GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלווה ליבוביץ': לילדים האלה צריך לתת מענה חדש והיה צריך למצוא להם משפחה.
שלווה ליבוביץ': אם אנחנו בודקים כמה השמות חדשות כל עמותה עשתה, היא עשתה הרבה יותר.
תמר גוז'נסקי: אם העמותה הוציאה ילד ממשפחה אחת למשפחה שנייה, אז היא לא קיבלה כסף.
שלווה ליבוביץ': היא לא מקבלת עבור ההשמה.
שלווה ליבוביץ': היא מקבלת רק על גיוס משפחה חדשה או על השמה חדשה.
שלווה ליבוביץ': ילד שהיה באומנה ועבר למשפחה אומנת אחרת, העמותה לא מקבלת כלום על תהליך ההשמה שלו.
תמר גוז'נסקי: כמה ילדים נקלטים במערכת מדי שנה וכמה ילדים עוזבים את המערכת מדי שנה?
שלווה ליבוביץ': כ-25%.
שלווה ליבוביץ': חלקם מגיעים לגיל 18, חלקם חוזרים הביתה, ויש גם קריסות.
שלווה ליבוביץ': במשך שנה יש תחלופה של כ-25%.
שלווה ליבוביץ': בהשוואה, בעולם הפנימיות התחלופה מגיעה ל-40% בשנה.
שלווה ליבוביץ': אפשר לראות את זה הן כדבר חיובי והן כדבר בעייתי.
שלווה ליבוביץ': אני רוצה לציין, מפני שנמצאת פה גברת ריבקין-רוזנב ממכון ברוקדייל, שיצאנו למכרז לעריכת מחקר שאמור להעריך את מהלך ההפרטה.
שלווה ליבוביץ': היה גם כנס ספקים, ובחודש הקרוב תיבחר החברה שתעשה את המחקר, והיא תבדוק.
שלווה ליבוביץ': יש לנו קבוצת ביקורת של רשויות מקומיות שנשארו במתכונת הישנה כמו ירושלים, לוד ובפתח תקווה; כמו כן ישאלו הורים אומנים שהיו גם במתכונת הישנה את דעתם על המתכונת החדשה.
שלווה ליבוביץ': המחקר הזה להערכתנו יארך כשנה.
שלווה ליבוביץ': אז תהיה לנו תמונה, גם מבחינה איכותית וגם מבחינה כמותית של המהלך שקרה.
תמר גוז'נסקי: מה הצפי לשנה הבאה?
תמר גוז'נסקי: מה המשימה שאתם מציבים בפני העמותות?
שלווה ליבוביץ': אני מפרידה בין איכות לכמות.
שלווה ליבוביץ': הצפי הכמותי הוא כ-200 ילדים נוספים באומנה, אם לא תהיה לנו בעיה של מכסות שהיא מאוד חמורה היום.
שלווה ליבוביץ': אנחנו מרגישים היום, הרבה יותר מאשר בשנים קודמות, שהרשויות נמצאות במצוקה כספית מאוד קשה.
שלווה ליבוביץ': אתמול התקיים דיון באחת הערים הגדולות בארץ ושם אמרו:
שלווה ליבוביץ': אנחנו לא נחתום לכם על הוצאות מיוחדות כי אין לנו.
שלווה ליבוביץ': על כל טיפול פסיכולוגי או שיעור עזר הרשות המקומית חותמת כי היא משלמת 25%.
שלווה ליבוביץ': היום בשל המצוקה אנחנו נתקלים בתופעות לא פשוטות, אבל אני מקווה שעם כל זה אנחנו נעמוד במשימה של גידול נוסף, ושתוך חמש שנים נגיע ליעד שהצבנו לעצמנו.
תמר גוז'נסקי: הגידול הזה הוא על חשבון הקטנת מספר הילדים בפנימיות?
שלווה ליבוביץ': כך אמור להיות, כי מספר המכסות לא גדל במשרד העבודה והרווחה.
שלווה ליבוביץ': יש כ-10,000 מכסות חוץ-ביתיות.
תמר גוז'נסקי: מספר הילדים בפנימיות קטן כתוצאה מכך?
שלווה ליבוביץ': אני מניחה שאם אנחנו גדלנו אז הם כנראה קטנו.
תמר גוז'נסקי: האם הרשויות הנוגעות בדבר, משרד העבודה והרווחה והעיריות, לא יודעות לעשות חשבון שזה יותר זול?
שלווה ליבוביץ': זאת בעיה פסיכולוגית.
שלווה ליבוביץ': בפנימייה הרשות המקומית משלמת מכסה שהיא יקרה, ופעם אחת.
שלווה ליבוביץ': באומנה בגלל התכנית הטיפולית הדיפרנציאלית והעובדה שהיא חותמת על כל החזר הוצאות, יש לה תחושה כאילו זה עולה לה הרבה מאוד כסף, למרות שבממוצע זה לא כך.
תמר גוז'נסקי: לא שמעתי שגזברים סובלים מבעיות פסיכולוגיות, חשבתי שהם יודעים לעשות חשבון.
שלווה ליבוביץ': מסתבר שזה שונה כאשר הגזברים צריכים לחתום, שהם שמים את הדברים במגירה.
שלווה ליבוביץ': אולי גברת נורית גרינבלד תספר לך כי רק אתמול היה דיון גדול בצפון על הנושא הזה.
שלווה ליבוביץ': גם אנשי המקצוע הודיעו לנו שהתכניות הטיפוליות כפי שניבנו לא יוכלו להתבצע במלוא עוצמתן והיקפן בגלל הבעיות התקציביות.
שלווה ליבוביץ': אבל, בלי שום קשר לזה, אנחנו הולכים השנה למהלך לשינוי דרמטי בנושא ההוצאות המיוחדות.
שלווה ליבוביץ': אחד הנתונים שיש במסמך שלפניך, שמאז ההפרטה בגלל התכניות הטיפוליות ההוצאות המיוחדות גדלו מ-8 מיליון שקל ל-12 מיליון שקל.
שלווה ליבוביץ': היום אנחנו במצב שלכל הילדים יש תכנית טיפולית, וזה כנראה הסכום של ההוצאות המיוחדות.
שלווה ליבוביץ': אנחנו נמצאים כעת בתהליכים של בניית סל ממוצע.
שלווה ליבוביץ': כאשר העמותות יקבלו את הסל אנחנו נוציא את המשפחות מהתשלומים לפסיכולוגים ולשיעורי עזר.
שלווה ליבוביץ': העמותות הן שיגייסו את הפסיכולוגים ואת המורים וישלמו לחוגים באופן ישיר ובכך אנחנו נמנע הרבה עוגמת נפש שנגרמת למשפחות האומנה שהיו עד היום בנק שלנו למשך שלושה חודשים, מיום שהוציאו את הכסף ועד שהם קיבלו אותו בחזרה.
שלווה ליבוביץ': כמו כן, יהיה גם שדרוג מקצועי.
שלווה ליבוביץ': ברגע שעמותה לא רק תקנה שירותים פסיכולוגיים בחוץ אלא גם תוכל לגייס פסיכולוג או פסיכיאטר לתוך המערכת שלה, אני חושבת שאנחנו נשדרג את הצוות המקצועי, כי כל אחד מהתחומים יפרה את משנהו, ויהיו גם פסיכולוגים ופסיכיאטרים שיתמחו בתחום האומנה, מה שאין כיום בארץ.
שלווה ליבוביץ': אני מצפה שהתחום הזה מצד אחד יקל על משפחות אומנה, מצד שני ישדרג את הצוות ומצד שלישי לא יעמיד אותנו במצב שהגזברים יצטרכו לחתום על כל דבר 25%.
שלווה ליבוביץ': אנחנו נאמר להם – מכסת אומנה זה: התשלום למשפחה אומנת, התשלום לעמותה וסל ממוצע שבסיכומו של דבר הוא פחות מעלות לילד בפנימייה.
תמר גוז'נסקי: זה תמריץ למשפחות אומנה לחפש ילדים קלים.
שלווה ליבוביץ': קודם כל, משפחות אומנה לא מחפשות.
תמר גוז'נסקי: זה תמריץ לעמותות שיחפשו ילדים קלים.
שלווה ליבוביץ': אין היום ילדים קלים שיוצאים לאומנה.
שלווה ליבוביץ': אם כבר, יש היום רק ילדים יותר ויותר קשים.
שלווה ליבוביץ': הם יגידו את זה אולי בשמם.
שלווה ליבוביץ': להיפך, היום יש נכונות להתמודד עם ילדים יותר ויותר קשים, כמו הדוגמה של הילד חולה האיידס, שלא עולם הפנימיות היה מוכן לקבל אותו ולא השיקום.
שלווה ליבוביץ': דרך אגב, יש לנו עוד שני ילדים נשאי איידס וזה דורש המון מהמשפחות, כי זה המון הליכה לבתי חולים, נסיעות כמעט כל שבוע.
שלווה ליבוביץ': בקטע הזה הן עושות עבודה יוצאת מן הכלל עם המרכזים.
שלווה ליבוביץ': כדאי לשמוע מהרופאים מה קרה לילדים האלה מאז שהם הגיעו למשפחות אומנה.
שלווה ליבוביץ': היום גם בעולם הפנימיות, מי שמחפש ילדים קלים לא יישאר במערכת.
שלווה ליבוביץ': אין היום ילדים קלים.
שלווה ליבוביץ': אנחנו מקבלים ילדים פגועים וקשים.
שלווה ליבוביץ': לוקח זמן עד שמוציאים ילדים מהבית, בגלל שבונים היום מערכות תמיכה בקהילה.
שלווה ליבוביץ': כאשר ילדים כבר יוצאים מהבית אף אחד מהם לא קל.
שלווה ליבוביץ': להיפך, אנחנו נתקלים בילדים פגועים מינית וילדים אלימים שנפגעו.
שלווה ליבוביץ': אין ילדים קלים במערכת.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה ביטל תכנית לילדים פגועים.
תמר גוז'נסקי: שמעתי שהתור הגיע כבר ל-50-60 ילדים.
תמר גוז'נסקי: אפרופו קהילה, יש לי חדשות בשבילך, השנה סגרו תכנית טיפולית לילדים פוגעים ולכן התור, שהיה 10-20 ילדים, גדל ל-50-60 ילדים פוגעים שעברו כבר איבחון וקבעו שהם צריכים לקבל טיפול.
שלווה ליבוביץ': את מדברת על פרויקט של החסות אבל גם בשירות לילד ולנוער יש היום קיצוץ.
שלווה ליבוביץ': הנושא של מעונות רב-תכליתיים ומרכזי הורים-ילדים קוצץ.
שלווה ליבוביץ': לא רק האומנה מרגישה את המצב הקשה אלא בהחלט המערכת כולה.
שלווה ליבוביץ': אני בהחלט חושבת שבסיכומו של דבר ילדים שמגיעים, אלו ילדים שלפני שהוצאו מהבית נעשו נסיונות בקהילה.
שלווה ליבוביץ': אני רוצה לדבר על טיב העבודה.
תמר גוז'נסקי: תסבירי לנו מה קרה עם העמותה בדרום, ולמה ניתקתם את הקשר.
שלווה ליבוביץ': העמותה בדרום היא עמותה ששייכת למשרד החינוך, שיש לה היסטוריה של עבודה עם עולם הפנימיות.
שלווה ליבוביץ': בעבר הם נתנו גם את המכסות.
שלווה ליבוביץ': כלומר, הם מימנו, ומימנו גם את הפנימיות, והפיקוח של משרד העבודה והרווחה היה מאוד מאוד שולי.
שלווה ליבוביץ': זה היה טוב לכל הצדדים כי זה לא היה על חשבון משרד העבודה והרווחה.
שלווה ליבוביץ': אנחנו באנו עם סגנון פיקוח מאוד חזק ואני חושבת שהיה להם מאוד קשה לקבל את זה.
תמר גוז'נסקי: באיזה גיל מקבלים ילד בפנימייה?
שלווה ליבוביץ': בכל הגילאים.
שלווה ליבוביץ': יש להם במיוחד פנימיות שיקומיות.
תמר גוז'נסקי: איך אתם מסכימים שזה יעבוד בלי הפיקוח שלכם?
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שוועדת סביונה רוט-לוי עד כמה שידוע לי התמודדה עם השאלה הזאת.
תמר גוז'נסקי: לא ברור מתי ועדת סביונה רוט-לוי תגיש לנו המלצות.
תמר גוז'נסקי: הא לא הסתדרתם ארגונית?
תמר גוז'נסקי: כמה ילדים הם קלטו?
שלווה ליבוביץ': הם המחוז הגדול ביותר שהתחיל עם 500 ילדים.
שלווה ליבוביץ': אחר כך אשדוד, שנשארה במתכונת הישנה, ביקשה לצאת להפרטה.
שלווה ליבוביץ': יש להם כעת כ-550 ילדים, אבל הם לא גדלו.
שלווה ליבוביץ': הם ניסו להדגיש מאוד נושאים חינוכיים שלצערי בשלב מסויים היו על חשבון הנושא הטיפולי.
שלווה ליבוביץ': הם החזיקו למשל רכז חינוך בעלות של שתי מנחות אומנה.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שאם היו נותנים שתי מנחות אומנה יכול להיות שהם כן היו מגיעים לגיוס והיו עומדים בדרישות של הפיקוח שלנו.
שלווה ליבוביץ': ראינו שאנחנו לא מדברים בשפה אחת, שזו תרבות ארגונית שונה ושאין צפי שבעתיד היא תהיה אחרת.
שלווה ליבוביץ': לפיכך החלטנו לסיים את הקשר.
שלווה ליבוביץ': כבר יצא מכרז חדש.
שלווה ליבוביץ': היום יש כנס ספקים בשעה 12:00.
שלווה ליבוביץ': ב-1.1. נקבל 2 עמותות אחרות.
שלווה ליבוביץ': במחוז הזה אין לנו כמעט כל ביקורת על הצוות המקצועי, אנחנו מדברים עם ההנהלה.
שלווה ליבוביץ': לכן כמעט כל הצוות המקצועי יעבור.
שלווה ליבוביץ': לגבי איכות הטיפול: המהלך הזה יביא למצב שכל משפחות האומנה --- מצד אחד.
שלווה ליבוביץ': מצד שני, לכל מנחה אומנה יש מדריך המקבל הדרכה פרטנית וקבוצתית בצורה קבועה.
שלווה ליבוביץ': יש סניפים ובכל סניף יש מדריך וראש צוות.
שלווה ליבוביץ': זוהי פונקציה מאוד חשובה שיוצרת צוות שלומד, שמפתח, שחושב אומנה ומקבל הדרכה, מה שלא היה קיים קודם.
שלווה ליבוביץ': יש מחוייבות לבניית תכנית טיפולית לכל ילד ואנחנו בודקים את זה בצורה מאוד צמודה, שלפעמים העמותות אומרות יותר מדי צמודה, מאשימים אותנו ביותר מדי פיקוח.
שלווה ליבוביץ': קרו דברים שהם תוצרים נלווים לדבר הזה.
שלווה ליבוביץ': אחד מהם למשל הוא תרגום של חומר למגזר הערבי על-ידי מט"ב, שעשו עבודה נפלאה בצפון.
שלווה ליבוביץ': יש להם מרכזת מדריכה של המגזר הערבי, עובדת מעולה שבנתה צוות טוב עם דרכי עבודה מסודרות.
שלווה ליבוביץ': הם תרגמו ביוזמתם לערבית חומר של משרד העבודה והרווחה שעד כה אף פעם לא תורגם.
שלווה ליבוביץ': נתתי לעוזרת שלך את התרגום.
שלווה ליבוביץ': לנ"י גם הוציאו תרגום מיוחד למגזר הערבי בערבית ולמגזר החרדי.
שלווה ליבוביץ': אלה דברים שמעידים על התייחסות עם רגישות תרבותית, כל אחד למגזר שלו ולצרכים המיוחדים.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שאם יש מגזר שבו היתה מהפכה בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים, זה המגזר הערבי בצפון.
שלווה ליבוביץ': הדרך עוד ארוכה.
שלווה ליבוביץ': ללמוד אומנה לא לומדים ביום אחד.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שזה ייקח זמן.
שלווה ליבוביץ': התשתית נבנית היום.
שלווה ליבוביץ': אני מאמינה שאנחנו בדרך הנכונה.
תמר גוז'נסקי: גברת כרמון, את רוצה להוסיף משהו?
ורד כרמון: אני אוסיף רק על הנושא של המחוז הדרומי ועל הפיקוח.
ורד כרמון: ירושלים והדרום הן מחוז אחד עד חודש ינואר ולאחר מכן יופרדו לשני מחוזות.
ורד כרמון: אני מפקחת על מחוז ירושלים.
ורד כרמון: אני רוצה להגיד שהיה קושי מאוד גדול לפקח על העמותה.
ורד כרמון: הרבה מהעיסוק בשנה וחצי הזאת היה בדברים ארגוניים, ופחות מדי בתחומים המקצועיים.
ורד כרמון: במקומות שכן נגענו אני רוצה להגיד שאני בהחלט רואה שיפור: שיפור באיכות הטיפול, שיפור בזה שאין היום אף משפחה או ילד שלא מלווים אותם, וזו אחת הסיבות המשמעותיות להפרטה.
ורד כרמון: לגבי הציפיות לעתיד, אני מצפה שתהיה לנו עמותה יותר ידידותית מבחינת שפה והבנה של צרכים, על מה אנחנו רוצים לעבוד, שנוכל לעבוד יותר טוב ביחד בשותפות, שיגדל מספר הילדים והמשפחות, שיהיה פיקוח על מספר תחומים.
ורד כרמון: התחלנו לשים דגש על מומחיות, למשל על משפחות מיוחדות למתבגרים, או עובד שיש לו ידע ייחודי בתחום מסויים, למשל בתחום של ילדים פגועים מינית או בתחום של ילדים עם צרכים מיוחדים.
ורד כרמון: דווקא במקרה במחוז הזה היתה התגייסות גם למשפחות עם מספר אחים וגם לילדים פגועים.
ורד כרמון: בנושא של הפיקוח: אני מרגישה שלפי תנאי המכרז יש המון דרישות אבל בפועל הדברים הם יותר אקראיים ואין מספיק חשיבה עד הסוף, איך ניתן לדעת בדיוק מה קורה ולכסות תחום של מספר מאות ילדים ומשפחות במחוז אחד.
ורד כרמון: זה דבר שאנחנו צריכים לדון עליו, קודם כל בתוך המשרד ואחר כך ביחד עם העמותות.
ורד כרמון: נקודה שמאוד חסרה לנו בפיקוח במשרד היא הנושא של המחשוב, שאנחנו בכלל לא On line.
ורד כרמון: אנחנו מתבססים על נתוני המשרד המדווחים באיחור ומתבססים על דיווחי העמותות אלינו בתום חודש, אבל אנחנו אף פעם לא מרושתים ולא יודעים בזמן אמת כמה יש.
ורד כרמון: זה נקודה שמפריעה לי מאוד בפיקוח בהסתכלות מחוזית.
עליזה עופר: אני מנכ"ל עמותת מט"ב.
עליזה עופר: אומר במספר משפטים למה אנחנו נמצאים בתוך הנושא הזה.
עליזה עופר: עמותת מט"ב היא עמותה ותיקה מאוד שמבוססת כולה על מערכת העבודה הסוציאלית, במטרות שלה ובצורת העבודה שלה.
עליזה עופר: כל העובדים אצלנו בדרגות הניהול וההדרכה הם עובדים סוציאליים.
עליזה עופר: ראינו מחוייבות גדולה מאוד להיכנס לנושא הזה כי אנחנו בודקים את הצרכים החברתיים שעל סדר היום.
עליזה עופר: כך גם היינו העמותה הגדולה שהובילה את חוק הסיעוד.
עליזה עופר: אנחנו מאוד שמחים שיש לנו זכות להיכנס גם לנושא החשוב של משפחות אומנה מפני שאנחנו חושבים שהנושא של משפחות אומנה זה לא רק מול פנימייה.
עליזה עופר: למשפחה האומנת כמשפחה שמגדלת ומחנכת יש ערכים נוספים.
עליזה עופר: על העבודה בצפון תרחיב גברת נורית גרינבלד שמנהלת את השירות מטעמנו.
עליזה עופר: אני חושבת שאחד הדברים היפים שעשינו הוא הקמת אגודת ידידים, שבראשה עומד השופט מלמד, שהיה שופט נוח ופרש.
עליזה עופר: גם הוא נכנס לנושא הזה מתוך הערכת חשיבות המשפחה המחנכת.
תמר גוז'נסקי: מה התפקיד של אגודת הידידים?
עליזה עופר: לאגודת הידידים יש מספר תפקידים.
עליזה עופר: קודם כל להגביר את המודעות לחשיבות הנושא של משפחות אומנה.
עליזה עופר: כמו כן, לתת הרבה יותר חיזוק ותמיכה למשפחות הקיימות ולהדגיש שהן תורמות ושהן מתמודדות במצבים קשים.
תמר גוז'נסקי: הידידים מבקרים אצל המשפחות?
עליזה עופר: הם גם יבקרו במשפחות על-פי התכנית.
עליזה עופר: השופט מלמד הופיע למשל בפני כנס של המשפחות ומאוד ריגש אותם, מאוד העריכו את נוכחותו.
עליזה עופר: וכמובן כמו כל אגודת ידידים, ננסה להיעזר בהם במשאבים.
עליזה עופר: כמו ששמעת, המצב של המשאבים הכספיים הוא קשה, ויש צרכים שברור שלא יהיו בסל השירותים, למשל כמו עריכת יום כיף למשפחות, לילדים ולמשפחות ביולוגיות יחד.
עליזה עופר: אנחנו עושים את זה באמצעות משאבים של האגודה.
עליזה עופר: אנחנו רואים את החשיבות של כל הנושא בתוך הקהילה, כאשר הקהילה עצמה היא חלק מהנושא.
עליזה עופר: אנחנו מאוד מעודדים את הקהילה להיות שותפה איתנו בפיתוח הנושא.
עליזה עופר: לגבי הפעולה עצמה, אני רוצה להתעכב על הנושא הערבי.
עליזה עופר: כאשר בדקנו את המצב מייד ידענו שנרצה בעדיפות גבוהה להיכנס לנושא הערבי, כמובן תוך ראייה של שילובו בתכנית פעולה.
עליזה עופר: השקענו הרבה מאוד מחשבה וחיפשנו איך לקדם מגזר שהיה בהחלט מקופח מאוד.
נורית גרינבלד: בקצת אופטימיות – אני מאוד אוהבת את מה שאני עושה.
נורית גרינבלד: אני קמה בבוקר בתחושה של שליחות, ואחרי שנה וחצי זה רק גובר.
נורית גרינבלד: אני חושבת שיש לנו משפחות נהדרות.
נורית גרינבלד: ניפינו את המשפחות הפחות מתאימות אך יש משפחות שאי אפשר לנפות כי הן משפחות של קרובי משפחה.
נורית גרינבלד: יש ערך לכך שילד יימצא בתוך המשפחה המורחבת שלו, והיה לנו חשוב לשמר את זה, אז אנחנו משקיעים שם יותר.
נורית גרינבלד: בהחלט הן לא המשפחות שהיינו רוצים כמשפחות אומנה.
נורית גרינבלד: אחרי שנה וחצי יש דור חדש של משפחות אומנות, משפחות עם רקע סוציו-אקונומי יותר גבוה.
נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים אליהן על-ידי פנייה בעיתונות ובכל אמצעי התקשורת האזוריים.
נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים לימי הורים בבית ספר, לויצ"ו, לנעמ"ת, לכל מיני עמותות.
נורית גרינבלד: הנשים בדרך כלל נרתמות.
נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים גם לאזורים יותר מבוססים, כמו למשל כפר תבור, שם אני גרה.
נורית גרינבלד: יש לנו שם ארבע משפחות ואנחנו בהחלט רואים שזה שונה.
נורית גרינבלד: יש להם יותר סבלנות לחכות עד שיגיע הכסף, יש להם אופציה לתת לילדים יותר דברים.
נורית גרינבלד: אנחנו בהחלט רואים עליית מדרגה בקטע הזה, וזה מאוד חשוב.
נורית גרינבלד: לנושא המגזר הערבי: הוא מאוד מפוזר בכל הצפון.
נורית גרינבלד: קיבלנו בערך שליש מהילדים מהמגזר הערבי.
נורית גרינבלד: כרגע זה קצת עלה ויש לנו יותר משליש הילדים במגזר הערבי.
נורית גרינבלד: הלכנו מבית לבית וסיפרנו מה זה מנחי אומנה, כי ברוב המקומות לא ידעו מה זה מנחי אומנה, ושיש פיקוח, ולא כל כך אהבו את זה בהתחלה.
נורית גרינבלד: לימדנו אותם שיש גם החזר הוצאות, והם לא ידעו מה זה החזר הוצאות.
נורית גרינבלד: במגזר הערבי המשפחה קיבלה כל חודש של הכסף ומעבר לזה לא היה שום החזר הוצאות, לא על פסיכולוג, לא על איבחון, לא על שיעורי עזר.
נורית גרינבלד: אני רואה בזה ממש מהפך.
תמר גוז'נסקי: זה מסביר למה הסכום גדל מ-8 מיליון ל-12 מיליון, כי משפחות לא קיבלו את מה שהגיע להן.
נורית גרינבלד: הלשכות לשירותים חברתיים מאוד כועסות עלינו, יש כלפינו כעס רב שאנחנו מבזבזים כסף, שאנחנו מנותקים מהלשכה.
נורית גרינבלד: אנחנו בעצם השופר של הילד.
נורית גרינבלד: מאוד חשוב להגיד שהעמותה רואה את הילד ממש במרכז.
נורית גרינבלד: לא מעניין אותנו מה יש ללשכה כרגע, מה שחשוב לנו זה טובת הילד.
נורית גרינבלד: אין היום ילד שמוציאים אותו הוצאה חוץ-ביתית שאינו צריך איבחון.
נורית גרינבלד: אנחנו מקבלים ילדים מאוד פגועים, ילדים מוזנחים במצבים מאוד מאוד קשים.
נורית גרינבלד: גם למשפחות קשה מאוד.
תמר גוז'נסקי: מה הגיל הממוצע של הילדים?
נורית גרינבלד: הגיל הממוצע של הילדים הוא בין 4-5 שנים עד 10-11 שנים.
נורית גרינבלד: מאוד קשה למצוא משפחות בגילאים יותר מבוגרים.
נורית גרינבלד: הילדים ממש מחוקים, ילדים שלא יכולים להשתלב בתוך משפחה, אם זה בנות עם התנהגויות מאוד קשות, שמאוד קשה להחזיק אותן בתוך משפחה רגילה.
נורית גרינבלד: לבנות בגיל ההתבגרות פעמים רבות מתאימה משפחה חד-הורית, כי הן לא מצליחות להשתלב בתוך מסגרת משפחתית רגילה.
נורית גרינבלד: זו בעיה מאוד קשה.
נורית גרינבלד: אלה מקרים מאוד קשים ואני חושבת שאין אף ילד שאנחנו לא צריכים לתת לו טיפול.
נורית גרינבלד: אני רוצה להדגיש, שמשרד העבודה והרווחה הפריט את השירות ל-32 משפחות, למנחה אומנה במשרה מלאה.
נורית גרינבלד: מהנסיון שלנו בשטח, השטח מאוד מפוזר, אי אפשר לעבוד במקום אחד, לעובד יש מרחב גיאוגרפי מאוד גדול.
נורית גרינבלד: גם בהתיישבות הערבית, למשל בגליל, אנחנו רואים לעתים ישובים שיש בהם משפחה אחת או שתיים, במרחק גדול מאוד זו מזו.
נורית גרינבלד: מנחה אומנה במשרה מלאה מבזבז הרבה מאוד זמן בדרכים.
נורית גרינבלד: הוא עושה בממוצע כ-3,000 קילומטר בחודש, וזה הרבה מאוד.
נורית גרינבלד: בלתי סביר שיהיו 32 משפחות למנחה אומנה, אם אנחנו רוצים באמת לעשות את העבודה כמו שאנחנו מאמינים שצריך לעשות אותה, זאת אומרת להגיע לכל ילד כשהוא צריך אותנו ולתמוך במשפחה.
נורית גרינבלד: אני לא מדברת כרגע על שיווק ועל הרחבה.
נורית גרינבלד: אני מדברת רק על המטרה הזאת, לתמוך במשפחה במקרים הקשים, כי הילדים הם קשים, וללוות את הילד במצוקות מאוד קשות שהוא חווה.
נורית גרינבלד: אני נתתי הוראה שיהיו כ-27-28 משפחות למנחה אך אני יורדת מזה ל-26 כי אנחנו לא מצליחים להגיע לילדים.
נורית גרינבלד: אם אנחנו רוצים לטווח של שנים גם לתחזק את המנחים כדי שלא ישחקו וגם למצוא עובדים טובים, אז המשכורת היא משנית לעומס בעבודה.
נורית גרינבלד: זה מאוד חשוב כדי להגיע להצלחות.
תמר גוז'נסקי: מנחה זה משרה מלאה?
נורית גרינבלד: מנחה זה בין חצי משרה למשרה מלאה, בהתאם למספר המשפחות ולמרחב הגיאוגרפי.
נורית גרינבלד: לגבי אגודת הידידים: נרתמנו עכשיו לסייע לשלוח ילדים שנמצאים באומנה לטיולים בפולין.
נורית גרינבלד: משרד העבודה והרווחה לא מממן אותם.
נורית גרינבלד: אם זה לא היה מופרט, אינני מאמינה שהיה אפשר להגיע לזה, במיוחד לא בתקופה הנוכחית .
נורית גרינבלד: אנחנו מדברים על מרחב לכל ילד, שילד של אומנה יגיע לבית המשפחה עם מחשב ויביא גם משהו מעצמו.
נורית גרינבלד: הכרתי את המהלך הזה כמה שנים קודם להפרטה כי בעבר הייתי מנחת אומנה.
נורית גרינבלד: אני בהחלט חושבת שהמהלך הזה הוא חשוב אך צריך לפתח אותו ולעשות אותו יותר מתאים לצרכים.
נורית גרינבלד: אני חושבת שההפרטה של ההוצאות המיוחדות, אם וכאשר היא תהיה, והיא תהיה נכונה ---
תמר גוז'נסקי: לא הפרטה.
תמר גוז'נסקי: הכוונה שלך שזה יהיה כלול בסל לפי המכסה.
נורית גרינבלד: אני חושבת שהעמותות הוכיחו את עצמן, כך אני מרגישה לפחות מבחינתי, שאנחנו לא עושים בזה מסחר, שאנחנו בהחלט מאוד מאוד אחראים לטובת הילד.
נורית גרינבלד: לראיה, אנחנו עושים תכנית עם עיריית חיפה למפגש קבוצתי של הורים ביולוגיים והורים אומנים כדי לשמור על קשר עם הילד ולנסות לראות איך הוא חוזר מהר הביתה, כשזה ניתן.
נורית גרינבלד: אני חושבת שהעמותות עושות עבודה חשובה מאוד ומקצועית מאוד.
נורית גרינבלד: אני לא רואה את הנושא הזה כנושא כלכלי אלא בהחלט כנושא של שליחות חברתית.
תמר גוז'נסקי: מכל מה שאמרת, הדבר המדאיג הוא מערכת היחסים העכורה עם לשכות הרווחה.
נורית גרינבלד: בהחלט כן, אך רק בנושאים הכספיים.
נורית גרינבלד: יש כ-20 ילדים בעיריית חיפה שעברו את הוועדה שהחליטה על הוצאה חוץ-ביתית אך הם נמצאים בקהילה.
נורית גרינבלד: מאחר שאין מכסות בלית ברירה הם נשארו במשפחה הביולוגית שאיננה מתאימה.
ענת דונוביץ: אני מנהלת שירותי אומנה בלנ"י.
ענת דונוביץ: אני מתחילה עם החלק של ההתרגשות.
ענת דונוביץ: הייתי מנחת אומנה בשירותי הרווחה העירוניים בכפר סבא ועברתי ברצון ובתחושת שליחות כדי לחזק את מה שהיה עד אז - ולא שלא היה.
ענת דונוביץ: בשנה וחצי האחרונות העברנו 30 ילדים בתוך לנ"י ממשפחות קודמות למשפחות שאנחנו בחרנו, מיינו והכשרנו.
ענת דונוביץ: חלק מהילדים אי אפשר להוציא כי הם באומנה אצל קרובי המשפחה.
ענת דונוביץ: ישנו תהליך כזה שלדעתי לא סיימנו אותו.
ענת דונוביץ: לכל ילד ולכל משפחה יש ליווי.
ענת דונוביץ: בהחלט לילדים עם המורכבויות היותר גדולות, שזה מתבגרים, ילדים שפגועים יותר קשה מבחינה רגשית, יש ליווי צמוד שבועי, ולפעמים יום יומי.
ענת דונוביץ: לצערי, אנחנו נתנו 28-29 משפחות פר מנחה למשרה מלאה.
ענת דונוביץ: הן לא מצליחות להגיע למה שאנחנו מצפים, למה שהמשרד מצפה, לכל הבתים ולכל הילדים, אף על פי שאני חושבת שזה מן הראוי.
ענת דונוביץ: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
ענת דונוביץ: יש לנו מקרים שברור לנו שאם לא היינו נותנים ליווי צמוד המשפחה היתה נשברת.
ענת דונוביץ: המשפחה כבר אמרה שהיא לא יכולה יותר.
ענת דונוביץ: ליווי יום יומי מצליח לעזור למשפחות האלה ולילדים לצאת מהמשברים.
ענת דונוביץ: בלנ"י רואים חשיבות עליונה לעשות הכל שהסידור לא יקרוס.
ענת דונוביץ: הסיפורים על ילדים בוגרי אומנה שעברו שבע משפחות אומנה מאוד מאוד לא נראים לנו.
ענת דונוביץ: אנחנו משקיעים המון אנרגיה גם בבחירה וגם בניסיון להחזיק את המשפחה והילד, ואם זה לא מתאים אנחנו נעזור.
תמר גוז'נסקי: איפה יש בעיות?
ענת דונוביץ: עולים כעסים מאוד גדולים על הנושאים הכספיים.
ענת דונוביץ: אנחנו אחראים על גדרה-חדרה, 370 משפחות ו-520 ילדים.
ענת דונוביץ: גברת כוכבה יוגב היא אֵם אחת מהמשפחות המתמודדות בהצלחה עם מתבגרים, וזה נושא מאוד מורכב ולא פשוט.
ענת דונוביץ: יש פלחים שהם יותר מסובכים להתמודדות, כמו ילדים עם ה-D.H.D.
ענת דונוביץ: מצאנו שבעזרת תקשורת ואיש יחסי ציבור, שלא תמיד פשוט לעבוד איתם, אנחנו מגיעים לעוד ועוד משפחות איכותיות.
ענת דונוביץ: הצלחנו לסדר זוגות, שלשות ורביעיות של אחים באמצעות שימוש בתקשורת.
ענת דונוביץ: זה לא פשוט, כי התקשורת מעוניינת לצלם ילדים ואנחנו מעוניינים לשמור על פרטיות ולא לחשוף.
ענת דונוביץ: אין לנו ברירה, מצד אחד השימוש באמצעי התקשורת מאוד הקפיץ וקידם אבל מצד שני הוא עדין ומורכב.
ענת דונוביץ: עלינו לעמוד עם היד על הדופק כדי להגיד רק מה שמותר להגיד ולא מעבר לכך.
ענת דונוביץ: אנחנו עסוקים בהכשרה של המנחים כי מצאנו שמנחים שהם יותר מקצועיים בתחומי הבעיה השונים מתמודדים יפה יותר.
תמר גוז'נסקי: איך מערכת היחסים שלכם עם לשכות הרווחה?
ענת דונוביץ: מבחינה מקצועית אני מרגישה שהתחלנו למצוא שיתוף פעולה ואמון.
ענת דונוביץ: חלק מהמנחים שלנו אפילו מקבלים חדר ליום בשבוע ומקבלים משפחות מתוך המחלקות, וזה מוכיח את עצמו כיוון שאנחנו יותר נגישים למחלקות וזה יותר פשוט.
ענת דונוביץ: יש כעסים בנושא של הגדלת ההוצאות ולפעמים עצירה של הוצאות.
ענת דונוביץ: צריך לקחת בחשבון שהמשפחות מוציאות בפועל ואז מנהל המחלקה אומר: מה פתאום טיפול פסיכולוגי?
ענת דונוביץ: מה פתאום שהילד יילך למעון?
ענת דונוביץ: יש אבסורד מסוים בשיטה.
ענת דונוביץ: אנחנו מבטיחים סל הוצאות אך בעצם מנהל מחלקת הרווחה יכול עדיין לעצור את חלקו כשהוא נמצא במצוקה כלכלית.
ענת דונוביץ: אני מרגישה שכוחנו וכוח הפיקוח דל ולא תמיד אנחנו יכולים לתמוך.
ענת דונוביץ: זה מאוד קשה, הרבה יותר מדי אנרגיה מושקעת בזה.
ענת דונוביץ: יש לנו קשיים עם ילדים שמצאנו להם משפחות ולמחלקות אין מכסות, אבל זה לא ברמה של חילוקי דעות.
ענת דונוביץ: אנחנו שותפים לדאגה, אבל יש בעיה מאוד מאוד קשה.
ענת דונוביץ: יש לנו היום נערה שפגעו בה מינית ומצאנו לה משפחה, ולעיריית תל-אביב אין מכסה.
ענת דונוביץ: אני מדברת על מצבים מזעזעים, שילדים לא יכולים חוקית לעבור למשפחה אומנת ואומרים לנו שגם אם נסתדר - אין מכסות.
ענת דונוביץ: בחודשים האחרונים זה הולך ונעשה יותר קשה.
ענת דונוביץ: יש לנו עדיין קשיים עם עמדות שליליות של עובדים סוציאליים סביב אומנה.
ענת דונוביץ: התמקדנו במגזרים, הוצאנו פרוספקטים למשל למגזר הערבי ולמגזר החרדי.
ענת דונוביץ: הקמנו סניף למגזר החרדי בבני-ברק וזה הוכיח את עצמו.
ענת דונוביץ: הם מאוד אוהבים את הנגישות, שזה מתוך הקהילה שלהם, עם עובדות דתיות שמכירות את המאפיינים התרבותיים.
ענת דונוביץ: אנחנו מתכננים להמשיך, אפילו במסגרת של יחסי ציבור, לפנות לעיתונים של חבר העמים, לפנות לאוכלוסיות שמדברות בשפות שונות.
כוכבה יוגב-כהן: אני ממשפחת אומנה לחמישה ילדים מתבגרים.
כוכבה יוגב-כהן: אני חושבת שגם משפחה שאין לה יכולת כלכלית יכולה לתת הרבה לילדים - ילדים פגועים מינית, ילדים מכל הדרגות השונות, מצבים לא קלים בכלל, עם הרבה התפרצויות והתפתחויות לא נעימות.
כוכבה יוגב-כהן: יש לי בחורה בת 19 שסיימה לימודיה והיא עדיין אצלי.
כוכבה יוגב-כהן: קשה לה להיפרד והיא מקובלת.
כוכבה יוגב-כהן: יש לי ילדים בני 17, 18, 15, 14, 13, - גילאים מאוד קשים, אבל אני לא רואה את זה כדבר קשה כי אני יודעת איך להתמודד דווקא עם הגילאים האלו.
כוכבה יוגב-כהן: מבחינתי זה יותר קל מאשר לטפל בגילאים צעירים יותר.
כוכבה יוגב-כהן: אני עושה איתם הרבה שיחות.
כוכבה יוגב-כהן: אני עורכת שיחה בנפרד עם כל אחד, כל יום לאחד אחר.
כוכבה יוגב-כהן: פעמיים בשבוע אני עושה להם שיחות קבוצה בתוך הבית, כי מעבר לזה יש לי 6 ילדים משלי.
כוכבה יוגב-כהן: אחד נשוי, אחד חי עם חברה בחיפה והשאר בבית.
כוכבה יוגב-כהן: כולם לומדים בלי יוצא מן הכלל ולכולם אני נותנת חוגים, הכל באופן פרטי והם מקבלים כל שיעור שהם צריכים.
כוכבה יוגב-כהן: פשוט צריך למצוא את הדרך.
כוכבה יוגב-כהן: אני מוצאת הרבה אנשים שיתרמו מעצמם, סטודנטים שיתנו שיעור בלי שכר, וכל מה שאפשר לעשות למען הילדים אני עושה.
כוכבה יוגב-כהן: זה קשה ולא פשוט.
תמר גוז'נסקי: איפה הקשיים?
כוכבה יוגב: הקשיים לדעתי מתבטאים קצת בהיבט הכספי, לא הרבה.
כוכבה יוגב: למען האמת אני מתקשה גם ביציאות לחופשות.
כוכבה יוגב: אני לוקחת אותם פעמיים בשנה לחופשות, לאילת ולטבריה, כדי שירגישו מה שכל ילד מרגיש ולפעמים אני לא יכולה לעמוד בלחץ.
כוכבה יוגב: מעבר לזה יש להם הכל.
כוכבה יוגב: הם זקוקים לחופשה.
כוכבה יוגב: הם שומעים שילדים אחרים יוצאים לטיולים לאילת עם הוריהם וגם הם רוצים להיות בבית מלון, לאכול בחדר האוכל וללכת לבריכה.
כוכבה יוגב: אני עושה את זה אבל בקושי כספי רב.
כוכבה יוגב: אני גם לא יכולה לוותר, כי כואב לי שהם לא יקבלו מה שאחרים מקבלים.
כוכבה יוגב: אני חושבת שאין שום בעיה למי שיכול להתמודד עם הגילאים האלה.