GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה פינקלשטיין: הם זמניים במיתר, אז הילד שלהם לא יכול להיכנס לבית ספר במיתר.
גילה פינקלשטיין: הם מרגישים אומללים.
גילה פינקלשטיין: מתייחסים לילדים האלה כאל ילדים רגילים ולא לוקחים בחשבון שכולם במצב של פוסט-טראומה.
גילה פינקלשטיין: לא יכולים להתייחס אליהם בנהלים הרגילים של משרד החינוך ולהגיד להם: אתה גר פה, אז עכשיו תלמד פה.
גילה פינקלשטיין: לא, חייבים להתחשב בנושא הקהילתי לפחות אחרי כן מה שהם עברו, שיישארו עם החברים שלהם.
גילה פינקלשטיין: משרד החינוך לא יכול לנהוג לפי הנהלים הרגילים שלו.
גילה פינקלשטיין: צריך להתחשב בילד ואם צריך להסיע אותו – אז להסיע אותו.
גילה פינקלשטיין: במילא זה סבל עבור הילד.
גילה פינקלשטיין: הילדים האלה צריכים לקבל יחס מיוחד.
גילה פינקלשטיין: לא יכולים להעמיד אותם בסטנדרטים של ילדים רגילים ולהכניס אותם לריבוע הזה של ילדים רגילים - -
רן כהן: כשאתם מפנים את הדברים האלה למשרד החינוך, הדברים האלה נפתרים?
רן כהן: האם יש אוזן קשבת במשרד החינוך ומשרד הבריאות ומשרד הרווחה וכשמעלים בפניו את הסוגיה היא נפתרת.
גילה פינקלשטיין: תראה, יש נוער שנפגע נפשית ורגשית ואין טיפול בנוער הזה.
גילה פינקלשטיין: יש לנו שלושה בני נוער שהם בטיפול פסיכיאטרי, באשפוז ואל תשכח שלפני הגירוש - -
רן כהן: בני כמה?
גילה פינקלשטיין: בני 16,17 שלושה בני נוער.
יעקב מרגי: לא היה להם עבר פסיכיאטרי?
גילה פינקלשטיין: מומחים שבדקו אותם גילו שיש להם חסינות נפשית הגבוהה ביותר לבני נוער במדינת ישראל - -
רן כהן: מה זה חשוב?
רן כהן: אני מבקש מדוקטור בלהה נוי ומיקי דור לרשום את הדברים ולהשיב.
גילה פינקלשטיין: - למה זו טרגדיה אנושית?
גילה פינקלשטיין: תאר לך שילד בא מבית הספר ושואל את אבא שלו: אבא, מה עשית היום?
גילה פינקלשטיין: רובם מובטלים.
גילה פינקלשטיין: כל האווירה של המשפחה.
גילה פינקלשטיין: הנוער הזה נבדק בגוש קטיף בזמנו ומצאו שהם בעלי חסינות גבוהה ביותר.
גילה פינקלשטיין: זה נוער נהדר.
גילה פינקלשטיין: זה הנוער הטוב ביותר במדינת ישראל וצריך לעזור לו לשקם את עצמו ולא להמשיך להרוס אותו.
גילה פינקלשטיין: למצוא את האמצעים לשקם אותו, כי זה המאגר האנושי הטוב ביותר שיש למדינת ישראל.
גילה פינקלשטיין: הם נמצאים ביחידות המובחרות והם החיילים המצטיינים ומוכרחים למצוא את הדרך לעזור להם ולמרות שאני לא יכולה להישאר כי הגיעה משלחת משוויץ שמחכה לי, צריכות להיות מסקנות מעשיות.
גילה פינקלשטיין: למשל, הרעיון של דוקטור יצחק קדמן שאמר להקים מטה בין-משרדי, למרות שאנחנו יודעים שהם לא נותנים אמון במשרדי ממשלה - -
מיקי דור: יש מטה שפועל.
גילה פינקלשטיין: אז למה הם כל כך ממורמרים?
גילה פינקלשטיין: למה כל כך קשה להם ולמה הם כל כך בוכים?
גילה פינקלשטיין: המעברים האלה מעצימים את הבעיות.
רן כהן: תודה רבה חברת הכנסת פינקלשטיין.
רן כהן: אני מבטיח לך שגם בהיעדרך נמשיך את הדאגה באותה רמה.
גילה פינקלשטיין: אם הם ימשיכו להיות במלונות האלה, הם יהיו אומללים.
גילה פינקלשטיין: הם לא יכולים להמשיך לחיות במלונות.
רן כהן: אנחנו לא מדברים עכשיו על המלונות.
רן כהן: שידאגו שבמלונות יהיו להם נתונים שהם זקוקים להם, גם אם צריך להביא לשם בתי ספר או קרוואנים.
רן כהן: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.
אורי אריאל: אני רוצה להגיד שיש טיפול ויש הרבה דברים טובים שנעשים.
אורי אריאל: צריך לזכור את זה, כי הרי מטבע הדברים מעלים את הבעיות, כי הישיבה נועדה לפתור בעיות ולא נועדה לשבח אחד את השני ולטפוח על השכם.
אורי אריאל: בכל אופן, צריך להגיד תודה לכל מי שעושה ויש רבים כאלה, אבל יש גם אחרים בתוך החברה שאנחנו מכירים.
אורי אריאל: יש מספר בעיות שאני רוצה לגעת בהן ואחרי כן, אתייחס להצעה של דוקטור קדמן, לענין הקמת מינהלת שכזאת.
אורי אריאל: אתן לכם דוגמה: בבתי המלון גרים ההורים בחדר אחד ונניח שיש להם 6 ילדים, שזה דבר שכיח, יש להם עוד שני חדרים רק אין חיבור.
אורי אריאל: כשההורים ישנים ב-10:30 בלילה כי הם צריכים לקום בבוקר ליום עמל, הילדים הולכים, יוצאים, אף אחד לא יודע איפה הם משוטטים.
אורי אריאל: הם כבר יודעים ואחרי 3 חודשים אתה מתחיל להבין שמשהו לא בסדר.
אורי אריאל: אם זה היה אחד או שנים, צריך לטפל בהם ויש רצון טוב, אבל זו תופעה.
אורי אריאל: אנחנו לא מתעסקים במלונות ואני מצדיק אותך.
אורי אריאל: היה עכשיו דיון ארוך בוועדת הכספים והייתי בו עם אילן כהן, יונתן בשיא.
אורי אריאל: אנחנו עולים ב-2:00, יש קבוצת ח"כים מכל הוועדות שמנסה לתאם משהו.
אורי אריאל: זה לא פוליטיקה ולכן אני עוזב את הדיון הזה.
אורי אריאל: דוגמא נוספת: עיר האמונה.
אורי אריאל: תגיד לנו מנהלת המחוז.
אורי אריאל: למיטב ידיעתי יש הנחיה ממנכ"ל ראש הממשלה לא לטפל באופן מלא.
אורי אריאל: נכון שיש כל מיני טיפולים וכל מיני סודרים ושוב תודה, אבל יש הנחיה כי במשרדי הממשלה הם ואלי סיני שיושבים ביד מרדכי נחשבים להפגנה.
רן כהן: איפה זה?
אורי אריאל: באזור התעשייה בנתיבות.
אורי אריאל: שר התעשייה לשעבר בנה אותו.
אורי אריאל: בינתיים קורה שם משהו טוב כי אחרת יש שם שממה לצערנו.
אורי אריאל: אני חוזר לדברים: יש הנחיה כזאת.
אורי אריאל: כל משפחה שלא נמצאת בבית מלון חוסכת בין 700 ל-1000 שקלים למדינת ישראל, כי לא משלמים להם מלון.
אורי אריאל: מה אשמים הילדים?
אורי אריאל: אני מעדיף שעמירה תגיד מה גורל הילדים שם.
אורי אריאל: בסך הכל יש פתרונות אבל אני מדבר על המיסוד והשעות שלא משלמים.
אורי אריאל: הרי יש דברים שמטופלים, זה לא שלא מטופל כלום אבל יש דברים שלא מטופלים.
אורי אריאל: עכשיו הייתי במלון "שאול המלך" באשקלון.
אורי אריאל: אתה שומע מלון ונראה לך שהכל מסודר.
אורי אריאל: הגיעו לשם משפחות ממושב קטיף לפני כמה ימים ואין שם מעון לילדים.
אורי אריאל: ילדים בני שנתיים, האימהות צריכות להיסחב אתם.
אורי אריאל: אין להם סידור אז האימהות לא הולכות לעבוד והאבות צריכים לחזור מוקדם.
רן כהן: אבל למה אין מעונות?
רן כהן: יש שם חדרי הרצאות, יש בייסמנט.
אורי אריאל: אני מזכיר את "שאול המלך" רק כדוגמא.
אורי אריאל: היושב ראש שאל ואני הסביר כדי לתת תחושה, למי שלא מכיר.
אורי אריאל: אני מבקש שהוועדה תערוך סיור, כי אין כמראה עיניים ומשמע אוזניים.
אורי אריאל: ב-6 אפשר להקיף מספר דוגמאות ולא צריך יום שלם.
אורי אריאל: אפשר לראות את זה טוב ואז יבואו הנציגים.
רן כהן: רחל, אני מבקש לקבל הצעה איך לעשות יום סיור, כדי שנוכל לראות כמה מקומות.
אורי אריאל: ב"שאול המלך" המשפחות של מושב קטיף, שהיו בכפר פינס בצפון הגיעו בתיאום עם המינהלת לפני כשבוע למלון "שאול המלך" באשקלון.
אורי אריאל: יש הרבה ילדים קטנים וביקשו מעון.
אורי אריאל: איפה נעשה מעון?
אורי אריאל: יש בערך 10 ילדים בכיתה.
אורי אריאל: יש שם אולם גדול, אמרו: קח את האולם.
אורי אריאל: עכשיו מתנהל משא ומתן בין המינהלת למלון על ערך האולם הזה, כמה לשלם עבורו כי הוא לא היה בחוזה.
אורי אריאל: יש חדר קטן, אבל מי יפעיל את זה?
אורי אריאל: איזה ארגון נשים או האם זו תהיה הרשות - -
יצחק קדמן: אתה יודע שמעונות זה לא משרד החינוך.
אורי אריאל: זה משרד התמ"ת.
רן כהן: ליאב, תרשמי לפניך את הדברים.
רן כהן: חבר הכנסת אריאל מדבר ובדרך הטבע אנחנו מדברים על הליקויים.
רן כהן: על הדברים הטובים אני משבח את כולם.
אורי אריאל: אני מאוד מודה לך על ההערה, ליאב ואני מצטרף להערת היושב ראש.
אורי אריאל: אני יודע שמטפלים בהרבה דברים, אבל את מבינה, כי את אישה, שהאימהות האלה באשקלון, שאין להם פתרון, זה כל עולמם.
אורי אריאל: לא עוזר שתסבירי להן שבמלון "גולד" זה נפתר.
אורי אריאל: בשביל מה כולנו נמצאים כאן אם לא לפתור את הבעיות האלה.
אורי אריאל: צריך להגיד תודה עכשיו לכולם?
אורי אריאל: אני אומר תודה לכולם בפעם העשירית אבל אני רוצה לגעת בדבר האחרון, הטיפול הנפשי: כל אחד ממגורשי גוש קטיף ומפוני גוש קטיף וצפון השומרון הוא פגוע!
אורי אריאל: יש יותר ויש פחות.
אורי אריאל: כל אחד לפי המצב הנפשי שלו, הכוח שלו.
אורי אריאל: כולם צריכים לעבור טיפול שלפחות מישהו ידבר אתם והם יפרקו את החוויות שהם עברו, את מה שקרה להם.
אורי אריאל: אנחנו יודעים ממלחמת יום כיפור שיש עכשיו אנשים שמתחילים לדבר על מה קרה.
אורי אריאל: לא היה עם מי לדבר.
אורי אריאל: חשבו שאסור לדבר על זה ושזה לא יפה.
אורי אריאל: אני לא אומר שצריך לקחת מטפל שעולה 500 שקל לשעה, זה יכול להיות אולי סטודנט, אני לא יודע, יש פה אנשי מקצוע.
אורי אריאל: דבר אחרון לגבי הערת קדמן, אני אומר לך שהדבר האחרון שצריך זה עוד מינהלת.
אורי אריאל: יש 17 מינהלות ו-19 מתאמים.
אורי אריאל: האנשים שיושבים פה, מהמשרדים, הם אלה שיודעים לפתור את הבעיות - -
רן כהן: חבר הכנסת אריאל, תן לי.
רן כהן: אני מבטיח לך שאני אדאג לזה שכל המערכת הזאת או שהיא תעבוד בהלימה או שהיא תצטרך לומר: אני לא מסוגלת.
אורי אריאל: אני מציע לא להקים עוד מינהלת אלא בדיון נוסף או בסיור כשיבוא גם אילן כהן ואולי גם יהונתן, בגלל הצורך לחזק את התאומים ולעסוק בחריגים, כי בסוף כל הג'נטלמנים האלה עובדים לפי חוק.
אורי אריאל: מה לעשות?
אורי אריאל: אנחנו חוקקנו חוק ויש חוקים אחרים.
אורי אריאל: את הילד ההוא, בן ה-6, זה לא מעניין.
רן כהן: גם אותי זה לא מעניין.
אורי אריאל: אתה לא הגוף המבצע וגם אני לא.
אורי אריאל: יש את אילן כהן וצריך שהוא ישמע את החריגים וימצא דרך או בחקיקה או יש ועדת חריגים בחוק שיכולה לתת מענה לחלק מהבעיות ואז, נדע שקידמנו באופן מעשי.
אורי אריאל: יכול להיות שחסר להם תקציב.
אורי אריאל: דבר אחרון: יש ועד יישובי גוש קטיף, שמכיר את האנשים מקודם.
אורי אריאל: יושב פה רפי סרי.
אורי אריאל: יש יתרון מאוד גדול לשותפות בעבודה אתם ונדמה לי, שבהרבה דברים זה ככה.
אורי אריאל: אני לא אומר את זה כטענה מוחלטת אלא כדי לחזק את זה, כדי שהם, בהיכרות עם האנשים והעובדים, נניח שהיתה עובדת סוציאלית בגני-טל ואפשר להחזיר אותה היום - זה יתרון מאשר להביא מישהו חדש, שמתחיל ללמוד את ההיסטוריה ולא מכיר את האווירה ומה היה שם.
אורי אריאל: הוא קרא, הוא שמע והוא רוצה לעבוד אתם.
אורי אריאל: חוץ מזה, אני אומר לכם שכל אדם כזה שמצא את מקומו בעבודה, הרי הבטלה היא אם כל חטאת ויש המון מובטלים, אבל אני אומר את זה כצירוף של הדברים.
אורי אריאל: אני מתנצל על כך שאני צריך לעזוב.
אורי אריאל: תודה על כל העבודה שעושים פה.
רן כהן: אני רוצה לבקש ממנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך וגם מאנשי משרד החינוך והרווחה, לתת לנו את התיאור ולאחר מכן, אני רוצה לשמוע את הנציגים כאן ותאירו את עינינו לגבי הליקויים.
עמרם בן דוד: המפונים באשקלון ישביתו מחר את הלימודים כי אין מכשירי כתיבה ולא ספרים ושום דבר.
רן כהן: מר בן דוד, מיד נשמע את הדבריך.
רן כהן: עמרם בן דוד הוא יושב ראש הוועדה לקידום מעמד הילד באשקלון.
רן כהן: בבקשה, גברת עמירה חיים.
עמירה חיים: אנחנו מודעים לכך שזו תקופה מאוד קשה בחיים של האנשים.
עמירה חיים: גם מי שהגיע למקום הזמני ועזב את המקום המיידי שנקרא "מלון", וזו תקופה לא פשוטה.
עמירה חיים: אנחנו מטפלים באנשים ברגישות רבה מאוד.
עמירה חיים: לקחנו את הטיפול בילדים כטיפול אישי של ילד ילד.
עמירה חיים: יצרנו קשר עם כל המשפחות וכל ילד, אנחנו יודעים היכן הוא ממוקם.
עמירה חיים: היום כל הילדים נמצאים בתוך מוסדות חינוך.
עמירה חיים: יש לנו מעקב אחרי הילדים, מעקב יום יומי - -
רפי סרי: זה לא נכון.
רן כהן: רגע, תרשום לך את הדברים ונשמע אותם מאוחר יותר.
רפי סרי: ל-31 בני נוער עוד לא מצאו מקום - -
עמירה חיים: יש בעיה מסוימת לכמה בני נוער שחלק מהפתרונות לא התאימו להם ואנחנו נמצאים כאן, כדי לסייע להם אחד אחד במציאת מקומות נוספים.
עמירה חיים: יש גם בעיות מבניות.
עמירה חיים: ילד שלומד בחיספין ורוצה ללמוד עם חבריו ביבנה, סידרנו לו להיכנס לפנימייה ביבנה.
עמירה חיים: אז הוא אמר: אני לא רגיל לגור בפנימייה, תשכרו לי דירה לבד ביבנה.
עמירה חיים: אלה בעיות אמיתיות.
עמירה חיים: הילד נתקל בבעיה אבל גם לנו יש את המגבלות שלנו, עד כמה אפשר לעזור.
רן כהן: עמירה, את הרי את לא יכולה להגיע בעצמך לכל ילד.
רן כהן: איזו פריסה יש לך, כדי להגיע לכל ילד ולכל אב ואם שיוכלו לדבר אתכם?
עמירה חיים: 3665 ילדים, כולל אלה שנכנסו לגן וזה יותר מכמה שיצאו מהגוש, לכל 40 משפחות הצמדנו אדם אחד שנמצא אתם בקשר אישי.
עמירה חיים: מפקח שצלצל למשפחה ונתן טלפון אישי שלו ולכל משפחה יש איש קשר.
גילה פינקלשטיין: החינוך ההתיישבותי הבטיח שיממנו את הפנימייה לשנה הזאת.
גילה פינקלשטיין: רק לעליית הנוער?
גילה פינקלשטיין: מה עם כל שאר הילדים בפנימיות?
עמירה חיים: הם ממומנים.
עמירה חיים: תני לי שם של ילד עם בעיה ספציפית.
עמירה חיים: אנחנו הולכים על הכללי וממנו אל הפרטי.
עמירה חיים: אם יש בעיה פרטית, אני אפתור אותה.
גילה פינקלשטיין: אמרו שכל הילדים שלומדים בפנימיות, יממנו להם השנה את הפנימיות ובסוף, רק את עליית הנוער מממנים.
גילה פינקלשטיין: זה בדוק.
רן כהן: אמרת לנו במובלע, במשפט שרציתי לשמוע, האם את אומרת לנו עכשיו ש-3665 ילדים, כולם נמצאים במסגרות של בתי ספר או גנים?
עמירה חיים: גם ה-31 בני נוער האלה שנמצאים במשא ומתן - -
רפי סרי: מאות בני נוער נוספים בשוק ובהלם ולא מתפקדים בכלל.
עמירה חיים: אנחנו ניסינו במשרד החינוך, עוד לפני שעלו הבעיות, למצוא מה תהיינה הבעיות ולמצוא להם פתרונות.
רן כהן: אני זוכר ששמעתי אותך בחדר ההרצאות עוד לפני ההתנתקות.
עמירה חיים: הכנו מערך תומך, מאוד רחב למתיישבים שהיו שם.
עמירה חיים: ביוני 2004, כשהממשלה הודיעה על ההתנתקות, למחרת בבוקר הקמתי ועדת היגוי אצלי, כי ידענו שהילדים מתחילים את ההתנתקות למחרת בבוקר.
עמירה חיים: ההורים, המורים מתחילים להיות בלחץ.
עמירה חיים: ליווינו אותם שנה שלמה.
עמירה חיים: אני, אישית ליוויתי אותם עשרות פעמים.
עמירה חיים: יש בעיות מבניות, זה נכון.
עמירה חיים: מורה שצריכה להיות משובצת באשקלון והיא גרה במלון בירושלים, אנחנו ממשיכים לשלם לה משכורת והיא ממלאת מקום.
עמירה חיים: אנחנו לא מסיעים אותה.
עמירה חיים: יש פה בעיות אמיתיות.
עמירה חיים: אי אפשר לומר שמשרד החינוך יכול להביא את כל הבעיות לפתרון קבע.
רן כהן: כל המורים שלימדו מטעמכם לפני ההתנתקות מלמדים גם עכשיו?
עמירה חיים: 262 מורים מקבלים כולם משכורת.
עמירה חיים: מתוכם, 40 עדין לא נמצאים במקום הקבוע שיהיו בו.
גילה פינקלשטיין: אבל המורות בעיר האמונה לא מקבלות משכורת.
עמירה חיים: אני אגע במורות בעיר האמונה בנפרד.
עמירה חיים: אתמול נפתח בית ספר, בשעה טובה, לילדי נצרים.
עמירה חיים: שכרנו 16 חדרים בתוך קיבוץ חולית ושם הקמנו את בית הספר, עד שמבני בית הספר יגיעו בתוך חודש.
עמירה חיים: הכנו מעל 9000 פתרונות שהצגתי אותם בהתחלה, אבל הם לא התאימו לכולם.
עמירה חיים: היום, אנחנו נמצאים עדין בבניה, כי רצינו לתת פתרונות קהילתיים.
עמירה חיים: נקודת המוצא היתה פתרון קהילתי לבתי הספר, לילדים.
עמירה חיים: ילדי העל-יסודי למדו גם שם בפנימייה ושם יש נקודה של בני נוער שלא לכולם מסודרות המסגרות.
עמירה חיים: זה נכון, אני מודעת לעובדה הזאת.
עמירה חיים: חלקם לא במחוז שלי, זה לא משנה, כולם שייכים למינהל ההתיישבותי, אבל זה ילד שצריך להימצא לו פתרון.
עמירה חיים: כל יום יותר ויותר ילדים נכנסים לתוך המסגרות ונמצאים להם פתרונות.
עמירה חיים: המסה הגדולה של בית הספר היסודי, חטיבות הביניים וגני הילדים - כולם מסודרים.
עמירה חיים: כשהם הגיעו למלונות, חיכה להם גן ילדים עם גננת.
רן כהן: לא הבנתי מה הבעיה של הילדים במינהל ההתיישבותי.
עמירה חיים: עדין נמצאים מספר ילדים בחינוך העל-יסודי, ילד בכיתה י"א ו-י"ב שמתקשים להיכנס לתוך מסגרת חדשה.
עמירה חיים: חלק הלכו למסגרת אקסטרנית.
עמירה חיים: רק השבוע סגרנו עם כמה ילדים על מסגרת אקסטרנית.
עמירה חיים: יש בעיה עם בני הנוער בגיל הגבוה.
ניצה כהן: חלק ממשיכים לנסוע שעה ומשהו.
ניצה כהן: יש קשיים רבים.
עמירה חיים: אנחנו התחייבנו להסיע את הילדים לאן שהם רוצים לנסוע.
עמירה חיים: למרות שהם גרים בניצן אנחנו מסיעים אותם להבשור.
עמירה חיים: אם אתם רוצים משהו אחר, תפנו אלינו וננסה למצוא פתרון.
ניצה כהן: אנחנו רוצים עוד הסעה.
רן כהן: למה בעצם הם נוסעים להבשור?
רן כהן: אם הם ביקשו, זה בסדר.
עמירה חיים: אנחנו נתנו הסעות "מטורפות" כי רצינו ומראש אמרנו: תגידו איפה אתם רוצים ללמוד.
עמירה חיים: חלק גדול, קרוב ל-800 תלמידים שגרו בגוש, למדו מחוץ לגוש.
עמירה חיים: לאותם ילדים הבטחנו ללמוד באותם מקומות, למרות שזו נסיעה מאוד יקרה וארוכה.
עמירה חיים: הצענו להם גם לעבור בית ספר - -
ניצה כהן: הם לא מצאו את אותה מגמה.
ניצה כהן: חיפשנו מגמת תקשורת ולא נמצא בשער הנגב ולא היתה ברירה.
ניצה כהן: אהובה אילן היתה אצלנו והיא אמרה שאין ברירה אחרת, או שתפסידו כמה יחידות מהבגרות.
ניצה כהן: אי אפשר להחליף למגמות חדשות ולהעמיס על הילדים האלה.
עמירה חיים: זו בעיה מאוד ספציפית של ילד שעבר בית ספר ואין שם את המגמה שהוא רוצה.
עמירה חיים: יכול להיות דבר כזה.
רן כהן: מה שמך?
רן כהן: אני לא מכיר אותך, לצערי.
ניצה כהן: אני בעבר מרפיח ים.
ניצה כהן: כיום אני גרה בניצן.
ניצה כהן: אני אמא לילדים וגם מורה בעבר.
עמירה חיים: אנחנו רוצים לתת פתרונות שיבוץ במסה של אלפים וגם לתת פתרונות בצד של הרווחה הנפשית.
עמירה חיים: לגבי החינוך המיוחד, שהזכירה חברת הכנסת פינקלשטיין, 45 ילדים זכו למעקב אישי עם מפקחת שיודעת יום יום מה שלומם, כולל הילדים מעיר האמונה שמהתחלה הצענו להם פתרונות בתוך נתיבות והם רצו את הפתרון בתוך העיר עצמה.
עמירה חיים: אנחנו לא יכולים לתת פתרונות בתוך מקום כזה.
עמירה חיים: אני, כפקידה ממשלתית, לא יכולה לתת פתרון במקום לא חוקי.
עמירה חיים: הצענו להם פתרונות בחוץ.
רן כהן: הם לא קיבלו את הפתרונות?
דוברת: בית הספר בעיר האמונה הוא בית ספר מוכר שאינו רשמי.
עמירה חיים: גני הילדים הם במסגרת רשמית ואנחנו פותחים עכשיו שני גני ילדים בנתיבות.
עמירה חיים: הגננות שלנו והתלמידים ילמדו בתוך נתיבות, שזה ממש מעבר לכביש.
עמירה חיים: לגבי בתי הספר, בבית הספר לומדים ילדים במסגרת מוכרת.
עמירה חיים: הם הביאו מבנים ופתחו את המסגרת של העמותה.
עמירה חיים: הם מנהלים עמותה ובית הספר מנוהל לא על ידי משרד החינוך.
עמירה חיים: גם לפני זה הוא היה בית ספר פרטי.
עמירה חיים: כל ילדי עצמונה שעברו היום ולומדים בעיר האמונה, יש שם בסביבות 477 ילדים, שחלקם גרים במקום ואת חלקם העמותה מסיעה מאשקלון ומכל הסביבה וגם מירושלים, וכל בוקר מגיעים 477 ילדים לעיר האמונה ויוצאים משם בצוהריים, כי זה מה שהם בוחרים ורוצים.
עמירה חיים: רצינו להציע להם שיחשבו לאן הם רוצים להגיע.
עמירה חיים: הם עומדים להגיע לשומריה, על הר חברון באזור להב.
עמירה חיים: כמו שעשינו עם נצרים, ברגע שהם אמרו שהם הולכים לכיוון הזה, חיכה להם שם בית ספר.
עמירה חיים: לאנשי כפר דרום אין שום סיבה לשבות מחר אי אנחנו מלווים את הפתיחה של בית הספר.
עמירה חיים: הכנו להם בית ספר לקליטה.
עמירה חיים: אני מניחה שכשפותחים בית ספר, יכול להיות שיהיו שם כמה בעיות, אבל אנחנו נמצאים במקום כדי לעזור ולפתור אותן.
עמירה חיים: אנחנו מלווים אישית פתיחה של כל מוסד חינוכי.
גילה פינקלשטיין: אבל הבעיה שם היא שלילדים אין ספרים.
גילה פינקלשטיין: איך ילד יכול ללמוד בלי ספר?
עמירה חיים: מי קונה ספרים לילדים?
מרב זוהר: למתי נקנה להם ספרים?
מרב זוהר: לחודשיים שלושה הבאים?
מרב זוהר: את יודעת איך נראה יום הלימודים שלהם?
מרב זוהר: הם לומדים 5 ו-4 שעות ביום בזמן שהיו לומדים 45 שעות בשבוע.
עמירה חיים: אין יום חינוך ארוך במלון, זה נכון.
עמירה חיים: אני רוצה לומר לך, שגם אם את שמה לי כאן בעיה ואין לי תשובה עליה, אני אלך לחפש פתרונות.
עמירה חיים: אין יום לימודים ארוך במלונות, זה נכון.
עמירה חיים: בית הספר החדש בשפיר הוא עם בעיה מבנית אמיתית.
עמירה חיים: אנחנו בנינו בית ספר בברכיה, כי כך סגרנו עם ראש המועצה הקולט ועם התושבים.
עמירה חיים: אליעזר יעקב ישב שם ועוד נציגים.
עמירה חיים: בנינו בית ספר שלם בברכיה שנמצא בסמיכות לאתר ניצן, כדי שיקלוט את הילדים.
עמירה חיים: כשהתחילה ההתנתקות הם סרבו לבוא לשם ובמשא ומתן הם אמרו שהם רוצים בית ספר אחר לעצמם, וסגרו עם ראש מועצת שפיר לבנות בית ספר בשפיר.
עמירה חיים: ברגע שהיתה החלטה לבנות בשפיר, אני נכנסתי לתוך הפעילות והעברנו להם 2 מיליון שקל ושיפצנו מבנה ישן ופתחנו שם בית ספר.
עמירה חיים: עד שנכנסו לבית הספר פתחנו לימודיות במלון עם אותם מורים.
רן כהן: ברשותך, בואי נחזור לעניין הספרים.
עמירה חיים: רק רגע, זו סוגיה מאוד מרכזית.
עמירה חיים: יעלו כאן גם בעתיד תלונות קשות.
עמירה חיים: זה בית ספר שתהיה לו בעיה.
עמירה חיים: זה בית ספר שנמצא בשפיר עם תושבים של חוף אשקלון, הם לא תושבים של המקום.
עמירה חיים: משרד החינוך הופך להיות הרשות המקומית שלהם - -
רן כהן: יש קושי למשרד החינוך לספק לילדים האלה ספרים ומחברות?
עמירה חיים: משרד החינוך לא קונה ספרים.
גילה פינקלשטיין: להורים אין כסף לקנות, הם לא עובדים.
רן כהן: אני רוצה לברוח מהענין הזה, אם יש להם או אין להם כסף.
רן כהן: הרי אפשר לטעון טענה שהם יכולים לקבל חלק הפיצויים שלהם ולקנות ספרים.
גילה פינקלשטיין: הם יכולים….
גילה פינקלשטיין: הם לא קיבלו את הפיצויים.
גילה פינקלשטיין: הקראווילה שהם קיבלו היא כזאת קטנה שחילקו אותה ל-4 חלקים...
גילה פינקלשטיין: המדינה שכחה את האנשים.
רן כהן: כל מה שאני רוצה לטעון הוא שלדעתי, המדינה צריכה לקנות להם ספרים גם אם ההורים שלהם קיבלו פיצויים.
רן כהן: מותר לי להגיד את זה?
עמירה חיים: באשקלון וניצן, האתר המרכזי שגרים בו המתנתקים ופתחנו בו בית ספר, נתתי הוראה ליושב ראש המועצה, כי הוא קיבל את הכספים שמשרד הפנים נתן בעבר לחוף אשקלון, הכספים האלה חולקו למועצות הקולטות.
עמירה חיים: בין השאר זה חולק למועצה אזורית חוף אשקלון.
עמירה חיים: פניתי לחוף אשקלון ואמרתי לו: מיידית, תקנה ספרים ותודיע להורים שכמו שילדי הישוב משתתפים ב-200,300 שקל לחודש תשתתפו.
עמירה חיים: ההורים לא הסכימו.
רן כהן: ראש המועצה הסכים?
עמירה חיים: כן הוא רכש.
ניצה כהן: הודיעו לי שאם אני לא אשלם אני לא אקבל ספרים ואני שילמתי 1280 שקלים.
עמירה חיים: נקנו ספרים בברכיה.
עמירה חיים: יש בעיה והיא אמיתית.
עמירה חיים: אמרתי בשפיר והסברתי, יש שם בעיה: ראש מועצת שפיר פתח בית ספר על פי בקשת המתיישבים ומהתחלה אמרתי שזה יהיה בית ספר שלא קל להחיות אותו, כי אין לו מועצה שהתושבים של המועצה לומדים שם.
עמירה חיים: ילדי חוף אשקלון לומדים בשפיר.
עמירה חיים: אומר לי ראש מועצת שפיר: אני, מתקציבי, לא אקנה ספרים לתושבים שלא שלי.
רן כהן: הוא לא קיבל עזרה למימון?
עמירה חיים: הפתרון ימצא, מכיוון שאנחנו העברנו לבית הספר דברים כי ארזנו חלק מהדברים.
עמירה חיים: לאנשי נצרים ארזו את הכל.
עמירה חיים: יש ישובים שלמים כמו כפר דרום ונווה דקלים, אני יודעת בדיוק מי ארז.
קריאה: אני יודעת מי ארז ויש לי את הטלפון שלו.
עמירה חיים: אנחנו הגענו לאריזה, כי לא נתנו לארוז אותו ואחרי שהמחזקים ישבו בתוך בית הכנסת, בישלו על השולחנות והם חיו שם.
עמירה חיים: הם היו שם הרי ואין לי טענה.
עמירה חיים: אני רק אומרת מה קרה לציוד כשבאנו לאסוף אותו.
עמירה חיים: אנחנו שלחנו צוותים ונכנסנו לבתי הספר לאסוף ציוד אבל מישהו אסף את הציוד קודם.
עמירה חיים: נכנסנו לתוך בתי הספר לאסוף ציוד, נניח לגדיד.
עמירה חיים: הם סיימו את הפינוי ואמרו: תיכנסו.
עמירה חיים: נכנסנו לגני הילדים ובחלק מהם כבר לא היה כלום.
קריאה: הגננות ארזו לעצמן.
קריאה: חילקו לילדים שלי ספרי קריאה בשבוע האחרון של הקיטנה.
קריאה: הייתי מזועזעת מהרעיון.
רן כהן: להערכתך, לכמה ילדים אין ספרי לימוד?
עמירה חיים: יש 100 ילדים שנמצאים בשפיר.
עמירה חיים: חלק מהספרים כבר העברנו, אבל יש שם בעיה.
רן כהן: אנחנו, כוועדה רוצים את עצתך.
עמירה חיים: יש ילדים בירושלים שאולי בתוך שבוע שבועיים עוזבים.
עמירה חיים: אני אומרת את האמת: לא תקצבנו רכישת ספרי לימוד בבתי ספר בירושלים.
עמירה חיים: יחד עם זה, בתי הספר דואגים לשכפול מלא של חומרי לימוד.
עמירה חיים: הילדים האלה לא נמצאים לגמרי בלי חומרי לימוד - -
רפי סרי: זה לא נורמלי.
רן כהן: אני חושב שאין לי דרך אלא לפנות למנכ"ל משרד ראש הממשלה ולמנכ"לית משרד החינוך, לדאוג לזה שבאופן מידי, בתוך שבוע ימים, כל הילדים שאין להם ספרים ומחברות יקבלו אותם.
רן כהן: אני אציע שאת הרשימה של הילדים יקבלו ממך.
עמירה חיים: מדובר על בית ספר שנפתח לאחרונה.
עמירה חיים: בבתי הספר שנפתחו קודם, יש להם ספרי לימוד.
כוכבה ארוסי: רציתי להעיר משהו לגבי בית הספר שפיר: אין שם פסיכולוג.
כוכבה ארוסי: 40% מהמורים חסרים, כי לא משלמים להם הוצאות נסיעה אז שמים ממלאי מקום שאין להם ידע בהוראה.
כוכבה ארוסי: אין מורים מקצועיים וכך נראה בית הספר.
גילה פינקלשטיין: באותה הזדמנות, אני הייתי בכפר פינס בבית הספר של קטיף.
עמירה חיים: לגבי מורים, יש לנו יותר מורים מאשר אנחנו צריכים.
עמירה חיים: מחסור במורים לא יכול להיות אבל כדי לבוא לקראת המורים, משרד החינוך אמר שהם יקבלו חודש ללא שכר אבל הם פנו ואמרו: קשה לנו, תנו לנו עוד חודש ללא שכר.
עמירה חיים: נתנו עוד חודש ללא שכר.
עמירה חיים: מה זה אומר?
עמירה חיים: עוד חודש אומר שבבית הספר אני צריכה להביא מורה ממלא מקום, כי הילדים באים לבית הספר וזה מה שקרה.
עמירה חיים: חלק מהמורים הסכימו לעבוד, למרות שהיתה להם אפשרות לעבוד ללא שכר - -
רן כהן: כלומר, זה ייפתר מנובמבר?
רן כהן: נובמבר זה עכשיו.
עמירה חיים: כן, כולם חייבים לחזור לעבודה מאמצע נובמבר.
לורנס בזיז: בגלל זה היום כיתה ב' בנות אספה חלזונות בחוץ, בגלל שאין להם מורה.
גילה פינקלשטיין: חלזונות זה בעיה קטנה.
גילה פינקלשטיין: מה עם ילדים שמרטיבים בלילה מפחדים?
עמירה חיים: אותה מורה היתה חודש בבית כי גם היא מתנתקת עם בעיה.
עמירה זוהר: אבל היום אתם מחזירים גננת של גוש קטיף לעבודה, מחליפים אותה בגננת שהיתה חודש בגן ואתם עושים לילדים טראומה.
עמירה זוהר: למה לא להשאיר את הגננת שהיתה לנו?
עמירה זוהר: למה להחליף גננת?
עמירה זוהר: מאז שאנחנו במלון החליפו לנו גננת?
עמירה זוהר: השבוע העבירו את הגננת יעל ל"מלון גולד" והגננת פנינה נכנסה ל"מלון שלום".
עמירה זוהר: למה הילדים שלי צריכים לעבור טראומה, כל שלושה שבועות להחליף גננת?
עמירה חיים: היא עוברת לגור בניצן.
רן כהן: עמירה, יש לי בקשה: מאחר והמצב קשה, אני מבקש שתפני אל המורים החיוניים בפניה אישית שלך, אם צריך גם תדברי בשם הכנסת מצדי, ותבקשי מהם שיחזרו יותר מוקדם לעבודה כדי שהעניין הזה של כל איוש המשרות יהיה תקין בבית ספר שפיר.
עמירה חיים: הם חזרו והעניין הזה נגמר.
רן כהן: כוכבה, יש לי בקשה: אם ב-15 בנובמבר את רואה שהעניין לא פתור, את פונה למנהלת הוועדה ומוסרת מה המצב.
עמירה חיים: עוד מילה אחת: יושבת מורה לחיספין ובעוד שבועיים היא מגיעה לכאן חזרה.
עמירה חיים: אני רוצה לשמור לה על המשרה שלה.
עמירה חיים: היא הולכת להגיע לאתר ניצן ואני רוצה לשמור על המשרה שלה, מגיע לה.
עמירה חיים: בינתיים, במקומה יושבת מורה ממלאת מקום.
עמירה חיים: כשהיא תבוא, אותה ממלאת מקום הולכת.
עמירה חיים: בוודאי שיש חילופים של כוח אדם ואנחנו מודעים לזה.
רן כהן: כמה שהזמניות גדולה יותר, המצב של הילדים פחות טוב.
עמירה חיים: נגמרה הזמניות.
מרב זוהר: אני רוצה ללכת לבית והמדינה עוד לא הכינה לי אותו.
עמירה חיים: יש לנו מערך אדיר.
רן כהן: מה שאת מדברת עליו זה מגיל גן ומעלה?
עמירה חיים: כן.
עמירה חיים: יש בעיות מבניות אמיתיות.
רן כהן: אני רוצה לבקש מדוקטור מיקי דור לגבי הנושא של שירותי בריאות, מה קורה עם הילדים?
רן כהן: האם כל המערכת עובדת?
רן כהן: טיפות חלב?
מיקי דור: אני רוצה לציין בגאווה שלא רק משרד אחד עובד אלא משרד הבריאות בכל המקומות נתן בעזרת הקופות פתרון לכל מהלך ההתנתקות, טיפול ביניים, אספקת תרופות מראש לכמה אנשים שידענו שיהיו בבעיית מעבר.
מיקי דור: הכנת המקומות החדשים שיהיו בהם ומערך שלם של אחיות בריאות הציבור שבאו לבתי המלון.
מיקי דור: לא היה מלון אחד בכל רחבי הארץ, למיטב ידיעתי, שלא הגיעו צוותים שלנו כולל רופאים, שחלקם מתנדבים וחלקם שנשלחו מהקופות.
רן כהן: אחיות בתי ספר פועלות בתוך בתי הספר הזמניים האלה?
מיקי דור: לא בדקתי ואבדוק את זה.
רן כהן: אני יודע שמשרד האוצר רצה ל"כסח" אותם מכל בתי הספר.
מיקי דור: זה "כיסוח" ברמה לאומית.
מיקי דור: לפי הידוע לי, כל השירותים נתונים ואבדוק את הנקודה הזאת.
מיקי דור: כל הרכזים בכל המלונות ובכל הנקודות שהם נמצאים, יש להם טלפון אישי שלי לכל בעיה.
מיקי דור: בשבועות האחרונים היו טלפונים בודדים.
רן כהן: אני מאוד מודה לך, דוקטור דור.
רן כהן: יש הערת ביניים לגבי הנושא הבריאותי?
רינה אקרמן: אני אם ל-11 ילדים.
רינה אקרמן: בבריאות הנפש יש בעיה אמיתית לילדים.
רינה אקרמן: הם מרטיבים, בוכים, אומללים.