GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שוש צימרמן: זה הרישום שאנחנו מנהלים לתוך המערכת.
שוש צימרמן: אני אף פעם לא יודעת אם מעט פניות להיוועצות או יותר פניות להיוועצות זה סימן טוב או סימן רע.
רינה יצחקי: יש לך הערכה כמה לא פונים?
שוש צימרמן: יש לי נתונים מארבע השנים האחרונות.
שוש צימרמן: זה התחיל ב-186 פניות להיוועצות לפני ארבע שנים ו-323 בפעם האחרונה.
רן כהן: פניה להיוועצות מקבילה לפניה על תקיפה?
שוש צימרמן: אני מדברת על פניה להיוועצות בתוך מערכת החינוך מאנשי המקצוע.
רן כהן: אבל זה בעקבות תקיפה?
שוש צימרמן: תקיפה היא מילה מאוד חמורה.
שוש צימרמן: גם כשמדברים על התנהגות חריגה של ילד בגן יש עליה פניה להיוועצות.
שוש צימרמן: חלק גדול מהפגיעות הן לא תקיפה אלא במניפולציה ושכנוע, בכאילו הסכמה.
שוש צימרמן: אז המילה "תקיפה" לא תמיד מתאימה לתאר מצב שהייתה שם התנהגות מינית חריגה ומישהו נפגע.
רן כהן: באיזה שלב אתם מחליטים להעביר תלונה כזאת למשטרה?
שוש צימרמן: יש לנו נהלים מאוד ברורים כיצד לנהוג בחשיפה של מקרים של פגיעה מינית.
שוש צימרמן: בעיקרון, יש חובת דיווח על כל התנהגות לפקיד סעד או למשטרה על כל חשיפה של התנהגות מינית פוגעת בתוך מערכת החינוך לפי חוק העונשין (תיקון מס' 26).
שוש צימרמן: אם מדובר בילד מתחת לגיל 12 תהיה פניה לפקיד הסעד, וזה לא בהכרח מגיע למשטרה.
שוש צימרמן: בעיקרון, הנהלים שלנו מאוד ברורים, הם יצאו בשנת 2000.
שוש צימרמן: אחרי הוצאת הנהלים היה גל של יותר חשיפה, יותר מודעות ושינוי במערך ההתערבות הטיפולית בתוך בית הספר.
שוש צימרמן: אני רואה בזה איזה צעד קדימה, כי יכול להיות שזה אומר שהידע להתערבות הטיפולית בתוך בית הספר קיים.
שוש צימרמן: הנהלים שלנו, מעבר לזה שהם אומרים לטפל בנפגע ובפוגע ולהפסיק את הפגיעה, הם מדברים על התערבות בתוך המערכת.
שוש צימרמן: לכל פגיעה כזאת יש עדים, וצריך להעביר מסרים לתלמידים, צריך לעבוד עם המורים על איך לעבוד עם התלמידים, והרבה פעמים אנחנו גם עובדים עם מורים, כי זה עושה גלים בקהילה.
שוש צימרמן: ההורים מבוהלים, וגם הם צריכים מענה והם צריכים להיות שותפים למה שנעשה בתוך בית הספר.
רן כהן: יש דרכי התנהלות עם הילדים הפוגעים מינית בתוך בית הספר?
רן כהן: עד מה זה מגיע, עד הרחקה?
שוש צימרמן: במדיניות שלנו יש פרק שמדבר על התמודדות עם הפוגע, החל מהעברת מסר מאוד ברור שזאת התנהגות לא מקובלת, אפשרות להשעיה – כשהמקרה הוא קשה צריך לתת פסק זמן לבית הספר להתארגן, אז יש אפשרות להשעות עד שבוע ימים.
שוש צימרמן: החזרה של הפוגע לבית הספר אחר כך תלויה בכל מיני גורמים.
שוש צימרמן: יש גם אפשרות להעברה חינוכית לבית ספר אחר.
רן כהן: עם ליווי של טיפול?
שוש צימרמן: העניין הטיפולי בפוגע, במיוחד אם הוא מתחת לגיל 12, חסר במדינת ישראל.
שוש צימרמן: הייתה ועדה, הגשנו מסמך מקיף עם רעיון לפתרון כולל של הבעיה.
שוש צימרמן: הנושא הזה לא מכוסה.
שוש צימרמן: לגבי ילדים מעל גיל 12 המצב יותר טוב, אבל אם לא נפתח תיק וזאת לא ממש עבירה קשה אני מניחה שאנחנו נופלים בין הכיסאות, לא ממש מקבלים טיפול.
שוש צימרמן: בני נוער יותר בוגרים, שעושים עבירות יותר קשות, מטופלים בשירות מבחן לנוער.
רן כהן: מה אתם רוצים לעשות עם ילדים מתחת לגיל 12 שתוקפים מינית?
שוש צימרמן: הרעיון שלנו היה לבנות איזושהי מסגרת בין-משרדית, דומה למסגרת שיש לנו בטיפול בקורבנות, שמשותפת למשרדי הבריאות, החינוך, הרווחה ועמותת אשלים, כשהניהול שלה יהיה במחלקת ילד ונוער במשרד הרווחה.
שוש צימרמן: היא תיעזר בעמותות הקיימות בארץ, שכבר עושות עבודה טיפולית, אבל הן נותנות מענה מאוד חלקי.
שוש צימרמן: היא תנהל פרישה ארצית של זה, הכשרה, ניהול ידע.
שוש צימרמן: יש לנו הערכת תקציבית לכל המהלך הזה, שזה כ-27 מיליון שקלים, כשאנחנו מעריכים שיהיו 700 ילדים מטופלים בשנה.
שוש צימרמן: זה נראה לנו נכון, מרים ואני והחברים שלנו במשרד הבריאות דופקים על כל דלת אפשרית כי זאת לקונה של המדינה, שלא נותנת מענה טיפולי לאוכלוסייה של ילדים מתחת לגיל 12.
שוש צימרמן: צריך למצוא סידור אחר.
שוש צימרמן: זה לגבי הילדים הפוגעים.
שוש צימרמן: עיקר המנדט שלנו, כמשרד החינוך, הוא תוכניות מניעה והתערבויות טיפוליות בתוך בית הספר.
שוש צימרמן: במסגרת תוכניות המניעה אנחנו כל הזמן מפתחים עוד כיוונים, גם כדי להגיע לאוכלוסיית המורים ולהכשיר אותה לזהות ילדים שנפגעו, להיות מסוגלים לדבר עם ילדים על הנושאים האלה, כי לא מספיק מדברים על ההתנהגויות המיניות של הילדים, על הגבולות, על הנורמות.
שוש צימרמן: זה נושא שצריך לעבוד עליו כל הזמן, ואנחנו מפתחים כל הזמן תוכניות חדשות ודרכים חדשות להגיע.
שוש צימרמן: אין גבול לזה, המורים כל הזמן מתחלפים, וצריך לעשות.
רן כהן: העניין הוא שאנחנו נמצאים עדיין בחסר גדול בטיפול אמיתי לעניין הזה.
שוש צימרמן: אני מדברת כרגע על תוכניות חינוכיות.
שוש צימרמן: לגבי טיפול – יש חסר בטיפול.
שוש צימרמן: המנדט של הפסיכולוגים החינוכיים הוא לא במתן פסיכותרפיה הוא בהתערבויות טיפוליות בקורבנות.
שוש צימרמן: הכשרנו 400 פסיכולוגים לנושא הזה, שזה מספר אנשים לא מבוטל, עם ידע לטפל.
שוש צימרמן: אבל מה שאנחנו לוקחים על עצמנו זה התערבויות קצרות טווח, ממוקדות בתלמידים שהבעיה שלהם מאובחנת כיותר קלה במירכאות.
רן כהן: במידה מסוימת זה טיפול מונע.
שוש צימרמן: זה לא טיפול מונע, זה כבר טיפול בילדים שכבר עברו עבירות.
רן כהן: גברת פבר, תוכלי לומר לנו איך נראה מבחינת המחלקה שלך במשרד הרווחה?
מרים פבר: כל דיווח על פגיעה בקטין, בין כקרבן ובין כפוגע, מגיע לפקיד סעד או למשטרה.
מרים פבר: כשהמשטרה מקבלת את הדיווח היא חייבת לשתף פקיד סעד לפני שהיא פועלת, כך שאנחנו בנישואים קתוליים, לא יכולים לזוז אחד בלי השני.
רן כהן: בכל גיל?
מרים פבר: עד גיל 18.
מרים פבר: כשמדובר על קורבנות זה פשוט, שירות המבחן מעורב.
מרים פבר: אבל כשמדברים על פוגעים עד גיל 18 אז ילד מעל גיל 12 זה הולך למשטרה ואחר כך לשירות המבחן.
מרים פבר: פקיד סעד שמקבל דיווח חייב לדווח למשטרה, אלא אם כן הוא מקבל אישור מוועדת פטור לא לדווח למשטרה.
מרים פבר: פקיד סעד חייב לבדוק מה התוכנית הנכונה בכל פניה אליו, האם לפנות למשטרה או לבקש ועדת פטור.
מרים פבר: יש סדרת הנחיות מתי הולכים לכאן ומתי לכאן.
רן כהן: כל פקידי הסעד מדווחים אלייך?
מרים פבר: לא אליי.
מרים פבר: פקידי סעד ברשות המקומית מקבלים את הדיווחים ופועלים לפיהם.
דבורה הורוביץ: בתנאי שזה עונה על ההגדרה של חוק חובת דיווח.
מרים פבר: מדברים היום על פגיעות מיניות, רוב הפגיעות המיניות הן בחובת הדיווח.
מרים פבר: בכל פגיעה על ידי אחראי יש חובת דיווח, ובכל פגיעה בתוך מסגרות חינוך וטיפול יש חובת דיווח.
מרים פבר: נותרות פגיעות מיניות שאין עליהן חובת דיווח, שזה יכול להיות בשכונה למשל, ולא במסגרת חינוך וטיפול.
מרים פבר: הם יכולים להגיע בסופו של דבר לשירותי הרווחה לטיפול, אבל אין עליהם חובת דיווח ראשונית.
מרים פבר: פקיד הסעד צריך לעשות את ההערכה כדי לדעת לאיזה מסלול הוא פונה, ולפעול לפיו.
מרים פבר: לגבי ילדים פוגעים מתחת לגיל 12, החוק לא פטר מחובת דיווח למרות שאי אפשר להעמיד אותו לדין פלילי.
מרים פבר: אם כך, על איזו עבירה מדברים כשהוא לא עבריין?
מרים פבר: ובכל זאת, החוק כמו שהוא כתוב היום, לא פטר מחובת דיווח.
מרים פבר: הוצאנו הנחיות לפקידי סעד איך להשתמש בזה, כי הרי אם אנחנו מדווחים למשטרה היא לא תעמיד לדין אלא תחזיר אלינו.
מרים פבר: היא תחזיר אלינו גם לפי הסעיף בחוק הנוער שאומר שקטין שעבר עבירה ולא הועמד לפלילי אפשר להפנות לפקיד סעד.
מרים פבר: לא חייבים, לא על כל שטות מפנים, אבל דברים רציניים, שכשילד הופך לילד בסיכון מפנים לפקיד סעד.
מרים פבר: למדנו לעשות בזה שימש מושכל.
מרים פבר: חלק מהילדים מתחת לגיל 12 שהפכו לפוגעים הם ילדים שהיו קורבנות.
מרים פבר: לכן, כל סבירות כלשהי שילד פוגע מתחת לגיל 12 שיכול להיות שהוא היה קורבן מצדיקה לפנות למשטרה ולבקש שיפנו לחקירה ילדים, כדי שנדע מה קרה.
מרים פבר: לפעמים אנחנו יודעים, לפעמים זה יוצא מהר.
מרים פבר: לא כל הילדים הפוגעים מינית מתחת לגיל 12 עברו פגיעה, יש לזה רקע גם פסיכיאטרי, יש לזה רקע של חסך רגשי עמוק.
רן כהן: השאלה היא באיזו מידה משתמשים בטיעון הזה כדי לנסות להצדיק הקלה על המצפון או על חומרת הטיפול במידה שילד טוען שהוא עצמו היה קורבן לפגיעה מינית.
מרים פבר: ואם הוא ילד עם בעיות אורגניות – זאת גם סיבה להקלה.
מרים פבר: ילד מתחת לגיל 12 שהוא פוגע מינית זה אומר ששיש בעיה, לא משנה מה היא.
מרים פבר: הוא דורש טיפול ולא משנה מה המקור לזה.
מרים פבר: אנחנו מבחינים בצורת ההתייחסות שלנו.
מרים פבר: אם אנחנו יודעים את הרקע להיותו פוגע מינית ולא נראה שהוא היה קורבן, המשפחה משתפת פעולה ואין לנו שום אינדיקציות לזה - נלך לוועדת פטור.
מרים פבר: יש לנו היום הצעה לתיקון, כי זה גוזל הרבה זמן מפקידי הסעד ומוועדות הפטור, לדון בילדים מחת לגיל 12.
מרים פבר: הצעה לפטור מחובת דיווח שאין לה משמעות.
מרים פבר: אבל כן נשתמש בזה, וגם בהצעת תיקון החוק, אנחנו מנסים לשמר את החלק הזה, שנפנה למשטרה כדי שתתאפשר חקירה, לפעמים חשוב לדעת מה היה.
מרים פבר: הקמנו מרכז הגנה בירושלים, שמאגם כל הטיפול בדיווחים של קורבנות פגיעה מינית ושל פוגעים מינית.
מרים פבר: המרכז מאפשר לעשות הכל באותו מקום, גם פקיד סעד מקבל ובודק את הבדיקה הראשונית שלו, יש חוקר ילדים במקום, שוטר נמצא במקום ומקבל את הדיווח, אם מחליטים על חקירה יש חוקר במקום ויחד עם נציג הפרקליטות סוגרים עד כמה שאפשר את החלק הפלילי, כדי שזה לא ייקח הרבה זמן.
מרים פבר: אם צריך, גם לוקחים לבדיקה של רופא, מביאים ילד לבדיקה ל"הדסה".
מרים פבר: בעתיד הקרוב ייפתח מוקד כזה בתל השומר.
מרים פבר: הוא מקצר הליכים, מונע עינוי דין, ואנחנו גם מקווים שיזרז את ההליכים המשפטיים.
מרים פבר: זאת הפרוצדורה, אבל אחרי זה בא החלק הטיפולי.
הילה קרנר סולימן: הערכתי את העובדה ששוש פתחה ואמרה שתמיד יש מה להוסיף.
הילה קרנר סולימן: אני חושבת שאין מחלוקת לגבי המענים שפקידי סעד ואנשי משרד החינוך נותנים לילדים שהם קורבנות פגיעה מינית וגם לילדים תוקפים, כאשר המקרים האלה מגיעים לטיפול.
הילה קרנר סולימן: אבל אני חושבת שעקב אכילס מרכזי בסוגיה הזאת זה בין האנשים שמוסמכים, יודעים לטפל ולזהות ובין הכמות האמיתית של הפגיעות המיניות בשטח.
הילה קרנר סולימן: כדי לסבר את האוזן, בעמוד 4 של המסמך שנמצא בפנינו יש נתונים משנת 2004.
הילה קרנר סולימן: יש לנו נתונים משנת 2005, לקווי החירום שלנו הגיעו 3,274 פניות חדשות של קטינים שעברו פגיעה מינית.
הילה קרנר סולימן: 15% מתוכם עברו פגיעה מינית על ידי קטינים אחרים.
הילה קרנר סולימן: יש גידול של 14% בפניות על גילוי עריות, שזאת הפגיעה שהכי קשה לדווח עליה.
הילה קרנר סולימן: בדרך כלל, או שהילדים חושפים את הפגיעה בלי מודעות, כי גם כך האשמה היא חלק קוהרנטי לפגיעה והאחריות של פירוק המשפחה היא גדולה מידי, ולכן דווקא הדיווחים על גילוי עריות - שהיא אחת הפגיעות הקשות ביותר - מגיעים אלינו באיחור של שנים רבות, אחרי 10-15-20 שנה.
הילה קרנר סולימן: לכן, אחד הדברים שצריך לעשות ברמה העקרונית בבית המחוקקים זה להאריך את ההתיישנות.
הילה קרנר סולימן: חשוב לי גם לומר שאני מצרה שחבר הכנסת שהציע את ההצעה לא הגיע לדיון.
הילה קרנר סולימן: אני מניחה שסיבותיו עמו, אבל זה בעיניי חלק מהבעיה.
הילה קרנר סולימן: זאת סוגיה שמזעזעת את כולם, חדשות לבקרים היא תופסת כותרות באמצעי התקשורת, אבל בפועל, כשצריך לעשות מעשה, לתת תקציבים למשרד החינוך, להרחיב את התקנים של פקידי הסעד, להעניק טיפול ללא תשלום לנפגעות ולנפגעים – בפועל זה לא קורה.
הילה קרנר סולימן: זאת האחריות האמיתית של בית המחוקקים.
הילה קרנר סולימן: אני מקווה שאחרי שהכנסת תשוב ותתכנס נפתח במהלך, שאני מניחה שמשרד החינוך יחבור אליו, וזה התניית תעודת סיום מכללות הוראה, התניית תואר בחינוך במעבר של השתלמות סביב אלימות מינית וסביב זיהוי ילדים עם פגיעות מיניות ומצוקה על רקע פגיעה מינית.
הילה קרנר סולימן: אחננו שוב ושוב נתקלים במקרים, גם בתקשורת וגם בפניות אלינו, שילדים עברו פגיעות במשך שנים, יומיום הלכו לבית הספר, היו חלק ממערכת החינוך, והמורים לא ידעו לראות את המצוקה שלהם.
הילה קרנר סולימן: אני, כמדינה, לא יכולה לקחת אחריות על ההורים שלהם ולהכשיר את ההורים, אבל כמדינה צריכה להיות לנו אחריות לחייב את המורים לדעת לראות את המצוקה.
הילה קרנר סולימן: את הטיפול יעשו אנשי המקצוע, אבל לזהות את הילדים שנמצאים אצלם בכיתה – והנתונים מדברים על אחת מתוך שלוש בנות ואחד מכל שבעה בנים – צריך.
הילה קרנר סולימן: אף אחד לא רואה אותם.
רן כהן: היו לכם דיונים על זה עם משרד החינוך?
הילה קרנר סולימן: אנחנו בהתקשרות עם משרד החינוך, והוא לא חולק עלינו.
הילה קרנר סולימן: להפך, הם מתוך המוסד ואנחנו מחוצה לו צריכים להיאבק יחד בנושא הזה.
הילה קרנר סולימן: אבל אתם אלה שתגרמו, דרך תקנות ודרך חקיקה, לחייב את מסגרות הכשרות המורים השונות להכשיר את המורים לעסוק בנושא הזה.
הילה קרנר סולימן: קודם כל, לא לפחד ממנו ואחר כך גם לדעת לזהות את המצוקה של התלמידים.
רן כהן: סוזי, איך זה נראה מנקודת הראות של המשטרה?
סנ"צ סוזי בן ברוך: עם השנים הדברים מסתדרים יותר טוב מאשר בעבר.
סנ"צ סוזי בן ברוך: ילדים מתחת לגיל 12 מופנים לפקיד סעד.
סנ"צ סוזי בן ברוך: הטיפול של פקידי הסעד הוא תלוי תקציב ברשויות המקומיות, ויש רשויות שלא עומדות בנטל.
מרים פבר: אני לא רואה איך הדברים הולכים ומסתדרים, לא קיבלנו עוד פקידים.
סנ"צ סוזי בן ברוך: הסדר של החוק הולך יותר טוב.
סנ"צ סוזי בן ברוך: החוק עבר ב-89', עד שעיכלנו אותו לקח שש-שבע שנים, עד שכתבנו נהלים לקח עוד שנתיים, וסוף-סוף הנהלים עושים סדר.
סנ"צ סוזי בן ברוך: כתבנו נהלים משותפים, וצריך לתקן אותם כל שנה, כי כל שנה החוק הזה משתנה ומתעבה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: כמו שהנוהל קיים כרגע במשרד הרווחה ובמשטרה הוא לא מעודכן, ובימים אלה אנחנו יושבים על המדוכה לסיים את התיקונים הגדולים שיש לנו בנוהל המשותף.
סנ"צ סוזי בן ברוך: ברמה העקרונית, ברוב הרשויות הנושא הזה מסודר.
סנ"צ סוזי בן ברוך: המשטרה כבר ישרה קו בעניין.
סנ"צ סוזי בן ברוך: הנושא של חסרי ישע הורחב במשטרה, לא יחידת הנוער מטפלת בילדים האלה, אלא אנחנו מהווים גם חוליה מסייעת ליחידת החקירות.
סנ"צ סוזי בן ברוך: לדוגמה, החל מלפני ארבעה חודשים הוחלט במשטרת ישראל שיחידות הנוער במשטרה עוסקות רק בנוער.
סנ"צ סוזי בן ברוך: החלטנו לשדרג את השירות לנוער כך שכל קטין שנכנס לתחנת משטרה מופנה ליחידת הנוער במשטרה, הוא לא עובר דרך כל יחידות החקירה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: לדוגמה, נער נשדד על ידי בגיר, מטבע הדברים התיק הזה נחקר על ידי יחידות חקירות כללית, שם יש גם חשודים בגירים וגם חשודים אחרים.
סנ"צ סוזי בן ברוך: אותו נער בא למסור עדות באותה יחידת חקירות, יש חשש שייפגש עם חשודים אחרים.
סנ"צ סוזי בן ברוך: היום, קטין שהוא קורבן עבירה, עד או חשוד, נכנס ישר ליחידת הנוער, חוקר נוער גובה ממנו עדות.
סנ"צ סוזי בן ברוך: אם הוא מתחת לגיל 14 הוא נכנס לחוק חסרי הישע, ובעניין הזה חוקר הנוער מהווה חוליה מחברת ליחידה החוקרת, והוא מחבר את חוקר הילדים לפקיד הסעד, ומעביר את החומר מוכן לאותה חקירה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: כלומר, מה שעשינו בזמן האחרון זה נוער לנוער, לא כל כך לשביעות רצונם של פקידי הסעד.
סנ"צ סוזי בן ברוך: ייקח קצת זמן עד שהנושא הזה יסתדר, אבל סוף-סוף קטין נכנס למשטרה ישר ליחידת הנוער, הוא לא מחפש את החוקר שלו בכל המשטרה, וזה יתרון עצום.
סנ"צ סוזי בן ברוך: המשמעות היא שפדופילים, למשל, כבר לא נכנסים ליחידת הנוער.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יחידות הנוער הפסיקו לחקור את הפדופילים, הפדופיל היום נחקר על ידי צוות חקירה מיוחד או חקירות כללי, אבל הילדים שהם קורבנות נכנסים ליחידת הנוער, משם נעשה הטיפול מול גורמי הרווחה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: זה יתרון עצום, שאין סיכוי שהפדופיל ייפגש עם הקטין אפילו בחדר המדרגות.
סנ"צ סוזי בן ברוך: ראינו כאן את טובת הילד וגם טובת ההורים, כי יש גם הורים שנכנסים לטראומה כשהם נכנסים לתחנת משטרה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יש היוועצות תמידית בין חוקר הנוער לבין פקידת הסעד.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יש לזה יתרונות, פקיד הסעד מכיר את המשפחה בדרך כלל, הוא מספק לקצין הנוער מידע שלא ידע עליו לפני זה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: היה לנו מקרה של ילדה בת שש שהיה חשד שהיא נאנסת בבית, ופקידת הסעד באותו מחוז יידעה את קצין הנוער שזה לא מקרה ראשון, שיש נערה בת 16 שמטופלת כבר על ידיה בנושא הזה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: כלומר היא חזקה את העניין, וכך החקירה הייתה יותר מהירה.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יש עלייה בשש-שבע שנים האחרונות בכל שנה בין 2.3%-3% בנתוני פשיעה עם קורבנות קטינים, שהפגיעה נגרמה הן על ידי חשודים קטינים והן על ידי חשודים בגירים.
סנ"צ סוזי בן ברוך: אחרי שחוק חובת הדיווח הוטמע חזק בתוך הגורמים ראינו עליה של 8%-10% בשנים הראשונות, היום זה כבר יותר מוטמע.
סנ"צ סוזי בן ברוך: נושא הדיווח תפס תאוצה, לא רק במערכת החינוך.
סנ"צ סוזי בן ברוך: כתבנו חוזר מנכ"ל משרד החינוך במשותף עם שוש צימרמן.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יש חוזר מנכ"ל מאוד מסודר בעניין הזה כך שכל מנהל או מורה שפותח אותו יודע בדיוק מתי הוא צריך לפנות למשטרה ומתי הוא פטור מדיווח.
סנ"צ סוזי בן ברוך: יש אינטראקציה בין-אישית כמעט יומיומית.
סנ"צ סוזי בן ברוך: נניח שמורה חשוד בפגיעה בתלמיד, שוש יכולה להרים טלפון ולקבל מידע מהמשטרה מה קורה, כי לא תמיד המידע בשטח זורם מהר.
סנ"צ סוזי בן ברוך: אנחנו נותנים לה תמונת מצב אם המורה אכן חשוד, אם אכן הוגש כתב אישום.
סנ"צ סוזי בן ברוך: זה משנה את תמונת המצב גם לגבי המנכ"לית, לגבי ההחלטה אם היא יכולה להשעות אותו או לא, בהתאם לחוזרי מנכ"ל.