GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עידית גודס: רק אם אפשר לקבל את הערכת העלות של משרד האוצר, אני מבין שזה מחויב על פי תקנון הכנסת.
רן כהן: רבותיי, אני מבקש רק דקה לקראת סיום.
רן כהן: אני חושב באמת שיש לנו פה מהלך עם חוק, כמה שעלותו קטנה חשיבותו גדולה ואני באמת רוצה בעניין הזה להודות לכל אלה שלקחו חלק במאמץ לקראת הכנת החקיקה הזו.
רן כהן: אני מאוד מקווה שנצליח להעלות את זה כבר בשבוע הבא במליאת הכנסת ולהעביר את זה כי אז יהיה אפשר גם להשית על זה דין רציפות בכנסת הבאה וככה לפחות נוכל לקדם אפילו במעט את עניינם של הילדים שזקוקים למעון יום שיקומי לצורך התפתחותם.
מוזמנים: מיכאל דור - מנהל האגף לרפואה כללית וסגן ראש מינהל הרפואה, משרד הבריאות גדעון שלום – ראש תחום האגף לטיפול במפגר, משרד הרווחה ד"ר יואב מריק – רופא ראשי, משרד הרווחה ד"ר מיקי דור – ראש אגף רפואה כללית, משרד הבריאות יוסי מלכה – מנכ"ל אקי"ם עו"ד אטקה קליינמן – יועצת משפטית, אקי"ם אילן זילברמן – אביו של רון ז"ל לאה ברקמן-פורת – מנהלת מחלקת ועדי הורים, אקי"ם רחל לוי – נציגת הורים איילה האר – יו"ר ועד הורים במעון "כפר לי" דפנה קלנברג – מנהלת הדרכה, בטרם מנהלת הוועדה: רחל סעדה רשמה: שרון רפאלי מסקנות ועדת בדיקה למקרה הפטירה מחנק במעון "כפר לי"
רן כהן: אני מודה לכם שבאתם לישיבה הזאת שתעסוק בנושא מאוד כואב וקשה.
רן כהן: הייתי רוצה לבקש ממנכ"ל אקי"ם, יוסי מלכה, להציג את סיפור המקרה.
יוסי מלכה: ראשית, אני מודה לך מאוד על קיום הדיון הזה בעת רחש-בחש במערכת הפוליטית.
יוסי מלכה: אני מניח שזה פחות סקסי להתעסק בעניין הזה, אבל מבחינתנו מדובר בנושא מאוד חשוב, כי יש לו השלכות לגבי חייהם, איכות חייהם של אנשים עם פיגור שכלי ומה שמוגדר אנשים עם פיגור שכלי עם בעיות התנהגות קשות במעונות הפנימייה השונים ברחבי הארץ.
יוסי מלכה: ברשותכם אציג את הדברים שאנו יודעים.
יוסי מלכה: נמצאים פה גם נציגי משרד הרווחה ואני מניח שהם יוכלו לתקן אותי אם יהיה צורך.
יוסי מלכה: רון זילברמן היה נער בגיל 14 עם פיגור שכלי, עם הפרעות התנהגות קשות, והיה חולה באפילפסיה ובאסטמה.
יוסי מלכה: הוא התגורר במעון-פנימייה "כפר לי" ליד פרדס-חנה מול "נווה שלוה".
יוסי מלכה: במסגרת המעון-פנימייה הזה, קיים גם בית-ספר שמיועד לנערים ולילדים האלה.
יוסי מלכה: כולם בעלי פרופיל דומה: כולם עד גיל 21, ורובם מאופיין בפיגור שכלי עם הפרעות התנהגות כאלה או אחרות ומה שמוגדר בעגה המקצועית, לפחות אצל חלק מהילדים האלה, קווים אוטיסטיים.
יוסי מלכה: ב-28 ביוני 2004 נפטר רון מחנק מפרוסות לחם שהוא אכל או דחס לפיו.
יוסי מלכה: כמצופה במקרה הזה, למרות שלקח זמן וזה דרש גם לחצים, החליט פרופסור דב גולדברגר, אז מנכ"ל משרד הרווחה - זה כמובן המשרד האחראי על תפעול המעונות או אחראי מבחינת מדיניות ההנחיות, הבקרה והפיקוח על תפעול המעונות – להקים ועדה שכולה על טהרת אנשי מקצוע.
יוסי מלכה: הוועדה מונתה ב-7 בנובמבר 2004, והיא עשתה כמובן עבודה יסודית.
יוסי מלכה: היא השליכה מהמקרה הספציפי לגבי מקרים דומים אחרים לגבי מדיניות כוללת שנדרשת במקרים כאלה ממשרד הרווחה.
רן כהן: מי עמד בראש הוועדה?
יוסי מלכה: דוקטור אבי רמות.
יוסי מלכה: הוועדה הגישה ב-20 באוקטובר את המלצותיה, וההמלצות של הוועדה הוגשו כמובן לפרופסור דב גולדברגר.
יוסי מלכה: עיקרי ההמלצות רשומים לפניכם, ואציין את המהותיות שבהן.
יוסי מלכה: הדבר הראשון הוא שינוי מהותי ואפשר לומר דרמטי של תקן כוח-אדם לקבוצות ילדים שמשלבים פיגור שכלי והפרעות התנהגות, שזה כאמור פרופיל מובחן במשרד הרווחה.
יוסי מלכה: זו קבוצה מוגדרת, והמשרד יודע לזהותה באמצעות אנשי המקצוע שלו.
יוסי מלכה: הוועדה ממליצה להשוות את התקינה לזו שמקובלת במשרד החינוך לטיפול בילדים מהסוג הזה, שזה שני מטפלים- - -
רן כהן: האם יש קשר בין הממצאים שלה לבין המסקנה?
רן כהן: כלומר, שהממצא הוא שההשגחה על רון ז"ל הייתה בגין חסר בתקנים?
יוסי מלכה: בהחלט כן.
יוסי מלכה: כאמור, הוועדה המליצה על שינוי התקינה בעניין הזה, שדורש כמובן שינוי בתקנות, כפוף כמובן לכל האילוצים הכלכליים-תקציביים, כאשר היא ממליצה להקטין ביחס של 1:4, כמו שנוהג משרד החינוך בטיפול בילדים מהסוג הזה.
יוסי מלכה: הדבר השני הוא שדרוג הרמה המקצועית של כוח-האדם, גם הטיפולי, וגם בכל מה שקשור לתקן האחיות במעונות הללו.
יוסי מלכה: ההמלצה הייתה לקבוע תקן של אח או אחות מוסמכים שמוסמכים גם לבצע פעולות חודרניות, וכמו במקרה הזה פעולות החייאה.
יוסי מלכה: המלצה נוספת נגעה לכל מה שקשור בהכשרות, הדרכות והנחיות של הצוותים הטיפוליים בידי משרד הרווחה במעונות בכל מה שנוגע למצבים קריטיים, כמו מצבים של הצלת חיים וכיוצא בזה.
רן כהן: האם היום אין במוסדות לילדים אח או אחות מוסמכים?
יוסי מלכה: יש בוודאי אחיות, אבל הן אינן מוסמכות, משום שהתקינה של משרד הרווחה לא מחייבת אחות מוסמכת במעונות.
יוסי מלכה: זה חלק מהבעיה.
יוסי מלכה: כמובן שגם לשדרוג התקינה הזו דרוש תקציב נוסף, כי עלות אחות מוסמכת היא מן הסתם יותר גבוהה.
יוסי מלכה: הוועדה, כמובן, ממליצה לחדד את הנהלים לגבי טיפול בילדים מהסוג הזה בכל מה שקשור להיבטים טיפוליים במצבים של סכנת חיים וסכנת בריאות; וכמובן הנחיות בכל מה שקשור להאכלת ילדים עם הפרעות התנהגות קשות.
יוסי מלכה: כבר במהלך עבודת הוועדה ובוודאי כשהמלצותיה הוגשו לפרופסור דב גולדברגר, פנינו כמה וכמה פעמים למשרד, לגורמים השונים, כולל אל חלק מאלה שיושבים סביב השולחן, בדרישה ובבקשה ליישם את ההמלצות, ובעיקר את ההמלצות הקריטיות, שאמורות בסופו של דבר למנוע הישנות מקרים מהסוג הזה.
יוסי מלכה: התחושה שלנו לאורך כל הדרך הייתה שיש ניסיון להתמודד עם חלק מהסוגיות ברמה של נהלים והנחיות; עם זאת בכל מה שקשור להקצאת משאבים, שהיא קריטית – גם כשרוצים לעשות הנחיה והדרכה לצוותים הטיפוליים ובוודאי כשרוצים להתקין תקינה כלומר להגדיל את מצבת כוח-האדם או לשדרג תקן של אחות – לא הייתי אומר שזה נדחה על הסף, כי יש הבנה במשרד שהדברים האלה צריכים להיעשות, אבל נדחינו בטענה שמדובר בסוגיות שיידונו מול משרד האוצר, וכמו תמיד משליכים את היהב למשרד האוצר.
יוסי מלכה: אדוני היושב-הראש, כדי שהדברים יהיו ברורים, ברצוני לומר שזו לא פעם ראשונה שאקי"ם מעלה את הדרישה לשינוי תקינה במעונות ביחס לאנשים עם פיגור שכלי שסובלים מבעיות התנהגות קשות.
יוסי מלכה: הסוגיה הזאת עלתה מול הדרגים השונים במשרד כמה וכמה פעמים לפני פטירתו של רון זילברמן.
יוסי מלכה: גם במשרד מודעים - ואני אומר זאת באופן פורמלי ובלתי-פורמלי - ויש הסכמה מלאה של כל הדרגים המקצועיים במשרד שחייבים לעשות שינוי בתקינה.
יוסי מלכה: לדאבוני הרב, כנראה גם בשל מצוקת משאבים שהמשרד נתון בה וגם - וצריך לומר זאת - בשל הטלטלות שהמשרד הזה עובר בימים שגוזרים גזרות תקציביות וצריך להילחם על תקציבים- ואין כנראה מי שיעשה את זה כי עסוקים בדברים יותר חשובים – לא ניתנים המשאבים שהיו צריכים להינתן לאותה קבוצה מובחנת שנמצאת - ואני אומר זאת באופן מוסמך - בסכנת חיים יומיומית.
יוסי מלכה: הקבוצה הזאת, גם עד גיל 21, ובוודאי אחרי גיל 21, היא קבוצה מובחנת שנמצאת בסכנת חיים.
יוסי מלכה: הדברים ברורים וידועים, והגורמים המקצועיים במשרד מסכימים איתנו באופן מלא קטגורי, ואני מניח שהם גם יאמרו זאת כאן.
יוסי מלכה: אני לפחות מקווה שה-integrity המקצועי יביא אותם להגיד את הדברים בוועדה, אבל הדעת לא סובלת שלמרות זאת לא נעשה מעשה.
יוסי מלכה: לא בשוליים, כי בשוליים נעשה, אני בטוח שהקדישו מחשבה.
יוסי מלכה: אבל, לא נעשה דבר בבסיס האמיתי שבא לביטוי בהמלצות הוועדה.
יוסי מלכה: בעצם, הייתה עוד ועדה מקצועית ופתחו את המגירה והכניסו את המלצותיה, ובעצם לא מיישמים דבר וחצי דבר.
יוסי מלכה: לכן אני מקווה שהדיון הזה מסביב לשולחן יצליח להניע איזשהו תהליך של שינוי.
יוסי מלכה: תודה.
רן כהן: מר מלכה, אני מודה לך.
רן כהן: אני רוצה להבין עכשיו שני דברים: (1) מהי מידת הסכנה שבה נמצאים ילדים מהסוג הזה במעונות?
רן כהן: אני מבקש דיווח ממי שיש לו קשר למעונות הללו.
רן כהן: (2) משרד הרווחה, מה נעשה עם מסקנות ועדת הבדיקה?
רן כהן: מר גדעון שלום, בבקשה.
גדעון שלום: תחילה אשיב לשאלותיך, ולאחר מכן ברשותך, אוסיף חלק מהדברים.
גדעון שלום: ילדים ומבוגרים שמוגדרים אצלנו "אי-שקטים" מחולקים לשתי קטגוריות מרכזיות: אחת - אי-שקטים "רגילים" במירכאות, והשנייה - אי-שקטים מורכבים.
גדעון שלום: אנו סבורים שסוג האוכלוסייה הזה מחייב השגחה צמודה, מלאה ומקיפה כל הזמן, ואנו עושים את הדברים בכלים שעומדים לרשותנו בעניין הזה.
גדעון שלום: החוק ותקנות חוק הפיקוח על המעונות מחייבים אותנו ללא דיפרנציאציה מבחינת השוני והפרופיל של האדם עם הפיגור השכלי.
גדעון שלום: אנחנו מחויבים להחזיק קבוצת טיפול של 1 ל-12 איש, ילדים או מבוגרים.
גדעון שלום: היות שאנו מודעים שהמחוקק בעצם לא חִייב- - -
רן כהן: האם כשיש מטפל אחד ל-12 ילדים, באמת יכולה להיות השגחה קרובה, כמו שאמרת קודם?
גדעון שלום: זה מה שהחקיקה מחייבת אותנו.
גדעון שלום: היות שהחקיקה הזאת ותקניה הם משנת 1977, אנו, כמשרד הרווחה, במהלך רב-שנים מול האוצר – וגם האוצר מבין את צרכי הילדים האלה ושל המבוגרים האלה – עשינו דיפרנציאציה בפרופיל של האוכלוסייה המטופלת כך שדיירים שמוגדרים בידי הגורמים המקצועיים שלנו כדיירים אי-שקטים או אי-שקטים מורכבים - קבוצת הטיפול בהם ברמה של מטפל מצטמצמת לשבעה דיירים ולשמונה דיירים.
גדעון שלום: פה המקום לציין שהמטפל הוא רק אחד מכוח-האדם שנותן את השירותים האלה לאותם דיירים, אבל הוא המטפל הישיר באותה קבוצה.
רן כהן: מי זה עוד?
גדעון שלום: יש מדריך ביתן, יש צוות מקצועי נוסף, ויש אנשים שמלווים בהתאם לתכניות.
גדעון שלום: למשל, אם מישהו מהילדים או המבוגרים האלה זקוק לטיפול פיזיותרפיה הוא יוצא מהקבוצה והולך למטפל, וכך נוצר מצב שיש הפחתה במספר הילדים בקבוצה.
גדעון שלום: אבל מבחינת האחריות הישירה היומיומית השוטפת, אנו מדברים על 1:7 ו-1:8.
גדעון שלום: האחריות השוטפת היא כרגע 1:7 ו-1:8 בסוג הזה של האוכלוסייה.
רן כהן: את זה עשיתם בלי שתיקנתם את החוק.
רן כהן: מניסיוני בכנסת, איך חוקקו את החוק של 1:12?
רן כהן: קרוב לודאי שלפני כן זה היה 1:20 ומישהו רצה לקדם את העניין- - -
דוברת: פעם זה היה יחס של 1 ל-36.
רן כהן: אז, קרוב לודאי שמישהו טוב בכנסת רצה לקדם את העניין, אז הוא חוקק שזה יהיה 1:12 כדי לקדם את המצב.
רן כהן: האם המשרד יזם תיקון של החקיקה כדי להבטיח שהמספר הזה אכן יהיה 1:6 או 1:4 כפי שיוסי מלכה פירט קודם?
גדעון שלום: המשרד הלך בטקטיקה של הבנות עם משרד האוצר, שמשמעותן הייתה שבתהליך רב-שנתי זה ישתפר.
גדעון שלום: זה לא התחיל בשנת 2003 או ב-2001- - -
רן כהן: אבל אתה מכיר את משרד האוצר.
רן כהן: אתם יודעים שמשרד האוצר הוא משרד של גזלנים.
רן כהן: אתה יודע שהדבר היחיד- - -
גדעון שלום: את זה אתה אמרת.
רן כהן: אני אומר את זה.
רן כהן: הייתי שר בממשלה, ואני יודע מה משרד האוצר נוהג, ואני חוקקתי חוקים בכנסת.
רן כהן: בלי חוק לא אוכפים על האוצר כלום.
גדעון שלום: בכל זאת המציאות מראה שהתקדמנו מאוד.
גדעון שלום: כמו שיוסי מלכה באמת אמר, לשאלת יכולת המשרד מבחינה פוליטית לבצע את השינוי הזה יש בהחלט משמעות כבדה.
גדעון שלום: אני יודע - ואני יכול להגיד זאת בשם המנכ"ל הקודם, שבדיון לגבי המסקנות של הוועדה השתתפתי יחד איתו והצגתי לו את העניין - שככל שהדברים היו תלויים בו היה לו רצון מאוד טוב לקדם את הנושא הזה.
גדעון שלום: אנו גם היינו בתהליך של בג"ץ שארגון אקי"ם הגיש נגדנו בעניין תקן כוח-אדם במעונות הממשלתיים.
גדעון שלום: במהלך הזה אנו גם הוספנו עוד תקינה למערכת כהסכם פשרה בבג"ץ.
גדעון שלום: כלומר, יש איזשהו תהליך מדרגי שאנו עומדים בהרבה מעבר לחוק, אבל עדיין - ויוסי מלכה באמת צודק, ואני חייב להגיד זאת - הגורמים המקצועיים במשרד סבורים שיש מקום לשפר.
רן כהן: מה דב גולדברגר עשה עם מסקנות ועדת החקירה שהוא מינה?
גדעון שלום: אני יודע שהוא קיים פגישות עם האוצר לגבי מה הוא השיג או לא השיג.
גדעון שלום: התוצאות כנראה מדברות בעד עצמן.
גדעון שלום: כרגע אינני יכול להגיד בשמו, במיוחד משום שהוא לא נמצא במשרד.
רן כהן: הוא לא בתפקיד.
רן כהן: רבותי, מי עוד מצוי במוסדות וגם קצת בנושא תקינה?
גדעון שלום: אולי דוקטור מריק יוסיף על הקטע הבריאותי.
רן כהן: מייד נגיע לקטע הבריאותי.
רן כהן: גב' אילה האר, יושבת-ראש ועד ההורים ב"כפר לי", מסרי לנו מהו באמת מצב הדברים.
רן כהן: האם אחרי כל האסון, יש איזשהו שינוי?
אילה האר: אני דווקא אדבר על לפני האסון.
אילה האר: כשאנו מגדלים את הילדים שלנו בבית, זה אחד על אחד.
אילה האר: עם האוכלוסייה הזאת אנו נמצאים בדרך-כלל 24 שעות עם הילד הזה.
אילה האר: זה ממש אחד על אחד.
רן כהן: במעון?
אילה האר: לא.
אילה האר: בבית.
אילה האר: כשאנו מעבירים אותם לפנימייה אנחנו יוצאים מתוך הבנה שהילד שלנו מקבל את הטיפול המרבי עם השגחה.
רן כהן: ושהוא בהשגחה כל הזמן.
אילה האר: כשאתה שומע שילד שלך הולך לקבוצה של שמונה ילדים עם אי-שקט ובעיות התנהגות וילדים אפילפטיים, ויש מטפל אחד, ולא איש מקצוע– אני חייבת להדגיש דבר חשוב מאוד.
אילה האר: במשרד החינוך יש תקן של 2 ל-8 ילדים בשעות הבוקר, והבעיה מתחילה אחר-הצהריים כאשר יש שמונה ילדים למטפל.
אילה האר: בעצם, המטפל מאכיל את הילד, מחליף לו טיטולים ושומר עליו.
אילה האר: בעצם, אנו רואים שהוא מין מטפל, מין בייביסיטר לילד שלנו בלי שום אפשרות לתת לו מענה לקידום, וזה במקרה הטוב.
אילה האר: אתה שאלת אם אחרי המקרה של רון, היה שינוי במעון.
אילה האר: חלק מההמלצות של הוועדה הן בהאכלה.
דובר: שינוי בהרגלי אכילה.
דובר: זה סוג המזון- - -
אילה האר: מה עשו?
אילה האר: הביאו מישהו מקצועי שבדק מי מהילדים מסוגל לאכול ומי מסוגל ללעוס, והסתבר של-30% מהילדים אמורים לרסק את האוכל עבורם.
אילה האר: כלומר, לפתור את הבעיה למטפל ולא לילד.
אילה האר: כי בעצם מה עשו כאן?
אילה האר: עשו רגרסיה.
אילה האר: במקום ללמד את הילד לאכול ולעצב לו את ההתנהגות, הוא מהשעה 14:00 ועד למחרת בבוקר נמצא עם מטפל אחד.
אילה האר: מדובר על ילדים קטנים שמטולטלים ושאין איתם תקשורת.
אילה האר: אני חושבת שכל בר-דעת היה מבין שעם שמונה ילדים קטנים זוחלים בתוך הבית - לא היינו משתלטים עליהם, אז בטח על ילדים שאין איתם תקשורת, והם סובלים מבעיות.
אילה האר: מעבר לפיגור, הם סובלים מ- - -
רן כהן: האם יש ב"כפר-לי" אחות מוסמכת?
אילה האר: היום יש עדיין 1:8.
רן כהן: האם יש אחות מוסמכת?
אילה האר: אחות מוסמכת?
אילה האר: יש אחת בלבד.
אילה האר: היא מנהלת המרפאה בלבד.
אילן זילברמן: היא לא אחות מוסמכת אלא אחות מעשית.
אילן זילברמן: תבדילי אלף אלפי הבדלות בין אחות מעשית לאחות מוסמכת.
אילה האר: זה הדיווח שאני קיבלתי.
רן כהן: שאלתי אם היא אחות מוסמכת.
אילה האר: לי נאמר שהיא למדה בתקופה האחרונה, ואני לא בודקת.
אילה האר: אנו עובדים מתוך אמון עם ההנהלה.
רן כהן: אני מציע לכם לבדוק זאת.
אילה האר: אני מוכנה לבדוק.
אילה האר: מחר אהיה שם, ואבדוק.
אילה האר: שאר האחיות הן לא מוסמכות.
רן כהן: אני מבין ש"כפר לי" הוא מוסד פרטי.
רן כהן: האם הנהלת המוסד היא זו שמחויבת בכל התקנים של משרד הרווחה?
רן כהן: ולצורך העניין הזה, אם משרד הרווחה היה אומר שצריך שיהיה מטפל לכל ארבעה ילדים, היא הייתה חייבת לקיים זאת - נכון?
אילה האר: ודאי.
יוסי מלכה: ובתנאי שהמשרד מעמיד לרשות המעון את האמצעים כדי להעמיד תקן כזה.
יוסי מלכה: כי מי שקובע את התקינה זה לא המפעיל אלא המדינה, כלומר משרד הרווחה.
רן כהן: האם זה אומר שהמדינה מקיימת את כל המוסד, אף על פי שהוא פרטי?
יוסי מלכה: כן.
יוסי מלכה: המדינה משלמת עבור כל ילד.
רן כהן: --ואז, התקינה- - -
גדעון שלום: שני הדברים נכונים.
רן כהן: איך זה?
רן כהן: לא יכולים להיות שני הדברים.
אילה האר: מאוד חשוב לי לציין שהעברנו את ילדינו לפנימייה גם מתוך רצון להעלות את איכות החיים של הילד ואת איכות החיים של המשפחה שנמצאת בבית כי 24 שעות היינו סביב ילדינו.
אילה האר: המצב היום הוא שאיננו ישנים טוב בלילה, כי המקרה של רון זה לא- - -גם לפני כן הייתה דאגה וגם לפני כן היו מקרים של פציעת ילדים, ואפילו המטפל לא ידע להגיד לי למה זה קרה כי הוא לא יכול לשים את זוג העיניים שלו ולראות שמונה ילדים, ובעיקר כאלה עם אי-שקט.
רן כהן: ברור.
רן כהן: מקובל עלי לחלוטין מה שאמרת.
רן כהן: כאשר הורים מפקידים ילד בידי מוסד כזה, הם יוצאים מנקודת הנחה מוצדקת לחלוטין שהמוסד משגיח עליו 24 שעות וכל דקה.
רן כהן: אין שום הנחות בעניין הזה.
רן כהן: לא יכולות להיות הנחות בעניין הזה.
רן כהן: אילן זילברמן, ברצוני לפנות אליך.
רן כהן: אתה אבא של רון ז"ל.
רן כהן: תחילה, אני משתתף בצערכם ובאסון הנורא הזה.
אילן זילברמן: תודה.
רן כהן: התוכל למסור לנו את ההתרשמות שלך מהעניין וממה שהספקתם לחקור, כי אני בטוח שמאז האסון אינכם נחים ויום ולילה.
אילן זילברמן: ברשותך, אני מבקש שתי דקות ואולי אסטה מהנושא.
אילן זילברמן: יש לנו בחדר כרגע 21 אנשים, וכולם יושבים ומקשיבים.
אילן זילברמן: שניים מפריעים בצד, שניים מדברים, אחד מעביר פתק, וזה קצת מפריע.
אילן זילברמן: תארו לכם את המצב הזה כשיש 23 ילדים.
אילן זילברמן: זה מה שהיה אצל רון.
אילן זילברמן: הם לא יכולים לשבת ולהסתכל בטלוויזיה, הם לא יכולים לקחת לבד פרי מהארון, הם לא יכולים לפתוח ארון או לסגור אותו, והם לא שולטים על הצרכים.
אילן זילברמן: הם לא עושים שום דבר בעצמם.
אילן זילברמן: תאר לך שאותו מטפל צריך להשגיח עליהם.
אילן זילברמן: אני אומר זאת רק כדי להבהיר לכם לרגע אחד את הנקודה הזאת, כדי שתבינו שלא מדובר פה במספרים אלא בילדים.
אילן זילברמן: מדובר פה בילדים שלא יכולים לעשות שום דבר בעצמם; מדובר פה בילדים שלא יודעים מה זה לעשות רע למישהו אחר.
אילן זילברמן: הם לא יודעים גם מה זה לעשות טוב.
אילן זילברמן: הם לא יודעים כלום.
רן כהן: לפעמים, בלי השגחה, הם עושים רע לעצמם.
רן כהן: וזאת סיבת ההשגחה.
אילן זילברמן: אנו גידלנו את רון עד גיל 7.
אילן זילברמן: כשהוא היה גדול מדי - ואינני מצדיק את עצמי, אינני מצטדק, ואינני חייב לאף אחד הסבר למה שמתי אותו במוסד או למה, איך ומה – אינני חייב את זה - המשפחה החליטה להעבירו למוסד.
אילן זילברמן: חשבנו שזה הכי טוב בשבילנו ובשביל המשפחה, והסתבר שזה לא היה הכי טוב בשביל רון.
אילן זילברמן: תמיד אנו חושבים שאם הוא היה עדיין בבית אצלנו זה ודאי לא היה קורה.
אילן זילברמן: אבל זו ההחלטה שעשינו, ואיננו מצטדקים, אנו עומדים מאחורי ההחלטה שלנו.
אילן זילברמן: מה שאנחנו מנסים להבהיר לכולם כאן הוא שמדובר בילדים.
אילן זילברמן: התרענו שבועיים לפני המקרה.
אילן זילברמן: רון נחנק מפרוסת לחם כשהוא היה בקבוצה ואז אף אחד- - -
רן כהן: באותה צורה?
אילן זילברמן: באותה צורה בדיוק.
אילן זילברמן: הבעיה היא שהוא היה בקבוצה של 12 ילדים עם שני מטפלים.
רן כהן: ומישהו ראה?
אילן זילברמן: אחרי שבועיים החליטו במעון לשנות את המבנה ולשים 23 ילדים עם שלושה מטפלים.
אילן זילברמן: זה עומד בתקן.
אילן זילברמן: בתקן זה בסדר גמור.
אילן זילברמן: מה זה עושה בעצם?
אילן זילברמן: אפשר להכניס עוד כמה ילדים.
אילן זילברמן: הרי בסך-הכל מדובר במפעל לכסף.
רן כהן: מה היה ההגיון בזה?
אילן זילברמן: אולי את תוכלי לעזור לי לגבי ההגיון בזה, כי אני לא הייתי מעורב בזה.
אילן זילברמן: אני רק יודע שהתנגדתי לזה בהפגנתיות.
רן כהן: למה לא יותר הגיוני שיהיה כבר אחד על כל שמונה מביניהם?
רן כהן: לפחות הוא מסתכל על כל השמונה, ולא על 23.
אילן זילברמן: יש מבנה, יש תקציב- - -
אילה האר: המבנה הפיזי מכיל 24 ילדים עם שלושה מטפלים.
רן כהן: אני חושב שאילן זילברמן צודק.
רן כהן: יש דבר אחד שהוא אלמנטרי.
רן כהן: איך אפשר- - -
דובר: זה מחולק לקבוצות טיפול.
רן כהן: קבוצת טיפול של 23 ילדים היא קבוצה בלתי אפשרית במקרה של הילדים הללו.
רן כהן: תאמין לי, שבקושי עם ילדים שמתפקדים באופן הכי נורמטיבי זה בלתי אפשרי.
אילן זילברמן: חודש לפני המקרה היא היתה בדיוק כך; כלומר היה מבנה אחד שהיו בו X מיטות והכיל 12 ו-13 ילדים עם שני מטפלים לכל קבוצה כי חייבים לעמוד בתקן הקדוש.
אילן זילברמן: אז, הכל היה בסדר.
אילן זילברמן: רון נחנק חודש לפני כן מפרוסת לחם, והמטפל הוציא לו זאת מהפה והציל אותו, כי הוא ראה אותו והיה איתו.
אילן זילברמן: מה אמרו?
אילן זילברמן: "בואו נעשה עכשיו חגיגה גדולה.
אילן זילברמן: בואו נכניס עוד חמישה ילדים ונרוויח עוד כסף.
אילן זילברמן: נרוויח עוד כמה לירות".
אילן זילברמן: אדוני, הרי מדובר בעסק.
אילן זילברמן: לא מדובר פה בצדיקים שעושים את מלאכתם.
אילן זילברמן: לא מדובר פה במעון של אקי"ם שאנשים גרים בו.
אילן זילברמן: אני כרגע עובד ומתגורר בארצות-הברית מטעם החברה ששלחה אותי.
אילן זילברמן: הגעתי במיוחד לדיון הזה.
אילן זילברמן: לרון זה כבר לא יעזור.
רן כהן: אבל לילדים אחרים.
אילן זילברמן: לילדים אחרים זה יעזור שמתנהגים אליהם כאילו הם גושי בשר.
אילן זילברמן: אומרת לי עובדת סוציאלית בעיריית פתח-תקווה: "אולי זה טוב שהוא הלך".
רן כהן: מה?
רן כהן: עובדת סוציאלית אמרה זאת?
אילן זילברמן: היא אומרת לי: "אולי זה טוב שהוא הלך".
אילן זילברמן: אתה יודע איך אומרים: " הישראלים מבינים את כולם, אבל קודם כל אכפת לנו מעצמנו".
אילן זילברמן: אז, אנחנו מבינים את הכל: אין תקציב, הנכה ההוא לא יקבל וההוא לא יקבל, והשר קיבל מכונית וההוא לא קיבל.
אילן זילברמן: כולם יודעים להסתכל בצלחת של כולם.
אילן זילברמן: דבר אחד אינכם מבינים והוא שהילדים האלה אינם יכולים לעמוד למטה פה ולהפגין.
אילן זילברמן: אני חושב שזה מה שצריך לעשות, כלומר להביא לפה קבוצה של מאה ילדים ולתת להם להתרוצץ פה, ואז תבינו על מה מדובר בכלל.
אילן זילברמן: אתם מתנהגים כאילו זה מספרים.
אילן זילברמן: "הוועדה אמרה כך" ו"הוועדה אמרה כך".
אילן זילברמן: יושב פה רופא מכובד - אני מבין שאתה רופא - האם לוקח 30 שניות להיחנק?
אילן זילברמן: - לא.
אילן זילברמן: לוקח לפחות 3-5 דקות להיחנק, כלומר בלי אויר עד שמישהו רואה זאת ועד שמישהו קם.
אילן זילברמן: מה אומרים לי אחר כך?
אילן זילברמן: שהייתה שם אחות, אבל היא לא ידעה להפעיל את המכשירים; היה שם שירות אמבולנס.
אילן זילברמן: אשתי היא פרמדיק במד"א.
אילן זילברמן: הם אומרים שאמבולנס הגיע אחרי 20 דקות.
אילן זילברמן: אבל כמובן שיש האלמנט הישראלי - לפחות 35 דקות.
אילן זילברמן: ניגשתי לאמבולנס חדרה ובדקתי, והייתה מחיקה בשעת ההגעה.
אילן זילברמן: עזוב! אלה דברים שעשינו כבר סיבוב מסביב לבניין, ואנו מכירים על מה מדובר.
אילן זילברמן: אנחנו אנשי צבא, ואנחנו יודעים בדיוק על מה מדובר.
אילן זילברמן: פתאום יש דפים מלוכלכים, ויש דף אחד נקי של אותו יום.
אילן זילברמן: מה נחקור?
אילן זילברמן: כל אחד רוצה קודם כל לכסות את התחת.
אילן זילברמן: לקח לאמבולנס 30 להגיע.
אילן זילברמן: מרגע שנקרא מד"א לקח לו 6.5 דקות.
אילן זילברמן: למה?
אילן זילברמן: כי אמבולנס חדרה עולה להם 1.80 שקלים ומד"א עולה להם 500 שקל.
אילן זילברמן: אז אינני מאשים את האחות שמרוויחה 2,000 שקל בחודש ורוצה להתפרנס.
אילן זילברמן: אני מאשים את המנהל, את המנהל של המנהל ואת המנהל של המנהל של המנהל, שאמר - - -הרי מד"א זה חוק במדינת ישראל.
אילן זילברמן: מה פתאום הזמנתם אמבולנס חדרה שלא היה מצויד בכלל באביזרים להחייאה?
אילן זילברמן: אמבולנס חדרה הגיע ואמר: "זה לא בשבילי.
אילן זילברמן: בוא נקרא למד"א".
אילן זילברמן: הילד שוכב מת על הרצפה, והם קוראים לאמבולנס חדרה.
אילן זילברמן: יש לי טיסה היום בערב.
אילן זילברמן: אנחנו ממשיכים את החיים שלנו.
אילן זילברמן: כמה שזה קשה, אנו ממשיכים.
אילן זילברמן: רק לכל אחד מכם שהולך לישון בלילה, תדעו לכם שגם אם הוא נכה, מפגר או לא אומר כלום, מי שהחזיק אותו כשהוא היה קטן זה אני.
אילן זילברמן: מי שטיפל בו זה אנחנו.
אילן זילברמן: המוסד הזה לא עושה זאת בחינם.
אילן זילברמן: הוא מקבל כ-20-25 אלף שקל, ואל תתפסו אותי במלה- 9,000 שקל לכל ילד מדי חודש.
אילן זילברמן: אני עם 9,000 שקל מכלכל משפחה שלמה: אני גם משלם מזונות ויש לי גם שלושה ילדים קטנים.
אילן זילברמן: ברוך השם, 9,000 שקל.
אילן זילברמן: ואני הולך לרופא, ואני חוזר ואני הולך ואני בא.
אילן זילברמן: הילדים האלה לא יכולים לעשות כלום, אנחנו חייבים לעזור להם, וזה אומר לשים שם צוות שיודע מה לעשות, שיודע איך לעשות ושיודע למה לעשות.
אילן זילברמן: אני מקדיש את עצמי לאקי"ם בעזרה של תרומות מארצות-הברית.
אילן זילברמן: אני נוסע לראות מקומות בחו"ל, ואני רואה שאנחנו המדינה הכי מתקדמת בטיפול.
אילן זילברמן: אנחנו המצאנו טכנולוגיה מופלאה.
אילן זילברמן: אני עובד בחברת טכנולוגיה, ואפילו ארצות-הברית לא מתקרבת אלינו, הם לא יודעים מה אנו עושים.
אילן זילברמן: כולנו אנשים חכמים ואינטליגנטים.
אילן זילברמן: אבל, כשזה מגיע לחיי אדם, וברור שלחיי מפגר או נכה - "לא נורא.
אילן זילברמן: ימות אחד בדרך.
אילן זילברמן: לא קרה שום דבר.
אילן זילברמן: הלאה.".
אילן זילברמן: זה לא מקובל עלי, ועל זה אני אלחם.
אילן זילברמן: על זה אנו נלחמים היום - בשביל להראות שלא מדובר במספרים.
אילן זילברמן: המספרים לא מעניינים.
אילן זילברמן: המספרים רק מרגיזים אותי.
אילן זילברמן: מדובר פה בילדים שנחנקו.
אילן זילברמן: מדובר פה על ילד ששכב מת שעה על הרצפה, בלי שאף אחות הרימה אצבע.
אילן זילברמן: אני רוצה להגיד לכם שכל אחד מכם היום, שחלילה וחס, שלא נדע, יקבל כרגע התקף לב או כל דבר אחד, חלילה וחס, אני יודע איך לטפל בו.
אילן זילברמן: האם אחות שממונה על ילדים לא יודעת איך לטפל בו?! האבסורד הוא שהיה ציוד החייאה במרפאה, והאחות לא השתמשה בו כי היא אמרה שהיא לא יודעת.
אילן זילברמן: ריבונו של עולם, שילמתם על הציוד, הוצאתם כסף מהכיס ושמתם כסף על הציוד.
אילן זילברמן: האם קניתם לנו "מרצדס" ולא נתתם לנו את המפתחות?
אילן זילברמן: ! למה לבזבז את הכסף על ה"מרצדס"?
אילן זילברמן: אל תקנו את ה"מרצדס" - תקנו "פורד" קטנה שכולנו נוכל ליהנות בה.
אילן זילברמן: תעזרו לנו.
אילן זילברמן: תודה רבה לכם.
אילן זילברמן: אני מצטער על הרוגז, אבל- - -
רן כהן: אתה מתרגש בזכות מלאה, ואפילו כמעט בחובה, ואני שב ומשתתף בצערך ובצער האם.
רחל לוי: (מציגה תמונות אלבום) אני רחל לוי.
רחל לוי: כולכם מדברים פה על מספרים, אבל אני מסתובבת פה עם אלבום של נכדי הבכור, ואני רוצה שתראו רק מה הפסדנו.
רחל לוי: בגלל מה?
רחל לוי: בגלל אחות שלא יודעת לתפקד?
רחל לוי: הוא לא ידע לדבר, אבל אנחנו רצינו לדבר במקומו.
רחל לוי: זה בבר-מצווה שעשו בכפר אקי"ם.
רחל לוי: אם יש פה מישהו שיכול לעזור לילדים האחרים, זו התרומה של רון.
רחל לוי: יותר מזה מה אני יכולה להגיד?
רחל לוי: כולי רועדת.
רחל לוי: זה אלבום ש"כפר לי" עשה לנו והשאיר לנו זאת למזכרת.
רחל לוי: אין לי הרבה תמונות מרון.
רן כהן: זה מה שנשאר.
רחל לוי: זה מה שנשאר, ועם זה אני מסתובבת.
רן כהן: רבותי, אני באמת שב ומשתתף בצערכם על האסון הנורא הזה.
רן כהן: אילן זילברמן, אני אומר לך חד-משמעית שנקיים את הישיבה הזאת וכל חיינו נקדיש פה כדי שילדים כאלה יוכלו לקבל את מיטב הטיפול והשירות ויחיו חיים ככל האפשר טובים ובריאים יותר.
דפנה קלנברג: אני דפנה קלנברג מארגון "בטרם".
דפנה קלנברג: אני משתתפת בצערכם על רון, זה קשה מאוד.
דפנה קלנברג: המקרה הזה שופך אור על בעיה רחבה של התמודדות עם ילדים עם צרכים מיוחדים, שהיא בלתי מתוכננת.
דפנה קלנברג: הנתונים מראים שהסבירות שילד עם צרכים מיוחדים ייפגע מהתנהגות בלתי מכוּונת גדול פי שמונה מהסיכוי של ילד נורמטיבי, והסיכוי שלו למות גדול פי שניים מסיכוייו של ילד נורמטיבי.
דפנה קלנברג: בארצות-הברית ידוע ש-17% מהילדים שנפגעים בבתי-ספר הם ילדים עם צרכים מיוחדים, בעוד שיעורם באוכלוסיית הילדים הוא למעשה 2%.
דפנה קלנברג: משרד הבריאות איתר את הבעיה ואת הצורך מול המציאות הקשה שהצוותים החינוכיים המטפלים עובדים בה, והוא פנה לארגון "בטרם" וביקש ממנו לפתח יחד עם משרד הבריאות הכשרה לצוותים המטפלים.
דפנה קלנברג: מטרת ההכשרה היא לתת כלים, לפתח את הרצון והיכולת של הצוות שכבר מטפל בילדים לתת להם כלים כדי ליצור סביבה בטוחה לילד, ובין היתר ללמוד מאותם מקרים – כמו שציינת לגבי חודש לפני המקרה – ולנתח אותם; לתת להם את הידע כיצד להגיש, לדוגמא, סופגניות לקראת חנוכה למי שבאמת יכול לאכול אותן, ולפתח את הידע והיכולת לפני המקרה ולא אחריו.
דפנה קלנברג: לא היינו יושבים כאן אם זה היה נעשה.
רן כהן: דפנה, אני מניח שאתם מגיעים למוסדות האלה בתדירות די גבוהה.
רן כהן: ראיתי כאן טבלה שמראה שבשנים הקודמות גם היו לא מעט מקרי תמותה של ילדים כאלה, ואפילו שנה או שנתיים ברציפות היו ארבעה ילדים שנפטרו בכל אחת מהשנים.
רן כהן: הנה, אני רואה שבשנת 1999 היה אחד, בשנת 2000 שלושה, בשנת 2001 - שניים, בשנת 2002 - ארבעה, בשנת 2003 - ארבעה ובשנת 2004 - שניים.