GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כוכבה יוגב: ההורים הביולוגיים זו בעיה.
כוכבה יוגב: אנחנו גרים מאוד קרוב להורים הביולוגים.
כוכבה יוגב: יש לי שני ילדים שרואים את משפחתם ממש מעבר לרחוב.
כוכבה יוגב: אני בקשר רצוף עם ההורים הביולוגים.
כוכבה יוגב: אני מדברת איתם ואומרת להם שאני לא לוקחת להם את הילדים, שבקרוב מאוד המצב שלהם ישתפר ואז הילדים יחזרו הביתה, שאין להם מה לדאוג: לי יש את שלי, אתם צריכים את שלכם.
כוכבה יוגב: למשל אתמול בשעה אחת עשרה בלילה הייתי אצל אחת האמהות שהיא חולת נפש, ישבתי איתה לכוס קפה ודיברנו.
כוכבה יוגב: הסברתי לה שהיא הכריחה את הילדה להישאר אצלה ולא נתנה לה לחזור אלי.
כוכבה יוגב: אז לא ויתרתי, פשוט הגעתי אליה, אף על פי שהיו לי קצת פחדים לגשת לאשה שהיא לא בריאה בנפש.
כוכבה יוגב: המשפחה מאוד מורכבת, מאוד קשה.
כוכבה יוגב: דרך אגב, אני חושבת שגם האמא כבר מוכנה לקבל ממני טיפול.
כוכבה יוגב: כשאת הופכת להיות משפחת אומנה, אם את לא עושה את זה מהלב ולא בשביל שום דבר אחר - את לא יכולה.
תמר גוז'נסקי: הילדים תמיד חוזרים למשפחות הביולוגיות?
כוכבה יוגב: הילדים מגיעים אלי והם אמורים ללכת להורים פעם-פעמיים בשבוע.
כוכבה יוגב: אני לא מבינה למה אבל כל ילד שמגיע אלי לא רוצה ללכת הביתה אפילו פעם בשנה, פשוט כי טוב להם.
כוכבה יוגב: טוב להם מאוד מכיוון שיש להם את כל החמימות, יש להם יד מלטפת, יש להם אוזן קשבת, יש להם יד לוחצת.
כוכבה יוגב: כשאסור - אז אסור, לא יעזור שום דבר.
קריאה: ילדים שהיו אצלך בעבר כבר חזרו הביתה?
כוכבה יוגב: ילדה שהיתה אמורה לעזוב נשארה אצלי.
כוכבה יוגב: היום היא בת 19, היא לומדת, עושה בגרויות וממשיכה להיות אצלי.
כוכבה יוגב: אני חושבת שישנה בעיה לגבי ילדים בגילאי 18.
כוכבה יוגב: לאן הם ילכו?
כוכבה יוגב: הילדה נכנסה לצער מאוד עמוק: לאן אני הולכת?
כוכבה יוגב: מה אני עושה עם עצמי?
כוכבה יוגב: אמרתי לה שהיא תישאר פה.
כוכבה יוגב: עד שבניתי אותה ועיצבתי אותה, והיא ילדה לתפארת אפשר להגיד.
כוכבה יוגב: היא עשתה את כל הבגרויות, יש לה את כל מה שצריך, והיא יפהפיה.
כוכבה יוגב: אז לאן היא תלך עכשיו, לרחוב?
תמר גוז'נסקי: מה אומרים ממשרד העבודה והרווחה?
תמר גוז'נסקי: לאן היא צריכה ללכת?
כוכבה יוגב: לדעתי ילד עד גיל 21 הוא ילד.
כוכבה יוגב: עדיין אין לו חשיבה נכונה, הוא לא יודע מה לעשות עם עצמו.
כוכבה יוגב: הוא רק יצא ממערכת שהיא משפחה שתמכה בו ופתאום הוא נזרק ללא הורים.
כוכבה יוגב: אנחנו יודעים את זה כי יש לנו ילדים מעל גיל 18 שאנחנו ממשיכים לתמוך בהם עד גיל 30, אם לא יותר.
כוכבה יוגב: אלה ילדים ממש מסכנים, וחבל.
כוכבה יוגב: לבנות אותם - זה טוב, אבל הכנסת צריכה לחוקק חוק שיתמוך בהם עד אחרי הצבא, עד גיל 21.
שלווה ליבוביץ': בדרך לפה היתה לי שיחה עם הצבא לגבי חיילים בודדים, שהרבה מהם יכולים להישאר במשפחות מבחינת המקום אבל מישהו צריך לדאוג לדמי הכיס שלהם וכו'.
שלווה ליבוביץ': באמת, עינינו נשואות למחוקק.
שלווה ליבוביץ': מחקרים מוכיחים שחלק גדול מההומלסים הם בוגרי המערכת החוץ-ביתית שאין להם לאן לחזור, למרות שהמדינה השקיעה בהם עשרות אלפי שקלים.
תמר גוז'נסקי: למה לאסיר משוחרר מגיע ולהם לא?
תמר גוז'נסקי: הילדים האלה לא פשעו ולא עשו שום דבר אחר, פרט לכך שיש להם הורים מסכנים.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שמגיע להם להיות עדיין באותו מקום.
שלווה ליבוביץ': הם עדיין צריכים להיות בתוך המשפחה.
עליזה עופר: פנו אלינו חמש בנות בוגרות פנימייה שאין להן משפחה ללכת אליה.
עליזה עופר: צריך לשכור להן חדר ולתת להן עבודה.
עליזה עופר: אין להן את היד התומכת.
עליזה עופר: פה לפחות יש משפחה שיכולה קצת לעזור.
עליזה עופר: אז אולי תהיה חקיקה שתלווה, שתעזור.
עליזה עופר: מה עושים בוגרי פנימיות כשהם יוצאים מהפנימייה ואין להם בית ואין להם כלום?
עליזה עופר: אנחנו היום מנסים לסדר עבודה לחמש בנות כאלה.
עליזה עופר: אני לא מאמינה שזה יסתדר.
עליזה עופר: אבל מי ידאג להן?
עליזה עופר: הן צריכות ללכת למשרד הבינוי והשיכון.
עליזה עופר: זאת בעיה מאוד קשה.
כוכבה יוגב: משרד הבינוי והשיכון לא תומך בילדות, לא תומך בצעירים.
תמר גוז'נסקי: לצורך העניין - רווקים.
תמר גוז'נסקי: לרווקים אין שום זכויות במשרד הבינוי והשיכון.
עליזה עופר: המועצה לילד החוסה פנתה אלינו עם הבעיה הקשה הזאת של בוגרי פנימיות שלא יודעים מה לעשות איתם.
עליזה עופר: אנחנו לא יכולים לקבל אותם לעבודה כי העבודה שלנו הותאמה לכאלה שאין להם בגרות, אבל למען האמת השאלה מה לעשות עם נערים כאלה מעסיקה אותנו.
שלווה ליבוביץ': עינינו נשואות למחוקק.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שבקטע הזה גיל 18 הוא גיל בעייתי.
שלווה ליבוביץ': הילדים הביולוגים שלי לא מסוגלים בגיל 18 להיות עצמאיים, ובוודאי גם לא הילדים האלה.
שלווה ליבוביץ': כשאני מסתכלת על הבעיות הכלכליות של המדינה אני לא רואה באופן אובייקטיבי כיצד כעת ינתן פתרון.
תמר גוז'נסקי: את יודעת כמה זה עולה לנו אחר כך?
שלווה ליבוביץ': אני בהחלט מסכימה איתך.
תמר גוז'נסקי: את מכירה את התופעה של נישואי הבוסר בשל האילוץ הזה?
תמר גוז'נסקי: מה המחיר של נישואי בוסר, מישהו חשב פעם?
תמר גוז'נסקי: אישה שבגיל 20 כבר יש לה שלושה ילדים, והיא בעצמה עוד לא הסתדרה עם עצמה, ואז היא מתגרשת.
תמר גוז'נסקי: אז המדינה אומרת – נו, את כבר בת 20 ויש לך שלושה ילדים – מגיע לך.
תמר גוז'נסקי: אז יש הבטחת הכנסה, יש סיוע בשכר דירה, ואז יש סיוע בכל הדברים.
תמר גוז'נסקי: זה המסר - אם תתאמצי ללמוד את לא מעניינת אותנו, אבל אם תעשי את שטות חייך ותתחתני ותביאי שלושה ילדים לעולם, ואם תתגרשי – אז בכלל מצבך יהיה משופר.
תמר גוז'נסקי: זה המסר שלנו.
תמר גוז'נסקי: אל תשכחו באיזה מצוקות אנחנו נמצאים.
תמר גוז'נסקי: אני הכרתי נערות שנישאו נישואי בוסר, שיצאו ממשפחות ולא מפנימיות בשל בעיות במשפחה וברחו לנישואי בוסר.
תמר גוז'נסקי: אין אף אחד שיתמוך וייתן אולי דיור בהוסטל.
תמר גוז'נסקי: הוסטל הוא שירות לא מאוד יקר, בפרט אם גרות 2-3 נערות בחדר.
תמר גוז'נסקי: אפילו מקום בבית-מלון לשנתיים.
תמר גוז'נסקי: היום בתי המלון עומדים ריקים, הם מוכנים לתת חדרים תמורת אגורות, רק שמישהו יכנס אליהם בכלל.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שצריך ללכת בכיוון זה.
שלווה ליבוביץ': צריך לנסות לארגן את משפחות האומנה ואת חוגי הידידים ללובי שיעזור לקדם חקיקה.
שלווה ליבוביץ': אני רוצה לומר במשפט אחד שנעשית עכשיו חקיקה לגילים הצעירים האומרת שמשפחה אומנת תקבל דמי לידה וחופשת לידה עד גיל שלושה חודשים ומעבר לזה חודש, וגם הנחות בארנונה ובשכר דירה.
תמר גוז'נסקי: בתנאי שהאם הביולוגית לא קיבלה את הדברים האלה.
שלווה ליבוביץ': לא, בלי קשר.
שלווה ליבוביץ': האוצר נמצא בדיונים בנושא.
שלווה ליבוביץ': זה שאם אומנת תוכל להיות שלושה חודשים בבית וליצור קשר עם הילד באומנה, מבחינת הילד זה תהליך שמיטיב איתו לאין ערוך.
שלווה ליבוביץ': אני מקווה שזה גם יעזור לנו לגייס יותר נשים עובדות.
כוכבה יוגב: אני רוצה להוסיף כמה דברים לטובת המערכת החדשה של ההפרטה ולנ"י, שלאחרונה אני ממש מרגישה את זה.
כוכבה יוגב: יש לנו המון ביקורי בית, המון איכפתיות, המון עזרה, עזרה נפשית לילדים ולנו, העשרה בכל דבר שאני צריכה.
כוכבה יוגב: הם מגיעים 24 שעות ביממה, כל אימת שאני קוראת להם וזה ממש מורגש.
כוכבה יוגב: יש הבדל ענק בין מה שקיים היום לבין המצב בעבר.
עופר ישי: אני משפחה אומנת מירושלים.
עופר ישי: רציתי לדבר על שלושה נושאים.
עופר ישי: אתייחס לנושא הארגוני.
עופר ישי: אנחנו משפחה אומנת מזה כ-8.5 שנים.
עופר ישי: אנחנו עובדים עם עמותה שנקראת "אור שלום" שבין יתר הפעילויות שלה יש פרוייקט של אומנה.
עופר ישי: קיבלנו את הילדה הראשונה כאשר היתה בת 8 והיום היא בת 16.5, ילדה חריגה שלא הצליחה להסתדר, עברה 5 מסגרות, נזרקה מכולן עד שהגיעה אלינו.
עופר ישי: הצלחנו לקדם אותה והיא הגיעה ללמוד בבית ספר לאומנויות במגמת ריקוד.
עופר ישי: דיברת על ילדים שחוזרים הביתה – במקרה הזה היה צו של בית משפט, היה דיון משפטי שאמר שעליה לחזור הביתה.
עופר ישי: אנחנו התנגדנו לזה, העובדים הסוציאליים של העמותה התנגדו לזה ונדמה לי שגם העובדים הסוציאליים של הצד השני התנגדו.
עופר ישי: אבל זה לא הספיק, השופט קבע שתוך שנה היא תחזור הביתה.
עופר ישי: בסופו של דבר היא ברחה יום אחד.
עופר ישי: הבאתי אותה בבוקר לבית ספר, היא אמרה לי שלום ובצהריים היא ברחה לאמא שלה שגרה בירושלים.
עופר ישי: אחרי 3.5 חודשים ב-12 בלילה אספתי אותה מהרחוב מוכה ומושפלת והבאנו אותה בחזרה הביתה.
עופר ישי: כמובן שהיא לא היתה כבר באומנה.
עופר ישי: היא היתה 3 חודשים בתור מחסה חרום, בקשר עם עיריית ירושלים.
עופר ישי: הצלחנו להעמיד אותה על הרגליים והצלחנו להעביר אותה למוסד בן-שמן.
עופר ישי: כרגע היא בבן-שמן, אנחנו נמצאים איתה בקשר.
עופר ישי: פגשנו אותה בשבת.
עופר ישי: אתמול היא היתה חולה והיה צריך להביא אותה הביתה.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר שנעשה לה עוול?
עופר ישי: אני חושב שהיה צריך להמשיך את זה עד גיל 18.
עופר ישי: בהקשר הזה רציתי להעלות בעיה – יש לפעמים ניגודי עניינים לכאורה בין הצד של טובת הילד לבין הצד של טובת האמא ומי שמטפל בה.
עופר ישי: לא תמיד הדברים מתואמים וזה יוצר בעיות מאוד קשות.
עופר ישי: לפי דעתי המערכת הסוציאלית של שני הצדדים צריכה למצוא את הדרך לייצג את זה.
עופר ישי: כמו כן בקשר למשפחות אומנה, צריך לשקול שכאנשים שמגדלים את הילד יום ולילה גם להם יהיה מה להגיד.
עופר ישי: לא מתייחסים בכלל ואז קורות טעויות.
עופר ישי: הילדה הזאת הידרדרה, וזה חבל, היא היתה יכולה לגמור את הלימודים עד גיל 18 ביציבות.
עופר ישי: היום זה כבר לא אותו דבר וצריך להילחם הרבה יותר קשה.
עופר ישי: הנושא הזה של חזרה למשפחה - בתור משפחה אומנת אני מחזק את מה שנאמר כאן.
עופר ישי: לפעמים יש לנו קשר עם ההורים הביולוגים וצריך גם לטפל בהם.
עופר ישי: כשהיה צריך לרשום את הילדה לבן-שמן היו לנו שיחות נפש עם האמא כדי שתסכים לחתום, כי בלעדיה זה לא עובד.
עופר ישי: זה גם נושא שהוא חלק מהמערכת, אי אפשר להתעלם ממנו.
עופר ישי: הילדה השנייה שקיבלנו לפני כ-7 שנים היא ילדה שסובלת מפיגור שכלי וממחלת נפש.
עופר ישי: היא היתה כמה שנים במחלקת הילדים באיתנים.
עופר ישי: היא התקדמה, ועכשיו היא לומדת בבית ספר בן-יהודה בחינוך מיוחד.
עופר ישי: היא ילדה מאוד חברותית וטובה.
עופר ישי: במסגרת "אור שלום" אנחנו מתכננים יחד עם העמותה את המשך החיים שלה, זאת אומרת שירות למפגר וכו'.
עופר ישי: צריך לתכנן את העתיד אחרי גיל 18.
עופר ישי: כרגע היא אצלנו עד סוף הלימודים שלה.
עופר ישי: הקשר עם ההורים שלה הוא תקין אבל מאוד נדיר.
עופר ישי: הם לא כל כך מתעניינים, פעם בכמה חודשים היא באה לבקר אותם.
עופר ישי: קיבלנו ילד שלישי מבית ילדים בית ברוריה, ילד שעבר המון סבל, אולי הילד שסבל יותר מכולם.
עופר ישי: היום הוא ילד מקסים שלומד בבית ספר רגיל, חברותי, ספורטאי.
עופר ישי: אנחנו האפוטרופסים שלו מבחינה משפטית ואנחנו מתחילים בתהליכי אימוץ.
עופר ישי: כשהוא הגיע הוא היה בן 9 והיום הוא בן 14.
עופר ישי: לפני כשנתיים הגיע אלינו ילד מבאר שבע והיום הוא בן 8.5, ילד מאוד קשה.
עופר ישי: כולם קשים בדרך שלהם.
עופר ישי: במהלך התקופה אצלנו היה צריך לאשפז אותו באיתנים לתקופה מסויימת ולאחר מכן במחלקת ילדים אקסטרנית.
עופר ישי: השנה הצלחנו להביא אותו לבית ספר של "אור שלום", שהוא בית ספר מצויין ומטפלים בו יפה מאוד.
עופר ישי: בסך הכל אנחנו מאוד מרוצים כרגע.
עופר ישי: הקשר עם ההורים בעייתי, גובל באיומים, בטלפונים, בשיחות מאוד קשות.
עופר ישי: צריך להתמודד וזה מאוד מקשה.
עופר ישי: בסך הכל יש לנו 9 ילדים, 4 באומנה ו-5 משלנו.
עופר ישי: אנחנו עובדים עם עמותת "אור שלום", יש לנו קשר איתם מההתחלה.
עופר ישי: אנחנו מאוד מרוצים מהעבודה עם העמותה.
עופר ישי: יש לנו עובדת סוציאלית שהיא צמודה אלינו בפגישות שבועיות וטלפונים.
עופר ישי: היא עובדת מצויינת בתנאים קשים.
עופר ישי: עיקר העבודה נופל על אשתי ואני מנסה לסייע.
עופר ישי: אין ספק שזה לא דבר קל, אבל יש בזה הרבה סיפוק.
עופר ישי: אני חושב שצריך לעודד את הנושא הזה מבחינת המודעות לעניין.
עופר ישי: מצד אחד אתה נותן את בית המשפחה שלך, עם כל הבעיות, עם הילדים הביולוגים, אבל בסופו של דבר זה מביא את האושר ואת התרומה.
עופר ישי: רציתי להתייחס לפיקוח על העמותות על ידי סיפור ספציפי שממנו אפשר להסיק מסקנות.
עופר ישי: קיבלנו ילד מבית ברוריה והיה טיפול מאוד מסודר, הפסיכולוג ליווה אותו למשך תקופה מסוימת.
עופר ישי: עד היום העובדים בבית הילדים והחונך שלו באים לבקר אותו בימי הולדת.
עופר ישי: לפני כשנה וחצי התעוררה בעיה ארגונית כשהעמותה שמנהלת את זה ושזכתה במכרז ביקשה לפטר את המנהלת.
עופר ישי: אני נכנסתי למאבק, ערכתי פעולות וכתבתי מכתבים.
עופר ישי: קרה פה משהו חריג מבחינת הפיקוח של משרד העבודה והרווחה שהגיע למסקנה שיש פה בעיה והפקיע את הטיפול המקצועי מהעמותה, ניהל את זה בעצמו באמצעות המפקחים לתקופת ביניים.
עופר ישי: זה מעשה די חריג אבל הוא עשה אותו.
עופר ישי: לאחר תקופת ביניים החליט להעביר את בית הילדים לויצ"ו.
עופר ישי: פה אנחנו תקועים עם עמותה שקיבלה תרומות לבית, תרומות מהאפוטרופוס הכללי, תרומות מקרן ירושלים.
עופר ישי: היא רכשה את הבית ורשמה את זה על שמה.
עופר ישי: נוצר מצב שרוצים למצוא פתרון לילדים ולסגל העובדים ואי אפשר.
עופר ישי: הם אומרים: אתם רוצים - בבקשה, תשלמו לנו שכירות.
עופר ישי: אני רוצה לציין את מר מוטי וינטר מהשירות למען הילד והנוער במשרד העבודה והרווחה שמוביל את הנושא בצורה הכי טובה שאפשר, עם אחריות ומנהיגות.
עופר ישי: הוא עושה אולי דברים חריגים אבל הוא באמת רואה את טובת הילדים, וכך גם המפקחים וגורמים נוספים במשרד העבודה והרווחה.
עופר ישי: אני מדבר כל יום עם אֵם הבית ועם הילדים, יש שם 15 ילדים במצוקה קשה.
עופר ישי: אני מבקש שהוועדה תתערב בעניין הזה.
עופר ישי: אני מציע שתיעשה פנייה מסודרת למר מוטי וינטר, שבקיא בעניין, ותנסו לעזור.
עופר ישי: זה מצב של בכי.
תמר גוז'נסקי: מי דורש את שכר הדירה?
עופר ישי: העמותה שנקראת "בית לכל ילד".
עופר ישי: הם מוכנים אפילו שהילדים ייצאו, שיעברו לויצ"ו, להוציא אותם מהבית אבל שיקבלו את דמי השכירות שלהם.
עופר ישי: אני חושב שיש פה בעיה רצינית.
עופר ישי: הם רשמו את הבית על שמם על אף שמי שנתן אותו זה קרן ירושלים.
עופר ישי: קרן ירושלים משחקת תפקיד מאוד חיובי בעניין הזה ומנסה לעזור.
עופר ישי: מנסים לעשות הסכם שיאפשר למצוא פתרון מיידי.
עופר ישי: מה שראיתי בשנה וחצי האחרונות, גם כמשפחה אומנת, שיש הרבה יתרונות בעמותות.
עופר ישי: כמשפחה אומנת אני בקשר עם העירייה ועם העמותה, ואני רואה את ההבדל.
עופר ישי: גברת שרה פריד מהעירייה עושה כמיטב יכולתה אך יש לה הרבה מגבלות.
עופר ישי: היא מתקשרת, יודעת מה קורה ואנחנו בקשר איתה.
עופר ישי: זה לא אותו דבר כשיש עמותה, כשיש עובדת סוציאלית.
עופר ישי: העמותה עושה גם פעילויות נוספות.
עופר ישי: בקיץ לקחו את כל משפחות האומנה לרמות, לשלושה ימים מתרומות שקיבלו והיו טיולים.
עופר ישי: אנחנו לא רק משפחה בודדת, אנחנו חלק ממשפחת משפחות אומנה וזה מאוד חשוב.
עופר ישי: בנושא התמיכה - בארצות-הברית קיים מה שנקרא support groupוהוא מאוד מקובל.
עופר ישי: היה כנס בארצות-הברית ואשתי השתתפה בו.
עופר ישי: החלטנו לעשות דבר כזה גם לעצמנו ונדמה לנו שזה מאוד חשוב.
עופר ישי: בנושא הארגוני – אולי צריך לעשות הבחנה בין הצד הארגוני אדמיניסטרטיבי לבין הצד המקצועי.
עופר ישי: מה קורה פה?
עופר ישי: אֵם הבית עובדת במקום כבר 17 שנים אבל עשו מכרז ואיזה עמותה מנהלת אותה.
עופר ישי: עמותה יכולה להיות טובה או לא טובה.
עופר ישי: אם העמותה הולכת, מה קורה עם הצוות?
עופר ישי: רוצים שהעובדים יישארו רק שיש בעיה בארגון.
עופר ישי: אני מציע שתבדקו את זה.
עופר ישי: יש לכם צוות מקצועי שיכול לבדוק את זה.
עופר ישי: אולי צריך לחשוב על רשות ממלכתית לשלום הילד או לטובת הילד שתתעסק בצד הארגוני אדמיניסטרטיבי - יש גם יתרון לגודל והיא תוכל לרכוש דברים ולעשות דברים כרשות.
עופר ישי: מצד שני, בהחלט יכול להיות שהגישה למשפחות תהיה בידי העמותות כי חייבים את החום והחמימות ואת המגע האישי.
עופר ישי: אני מציע לבחון את זה בצורה מסודרת.
עופר ישי: אשמח להעביר את כל החומר.
עופר ישי: לגבי רמת הפיקוח על העמותות, הייתי מציע שני דברים: א) ועד מנהל.
עופר ישי: מאוד חשוב לדעת מי הוא הוועד המנהל, איך הוא פועל, האם הוא באמת פועל כמו שצריך ונקי מאינטרסים אישיים כאלה ואחרים.
עופר ישי: כשיש ועד מנהל טוב הוא מורכב מאנשים ברמה הראשונה ואפשר לבדוק את זה.
עופר ישי: ב) מערך ביקורת פנים.
עופר ישי: לוודא שיש בכל עמותה כזאת מערך ביקורת פנים רשמי כי הרי מדובר בילדים, מדובר בכספים.
תמר גוז'נסקי: את זה החוק מחייב.
תמר גוז'נסקי: תודה רבה לך אדוני.
טלי גל: אני רוצה לומר כמה מלים כנציגת ועדת סביונה רוט-לוי לגבי התקדמות הוועדה, לגבי הנושא של השמה חוץ-ביתית.
טלי גל: הוועדה נמצאת בתהליכי סיום ובדצמבר תהיה מליאה של הוועדה שבה יוגש נוסח הצעת חוק לאישור חברי הוועדה.
טלי גל: אני מניחה שאחרי זה תהיה קצת עבודה, אבל בהחלט בחודשים הקרובים כבר יונח נוסח של הצעת חוק השמה חוץ-ביתית, לרבות פרק גדול על אומנה.
טלי גל: דרך אגב, עלה פה נושא של ילדים אחרי גיל 18.
טלי גל: זה דבר שבהחלט בא לידי ביטוי בדיוני הוועדה וזכה להתייחסות רצינית.
טלי גל: בוועדת סביונה רוט-לוי לא היתה התייחסות לשאלה האם השירותים מופעלים על-ידי עמותות או על ידי המשרד, אבל כן נדון הנושא של הפיקוח והתוצאה.
טלי גל: כלומר, כל ילד זכאי לקבל כך וכך לרבות מַנְחה, לרבות הנחייה של המנחים וכו', ואין זה משנה על ידי מי.
טלי גל: הפוקוס הוא על פיקוח ועל איכות של שירותים ולא משנה מי נותן אותם.
טלי גל: כנציגת המועצה לשלום הילד אני רוצה לדבר על משהו אחד שמטריד אותנו, וזה עלה בהקשר למקרה שטיפלנו בו לא מזמן שהיה מאוד דרמטי.
טלי גל: אני רוצה לדבר על המשולש שנוצר בין הפיקוח של המדינה, בין העמותות ובין הרשויות המקומיות, כלומר הלשכה לשירותים חברתיים.
טלי גל: נוצר משולש שהוא יותר מורכב ממה שהיה קודם.
טלי גל: קודם זה היה קו - הרשויות מול אומנה, אך כמה דברים השתנו.
טלי גל: דבר אחד זה הקשר בין האומנה לבין הרשויות המקומיות, שקצת נרמז פה, ציינו קשיים כלכליים, אבל אני רואה לא רק קשיים כלכלים.
טלי גל: הדבר שני הוא רמת הפיקוח הארצית של המשרד על האומנה.
טלי גל: אציג פה דוגמה מאוד קשה לפי דעתי על ילד באיזור המרכז שהיה במשך 8 או 8.5 שנים במשפחה אומנת.
טלי גל: מי שפנה אלינו היה לנ"י.
טלי גל: אנחנו עבדנו מול ההדרכה של לנ"י וגם מול המשפחה האומנת.
טלי גל: בגיל 8.5 האב פתאום החליט שהוא רוצה לקחת את הילד חזרה אליו.
טלי גל: לשכת הרווחה שמכירה את האב - כבר נרמז פה שהעובדים הסוציאליים מייצגים את המשפחה הביולוגית כי הם מכירים אותה ואילו הילד נשלח למקום אחר.
טלי גל: הם לא מכירים את הילד ולא מכירים את המשפחה האומנת - והם החליטו שהילד צריך לחזור לאב אחרי הרבה מאוד שנים.
טלי גל: הדבר נעשה, בניגוד למה שהוחלט, באופן פתאומי, כי לא היו להם מספיק עילות ללכת נגדו לבית משפט.
טלי גל: עד אז זה היה בהסכמת האב.
טלי גל: כשהילד הגיע לגיל 8.5 הוא ביטל את ההסכמה שלו.
טלי גל: זה אגב, מתקשר לשביתה של פקידי הסעד.
טלי גל: אז קרה משהו פתאומי, האב לקח את הילד לכאורה לאבחון ולא החזיר אותו למשפחה האומנת.
טלי גל: למשפחה האומנת אין שום מעמד.
טלי גל: מנחת האומנה אמרה שהם ניסו והיתה ועדת החלטה.
טלי גל: לנו אמרו שלא היה להם שום יכולת להשפיע שם.
טלי גל: היה ברור מראש מה קורה והכל נסגר בין העמותה לבין הרשות המקומית.
טלי גל: הוחלט שהילד כבר אצל האב אז בסדר שהוא ישאר אצלו.
טלי גל: המשפחה האומנת והעמותה, בהנחיה ובסיוע שלנו, פנו לבית משפט.
טלי גל: לשמחתנו השופטת הבינה מייד שקרה פה משהו מאוד חמור.
טלי גל: באופן מאוד מהיר היא מינתה אותנו כאפוטרופוס, ומה שיותר חשוב, קבעה שהילד יחזור למשפחה האומנת.
טלי גל: נקבע שתהיה החזרה מדורגת, שייקבע באופן מדורג מה יקרה אחר-כך, אבל שהילד יחזור למשפחה האומנת באופן מיידי.
טלי גל: אנחנו נתקלנו בזרות מסוימת בין לשכת הרווחה וועדת ההחלטה לבין שירותי האומנה.
טלי גל: אני לא יודעת אם זה חוסר אמון, או חוסר היכרות, או חוסר מעמד.
טלי גל: אני לא יודעת מה זה היה.
טלי גל: אבל עובדה שאחרי שילד היה כל כך הרבה שנים באומנה, והוציאו אותו באופן פתאומי - זה אושר, ולשרותי האומנה ולעמותה לא היתה יכולת לשנות את זה.
טלי גל: זה ממש זועק לשמים.
טלי גל: דבר שני זה הפיקוח.
טלי גל: הייתי בקשר עם גברת שלווה ליבוביץ' ועם הפיקוח והם אמרו לנו, וזה הפתיע מאוד, שאין להם יכולת להתערב פה, וגם זה דבר שהשתנה.
טלי גל: אני מרגישה שהיו פה שני דברים שהשתנו.
טלי גל: מכיוון שזו עמותה פרטית, בניגוד למנחת אומנה - למרות שגם אז היו קשיים ---
ספה טמיץ: למנחי אומנה לא היה שום מעמד והם לא היו פותחים את הפה.
ספה טמיץ: זה היה קשה יותר.
עליזה עופר: זה חלק מהפרטה.
עליזה עופר: בהפרטה יש מספר היבטים.
עליזה עופר: כל האנשים צריכים להבין שזאת הפרטה, לא רק העמותות.
טלי גל: אני רוצה לסיים בשני דברים שנראים לי בעייתיים.
טלי גל: ראשית, הקשר בין מנחי אומנה לבין ועדת החלטה.
טלי גל: נכון מה שנאמר פה, שגם קודם היתה בעיה, אבל לדעתי עכשיו זה יותר קשה.
טלי גל: שנית, הפיקוח.
טלי גל: ההתרשמות שלי היא שבעבר היתה מעורבות יותר גדולה מהפיקוח הארצי על מנחי אומנה של הלשכות המקומיות שהיו שייכים למשרד.
טלי גל: עדיין לא קיבלנו תשובה ואנחנו לא יודעים האם נוכל להתערב.
דורי ריבקין-רוזנב: האומנה היא גם שירות למשפחות של הילדים.
דורי ריבקין-רוזנב: שמענו כמה דוגמאות, ואני רוצה לדעת איך ההפרטה השפיעה על כל המדיניות של החזרת הילדים הביתה, או שיקום המשפחה.
תמר גוז'נסקי: אם היא השפיעה.
דורי ריבקין-רוזנב: אם היא השפיעה.
דורי ריבקין-רוזנב: אולי היא השפיעה לרעה בעצם.
שלווה ליבוביץ': אני רוצה להבהיר ששירותי אומנה זה למעשה ספק שירות.
שלווה ליבוביץ': מי שיש לו אחריות על הילד זה לשכת המוצא ושם גם מתקיימות ההחלטות.
שלווה ליבוביץ': הם אמורים לקבוע נזקקות, לפנות אלינו ולבקש לקבל שירות.
שלווה ליבוביץ': אנחנו צריכים לתת את השירות הטוב ביותר שאנחנו מסוגלים לתת.
שלווה ליבוביץ': נכון שבמקרה הזה הסמכות היא בידי הרשות המקומית.
שלווה ליבוביץ': על אף שלא הסכמתי למהלך שקרה בבני ברק, אנחנו צריכים להבין שהילד שייך להם.
שלווה ליבוביץ': ועדות ההחלטה הן אלה שקובעות.
שלווה ליבוביץ': אנחנו משתתפים בוועדה, מעלים את עמדותינו אבל ההחלטה היא בסיכומו של דבר שלהם, ואנחנו צריכים לדעת לקבל את זה לטוב ולרע.
שלווה ליבוביץ': מה שלנ"י עשתה פה, אני רואה בזה את אחד היתרונות של ההפרטה שלא היה יכול להיות קודם.
שלווה ליבוביץ': הגוף היה מספיק חזק לבוא ולומר: נדמה לי שפה התקבלה החלטה שלא לטובת הילד, והם פנו למועצה לשלום הילד לקבל עזרה.
שלווה ליבוביץ': אני רואה בזה תהליך חיובי מאוד.
שלווה ליבוביץ': אני מקווה שגם בחוק האומנה הנושא של מעמד משפחות אומנה בתוך ועדת החלטה יוסדר וכך גם בבית המשפט, כי נכון להיום אין לנו שום מעמד, נקודה.
שלווה ליבוביץ': אנחנו יכולים לחשוב דבר, ופקיד סעד יכול לחשוב דבר, והוא אומר את מה שהוא חושב ומביא את עניינו לבית המשפט אך דעתנו לא נשמעת.
שלווה ליבוביץ': זה דבר שהיה בעבר ונמשך עד היום אלא שהיום, דווקא בגלל שמדובר בגוף, כנראה שיש יותר כוח לעשות דברים.
שלווה ליבוביץ': אז אולי לרשויות יותר קשה, ואולי הן לא כל כך אוהבות את זה, אבל הרבה יותר קל לעבוד מול מנחת אומנה שיושבת בשקט ברבע משרה ומתנדנדת על הכיסא.
שלווה ליבוביץ': המבנה במדינת ישראל שונה ממה שקורה בעולם, לפחות בארצות הברית ובמערב אירופה, שם מי שמטפל בילדים באומנה מטפל גם בהורים הביולוגיים.
שלווה ליבוביץ': במדינת ישראל זה לא כך: מי שממשיך לטפל בהורים הביולוגים זאת לשכת המוצא והעובדים הסוציאליים הכוללניים.
שלווה ליבוביץ': האומנה עוסקת בליווי של המשפחה האומנת, במעקב אחר מצבו של הילד ובקשר בין הילד להוריו הביולוגים אך לא בשיקום ובטיפול של ההורים הביולוגים.
שלווה ליבוביץ': כך זה היה וכך נשאר נכון להיום למרות שיש לנו פרוייקט שנקרא אשכול אומנה שמפעילה אותו ד"ר עתליה ....
שלווה ליבוביץ': שהוא פרוייקט נסיוני שבו האומנה לוקחת אחריות גם על ההורים הביולוגים.
שלווה ליבוביץ': שם מדובר על אומנה בתוך הקהילה לטווח קצר שמלווים גם אחרי חזרה הביתה.
שלווה ליבוביץ': הפרוייקט בינתיים בניסיון ואנחנו מנסים ללמוד ממנו.
שלווה ליבוביץ': בעיקרון לא קרה כלום.
שלווה ליבוביץ': מה שכן, זה נכון שהיום אחד הדברים שאנחנו צריכים ללמוד זה איך אנחנו יוצרים דרכי עבודה עם המחלקות לשירותים חברתיים.
שלווה ליבוביץ': אחד הדברים שהתפתח היום זה צוות מוביל אומנה, צוות שמעורבים בו גם עמותות, גם אנשי אקדמיה, גם הפיקוח.
שלווה ליבוביץ': יושבים פעם בחודשיים-שלושה חודשים ודנים על כל מיני נושאים.
שלווה ליבוביץ': אחד הנושאים שאנחנו מדברים עליהם היום, איך אנחנו יוצרים יותר שקיפות של האומנה מול המחלקות לשירותים חברתיים.
שלווה ליבוביץ': אחד הרעיונות שעלה, ואני מחפשת לזה היום מימון, הוא שיעשו עבודה קבוצתית משותפת, מנחה אומנה עם עובדת במחלקה לשירותים חברתיים.
שלווה ליבוביץ': אם עם ההורים הביולוגיים, אם עם הילדים באומנה.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שדרך כזאת של עבודה יכולה להביא לשפה משותפת.
תמר גוז'נסקי: את מספרת על זרות, שאחד לא יודע מה השני עושה.
שלווה ליבוביץ': נכון, אבל גם כשהילד יוצא לפנימייה יש ניתוק.
שלווה ליבוביץ': אנחנו בהחלט רוצים להיות אקטיביים, להשקיע ולשנות את זה.
שלווה ליבוביץ': אני יודעת שגם גברת נורית גרינבלד וגם גברת ענת דונוביץ משקיעות המון שעות בביקורים במחלקה כדי לספר.
שלווה ליבוביץ': אני חושבת שזה צריך להיות מגע שבו הן לא רק יספרו אלא גם יחוו חוויה מקצועית ביחד.
שלווה ליבוביץ': ולכן אנחנו מדברים על העבודה הקבוצתית המשותפת, שאם נצליח להביא אותה אני חושבת שנביא לשיפור.
תמר גוז'נסקי: הסיכומים שהובאו לשולחן הזה מלמדים על כך שהניסיון, לפחות ברובו, הניב תוצאות חיוביות, למרות בעיות שהתעוררו.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהמשרד ילמד לקח מן הניסיון של האומנה בדרום ויידע בעתיד מהן הדרישות וכיצד הן צריכות להיעשות.
תמר גוז'נסקי: אני מעריכה שיש בעיה של קליטה ויכולת למצוא משפחות.
תמר גוז'נסקי: שתי המשפחות שהיו פה הן כמובן משפחות שראויות לכל ההערכה והברכה אבל זה עדיין לא נפוץ.
תמר גוז'נסקי: אם יש היום כ-1300 משפחות אומנה - זה עדיין לא תופעה נפוצה.
תמר גוז'נסקי: אולי אחד הדברים שצריך לעשות הוא להביא את הנסיון הזה לידיעת הציבור.
תמר גוז'נסקי: חלק גדול מהציבור לא יודע מה זה אומר ומה זה מחייב, והניסיון הוא חשוב.
תמר גוז'נסקי: נראה לי שצריך לקחת אנשים כמוכם שיופיעו במקומות שונים ויספרו על הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים שהילדים יישארו במשפחותיהם עם הוריהם הביולוגיים ושהכל יהיה טוב, אבל אם החלופה היא משפחה אומנה או פנימייה אז באופן ברור עדיפה משפחה.
תמר גוז'נסקי: אחד הנושאים שהועלו פה הוא עניין נוהל החזרה למשפחה.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת אם החוק מטפל בזה אבל לדעתי הוא לא צריך להיות בחוק דווקא אלא יכול להיות בתקנות.
תמר גוז'נסקי: גם כאשר הילד יצא מהבית שלא לפי צו שופט אלא בהסכמת ההורים, גם אז צריך להיות איזה שהוא נוהל החזרה למשפחה הביולוגית.
תמר גוז'נסקי: כאשר ההורה הביולוגי אומר שהוא רוצה את הילד בחזרה, הנוהל צריך לקבוע מה יש לבדוק ואילו אישורים הוא צריך להביא.
תמר גוז'נסקי: זה לא יכול להיות תלוי ברצון הקפריזי של ההורה.
תמר גוז'נסקי: אחרת, כל בוקר הורה כזה יכול לקום במצב רוח מסויים ולקחת את הילד ולטלטל אותו.
תמר גוז'נסקי: הילד בן ה-8.5 עבר טראומה, ופתאום הוא כאן ופתאום הוא שם, פתאום לקחו אותו.
תמר גוז'נסקי: הוא צריך להיקרע בין נאמנויות, בין נאמנות לאב הביולוגי, שהוא לא יודע בדיוק מאיפה הוא נחת עליו, לבין נאמנות למשפחה האומנת, שבא הוא ראה את המשפחה שלו כי הוא גדל שם מאז שהוא נולד.
תמר גוז'נסקי: גברת שלווה ליבוביץ', נוהל כזה אתם יכולים לעשות.
תמר גוז'נסקי: לא צריך חוק בשביל זה, אבל צריך לקבוע איזה שהוא נוהל שמחייב לקבל אישורים ממי שצריך.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם מעמד העמותה וגם מעמד המשפחה האומנת בוועדות ההחלטה צריך להיות מוסדר.
תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שהמשפחה או העמותה יכולים להיות המחליטים או המכריעים, לא זאת הכוונה, אבל הם לפחות רואים את המשפחה הביולוגית בעיניים של הילד.
תמר גוז'נסקי: אפשר לראות את המשפחה בעיניים של המבוגרים ואפשר לראות אותה בעיניים של הילד, זה לא אותו דבר.
תמר גוז'נסקי: הסיפורים ששמענו פה על ילדים שלא רוצים ללכת אפילו לביקור אצל ההורים, אולי זו בעיה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שצריך לשמור על קשר, צריך לעודד קשרים עם המשפחה הביולוגית.