הסדרה.
מיכאל איתן:
אני מאוד חושש שההסדרה תהפוך להתערבות מוגזמת ומזיקה, ואני אשקול את צעדי בנוסחים שיביאו לנו לגופם, שם ייקבעו הדברים.
מיכאל איתן:
ואני מצפה שאנחנו, כחברי כנסת, נעשה את מה שמוטל עלינו, לא רק נשתתף בסימפוזיון אקדמי, שבזה אנחנו יכולים להיות פחות טובים או יותר טובים, אלא נעשה את מלאכתנו בחקיקה.
מיכאל איתן:
כשיבואו הדברים לידי חקיקה, נוכל אז להתייחס לגופם של הדברים באופן פרקטי.
חיים צדוק:
אני חושש, שמאחר והיושב-ראש כיבד אותי בפתיחת הדיון נתקפחה זכותי להשתתף בדיון, אבל אני מבקש להעיר כמה הערות קצרות.
חיים צדוק:
יש רתיעה בכנסת בפני חקיקה בענייני עיתונות, והיא מוצדקת, לבל תיכנס, בתחום הזה, בדברים שיש בהם משום פגיעה בחופש העיתונות.
חיים צדוק:
אבל יש תחומים שבהם התערבות של המחוקק, לא רק שאינה פוגעת בחופש העיתונות, אלא היא מסייעת לחופש העיתונות.
חיים צדוק:
ועל שני תחומים אלה אני רוצה לעמוד.
חיים צדוק:
דבר ראשון, לא צריך להירתע ולא צריך להסס לחוקק בתחום מניעת הריכוזיות של השליטה ובתחום מניעת הבעלות הצולבת.
דוידה לחמן-מסר:
הם מפחדים.
חיים צודק:
אני חושש, שלא רק החשש בפני התערבות בחופש העיתונות, אלא גם הרצון שלא למתוח יחסים עם העיתונות, משפיעים על חברי הכנסת שלא להיכנס בחקיקה לתחום הזה, והכנסת צריכה להרהיב עוז ובתחום זה לחוקק.
חיים צודק:
אם מותר למחוקק לחוקק את חוק ההגבלים העסקיים ולהתערב למען ההתחרות ולמען מניעת ריכוזיות במשק בייצור נקניקיות או במפעלים שמייצרים קופסאות פח וכן הלאה, מותר ודרוש להתערב בתחום הזה.
חיים צודק:
התחום השני שאני ממליץ שהכנסת תתערב בו הוא בתחום השקיפות.
חיים צודק:
צריך, ואין לסמוך בעניין זה על מועצת העיתונות, מפני שאין לה הכוח לכך, צריך לחייב עיתון לפרסם באופן פריודי נתונים על הבעלות.
חיים צודק:
בתחום הזה אפשר להגביל, אפשר לקבוע בדיוק מה לפרסם, אבל כשם שמי שפונה אל הציבור ומבקש שהציבור יקנה את מניותיו, צריך לפרסם תשקיף, צריך גם עיתון, אולי לא בדיוק בכל הפרטים המלאים, לפרסם לציבור מי שולט בו ומה האינטרסים הכלכליים של בעליו.
חיים צודק:
תחום המשולש שדיברנו עליו, המוציא לאור, העורך והעיתונאי, זה תחום שיש בו משחק של כוחות, וקשה להתערב בתחום הזה בחקיקה, כי חקיקה חייבת להיות ספציפית.
חיים צודק:
אני חושב שיסודה של הצרה שבה אנחנו נתונים בתחום זה היא העובדה שהכוח הארגוני של העיתונאים ירד לשפל המדרגה.
חיים צודק:
אין היום לציבור העיתונאים כוח ארגוני כפי שהיה פעם.
אופיר פינס-פז:
אגב, האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל נמצא פה.
יואב יצחק:
זה גוף מת וגם מועצת העיתונות זה גוף מת.
חיים צדוק:
היום המצב הוא שכדי שעיתונאי יעמוד על זכויותיו ומעמדו בעיתון דרוש שיהיו לו שתי תכונות, הוא צריך להיות כוכב והוא צריך להיות נועז מאוד.
חיים צדוק:
בלי שתי התכונות האלה, אין לעיתונאי סיכוי היום, מפני שאין מאחוריו ארגון חזק, בעל כוח, של העיתונאים.
חיים צדוק:
אני חושב שאותם הכוכבים, שהיום מרגישים בטוחים, שהם חוסים תחת הכוכבות שלהם ותחת החוזה האישי שלהם, והם חושבים שהאינטרס הכללי של ציבור העיתונאים הפשוטים לא נוגע להם, הם טועים טעות מרה.
חיים צדוק:
העניין הזה יחזור אליהם במרוצת הזמן כבומרנג ויפגע בהם, ואני קורא להם להתאושש, לחזור לפעילות בקרב ארגוני העיתונאים כדי להחזיר שיווי משקל של כוח למשולש הזה, המוציא לאור, העורך והעיתונאי.
אופיר פינס-פז:
חבר הכנסת אליעזר כהן.
אליעזר כהן:
חשבתי שאנחנו מיועדים לדון בהכנות ובטיפול, כמו שמר צדוק כרגע סיכם, ואנחנו הולכים מכאן כתוצאה מאיזה מקרה שקרה.
אליעזר כהן:
לא חשבתי שאנחנו מוזמנים להיות בית-דין לעבודה בין יעקב ארז למשה נגבי.
אופיר פינס-פז:
אנחנו לא.
אליעזר כהן:
אני בין אלה שהודו על הדיון.
אליעזר כהן:
ביטלתי כמה נושאים אחרים שעמדתי לעסוק בהם, כי אני מוצא את עצמי בדיון יוצא מן הכלל מעניין.
אליעזר כהן:
הדיון הוא חשוב, וועדת החוקה, חוק ומשפט צריכה לטפל בדברים כמו שמר צדוק המליץ עליהם, וכמו שאני מכיר אותך אדוני היושב-ראש עוד נגיע לזה.
אליעזר כהן:
אני רוצה להזכיר לידידי הנכבד, משה נגבי, שיש גם חיים הנגבי.
אליעזר כהן:
בעיתון "מעריב" יש תופעה של ייצוג דעות קצת יותר גדולה וקצת יותר קיצונית.
אליעזר כהן:
כשאני קורא את ההשקפות של חיים הנגבי, לא נעים לי לקרוא את מה שהוא כותב, אבל זה מופיע בעיתון כמו "מעריב", שאליו אנחנו באים היום בטענות.
אליעזר כהן:
אני לא רואה את זה בעיתונים אחרים.
אליעזר כהן:
אנחנו יכולים להתגעגע לימים של שוקן האב ושל שלום רוזנפלד העיתונאי הצעיר, עברנו את הימים האלה בשנות אור, בכמה מגה-בייטים, התקשורת רצה כמו מטורפת, אנחנו לא משיגים את הקצב שלה, גברתי היקרה.
אליעזר כהן:
טד טרנר ומורדוק יכולים ללמד את נמרודי ואת שוקן ואת מוזס.
אליעזר כהן:
על מה אנחנו מדברים?
אליעזר כהן:
על זה יואב יצחק מדבר, הוא מדבר על כך שיש מציאות.
אליעזר כהן:
המציאות, ידידי פרופסור קרמניצר, שאנחנו צריכים לרוץ כדי להשיג.
אליעזר כהן:
אם ועדת צדוק תפתור לנו את הבעיות, הלוואי שנדון בהן, אבל אנחנו לא בית-דין לעבודה בין יעקב ארז למשה נגבי.
אליעזר כהן:
בחומר שמסרת לנו, בתמצית, בעמוד 3, בסעיף 9, יש תשובה לכך, שהמוציא לאור רשאי לפטר עיתונאי.
אליעזר כהן:
אם זה בסדר או לא בסדר, צריך לטפל בזה.
אליעזר כהן:
תודה רבה.
אופיר פינס-פז:
זה על-פי הפסיקה שדיבר עליה נציג האגודה לזכויות האזרח.
אופיר פינס-פז:
זו פסיקה ידועה בבית-משפט לעבודה.
אופיר פינס-פז:
היא לא הלכה.
אופיר פינס-פז:
היא מוגבלת.
אופיר פינס-פז:
משה נגבי, ממש בקצרה.
משה נגבי:
אני מסכים מאוד לכך שזה לא הפורום ללבן סכסוכים משפטיים, אם היינו מקיימים פה דיון משפטי, להבדיל מהדיון האתי, העקרוני.
משה נגבי:
עם זאת, מאחר שנאמרו פה דברים במישור הזה, אני חייב להעמיד דברים על דיוקם, ושוב, אני מקווה שהגינותו של מר ארז לא תגרום לו להכחיש אותם.
משה נגבי:
דבר ראשון, יש סעיף מפורש בחוזה שלי עם "מעריב" שאומר שזכותי להחליט, לא רק מה אני כותב, אלא על מה אני כותב, כך שפעלתי במסגרת החוזה שלי.
משה נגבי:
הכנסתי את הסעיף הזה, כי באתי ל"מעריב" על רקע פרישתו של דן מרגלית, ידעתי את הטענות שהיו, ולא רציתי להיות במצב שיגייסו אותי לקמפיינים בעל כורחי, ואגב לא גייסו אותי עד החצי שנה האחרונה שעליה דיברתי.
משה נגבי:
דבר שני, שישאלו את עצמם כל הנוכחים פה מדוע גידי שמרלניג פוטר, הוא גם לא בא לפגישה עם העורך?
משה נגבי:
דבר אחרון, ואמרתי כבר, ובזה אני אסיים.
משה נגבי:
כל מי שהוא לא טיפש ולא רשע, ואמר את זה גם חבר הכנסת איתן, חייב להבין מדוע פוטרתי.
משה נגבי:
הסיבה היא ברורה, ומבחינה זאת העובדות גם לא חשובות.
משה נגבי:
כל אחד יודע שפוטרתי לא בגלל שלא באתי לפגישה עם העורך.
יעקב ארז:
גידי שמרלינג לא פוטר בגלל הסיבה שאתה חושב שהוא פוטר ושאתה מפיץ בעיתונים שהוא פוטר ופתאום אתה נאחז בגידי שמרלינג.
יעקב ארז:
שמעתי שהוא עובד בכנסת, אפשר להזמין אותו לכאן.
יעקב ארז:
הוא פוטר משום שעמוס רגב החליט לצמצם את צוות הכיסוי שלו, נקודה.
אופיר פינס-פז:
חברים, אני רוצה להודות לכם, גם על ההשתתפות וגם על הדיון, שבעיני הוא היה גם מרתק וגם חשוב.
אופיר פינס-פז:
לגבי עצם קיום הדיון, ואת זה אני אומר למי שערער על עצם קיום הדיון, זה במסגרת החובה של הוועדה, זו לא זכות, זו חובה.
אופיר פינס-פז:
אחד התפקידים של הוועדה זה להתמודד בדיוק עם הסוגיות האלה.
אופיר פינס-פז:
אמרתי מלכתחילה שהעילה היתה באמת הפסקת עבודתו של משה נגבי, פיטוריו, אבל הדיון הוא לא בזה, ואנחנו לא בית-משפט ולא בית-דין שדה.
אופיר פינס-פז:
יש לנו תפקידים בכל מה שקשור לחוקי עיתונות בפרט, וחופש הביטוי בכלל.
אופיר פינס-פז:
אני שוקד על הכנת הצעת חוק שהולכת להתמודד עם המלצות ועדת צדוק לחוקי עיתונות.
אופיר פינס-פז:
אני כבר עובד על זה עם היועצים המשפטיים של הוועדה.
אופיר פינס-פז:
נביא בחשבון את הדברים שנאמרו, נתמקד בעניינים שצריך, הגנת העיתונאי ודאי, גם נושאים אחרים שחיים צדוק דיבר עליהם, ואני גם מקבל את העניין שצריך להיות מאוד זהירים במה שמחוקקים, בהקשרים האלה, כי אתה יכול לראות את הדברים הטובים ביותר, ובסוף אתה תקבל את התוצאה הפחות טובה.
אופיר פינס-פז:
לגבי הריכוזיות והבעלות הצולבת - אני חושב שהכנסת, בעניין הזה, צריכה לבטא עמדה הרבה יותר ברורה, הרבה יותר חד-משמעית, ואני מתכוון שלפחות החברים שלי בסיעה, שיושבים בוועדת הכלכלה, ששם זו הזירה, יהיו מאוד מחויבים לעניין הזה.
אופיר פינס-פז:
נדמה לי שהגענו כבר למצבים מאוד מרחיקי לכת בעניין הבעלות הצולבת והריכוזיות.
אופיר פינס-פז:
יכול להיות שחברי הכנסת יתעלמו מהדברים האלה, אבל מדבר אחד הם לא יכולים להתעלם.
אופיר פינס-פז:
בסוף, אחד מהחבר'ה האלה יהיה ראש ממשלה על חשבון מישהו מחברי הכנסת, וזה כבר ממש איום קיומי, אם לוקחים את הדוגמה האיטלקית, אבל אני אומר את זה, כמובן, בהלצה.
אופיר פינס-פז:
ודאי שעיתון זה לא עסק פרטי במובן הנורמלי של המילה, ואני חושב שמיקי איתן צודק, וגם עסק פרטי הוא לא מה שהיה פעם, גם על עסק פרטי חלים עליו מגבלות וחוקים.
אופיר פינס-פז:
קבוצת כדורגל זה לא עסק פרטי ולא שום דבר אחר במובן הזה.
אופיר פינס-פז:
אני מתכוון להביא את חוק-יסוד: חופש הביטוי, ובכלל זה חופש העיתונות, לדיון בוועדת חוקה, כהצעת חוק מטעם הוועדה.
אופיר פינס-פז:
אני לא אקבל זכות וטו.
אופיר פינס-פז:
ראש הממשלה אמר לי שהוא רוצה הסכמה רחבה, ואני מקבל את זה, ואני אשאף להגיע להסכמה רחבה.
אופיר פינס-פז:
אין זכות וטו לשום מפלגה בקואליציה על חוקי-יסוד.
שאול יהלום:
רק על חוקי שחרור אסירים.
שאול יהלום:
..
אופיר פינס-פז:
אני לא אסכים לזכות וטו, אני אעשה מאמץ להגיע להסכמות, בתנאי שהן סבירות, לא בכל מחיר.
אופיר פינס-פז:
אם לא יהיו הסכמות, יהיו הכרעות.
יואב יצחק:
אם תגיע להסכמות, תישאר בלי חוק.
אופיר פינס-פז:
נתחיל את התהליך הזה.
אופיר פינס-פז:
החוק הזה יבוא לוועדת החוקה, אני מקווה עוד במהלך המושב הזה של הכנסת, אני מניח במהלך חודש יולי.
אופיר פינס-פז:
אני רוצה להודות לכם.
אופיר פינס-פז:
אני מבין שמשרד המשפטים החליט להציע הוראות תחילה ומעבר אחרות.
אופיר פינס-פז:
אני מקווה שלכולם יש הנוסח של ההוראה הזאת.
אופיר פינס-פז:
אני רואה בחומרה רבה את ההצעה החדשה של משרד המשפטים.
אופיר פינס-פז:
הסתברו לי כמה דברים שלא היו ידועים לי.
אופיר פינס-פז:
עורכת הדין אסיף, אני מבקש שתקראי בעבורנו את הנוסח החדש.
ענת אסיף:
הנוסח הזה הוא החלטה של ועדת שרים לחקיקה.
ענת אסיף:
אנחנו מחליפים את סעיפים 42-43.
אופיר פינס-פז:
האם זאת לא עמדת משרד המשפטים?
ענת אסיף:
שר המשפטים הצביע בעד.
ענת מאור:
השר צריך היה להיות נוכח פה.
אופיר פינס-פז:
ברומא היו שנים, שכאשר השליח היה מביא הודעה לא טובה היו הורגים אותו.
אופיר פינס-פז:
ענת אסיף היא השליחה ואני מבקש לא להרוג אותה, לא מילולית ולא אחרת.
אופיר פינס-פז:
היא מציגה את העניין, זה תפקידה.
אופיר פינס-פז:
תפקידנו להחליט החלטות.
ענת אסיף:
שאלתם לגבי עמדת משרד המשפטים.
ענת אסיף:
אתם יודעים איזו הצעה הבאנו בישיבה הקודמת ואתם יודעים איזו הצעה אנחנו מביאים עכשיו.
שאול יהלום:
לכן אנחנו מתפלאים על השינוי.
ענת אסיף:
סעיפים 42-43 לחוק יוחלפו בהוראות האלה: סעיף 42, שהוא סעיף התחילה: "תחילתו של חוק זה, למעט סעיף 43, באחד לחודש שלאחר תום שישה חודשים מיום פרסומו (בחוק זה – יום התחילה)".
ענת אסיף:
הסעיף הזה לא השתנה מהותית, הוא אומר "למעט סעיף 43", כי אלה הוראות המיוחדות לתקופת הביניים שצריכות להיכנס לתוקף ביום הפרסום.
ענת אסיף:
סעיף 43 קובע הוראות מיוחדות לתקופת הביניים: "(א) בסעיף זה, 'תקופת הביניים' – התקופה שמיום פרסומו של חוק זה ועד היום שקדם ליום התחילה.
ענת אסיף:
(ב) אסיר שנגזר עליו עונש מאסר בתקופת הביניים יישא, על אף האמור בסעיף 49 לחוק העונשין וסעיף 28 לפקודת בתי הסוהר, לפחות שני שלישים מתקופת המאסר שעליו לשאת בטרם ניתן יהיה לשחררו לפי אותם סעיפים".
ענת אסיף:
הכוונה היא שמיום פרסום החוק משקל החצי מסתיים, ומי שנגזר עונשו לאחר פרסום החוק ברשומות יכול להגיע לוועדת שחרורים אחרי שני שלישים.
ענת אסיף:
הוראות המעבר יהיו רלוונטיות מיום תחילת החוק.
ענת אסיף:
סעיף 44(א) לא השתנה, הוא לא רלוונטי.
ענת אסיף:
הוא אומר שמי שמשת
ענת אסיף:
חרר אחרי תחילת החוק – רואים אותו כמשוחרר ברשיון.
ענת אסיף:
הסעיף החשוב הוא סעיף (ב): "אסיר שנגזר עליו עונש מאסר לפני פרסומו של חוק זה בשל עבירה שאינה מהעבירות המפורטות בתוספת הראשונה לחוק העונשין, כנוסחה ערב תחילתו של חוק זה, יחולו עליו הוראות חוק זה בשינוי הבא:
ענת אסיף:
בסעיפים 2 ו-3 במקום 'שני שלישים מתקופת המאסר' יבוא 'מחצית מתקופת המאסר'".
ענת אסיף:
הסעיף הזה אומר, שכאשר החוק הזה ייכנס לתוקף, זאת אומרת חצי שנה לאחר פרסומו, יבדקו מי נגזר עונשו לפני פרסום החוק ברשויות, ולגביו כל החוק החדש יחול בשינוי שבמקום "שני שלישים" יהיה כתוב "חצי".
ענת אסיף:
זאת הסכמה שהיתה, שמי שכבר נגזר עונשו ימשיך ליהנות מהאפשרות להגיע לאחר תקופת החצי לוועדת שחרורים.
קולט אביטל:
זאת אומרת שזה ביטול "חוק דרעי" רק בעוד שישה חודשים.
ענת אסיף:
לא בעוד שישה חודשים, כי מי שנגזר עונשו מיום פרסום החוק, למרות שהחוק נכנס לתוקף אחרי שישה חודשים, כבר מיום פרסום החוק אין יותר חצי.
אופיר פינס-פז:
את הדיון על העניין נקיים כשנגיע לסעיף 42.
אופיר פינס-פז:
אני עובר להצבעות.
אופיר פינס-פז:
פרק א' סעיף 1 הוצבע.
אופיר פינס-פז:
על פרק ב' סעיף 2 יש הסתייגויות של קבוצת טל.
אופיר פינס-פז:
האם אתם עומדים על ההסתייגות?
דוד טל:
אנחנו משאירים את ההסתייגות.
אופיר פינס-פז:
מי בעד ההסתייגות של קבוצת טל?
אופיר פינס-פז:
ה צ ב ע ה בעד – 2 נגד – רוב
אופיר פינס-פז:
ההסתייגות נפלה.
אופיר פינס-פז:
אני מבקש להצביע על סעיף 2 כנוסח החוק.
אופיר פינס-פז:
ה צ ב ע ה בעד – רוב נגד – אין
אופיר פינס-פז:
סעיף 2 כנוסח החוק התקבל.
אופיר פינס-פז:
סעיף 3, הסתייגות של קבוצת טל.
אופיר פינס-פז:
מי בעד ההסתייגות?
אופיר פינס-פז:
ההסתייגות לא התקבלה.
אופיר פינס-פז:
מי בעד סעיף 3 כנוסח הוועדה?
אופיר פינס-פז:
סעיף 3 כנוסח הוועדה אושר.
אופיר פינס-פז:
לסעיף 4 בפרק ב' יש הסתייגות של קבוצת ברכה.
אופיר פינס-פז:
מי בעד ההסתייגות של קבוצת ברכה?
אופיר פינס-פז:
ה צ ב ע ה בעד – אין נגד – רוב
אופיר פינס-פז:
מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת בשארה לסעיף 4?
אופיר פינס-פז:
מי בעד סעיף 4 כנוסח הוועדה?
אופיר פינס-פז:
סעיף 4 כנוסח הוועדה אושר.
אופיר פינס-פז:
לסעיף 5 יש הסתייגות של קבוצת ברכה.
יוסף לפיד:
אני חושב שמכיוון שהם לא נוכחים בוועדה, אין צורך להצביע על ההסתייגות שלהם.
דורית ואג:
סיעה שאין לה חבר בוועדה, צריך לאפשר לה להגיש הסתייגויות.