GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רחל פשר-אייקנאר: אני מבקש להפנות לסעיף 61 באמנה.
מאיר גבאי: בחוק זכויות יוצרים יש הוראות פליליות, אבל בחוק סימני מסחר, אני לא יודע.
אמנון רובינשטיין: כאן מדובר בחוק זכויות יוצרים.
אמנון רובינשטיין: תוכנה, זה זכויות יוצרים.
אמנון רובינשטיין: היום משתמש קצה, שמשתמש שימוש לא ראוי, או על-ידי שימוש לא מורשה בתוכנה, או על-ידי פירטיות, מה קורה?
מאיר גבאי: יש נגדו גם סנקציה פלילית.
אמנון רובינשטיין: אז מילאנו את החובה הזאת.
אמנון רובינשטיין: היא כנראה לא מבוצעת, כמו רוב החוקים הפליליים בארץ.
עמי פליישר: מדובר על מי שמחלק עותקים מפרים לשם עסק.
עמי פליישר: "לשם עסק" ניתן לפירוש, על-ידי חלק מהמשפטנים, כמי שמוכר, זאת אומרת, הוא עושה עסק מהמכירה.
אמנון רובינשטיין: הפירוש הזה הובא לפני בית המשפט?
עמי פליישר: לא.
עמי פליישר: אנחנו מבקשים שמה שייאמר פה, שמי שיחלק עותקים מפרים לשימוש עסקי.
עמי פליישר: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על גברת כהן מחדרה, אנחנו מדברים על כך שבעל העסק מחלק לכל המשתמשים בעסק עותקים מפרים.
עמי פליישר: אנחנו מבקשים שייכלל בתוך הסעיף הזה "שימוש עסקי" להבדיל מ"לשם עסק".
עמי פליישר: זה התיקון שאנחנו מבקשים.
יוסי לוי: האם סעיף 3 לפקודה לא מספיק?
יוסי לוי: למה אנחנו צריכים לשנות את הפקודה לזכויות יוצרים?
יוסי לוי: "כל העוסק ביודעין באחד המעשים כדלקמן, דינו מאסר שלוש שנים...".
יוסי לוי: בסעיפים קטנים א' עד ו' יש איסורים.
יוסי לוי: במה האמנה שונה מהסעיף שקיים היום?
יונתן אגמון: הסעיף הזה מאוד לא ברור.
אמנון רובינשטיין: עסקתי בזה פעם ושמתי לב לכך שהחוק, כרגיל בישראל, הוא חוק שמכסה את הכול, אבל הביצוע שלו הוא אפס.
רחל פשר-אייקנאר: אם זה נתון לפרשנות שונה, אפילו מבחינת המינוח בעברית היום.
שלמה שהם: אפשר למצוא שם פתרון.
משה גבאי: פה, אנחנו צריכים להתאים את ההוראות לדרישות האמנה.
משה גבאי: האמנה מתייחסת להוראות בתחום המשפט הפלילי, וזה קיים.
משה גבאי: אם אנחנו רוצים להחמיר יותר בתחום המשפט הפלילי, זה כבר עניין של זכויות יוצרים, שנדון בו במסגרת החוק הספציפי.
אמנון רובינשטיין: האמנה בסעיף 61 קובעת עונש מאסר על הפרה כזאת.
משה גבאי: יש עונש מאסר.
יונתן אגמון: אני מבקש שתקראו את הסעיף בצורה פרטנית.
יונתן אגמון: אני לא מצאתי בו סעיף שבאמת עושה שימוש עסקי.
יונתן אגמון: יש "מתאים לצורכי מכירה", או "מתאים לצורכי שכירות", "העתקה מפרה", אבל לא מדובר פה על מישהו שמתאים לצורכי עסק.
אמנון רובינשטיין: רבותי, לפני ההצבעה נדון בנושא הזה.
דוד בלום: סעיף 2(5), בסעיף משנה 7ד.
דוד בלום: (א), "יצירה שפורסמה".
דוד בלום: המלה "שפורסמה" יוצרת מגבלה מסוימת, שאיננה מתחייבת מהאמנה.
אמנון רובינשטיין: מה הסעיף המקביל של האמנה?
דוד בלום: אין סעיף מקביל, מפני שבכל האמנה אין הגבלה מהסוג הזה לגבי פעולות שאמורות להיעשות על-ידי מנהל המכס.
דוד בלום: ההגבלה הזאת לא ראויה.
אמנון רובינשטיין: הטענה כאן, קודם כול, שההגבלה ביצירה שפורסמה לא קיימת באמנה.
אמנון רובינשטיין: אני מבין שאתה גם מתנגד בכל מקרה.
אמנון רובינשטיין: תסביר.
דוד בלום: ייתכן גם מצב של העתקות מפרות לגבי יצירה שלא פורסמה.
אבי פלדמן: בשביל זה יש את סעיף ההרחבה.
אמנון רובינשטיין: איפה סעיף ההרחבה?
אבי פלדמן: סעיף אחד קודם, סעיף קטן (4), שמדבר על הרחבת הזכות לגבי זכות היוצרים, בין שהיצירה פורסמה ובין שלא פורסמה.
דוד בלום: אין הרחבה לגבי עצם פעולות מנהל המכס.
משה גבאי: אני חושב שהמלה מיותרת, הוא צודק.
אמנון רובינשטיין: המגבלה הזאת, "שפורסמה", פוגעת בבעלי זכות יוצרים, ובעיקר לגבי תוכנות.
יובל שטייניץ: "מה שפורסם", קל מאוד להוכיח שפורסם, ואז מי הצד המעתיק.
יובל שטייניץ: מה שלא פורסם, הרבה יותר קשה להוכיח מי העתיק ממי.
יובל שטייניץ: כאן הרבה יותר קשה לבוא אחר כך ולהגיד: אני הייתי הראשון, אתה העתקת ממני.
אמנון רובינשטיין: מר בלום, מה התשובה שלך לעניין הזה?
דוד בלום: יש, למשל, רישומים של זכויות יוצרים בארצות-הברית.
דוד בלום: אני יכול להציג רישום, אבל זה לא מהותי.
אמנון רובינשטיין: אתה אומר, שבית המשפט ישבור את הראש, או שמנהל המכס ישבור את הראש.
יוסי לוי: צריך לעשות הבחנה בין סמכויות שניתנו לבתי משפט ולמנהל המכס.
יוסי לוי: מנהל המכס, עם כל הכבוד לו, הרבה יותר מוגבל בפרשנות אם זכות יוצרים הופרה או לא, ואם זכות היוצרים בכלל לא פורסמה, הוא במבוך עצום.
יוסי לוי: לכן לא צריך לגמרי לפסול את האפשרות הזאת.
יוסי לוי: אדם שרוצה להגן על זכות יוצרים שלא פורסמה, תמיד יש לו את בית המשפט, הוא יכול להוציא שם צווי מניעה מיניה וביה, אבל מנהל המכס הוא הרבה יותר מוגבל.
יוסי לוי: האפשרויות שלו להתחיל להיכנס לשאלה אם זכות יוצרים הופרה או לא - - -
אמנון רובינשטיין: יש חברה ישראלית שפיתחה תוכנה חדשה, איזה סטרט-אפ, ופתאום איזו חברה במדינה אחרת מעתיקה ומציפה ביבוא, למה שלמנהל המכס לא תהיה סמכות להגן על בעל התוכנה הישראלי?
יוסי לוי: הוא הולך לבית המשפט ומוציא צו מניעה.
אמנון רובינשטיין: לפי הסעיף הקודם, לפי סעיף 4.
ראובן ריבלין: אם ברור למנהל המכס והוא יודע, הוא פועל מכוח הסמכות המינהלית שלו.
משה גבאי: הוא צודק, משום שזה עניין של הוכחה בפני מנהל המכס, גם במקרה של יצירה שלא פורסמה.
משה גבאי: קשה לך להוכיח, אז לא תוכל להוכיח את זה בפניו.
טנה שפניץ: צריך לראות את הצד השני, של מישהו שמביא תוכנה והיא לא מפרה, ומישהו רוצה לומר: לא פורסם, אבל היא כן מפרה.
טנה שפניץ: והוא תקוע במכס חודש.
אמנון רובינשטיין: רבותי, כאן יש מחלוקת מאוד רצינית, ולשני הצדדים יש טיעונים חזקים.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש שמשרד המשפטים יגבש עמדה בעניין הזה.
אמנון רובינשטיין: יש טיעונים גם לכאן וגם לכאן.
אמנון רובינשטיין: "שפורסמה", מבטיח למנהל המכס, קודם כול, ודאות ויציבות.
אמנון רובינשטיין: מצד שני, זה מגביל מאוד בעלי זכויות יוצרים ישראליים, שצריך להגן עליהם בפני יבוא של חיקויים ושל תוכנות מועתקות.
דוד בלום: כבוד היושב-ראש, "פורסמה", לפי חוק זכויות יוצרים, היא הוצאת העתקות לציבור.
דוד בלום: ייתכן שיש כבר עותקים, אבל עדיין לא הוצאו לציבור, וזה נחשב גם כן יצירה שעדיין לא פורסמה.
אמנון רובינשטיין: יש גם ריגול תעשייתי שיכול להביא להצפה ביבוא.
ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אתה הערת ואמרת שנצביע לפי נוסח כזה או אחר.
ראובן ריבלין: יש פה אנשי מקצוע רבים, שהם מעירים ומאירים את עינינו בנושאים שלא הבנו ושיכול להיות שצריכים להיכנס לחוק, בעיקר בגלל הנוסח הלועזי לעומת הנוסח העברי.
ראובן ריבלין: לכן, אני מציע שבכל פעם שיש לך הערה בסיבוב הבא של הדיון, כבר תובא לפנינו ההצעה כשהיא מתוקנת.
ראובן ריבלין: ואז יכול להיות שיהיה לנו דיון נוסף על ההצעה המתוקנת.
ראובן ריבלין: למשל, יש כאן שתי גישות בעניין מנהל המכס, יכול להיות שכדאי להביא גרסה א' וגרסה ב'.
ראובן ריבלין: אנחנו עומדים לחוקק פה חוק שבמקרים רבים אנחנו מרימים את האצבע, אבל אנחנו לא יודעים בדיוק, ואני אומר זאת בלשון המעטה, ורק מעיד על עצמי, כמובן.
אמנון רובינשטיין: על עניין המכס נקיים דיון נפרד.
ראובן ריבלין: הסמכות של מנהל המכס היא סמכות שעומדת היום לביקורת משפטית של בית המשפט המחוזי.
מוטי איילון: כל מה שעולה ברצף, כחוט השני, לאורך כל החקיקה, שבעצם מנהל המכס לעולם לא בודק את הדברים המהותיים.
מוטי איילון: מנהל המכס לא בודק את ההפרה.
מוטי איילון: מנהל המכס הוא כלי כדי להביא את הבדיקה של ההפרה בפני בית המשפט.
אמנון רובינשטיין: זה כבר הוסדר.
אמנון רובינשטיין: השאלה גם, מה זה "פורסמה"?
שלמה שהם: יותר מזה, מדוע שנמנע ממנו את הזכות להביא את זה לבדיקה?
שרה פרזנטי: קיים היום מצב שגם המכס פועל לפי סעיף 14, במתכונת כמעט דומה.
שרה פרזנטי: מנהל המכס או כל אלה שהואצלו להם סמכויותיו - יש פה פירוט, ומיד אתייחס אליו - הם מקבלים בעצם את הראיות המינימליות, דהיינו, המוצר המפר לעומת המוצר המקורי.
שרה פרזנטי: יש טענה.
שרה פרזנטי: הוא מעכב את זה מינהלית לשבעה ימים או עשרה ימים, עד שפונים לבית משפט.
שרה פרזנטי: מי שיקבע, בסופו של דבר, אם זה אכן יעוכב הלאה או לא יעוכב, זה בית המשפט.
אמנון רובינשטיין: את תומכת להשאיר את המלה "שפורסמה"?
שרה פרזנטי: לא.
שרה פרזנטי: צריך לבטל אותה, כי זה חייב להיות רחב.
שרה פרזנטי: אבל צריך לראות הכול כמכלול.
ראובן ריבלין: יש לזה גם משמעות רשמית.
ראובן ריבלין: מה זה "פורסמה"?
ראובן ריבלין: ברשומות, זה "פורסם".
יוסי לוי: יש הגדרה בחוק מה זה "פורסם".
יוסי לוי: תעיינו בבקשה בסעיף קטן (ב)(2).
יוסי לוי: מנהל המכס רשאי להעביר את הסמכות שלו, אם הוא מקבל איזו ראיה, שהיא קטלוג או כל מסמך אחר.
יוסי לוי: הוא יכול, אם הפקיד חשב שהראיה הזאת היא הראיה הנוגעת לפרסום.
יוסי לוי: זאת אומרת, אם אתה מוריד את המלה "שפורסמה", אין לו הראיה הרלוונטית.
יוסי לוי: הוא לא צריך לקבל אותה ראיה רלוונטית שעל-פיה הוא מפעיל את הסמכות.
אמנון רובינשטיין: אני חוזר על הצעתי: משרד המשפטים ידון בזה יחד עם נציגי התעשייה והגופים המעוניינים, תביאו לנו הצעה, ונחזור לדון בזה.
שרה פרזנטי: בהמשך, ב-(5)(ג), יש את הפירוט של מה צריך להודיע למנהל המכס.
שרה פרזנטי: סעיפים קטנים 2, 1 ו-3, מספר החבילות ושם האוניה וכן הלאה, זה דבר שהוא לא רציני ולא ישים.
שרה פרזנטי: אין שום אפשרות לבעל זכויות יוצרים לדעת איזה פרט מכל הפרטים האלה.
נגה ענתבי: כתוב "ככל הידוע לו".
שרה פרזנטי: בפרקטיקה הם לא מטפלים בגלל הסיפור הזה.
שרה פרזנטי: וכאן תינתן להם גושפנקה לא לטפל בזה.
אמנון רובינשטיין: אם הוא לא הגיש את הדוגמה של היצירה המקורית, איך יטפלו בזה?
שרה פרזנטי: אני מדברת על "מספר החבילות העומדות להתקבל", מי יכול לדעת את זה?
שרה פרזנטי: "ציון מספיק של אמצעי היבוא או שם האניה, המביאים...", מי יכול לדעת את זה?
מוטי איילון: אם לא ידוע לו, שלא ימסור.
מוטי איילון: זה צריך להישאר במצב הקיים, כיוון שרק אם ידוע לו, אני רוצה שחובת המסירה של ההודעה תהיה למנהל המכס.
מוטי איילון: כל המידע שידוע לו, ולא מצב שהוא יודע והוא לא חייב למסור.
שלמה שהם: קקונספט זה אבסורד שבעל זכויות היוצרים צריך לעזור לרשויות האכיפה לאכוף את החוק.
שלמה שהם: ברור לי שאם ידוע לו, הוא גם ימסור.
שלמה שהם: אבל לכתוב בחוק שיש עליו חובה לעזור לרשויות האכיפה?
שלמה שהם: מחר יגנבו ממני משהו, יש חובה בחוק למסור את הפרטים?
אמנון רובינשטיין: ככל הידוע לו.
שרה פרזנטי: זה מהווה שמיכה.
ראובן ריבלין: למה שמיכה?
שרה פרזנטי: אנחנו עוסקים בזה יומיום, ואנחנו עובדים עם המכס.
שרה פרזנטי: עד היום היתה הבעיה: תגידו לי זה באיזו אניה זה מגיע, תגידו לי כמה חבילות.
ראובן ריבלין: אז ימלאו טופס מינהלי.
שרה פרזנטי: היום אמרנו "אין", אבל לא היתה חובה.
שרה פרזנטי: כאן כבר יש איזו גושפנקה למי שמטפל בזה לומר: לא אמרתם לנו איזו אניה.
מוטי איילון: תצהיר שלא ידוע לך, וזהו.
ראובן ריבלין: אם זה דבר שהוא מהותי לקיום החוק, צריך להכניס את זה.
ראובן ריבלין: זה כמו קזואיסטיקה, בבחינת, אם בא - באוניה, ואם לא - בא בסירה.
יונתן אגמון: הוראות הטריפס קובעות פחות או יותר מה צריך להיות באותה בקשה.
יונתן אגמון: כתוב שצריך לספק מספיק פרטים כדי שאותו מנהל המכס יוכל לזהות את הסחורה.
טנה שפניץ: המכס עובד, והדברים פועלים, וצריך לתת לו מינימום פרטים, ""ככל שידוע לו".
יוסי לוי: הסעיף הזה הרבה יותר מקל מהטריפס, משום שעל-פי הטריפס יש חובה לספק אינפורמציה, וכאן זה רק "ככל הידוע לו".
אמנון רובינשטיין: הטריפס לא מפרט את האינפורמציה.
יוסי לוי: סך הכול, האדם שרוצה להתגונן, הוא יודע יותר מאשר המכס.
ראובן ריבלין: האם הוא חייב לדעת את שם האוניה?
שרה פרזנטי: אין אפשרות.
ראובן ריבלין: אם אין אפשרות זה לא צריך להיות בחוק.
אמנון רובינשטיין: אנחנו נדון בזה, אני לא מכריע בזה.
יונתן אגמון: מה קורה בנוגע לערעור על החלטת מנהל מכס?
אמנון רובינשטיין: יש פנייה לבית משפט.
יונתן אגמון: יתקן אותי מנהל המכס, כי אני לא מומחה בתחום הזה, אבל יש תקנות מכס (סדרי דין וערעור) 1972.
יונתן אגמון: הסעיף הזה בפקודת המכס בוטל, כך שאנחנו לא בטוחים אם ניתן היום באמת להגיש ערעור על החלטת מנהל המכס.
יונתן אגמון: בכל מקרה, כשמדובר כאן בקנין רוחני, על-פי התקנות כמו שהיו בעבר, הערעור הוא לבית משפט שלום.
יונתן אגמון: אנחנו ממליצים שזה יעלה לבית משפט מחוזי.
יונתן אגמון: בבית משפט מחוזי יש שופט מומחה, שהוא מכיר את הנושאים האלה.
טנה שפניץ: אפילו ברפורמה החדשה, הנושא של קנין רוחני, נשאר בינתיים במחוזי.
טנה שפניץ: אבל יש הבדל בין כל הסוגיות המסובכות האלה לבין זה שמנהל המכס, יש עליו איזה ערר.
טנה שפניץ: אפילו לעורכי הדין יותר נוח לעשות את זה בבתי משפט השלום ולא לרוץ לבית המשפט המחוזי.
יונתן אגמון: אנחנו חוששים ממקרה שבו הצדדים יתחילו להתדיין על הקנין הרוחני.
יונתן אגמון: יעלה צד אחד ויגיד: אין לך זכות, יש לך זכות.
יונתן אגמון: ואז מביאים את זה בפני שופט, שהוא אינו שופט מומחה, ועלולות להיגרם תוצאות קשות לבעל הזכות.
אמנון רובינשטיין: יש הוראות שמפנות לבית המשפט, והערעור יעלה לשופט מחוזי.
מוטי איילון: הבעיה היא לתפוס את אותו משלוח.
מוטי איילון: הבעיה היא לזהות את המשלוח, לאתר אותו ולתפוס אותו, כדי שלא יעבור בדרך המהירה.
מוטי איילון: ברגע שהמשלוח הזה נעצר ונתפס, אין שום סיבה ושום עניין למנהל המכס שלא להיעתר לבקשה, משום שהוא לא בודק מהותית.
מוטי איילון: מהותית בודק את זה בית המשפט.
מוטי איילון: כל מה שעושה מנהל המכס, הוא מעכב מספר ימים את המשלוח, ואין לו שום עילה.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה לסכם.
אמנון רובינשטיין: יש כאן שתי בקשות: בקשה אחת היא, שבחוק הזה עצמו תהיה הפניה לסעד משפטי על החלטת מנהל המכס, ושההפניה הזאת תהיה לשופט בבית משפט מחוזי ולא לשופט בבית משפט השלום, גם ברוח הרפורמה וגם בגלל הפחד מהעלאת שאלות אינצידנטליות של זכויות יוצרים.
אמנון רובינשטיין: גם בעניין הזה תחשבו, ותביאו לנו הצעה.
מוטי איילון: יש לי חובה חוקית לשמור על סודיות.
גיורא לנדאו: למעשה, נוצר מצב אבסורדי, שיש מטען, שהוכחנו למנהל המכס באורים ותומים שהמטען הזה הוא של מצורים מפרים, ואין לנו דרך לפנות לבית המשפט, כי אומר מנהל המכס: זו העמדה הרשמית, אנחנו לא יכולים לעזור לכם.
אמנון רובינשטיין: זו הערה מאוד נכונה.
סנדרה אייזנקוט: הוספנו את זה בפקודת המכס בפרק האחרון, 200א (ד).
נגה ענתבי: השארנו את זה לשיקול דעתו.
יובל שטייניץ: על סמך מה שיקול הדעת?
סנדרה אייזנקוט: אם הוא חושב שהוא מפר סודיות של מישהו.
יובל שטייניץ: עלתה פה שאלה אם הסגרת שם היבואן נותנת את היכולת לפנות לבית המשפט.
יובל שטייניץ: בית המשפט צריך לברר אם יש כאן הפרה או לא, בסופו של דבר.
יובל שטייניץ: לכן, אני רוצה להבין למה הוא רק רשאי למסור ולא חייב למסור.
יובל שטייניץ: בעצם זה שהוא לא מוסר, באותם מקרים שהוא לא מוסר, הוא לא מאפשר, אם הבנתי נכון, לפנות לבירור בבית המשפט.
סנדרה אייזנקוט: היום אין חובה, אין רשאי ואין כלום, והולכים לבית משפט.
סנדרה אייזנקוט: אנחנו הוספנו.
יובל שטייניץ: הבנתי ששיפרתם את המצב הקיים.
יובל שטייניץ: עכשיו בסמכותו של מנהל המכס להחליט.
יובל שטייניץ: אני לא מבין בדיוק על סמך מה הוא יחליט, כלומר, ההחלטה הזאת היא בעצם החלטה שפותחת בפני המתנגד את הדרך לבית המשפט.
יובל שטייניץ: על סמך מה ההחלטה הזאת תהיה?
יובל שטייניץ: אני מציע שיהיה כתוב "חייב", שהרי בית המשפט צריך להחליט בסוף אם יש הפרה או לא.
יובל שטייניץ: אתם אומרים: מנהל המכס יחליט אם יש כאן הפרה או לא, ואז הוא יחליט אם אפשר לפנות לבית המשפט שיחליט אם יש הפרה או לא.
יובל שטייניץ: זה לא הגיוני.
יובל שטייניץ: אם מנהל המכס הוא לא זה שצריך להחליט אם יש הפרה, אז צריך להיות כתוב שהוא חייב, כדי שכל מקרה יוכל להגיע להחלטה בבית משפט.
ראובן ריבלין: מבחינה משפטית יותר נכון לשאול, האם בית המשפט לא יפרש מיד את הרשאי שלנו כחייב?
טנה שפניץ: צריך לראות תמיד גם את הצד השני, של מישהו שמוציאים נגדו צווים, ואחר כך מתברר שאין הפרה.
טנה שפניץ: בסוף מתברר שהיה עיכוב רציני שיש לו זמן מסחרי, ויש פה גם סודות מסחריים.
טנה שפניץ: לפעמים ממי מייבאים, זה כשלעצמו סוד מסחרי.
טנה שפניץ: לכן, צריך להשאיר איזה מרחב לשיקול הדעת כדי לא לגרום נזק לאותו אדם, ואחר כך מתברר שאין הפרה, וזה היה בסדר, והוא קיבל את הרשות.
ראובן ריבלין: יכולה להיות גם תלונת סרק.
משה גולדברג: יכול להיום גם שזה יבוא מקביל.
טנה שפניץ: ביבוא מקביל זה אפילו חוקי.
יובל שטייניץ: מה שאמרת הוא מאוד הגיוני מחד גיסא, אבל מאידך גיסא, את בעצם גורמת למנהל המכס להיות הגוף שמחליט אם לאפשר בכלל בירור משפטי של הבעיה, או לא.
מוטי איילון: ייווצר תהליך שבו אפשר לערער לבית המשפט בניגוד למה שחושב מנהל המכס.
אמנון רובינשטיין: רבותי, נדון בחילוקי הדעות לקראת ההצבעה, אני מוכרח לומר שכל צד משכנע כאן.
מוטי איילון: איזו שאלה?
אמנון רובינשטיין: עוד הערות לגבי סעיפי משנה של סעיף 2.
אמנון רובינשטיין: ברגע שסעיף 4 שונה, הטענות העיקריות שקיבלנו בכתב שונו גם כן.
יונתן אגמון: לא ברור לנו מדוע הכול מתוקן בפקודה.
יונתן אגמון: אולי תאירו את עיני.
יונתן אגמון: לדוגמה, יש השמדת נכסים, לא כדאי לקחת את השמדת נכסים ולשים את זה דווקא בחלק הרלוונטי בחוק, אחרי סעיף 6, למשל?
יונתן אגמון: זה הרבה יותר הגיוני וזה משתלב במרקם של החוק.
יונתן אגמון: הפקודה ברורה היא פלילית.
יונתן אגמון: נראה לי שיש דברים שכדאי שייכנסו במקום.
טנה שפניץ: הבלאגן הזה ייפתר.
יונתן אגמון: אם כבר מתקנים, ואת אומרת: "על אף האמור בסעיף 1 לחוק", תכניסי בסעיף 1 א' רבתי.
משה גבאי: החוק הוא חוק בריטי משנת 1911, אנחנו בדרך כלל לא מתקנים את זה, אנחנו מתקנים את הפקודה שבה מכניסים את כל התיקונים.
משה גבאי: לכן כל התיקונים בפקודה.
משה גבאי: בסופו של דבר יהיה חוק חדש שיחליף גם את החוק מ-1911 וגם את הפקודה.
יונתן אגמון: ידוע לי שדנים בחוק הזה כבר כמעט 12 שנה.
טנה שפניץ: אני רוצה לומר לפרוטוקול, שאם אנחנו מבטלים את סעיף 14 לחוק זכויות יוצרים, אנחנו גם מבטלים את סעיף 2 שכרוך בו.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה לסכם את הדיון בסעיף הקודם.
אמנון רובינשטיין: ביקשנו ממשרד המשפטים שלושה או ארבעה תיקונים, או לחשוב על תיקונים.
אמנון רובינשטיין: כמו כן, בדיון שיתקיים לפני הצבעה, אנחנו מבקשים לדון בששני דברים: עניין הרשות הפלסטינית ועניין הקנין הרוחני בכלל, ועניין משתמשי קצה שמפרים את דיני הקנין הרוחני, בעיקר בנושאי תוכנות.
אמנון רובינשטיין: אולי כדאי גם להביא מישהו מהמשטרה שידווח לנו אם יש בכלל פעולה בנושא הזה?
טנה שפניץ: יש עכשיו פעילות רצינית.
שרה פרזנטי: אני רוצה להפנות תשומת לב היושב-ראש.
שרה פרזנטי: בית המשפט העליון, בהרכב של השופט ברק, צריך לתת החלטה בעניין הרשות הפלסטינית וכל נושא הקנין הרוחני.
אמנון רובינשטיין: אנחנו נקבל את פסקי הדין הרלוונטיים.
יונתן אגמון: לגבי זכויות יוצרים.
יונתן אגמון: אני מבקש להפנות את הוועדה לסעיף 9 לטריפס, בנוגע להתחייבות שיש עכשיו לישראל להחיל את סעיפים 1 עד 21 לאמנת ברן.
טנה שפניץ: זה נעשה.
טנה שפניץ: זו אמנת ברן.
יונתן אגמון: לא הכול נכנס פנימה.
אמנון רובינשטיין: אם יש לך הערות, תשלח לי מכתב באופן אישי מה לא נכנס מהאמנה.
משה גבאי: הבעיה שהוא מעורר היא בעיה לגיטימית, משום שישראל לא אשררה את נוסח 1971 של אמנת ברן.
יונתן אגמון: מכוח הטריפס מדינת ישראל כן מחויבת.
אמנון רובינשטיין: זו הערה חשוב מאוד.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש שתכתוב לנו מה לא נכנס.
מאיר גבאי: אני יודע שההסתייגות בעניין סעיף 4, היא לגבי יצירת ראינוע, אבל לא היתה הסתייגות לגבי החלק הראשון.
מאיר גבאי: ואני לא מבין מדוע משרד המשפטים חוזר לשיטה של צווים.
מאיר גבאי: גם בחוק החדש הכנסנו הוראות מהותיות בעניין תחולה בינלאומית של החוק.
מאיר גבאי: למה כאן צריך לחזור לשיטת הצווים שהיא שיטה ארכאית?
מאיר גבאי: אני הייתי משאיר את הסעיף הזה, אם יש בעיה לגבי יצירת ראינוע, אז נתקן את יצירת ראינוע.
אמנון רובינשטיין: ראינוע וקולנוע.
סנדרה אייזנקוט: אנחנו רוצים להוסיף לסעיף 33, סעיף קטן (2) המוצע, מלים שנפלו בקשר למועד שאנחנו נותנים למישהו אחר, כשפג תוקף לבקש את המועד.
סנדרה אייזנקוט: אחרי המלים "בתוך תקופה" אנחנו רוצים להוסיף "של שישה חודשים".
אמנון רובינשטיין: זה תואם את האמנה?
אמנון רובינשטיין: תקראי את הסעיף הזה, כדי שייכנס לפרוטוקול.
סנדרה אייזנקוט: (5) "מי שהחל לנצל בישראל מדגם שפקע לאחר שדבר פקיעתו פורסם, או מי שלאחר פרסום פקיעת תוקף המדגם עשה הכנות ממשיות לניצולו, זכאי להוסיף ולנצל את המדגם גם לאחר שהוחזר המדגם לתוקפו.
סנדרה אייזנקוט: "
ערן ברקת: הנוסח הזה מועתק מלה במלה מסעיף 63 לחוק הפטנטים, ושם יש אותו הסבר בדיוק.
ערן ברקת: החליפו את המלה "פטנט" במלה "מדגם".
אמנון רובינשטיין: יש הערות לנוסח הסעיפים האלה, כפי שתוקנו והוקראו על-ידי סנדרה אייזנקוט?
אמנון רובינשטיין: אז אנחנו עוברים הלאה.
ערן ברקת: אני מדבר בשם החטיבה לכימיה ופרמצבטיקה של התאחדות התעשיינים.
ערן ברקת: יש לנו שלוש הערות לנוסח של התיקון של סעיף 50(ב) לחוק הפטנטים, שזה סעיף קטן (4).
ערן ברקת: המהות של סעיף 50.
ערן ברקת: ההגנה של פטנט יכולה להיות הגנה על מוצר.
ערן ברקת: אם פטנט מגן על מוצר, אזי כל מי שמייצר, מוכר ומשווק את המצור הזה מפר פטנט.
ערן ברקת: הגנה של פטנט יכולה להיות גם על תהליך לייצור מוצר, ואז אסור לעשות שימוש בתהליך, ומכוח הוראה אחרת של החוק, סעיף 50(א), שאנחנו לא רואים אותו כאן, רואים את ההגנה על הפטנט כחלה גם על מוצר שיוצר באותו תהליך.
ערן ברקת: הסעיף הזה בא לקבוע חזקה מתי יראו מוצר כזה כמוצר שיוצר בתהליך שמוגן בפטנט.
יובל שטייניץ: ההגנה בעצם היא על התהליך?
ערן ברקת: הפטנט מתייחס רק לתהליך, הוא לא מגן על המוצר.
ערן ברקת: אני אביא דוגמה לאיך זה מתבטא בחיי היומיום.
ערן ברקת: ניקח מוצר שכולנו מכירים, מלח בישול.
ערן ברקת: מלח בישול הוא דבר שמוכר לכולנו, ולכן אי-אפשר לקבל עליו הגנה של מוצר, מכיוון שהמוצר הוא לא חדש.
ערן ברקת: התנאי להגנה על מוצר הוא, שהמוצר יהיה חדש.
ערן ברקת: אבל ייתכן שמישהו ימציא או יפתח תהליך חדש לייצור של מלח בישול.
ערן ברקת: אם יבוא אדם ויעשה שימוש בתהליך החדש לייצור מלח בישול, הוא יפר פטנט.
ערן ברקת: אם הוא ייצר מלח בישול, כפי שכולנו ידענו לעשות עד היום, הוא לא יפר פטנט.
אמנון רובינשטיין: מה ההערות שלך לגבי הנושא?
ערן ברקת: הקושי מתעורר במצב שבו יש אדם שמוכר מלח בישול, ולא יודעים אם הוא ייצר את זה בתהליך החדש או בתהליך המוכר לכולם.
אמנון רובינשטיין: כאן יש הוראות מפורשות לעניין.
ערן ברקת: הסעיף הזה קובע מתי תהיה חזקה, שיראו את זה כאילו זה יוצר בתהליך החדש.
אמנון רובינשטיין: מה ההערות שלכם?
ערן ברקת: ההערה הראשונה נוגעת למשפט שאומר בסעיף קטן (1) "בעל הפטנט אינו יכול לברר".
ערן ברקת: המשפט מנוסח בלשון הווה, כאשר סעיף (34.1)b של טריפס מדבר בלשון עבר, כתוב שם: "THE OWNER OF THE PATENT HAS BEEN UNABLE THROUGH REASONABLE EFFORTS TO DETE
ערן ברקת: RMINE THE PROCESS ACTUALLY USED.
אמנון רובינשטיין: HAS BEEN זה עבר והווה.
אמנון רובינשטיין: זה צריך להיות "לא יכול היה לברר" ו"אינו יכול", לפי דבריך.
ערן ברקת: בעל הפטנט לא עשה שום דבר, והוא יגיד: אני לא יכול.
ערן ברקת: אתה צריך להטיל עליו איזו חובה לבצע כל דבר שהוא סביר, וכשזה מנוסח בלשון הווה, במיוחד מכיוון שיש פה שינוי לעומת הנוסח של הטריפס, אני לא רואה סיבה למה לא לנסח את זה באותו אופן?
אמנון רובינשטיין: יש בעיה עם התרגום, נתקלנו בזה.
אמנון רובינשטיין: התרגום היחיד האפשרי הוא "לא יכול היה" ו"אינו יכול".
שלמה שהם: "לא יכול היה" כולל את "אינו יכול".
סנדרה אייזנקוט: הוספנו את המלים "במאמצים סבירים".
ערן ברקת: המלים "במאמצים סבירים", ממילא מופיעות גם באנגלית.
משה גולדברג: אם יש, למשל, מפעל ביטחוני שהוא חסוי, הוא צריך לנסות בכוח להוציא צו?
משה גולדברג: הוא בא לשופט ומראה שהחוק קובע שזה חסוי.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש שהיועץ המשפטי יבדוק את הטענה.
אמנון רובינשטיין: בדרך כלל "HAS BEEN" קשה מאוד לתרגם.
אמנון רובינשטיין: נתקלנו בזה כבר בכמה מקרים של אמנות בינלאומיות.
אמנון רובינשטיין: זה צריך להיות, או "לא יכול", ו"אינו יכול", כלומר עבר מתמשך.
טנה שפניץ: למה "מאמצים סבירים" לא פותר את הבעיה?
שלמה שהם: הוא אומר שבעבר הוא לא רואה שום מאמץ.
אמנון רובינשטיין: היום הוא לא יכול, בעבר הוא יכול היה באמצעים סבירים.
ערן ברקת: אמנון רובינשטיין, אני מציע ככל האפשר להיצמד.
אמנון רובינשטיין: מה זה מעניין את התאחדות התעשיינים?
אמנון רובינשטיין: הקושי הוא, ומיד נראה את זה בהערה הבאה, שהסעיף הזה יכול לשמש בעל פטנט לבוא למפעל או לנתבע שמייצר מוצר ולברר מהם הסודות המסחריים שלו, להחיל את הסעיף הזה ולגרום לכך שהנתבע צריך להוכיח שהוא לא מפר.
אמנון רובינשטיין: אם לא דורשים מהתובע לעשות מאמצים, מצבו של הנתבע הורע.
יובל שטייניץ: בהמשך לדברים שנאמרו כאן, כל הדבר הזה נראה לי תמוה על פניו.
יובל שטייניץ: אם יש שני מפעלים שמייצרים אותו מוצר, ואחד מייצר אותו בתהליך מסוים שיש עליו פטנט, הרעיון שיש לו זכות לברר, או שתובעים ממנו לברר מה תהליך הייצור של השני, הוא באמת רעיון שעל פניו נראה רעיון מוזר מאוד.
יובל שטייניץ: זה שיש לך פטנט, נותן לך זכות לחדור ולברר מהם תהליכי הייצור אצל הגורם השני, שיכול להיות שגם לו יש פטנט, שהוא לא רצה להכריז עליו כפטנט, או פיתוח מסוים או המצאה מסוימת.
אמנון רובינשטיין: איך תגן על בעל פטנט?
יובל שטייניץ: אני לא יודע, אבל איך אני אמנע שימוש לרעה בעניין הזה?
יובל שטייניץ: לי יש פטנט, עכשיו אני רוצה לבדוק כל מי שמייצר אותו מוצר, להיכנס אליו למפעל ולראות את התוכניות, ולראות שהוא לא מייצר אותו דבר.
אמנון רובינשטיין: מה הניסוח בחוק הפטנטים לגבי הפטנט עצמו, לא בתהליך ייצור?
אמנון רובינשטיין: למה אני צריך להוסיף את זה כאן.
משה גבאי: מפני שיש לך הוראה מפורשת, נטל ההוכחה בטריפס עצמו.
יובל שטייניץ: יש פה הבדל מהותי.
יובל שטייניץ: ברגע שהמוצר הסופי נמכר לציבור והוא בידי הציבור, אפשר לברר אם זה אותו מוצר או לא.
יובל שטייניץ: בתהליך, מראש, יש להניח, שלפעמים יש סיבות טובות מאוד, אפילו ברוב המקרים, לשמור על סודיות.
אמנון רובינשטיין: אם זה באמנה, אנחנו חייבים לבצע את האמנה.
נגה ענתבי: הסעיף הזה מורכב משני חלקים.
נגה ענתבי: החלק הראשון אומר שמרגע שיש תביעה על הפרה, על הנתבע להוכיח כי התהליך הנדרש לייצור שונה מהתהליך.
נגה ענתבי: אם הוא לא עשה את זה?
נגה ענתבי: אז נכנס החלק השני, ואומרים: "יראו מוצר זהה שנוצר בלא הסכמת בעל הפטנט, כל עוד לא הוכח אחרת.
נגה ענתבי: ..".
נגה ענתבי: זאת אומרת, בעצם אתה מעביר את נטל ההוכחה על הנתבע.
נגה ענתבי: הוא לא רוצה להוכיח, הוא לא רוצה להגיד, אז נכנס הקטע השני של הסעיף.
נגה ענתבי: זאת אומרת, הסעיף הקטן הזה מורכב משני חלקים שונים לחלוטין.
נגה ענתבי: אם אתה קורא רק את החלק השני, אתה באמת לא מבין.
יובל שטייניץ: הבנתי, אבל אני אומר, ויכול להיות שאין פה מוצא ואין פה פתרון, כי באמת יש פה, כמו שאמנון רובינשטיין ענה לי, שני אינטרסים, שהם שניהם נכונים, אבל שניהם סותרים אחד את השני.
יובל שטייניץ: אפילו הרעיון שכל אחד יכול להגיש נגדך תביעה, כיוון שהוא מייצר אותו מוצר, שבעל פטנט על תהליך יכול להגיש תביעה נגד כל מי שמייצר אותו מוצר באינספור תהליכים אחרים, לבוא ולהוכיח שזה לא התהליך שלו, ולהמציא עדויות שזה לא התהליך שלו, זה על פניו דבר מאוד בעייתי.
יובל שטייניץ: האפשרות השנייה היא גם בעייתית.
יובל שטייניץ: לא לתת נשק להתגוננות, זה בעייתי.
אמנון רובינשטיין: באמנה יש הוכחת נטל הראיה, אולי זה לא צודק, אבל אנחנו מחויבים עלפיה.
ערן ברקת: שהסעיף הזה לא חל באופן אוטומטי בכל תביעה שמגיש בעל פטנט על תהליך חדש.
ערן ברקת: כדי שהסעיף הזה יחול, בעל הפטנט צריך להוכיח בסעיף קטן (2) שקיימת סבירות גבוהה שהמוצר הזהה נוצר בתהליך המוגן בפטנט.
ערן ברקת: זאת אומרת, יש איזו דרישה מינמלית, לא בכל מקרה שזה אותו מוצר, שנטל הראיה יעבוד.
ערן ברקת: קודם כול, כעניין מקדמי, בעל הפטנט צריך להראות את הדבר הראשוני הזה.
שלמה שהם: זה לא על פטנט אחר, בעל הפטנט צריך להראות שיש זהות כלשהי בין המוצרים.
יובל שטייניץ: הבעייתיות פה, בניגוד לפטנט רגיל, כשהמוצר הסופי הוא גלוי, אם יש לי תהליך שאני לא רוצה לרשום עליו פטנט, כי אני רוצה לשמור את התהליך חסוי, היכולת שלי לשמור תהליכים כחסויים נפגעת כאן.
אמנון רובינשטיין: אתה תומך בהערה המסייגת שלו?
יובל שטייניץ: אני בדילמה.
יובל שטייניץ: נראה לי שיש פה שני אינטרסים, ששניהם צודקים, אני לא יודע איך יוצאים מהדילמה הזאת.
ערן ברקת: ההערה הבאה נוגעת לצורך באיזון האינטרסים ובשמירה על האינטרסים של הנתבע.
ערן ברקת: שוב, צריך לזכור, שהסעיף הזה מעביר את נטל הראיה על הנתבע, והוא נמצא בדילמה.