GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי לבני: לא יכול להיות שילד בא לעולם, ויש לו מסע שהוא לא היה שותף לו, מישהו אחר יצר לו.
אתי לבני: צריך לתת על זה את הדעת, ואני אשמח לשתף פעולה.
מיכאל איתן: נרשום את ההערה.
מיכאל איתן: הפתרון הוא בשני מסלולים: הפתרון שמדינת ישראל צריכה לתת והפתרון שדת ישראל צריכה לתת.
דורית מורג: אני רציתי להבחין בין זכויות שהמדינה צריכה לתרום כדי לגרום להם להיות לבין זכויות – שגם בהן המדינה צריכה להיות פעילה – כגון זכויות בפני פגיעה וניצול או זכויות בפני אלימות, לעומת הזכות להתפתחות שלא יכולה להיות בלתי תלויה, אלא כמו שכתוב באמנה לזכויות הילד: "עד מרב המידה האפשרית".
דורית מורג: זאת אומרת, היא צריכה להיות תלויה בתקציבי המדינה, ביכולת המדינה- -
מיכאל איתן: זה ברור.
דורית מורג: זה דבר שאנחנו צריכים להגדיר גם בחוקה.
מיכאל איתן: אנחנו קשורים באותה סוגייה.
מיכאל איתן: זאת סוגיית רוחב שאינה קשורה רק לעניין הילד.
מיכאל איתן: גם כאשר אנחנו מבטיחים זכויות חברתיות אחרות כמו דיור או קיום כלכלי בכבוד- -
איל זנדברג: צריך לדייק, לא מדובר בזכויות הילד ולא בזכויות חברתיות.
איל זנדברג: זכויות הילד הן מכלול של זכויות- -
מיכאל איתן: - - -
איל זנדברג: אבל המנגנון שקבענו שם לא יחול אוטומטית כאן.
איל זנדברג: זה דבר שהוועדה צריכה להחליט לגביו.
איל זנדברג: המנגנון שעליו דובר בזכויות חברתיות שהגמלאות יהיו מותנות ביכולת הכלכלית של המדינה לא חל על זכויות הילד.
איל זנדברג: למשל, חופש הביטוי של הילד הוא לא רלוונטי, לא דנו בהקשר הזה.
מיכאל איתן: אבל זה אותו עיקרון, זה לא יכול להיות אחרת, אין כאן שום דבר אבסולוטי, הכול מותנה.
דורית מורג: נוסף לכך, האם גם זכות ההתפתחות, זכות ההשתתפות צריכות להיות כבר בחוקה להיות מוגבלות משום שזכות ההתפתחות היא זכות מאוד בלתי מוגבלת.
דורית מורג: יכול להיות שתמר מורג יודעת למה היא רוצה לשאוף, אבל בסופו של דבר כשאנחנו מדברים על זכות כל-כך רחבה בחוקה, ייתכן שאנחנו צריכים גם לומר מהי אותה זכות להתפתחות- -
מיכאל איתן: אנחנו לא נאמר, אנחנו לא כותבים חוק.
מיכאל איתן: אנחנו קובעים בחוקה כיוון כללי, אנחנו לא יכולים לפרט ולא צריך לפרט.
מיכאל איתן: המחוקק יפעל אחר-כך בהתאם.
מיכאל איתן: אנחנו לא יכולים להתחיל עכשיו לפרט בחוקה כי זה לא חוק, זה לא כל החוקים של מדינת ישראל.
דורית מורג: זה חוק-על שלפיו יפורשו החוקים - -
מיכאל איתן: נכון, ולכן לא צריך לפרט.
דורית מורג: אני לא אמרתי "לפרט", אמרתי שאולי צריך כבר בחוקה לחשוב על איזונים ובלמים שאחד מהם הוא תקציב, יכולת המדינה, מה מידת המחויבות של המדינה לקיים.
דורית מורג: לכן אם מכניסים סעיפים כאלה צריך לפתח אותם יותר- -
מיכאל איתן: אני הסכמתי לעניין היכולות הכלכליות והמגבלות.
מיכאל איתן: זה דבר שחייב להיות אפילו אם לא נכתוב כי זה חלק מהחיים שלנו, אנחנו לא יכולים להתעלם מזה.
ורד וינדמן: אני סומכת ידיי על העקרונות שהתגבשו כאן
ורד וינדמן: בעקבות הדברים של ד"ר תמר מורג.
ורד וינדמן: אדוני הגדיר שהדברים צריכים להיות מרוכזים וקצרים, ולכן הזכות להתפתחות יחד עם יציקת התוכן למהות ההתפתחות, הזכות למשפחה שחייב להיות ברור שהיא לא אבסולוטית, אלא כפופה לטובתו של הילד והזכות להשתתפות.
ורד וינדמן: גם בזכות להשתתפות חייבים לצקת תוכן מעבר לכך שברור שהזכות הזאת חייבת להיות מעוגנת מכיוון שהיא לא טריוויאלית כפי שהיא לגבי מבוגרים.
ורד וינדמן: לזכות הזאת יש שני נדבכים שצריך לתת עליהם את הדעת ולעגן עליהם את החוקה כפי שהם מעוגנים באמנה לזכויות הילד: האפשרות לתת לילד להביע את עמדתו, והנדבך הנוסף הוא מתן משקל ראוי לעמדה שלו.
שי ביאליק: אני יושבת ראש מועצת התלמידים הארצית.
מיכאל איתן: מתי נבחרת?
שי ביאליק: לפני כחודשיים.
מיכאל איתן: נדמה לי שקודמך היה כאן בדיון.
מיכאל איתן: הנוכחות שלכם נרשמת ונזכרת.
שי ביאליק: אני לא מבינה כל-כך בחוק, בחוקה ובמשפט, אבל אני מבינה בילדים כי אני הילד.
שי ביאליק: צריך לעגן בחוקה למען הילד ולטובתו את הזכות לשוויון גם בין אנשים בגילים שונים וגם בין ילד לילד.
שי ביאליק: במגילת העצמאות, למשל, כתוב: "ללא הבדל דת, גזע ומין", ולא מזכירים את נושא הגיל.
שי ביאליק: הזכות לשוויון ולכבוד הם דברים שצריך להזכיר כי ילדים לא זוכים להם.
שי ביאליק: "השתתפות בהחלטות הנוגעות לו" – הריני כאן.
שי ביאליק: ילד יכול להביע את דעתו משלב התודעה שלו כי הוא יודע מה הוא עושה ומה הוא צריך.
שי ביאליק: צריך לעגן בחוקה את מתן האפשרות לילד להגיד מה הוא רוצה ומה הוא צריך כי זה מה שטוב לו.
מיכאל איתן: את בטוחה במאה אחוז בזה?
שי ביאליק: הוא לא יודע במאה אחוז מה טוב לו, אבל ב- 80% הוא יודע מה טוב לו מאשר אדם אחר.
מיכאל איתן: הוא יודע מה טוב לו באותו רגע, אבל מסתבר שאם היינו חיים לפי ההיגיון שנעשה רק מה שטוב לנו באותה שנייה יכול להיות שהחיים שלנו יהיו קצרים ומאושרים, אבל אחר-כך כל יתרת החיים תהיה מאוד עצובה.
שי ביאליק: אני לא מתכוונת שילד יוכל להגיד מה שהוא רוצה בהדוניזם שכזה, אלא ילד שיש לו תודעה יכול להשפיע על מה שקורה אתו.
מיכאל איתן: הוא חייב להשפיע.
שי ביאליק: אז שיקשיבו לו.
מיכאל איתן: על זה נאמר שאנחנו רוצים לכלול בחוקה את תהליך ההשתתפות, והוא יתבצע בהזכרת שני מרכיבים שהוצגו כאן:
מיכאל איתן: שהוא יוכל להביע את דעתו, ויש להתחשב בה.
שי ביאליק: אני לא מבינה בחוקות - -
מיכאל איתן: דרך אגב, זה מחדל שלנו שאת לא מבינה כי אם היית חיה במדינה מסודרת היית יודעת כבר את עיקריה בעל-פה, היית יודעת מה הזכויות והייתה לך מודעות לדבר, ובטח היית אזרחית יותר טובה, וגם כל מה שהיית עושה אחר-כך היית עושה בידיעה שצריך לכבד את הזכויות בחוקה.
מיכאל איתן: חבל, באמת חבל לנו.
מיכאל איתן: אבל את בטח לא אשמה בזה.
שי ביאליק: אישית אני יודעת יותר מבן נוער רגיל על חוקי יסוד, אבל אני לא יודעת על חוקה כי אין לנו חוקה.
שי ביאליק: מבחינת המשולש: מדינה, הורה, ילד, זה לא צריך להיות רק מול הורה כי יש ילדים שאין להם הורים, אלא גדילה בסביבה מוגנת ובטוחה, לא רק תחת ההורה.
מיכאל איתן: גם זה מתקבל בברכה.
מיכאל איתן: האזרח נהיר, בבקשה.
אליעזר נהיר: לדעתי, אנחנו לא מתייחסים לילד כפי שהוא.
אליעזר נהיר: תנא דמסייע יאנוש קורצ'אק.
אליעזר נהיר: הוא קבע לילד שני דברים: הזכות לכבוד ולכללי חיים.
אליעזר נהיר: בשני הדברים האלה הוא רצה להביא את הילד לכך שהכבוד שלו שהוא חשוב וראוי לו יהיה מותנה בכללי חיים, והוא הוציא הרבה דברים שאנחנו יכולים ללמוד מהם.
אליעזר נהיר: בנושא הילד עסקו רבים, גם מבני אומות העולם – פיאז'ה ורוסו – וגם מבני עמנו – רבי שמעון הפחמי – שידעו שהילד הוא עולם גדול.
אליעזר נהיר: יאנוש קורצ'אק הפריז עד כדי כך שאמר שהילד הוא משורר, הילד הוא פילוסוף.
אליעזר נהיר: אם אנחנו נרצה שהחוקה "תזרום" עם מה שקורה היום – בעולם וגם בחברה שלנו יש זרימה בכיוון הבנת הילד הרבה יותר מאשר אנחנו כהורים התייחסנו אליהם.
אליעזר נהיר: את הגל הזה כדאי להעלות.
אליעזר נהיר: אי-אפשר להרחיב אמנם, אבל לא נכון לכתוב אמנה לאו דווקא של האיחוד האירופי, אלא אמנה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי הדמוקרטי שתכלול מסר איך אנחנו רואים את תפקידנו כלפי הילד.
אליעזר נהיר: החוק השוויצרי מציין מלבד מין וגזע כתוב גם "גיל" – מה שבדרך-כלל לא מופיע.
אליעזר נהיר: דבר שני, כתוב שם גם "ילדים" וגם "בני נוער", צעירים.
מיכאל איתן: החוקה השוויצרית היא חוקה מאוד רחבה, מאוד מפורטת, יש שם דברים שלא מופיעים באף חוקה.
אליעזר נהיר: הם משלבים את הדברים הנוגעים לאזרח ולילד גם יחד.
אליעזר נהיר: הניסוח צריך לתת לילד את יכולותיו להגיע להיות אזרח יעיל, ישר שתורם לחברה- -
מיכאל איתן: ונהיר.
אליעזר נהיר: בנוסף לכך, שיהיה גם מסמך שלנו לא רק במובן הדתי.
מיכאל איתן: רבותיי, אני מודה מאוד לכולכם, תודה רבה ולהתראות.
רן כהן: אני מתכבד לפתוח את הישיבה, אני בשלב מסוים חשבתי לפנות למבקר המדינה גם בנושא ויכול להיות שנעשה את זה.
רן כהן: יש פה בעיה חוקתית למיטב ידיעתי, הלא החוק בעצם מחייב , סעיף 21 לתת את השירות הזה לילדים, למעשה קיום החוק מוטל על הממשלה.
רן כהן: הממשלה לא יכולה -.
רן כהן: אני מודה למנכ"ל משרד הבריאות שנמצא כאן איתנו, ביקשתי ממנו שקודם כל הוא יציג את הדברים בפתח הישיבה מהו מצב הדברים , לא לפני שאני אומר במעמד של אילנה ושלי, במליאת הכנסת, העברנו לפני שעה החלטה מקיר לקיר, על דעת כל חברי הכנסת שהיו, שאנחנו קוראים לשר האוצר בפועל, לפעול מיידית לכך שהשירות של אחיות בתי הספר ואחות טיפות חלב יימשך, ושהחוק יקוים והכנסת כולה בראשות היושב ראש , מתייצבת בעניין הזה מאחורי העמדה של שר הבריאות, שמבקש שזה מה שיעשה.
רן כהן: אדוני המנכ"ל, בבקשה, תאמר לנו איפה הדברים נמצאים ואם יש גם איזה שהם מועדים לדיונים על הדברים, בימים הקרובים, נשמח מאוד לדעת.
אבי ישראלי: תודה רבה, מה שקורה זה כדלקמן, בקיץ 97 הנושא של בריאות התלמיד עבר למשרד הבריאות, כל הסעיף הזה עבר עם שבעים מיליון שקל.
רן כהן: אז זה היה במשרד החינוך?
אבי ישראלי: זה היה במשרד החינוך, האחריות המיניסטריאלית הייתה של משרד החינוך, זה עבר למשרד הבריאות, כאשר התקציב עמד על שבעים מליון שקל ומספר התלמידים עמד על תשע מאות אלף, זה היה הבסיס, ככה זה עבר, ככה זה הצטרף לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, לסעיף 21, בדיוק כמו שאדוני היושב ראש אמר.
אבי ישראלי: בעקבות הסכמי שכר לשנת 2002 היה צריך להעלות את התקציב לשמונים ושלושה מיליוני שקל.
רן כהן: זה עלה.
אבי ישראלי: זה עלה, בגלל הסכמי שכר שבהם נתנו כספים נוספים, שכר נוסף לאחיות, לרופאים ולכל מי שעוסק בדברים האלה, זה הגיע –
קריאה: לכל המשק.
אבי ישראלי: לכל המשק, כן, אבל אני מדבר במקרה הזה לכל מי שמועסק בתחום של בריאות התלמיד.
אבי ישראלי: בשנת 2004 התקציב ירד ל 54 מיליוני שקל, כאשר מספר התלמידים כמובן גדל.
אבי ישראלי: בשנת 2005, שנת הלימודים הנוכחית, התחלנו אותה בראשון לספטמבר, התקציב עומד על 54 מיליוני שקלים, כאשר מספר התלמידים עומד על מליון מאתיים אלף.
אבי ישראלי: זה בעצם שורש הבעיה.
אבי ישראלי: האם השבעים מיליון עם תשע מאות אלף תלמידים, אנחנו היום ב-54 מיליון עם מליון מאתיים אלף תלמידים.
אבי ישראלי: כאשר מספר בתי הספר הולך ולגדל מטבע הדברים.
רן כהן: כלומר יש גידול בעצם של 33% במספר התלמידים ויש ירידה של 16 מיליון שקל, אפילו יותר, מ-84 ל- 54, כלומר שלושים מיליון שקל.
אבי ישראלי: אפשר לחשב את זה.
אבי ישראלי: אנחנו, משרד הבריאות, יודע להפעיל את השירות הזה באמצעות האגודה לבריאות ה ציבור, יודע להפעיל את זה ב-71 מיליוני שקלים, זה מה שאנחנו יודעים לעשות, זאת התייעלות מאוד, מאוד גדולה.
אבי ישראלי: על זה אנחנו מנהלים משא ומתן כל הבוקר הזה, כולל בכל הימים האחרונים עם חברינו ממשרד האוצר, כאשר מה שאנחנו מבקשים זה להעמיד את התקציב הזה על מספר סביר, ואנחנו חושבים ש71 מיליון זה מספר סביר.
אבי ישראלי: בו בזמן אנחנו מוכנים לבחון אם יש אופציות בכלל להיות בתהליך הזה, אנחנו מוכנים לבחון את זה, למרות שלדעתנו כרגע זה לוט בערפל אם בכלל אפשר לייעל אותו יותר, אנחנו חושבים שלא, אבל אנחנו פתוחים לכל בדיקה כזאת.
אבי ישראלי: אנחנו חושבים שצריך להצמיד את השירות בכל מקרה למספר התלמידים, ולא יכול להיות שמספר התלמידים גדל, מספר בתי הספר גדל.
אבי ישראלי: צריך להבין שכשמספר בתי הספר גדל, אם מספר האחיות לא גדל, אז אותה אחות צריכה לתת, אפילו לאותו מספר תלמידים את הטיפולים במספר אתרים.
אבי ישראלי: אנחנו כולנו בדעה שמספר התלמידים בכל כיתה יקטן, זה כולנו בעד, זה חלק מהרפורמות וחלק ממה שכל המשק הזה מעוניין.
אבי ישראלי: אנחנו מעוניינים בזה, אנחנו לא יודעים מה קורה אבל אנחנו מעוניינים בזה.
אבי ישראלי: כאבא לילדים בוודאי אני גם מעוניין בזה.
אבי ישראלי: ברור שככל שמקטינים את מספר התלמידים בכיתה, אז כמות העבודה של כל אחות גדלה הרבה יותר.
אבי ישראלי: זה מובן מאליו, לא צריך להיכנס לכל הפרטים האלה.
אילנה כהן: אתה תצטרך גם תוספת כנפיים, כי תצטרך לעוף מבית ספר לספר, אז בוודאי שתהיה עלות יותר גדולה.
אבי ישראלי: מספר בתי ספר גדל כל שנה בכמה עשרות גם כן וזה ללא קשר רק בגידול התלמידים.
אבי ישראלי: זאת אומרת אנחנו מדברים על עוד ועוד אתרים, הקטנה במספר הכיתות, קיטון במספר התלמידים, מספר הכיתות גדל, מספר התלמידים בכיתה קטן שאנחנו מברכים על זה ואת כל זה צריך לקחת בחשבון, כי זה מביא לדרישות הרבה יותר גדולות מהאחיות.
אבי ישראלי: על זה עומד הדיון, על זה אנחנו מנהלים את המשאים ומתנים, זה שורש הסיפור, אלה עיקרם של דברים.
רן כהן: אולי רק מישהו יוכל לומר לנו, למיטב ידיעתי בעבר, ההקצבה של אחות לתלמידים הייתה בסדר גודל של אחת ל-1,500.
רן כהן: על כמה זה עומד היום?
קריאה: אחת ל-5,100.
אבי ישראלי: תלוי מה מחלקים, סך הכול אם מחלקים את המספרים נכון להיום, אנחנו מגיעים למשהו בסביבות אחת ל-3,000, אחת ל-3,200.
אבי ישראלי: זה תלוי, צריך להבין.
רן כהן: השבוע יש אפס – למיליון ומאתיים אלף תלמידים.
אבי ישראלי: ברשותך היושב ראש, אני אוסיף שני דברים קצרים.
אבי ישראלי: אחד, מזה זמן של כמה חודשים, אני לא יודע דיוק כמה, יש פה כאלה שאולי יודעים בדיוק להגיד את היום.
אבי ישראלי: בגלל החוסר בתקציב, כל אחות שפורשת , מכל סיבה שהיא –
אילנה כהן: זה ועדת חריגים, תסביר לו.
אבי ישראלי: התקן שלה לא מתמלא.
אילנה כהן: זה לא יהיה עוד מעט, אני מודיעה לך, לא יהיה אחיות, אני מודיעה לך, חד וחלק זה ייפסק תאמין לי.
אבי ישראלי: נכון להיום ישנם בתי ספר שבהם אנחנו לא נותנים שירות וזה בניגוד לעמדתו של משרד הבריאות ואנחנו מרגישים עם זה, אני לא רוצה להשתמש במילים אחרות, אז אני אגיד רע מאוד, זה הרי הרבה יותר חמור מזה, אנחנו מרגישים עם זה רע מאוד.
אבי ישראלי: אנחנו חושבים שבכל בתי הספר צריך להינתן השירות.
אבי ישראלי: מישהו החליט לעשות שבחלק מבתי הספר שהם נמצאים באשכולות היותר גבוהים, שם נקצץ בשירותים שניתנים לבתי הספר, ובתי הספר מהמעמדות הסוציו אקונומי היותר גבוה, החליטו לקצץ שם חלק מהשירותים, פשוט כי אין לנו עם מי לתת את זה, ואנחנו פשוט חשבנו שזה ייגמר הרבה יותר מהר, כל הדיונים והויכוחים ולכן לטווח קצרצר הסכמנו בלית ברירה באי רצון ואנחנו חושבים שזה לא בסדר לעשות את זה.
אבי ישראלי: בחלק מהמקומות אין היום שירות בכלל.
אבי ישראלי: אלה הדברים.
רן כהן: תודה רבה למנכ"ל משרד הבריאות, הייתי מבקש בכל זאת ממוריה, שתציגי אולי איך את רואה את זה מנקודת ראות של האחיות ושל השטח בפועל ומה הסכנות שאת רואה בעניין הזה.
רן כהן: יש כאן נציגות של ההורים?
רן כהן: כן, נכון, בבקשה , אז אחרי זה אני אבקש אותך.
מוריה אשכנזי: כאחות בריאות הציבור אני צריכה לעבוד בבית ספר על פי חוק, על פי נהלים שנתנה אותם הנהלת משרד הבריאות, שירותי בריאות הציבור.
מוריה אשכנזי: עד לפני שנתיים, במכסה של 1580 תלמידים לאחות במשרה שלמה, שזה ארבעים שעות שבועיות, יישמנו את הפעילות על פי חוק מכיתה א' עד כיתה ט'.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לתת הערת ביניים, שפרופ' ישראלי ישב בועדת אמוראי ושם יש אפילו המלצה להרחיב את הרפואה המונעת בבתי הספר עד כיתה י"ב.
מוריה אשכנזי: היות שהייתה פה ראייה חיובית לחשיבות של התפקיד הזה והפעילות הזאת בבית הספר, בתחום הרפואה המונעת.
מוריה אשכנזי: מעבר לבתי הספר הרגילים שמספרם הוא זה, אנחנו מצויים גם באוכלוסיות אחרות, אם זה במגזר הבדווי, אם זה במסגדים, אם זה בכנסיות, בתלמודי תורה, בישיבות, אלה מספרים שלא נספרו במספר התלמידים הארצי.
מוריה אשכנזי: כי הנתונים שיש לנו פה כרגע, הם נתונים של משרד החינוך.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת היריעה הרבה יותר רחבה.
רן כהן: אני רוצה להבין אותן אחיות בבתי הספר, הם אלה שעושים את זה בכנסיות ובמסגדים?
מוריה אשכנזי: נכון, אותן אחיות.
רן כהן: איזה סידור עבודה זה?
מוריה אשכנזי: מאותה הקצאה של כוח האדם שישנו, אם אני מדברת, אני יכולה להצביע על בני ברק או על שכונה דתית בירושלים, מתוך ההקצאה הזאת אנחנו גם יוצאות לשם, אז כבר הגענו למצב –
רן כהן: אלה נושאים שבתחום משרד הבריאות –
מוריה אשכנזי: בהחלט, מדובר בילדים, ומדובר בתלמידים.
רן כהן: גם שם זה תלמידים?
מוריה אשכנזי: בוודאי לתלמודי תורה, כן.
רן כהן: מסגדים זה מוסדות שבו הם לומדים, לא למבוגרים.
קריאה: הוא שאל שאלה שגם אני התפלאתי עליה, האם במסגדים לומדים תלמידים.
קריאה: כן, במסגדים יש בתי ספר וגני ילדים, שמשרד החינוך מתקצב.
מוריה אשכנזי: המצב הנכון שעד 2003 התקציב היה 87 מיליון, יכולנו לתת את השירות, לפי הנהלים של משרד הבריאות – כיסוי מלא של חיסונים, בדיקות ראייה, כל מה שנדרש על פי נוהל, קוים.
מוריה אשכנזי: משנת 2003 כשהתקציב ירד ל-70 מיליון, למעשה הפעילות הפכה להיות מכיתה א' , קצת כיתה ז' וכיתה ח'.
מוריה אשכנזי: פעילויות מסוימות, כל הפעילויות של אורך הטבלאות, והפסקתי אותך במצגת, כל הפעילויות לאורך כל השנתונים, כל השנים, לא קיימים.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת אם אני לוקחת ילד, בכיתה א', עם השמנת יתר, אני לא רואה אותו עד כיתה ח', אז אם יש לו הפרעות אכילה, או יש איזה שהיא בעיה, אולי זה אפילו מחלה מטבולית כלשהי.
מוריה אשכנזי: הילד הזה ילך לאיבוד, אם זה הפרעת ראייה, מה שגדעון עזרא ציין עכשיו, מה שאמר עכשיו במליאה על אלימות, נושא של אלימות.
מוריה אשכנזי: ילד שלא רואה טוב מפני שהאחות לא עשתה בדיקה, לא שומע, מתחיל להפריע.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת שאיזה שהוא מקום אנחנו הגענו בעקבות הקיצוצים האכזריים של משרד האוצר, שאני לא רואה בהם שום ראייה מקצועית, אפילו מבחינה כלכלית, כי אם אני מדברת על ראייה כלכלית, אני מדברת על רפואה מונעת לטווח ארוך ולטווח קצר, כאשר העלויות לטווח הארוך עשויות להיות הרבה יותר חסכוניות מאשר היום שאני אתחיל להתווכח איתו כמו עם גבאי בבית הכנסת מקופת גמילות חסדים, שפה נותנים ארבעה מיליון ואחר כך נותנים שבע עשר מיליון ועכשיו נתנו רק מיליון אחד, וזה מספיק למעשה עד סוף השבוע.
מוריה אשכנזי: אי אפשר להמשיך בצורה כזאת, מצד שני, אנחנו מפירות את החוק.
מוריה אשכנזי: אנחנו בעצמנו עם העומס שנוצר, אחות הפכה להיות בממוצע, היום, נכון להיום, בתקציב של 74 מיליון בממוצע ארצי, עובדים כאילו על 70 אבל למעשה יש 54 מיליון, נכון?
אבי ישראלי: יש 54 מיליון.
רן כהן: אולי עוד מעט תפרטי את זה, מוריה אשכנזי, בבקשה.
מוריה אשכנזי: במצב הנוכחי, כאשר אחות צריכה לתפקד מול 2,500 ו-3,200 תלמידים, זה הפך להיות בלתי נסבל.
רן כהן: בית חרושת.
מוריה אשכנזי: זה לא בית חרושת, זה גם לא סרט נע, זה חוסר אחריות, אם אני מדברת על ניהול סיכונים ועל אחריות?
מוריה אשכנזי: איך אפשר לקבל דבר כזה.
אילנה כהן: אי אפשר במקרה והיא נחתה נפלה על מישהו תיתן לו טיפול, אפילו שלום היא לא יכולה להגיד לו, תספור כמה תלמידים, אבל הם לא סופרים, הם לא רואים, הם רואים כספומט.
מוריה אשכנזי: במצב הנוכחי של היום, כאשר הפיטורים עומדים בעינם, אני חושבת שעד סוף השבוע עומד הכסף –
רן כהן: מצב הדברים הוא שיש לכם מכתבי פיטורים?
מוריה אשכנזי: יש את האיום, היה לפני חודש זימון –
אילנה כהן: מוריה סליחה, אני רוצה להגיד לך דבר אחד, אני היו לי שיחות עם משרד הבריאות, יש מכתבים שעיכבו אותם, הם היו כתובים.
רן כהן: הם צריכים רק להישלח או להימסר.
אילנה כהן: בדיוק ככה, הייתה הוראה שאם עד תאריך זה וזה, אז בינתיים דחו את זה לסוף השבוע הזה.
אילנה כהן: כלומר מה שקורה, המכתבים ישנם, אז אמרו בגלל הדיונים, משאים ומתנים אולי בינתיים יוולדו עוד ילדים אז אולי יגידו שזה בעייתי יותר, בפועל , תראה אני מתפלאה שגם מוריה וגם חברנו מועד ההורים ופרופ' אבי ישראלי, תאמין לי, לא צריך לדבר, צריך לשים קסטה, תאמין לי, ולהסריט כל שנה זה אותו סיפור.
אילנה כהן: כי למה?
אילנה כהן: כי גם מה שהם יעשו שנה, אז יתנו עוד מיליון מיליון וחצי, ואולי עוד כפית לפה כפית לשם, ובשנה הבאה יבואו.
אילנה כהן: אני אגיד לך למה, ותסלחו לי שאני אומרת, לא אישית נגדכם, אתם יודעים שזה לא אישית, אבל אני אומרת המגמה שלכם.
אילנה כהן: הוציאו אתכם מהדלת בחוק ההסדרים אז ואתם נכנסים עכשיו דרך החלון, כי המטרה שלכם אחת פשוטה, אתם מחזיקים את משרד הבריאות כבן ערובה.
אילנה כהן: אתם אומרים לו – מותק, אבי, עד שאתה לא תיכנס לג'קוזי או בפיילה ועד שלא יעשו לך את הג'קוזי ואת הפיילה, לא תקבל תקציב מפה.
אילנה כהן: אתם עוברים על החוק רבותיי.
אילנה כהן: אם אני הייתי עוברת באור אדום, היו קונסים אותי.
אילנה כהן: אני אגיד לכם מה, מחוסר מקצועיות לא היה, אתה יודע מה מפליא אותי, גם יעל ורביד-
רן כהן: האחיות לא עוברות על החוק, מי שעובר על החוק –
אילנה כהן: הם עוברים על החוק.
רן כהן: משרד הבריאות עובר על החוק, הממשלה עוברת על החוק.
אילנה כהן: אלה שפה שלא נותנים, תראה, בסופו של דבר הוא חייב להוציא, אבל הוא המוציא בפועל את התוצאה שלהם.
אילנה כהן: אני אגיד לך מה, הם אמרו, אין להם מה להפסיד, אני שמעתי את המלים האלה, אני אגיד לך, אתה יודע שתמיד מה שאני אומרת זה נכון, אין לכם מה להפסיד, אתם מנסים ומנסים, עד שתעשו פגיעה לפיילוט.
אילנה כהן: אני אמרתי לכם דבר אחד, הילדים האלה לא תחנת ניסיונות ויכולים פה לדבר.
אילנה כהן: אני אגיד לכם דבר אחד פשוט מאוד, תפטרו את האחיות אני אסגור לכם את הכול, תגידו מה שתגידו.
אילנה כהן: אתם יודעים שכשלי נכנסת ה"ג'ננה" אלוהים לא עוזר.
אילנה כהן: אז אני אומרת לכם אני אסגור את הכול, ותעמדו אתם בפני כל עם ישראל ותגידו למה, הייתם חכמים נגד הנמלים, נגד הרכבות.
אילנה כהן: אני אגיד לכם למה, כי אלה מסורות, אם זה היה מקצוע אחר, מזמן הייתם רואים שמשביתים את המערכת ולא בגלל הפיטורים, בגלל שאתם נותנים להעסיק אותן בצורה הזאת, שהן לא נותנות את השירות שהן צריכות לתת, אני מודיעה לכם את זה.
אילנה כהן: לכן אני באה ואומרת תפסיקו עם זה, את יודעים מה, באמת תתבגרו קצת מהבחינה הזאת, ותאמינו לי שיושב רם כהן ואני פה ושנים אנחנו רואים.
אילנה כהן: האחיות לא נלחמות על שכר ולא נלחמות פה על תנאי עבודה ודברים כאלה.
אילנה כהן: אתם יודעים מה?
אילנה כהן: לפי דעתי הם צריכים להדליק את המשואה, תאמינו לי שהם מחזיקים את השירות המונע במדינת ישראל.
אילנה כהן: תפסיקו עם זה כי אני אגיד לכם למה, זה לא יעזור לכם כי בתי החולים יעזרו להם, שמע מה שאמרתי לך?
אילנה כהן: תיקחו א ותנו ל בית דין לעבודה, תיקחו לאן שאתם רוצים –
רן כהן: אחת הבעיות אילנה שאני לא בטוח שהם בעד שירות מונע.
אילנה כהן: בוודאי, זה כל הסיפור.
רן כהן: עד שיגיעו להיות חולים ורק אז יקבלו את הטיפול שיעלה פי עשר.
אילנה כהן: בוודאי, הם רוצים , סליחה שהתפרצתי, תראו מה קורה באילת, אין להם כסף, אם אי להם כסף לבתי חולים, תגידו לי איך יהיה להם כסף לקופות החולים לתת שירות מונע, מה עומד מול מה?
אילנה כהן: סמרטוטים ומגבות?
אילנה כהן: קודם כל חולים שצריך לטפל.
אילנה כהן: בבקשה דוגמית היום, תיקח את אילת, אז זה הכול.
רן כהן: מוריה, אני מבקש שתמשיכי וגם אם תוכלי להבהיר איפה עומד כל העניין של טיפות חלב בכל התמונה הזאת, כי זה גם מאוד חשוב.
מוריה אשכנזי: זו עבודה משולבת, כי הטיפול שלנו הוא על רצף חיים מגיל אפס, עד הצבא.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת אחות בדרך כלל נותנת שירות דרך המשפחה, דרך טיפת חלב, אחות בית ספר, טיפול שהוא הטרוגני משולב.
מוריה אשכנזי: בשנתיים האחרונות אנחנו הפכנו היות למעשה אפילו אחיות, שעובדות בשיטה של מבצעים.
מוריה אשכנזי: יוצאים בשיטת סרט נע לחסן כיתות א', בשיטת סרט נע , קבוצות משימה, ממש ככה, בצורת סרט נע התחלנו לעבוד.
מוריה אשכנזי: אני אתן לכם דוגמא, היה לפני כמה חודשים אירוע של חיל שחלה בחזרת, שלא חוסן בזמנו, ובמסגרת החקירה שנעשתה, חקירה משפחתית אפידמיולוגית, הגיעו לתיכון, וחיסנו שם שלוש מאות ילדים, שהם אפילו בחטיבת הביניים, מפני שהמודעות שלנו היא המניעה.
מוריה אשכנזי: לא לקחנו בחשבון שזה שייך לפה, שייך לשם, יצאנו וחיסנו.
מוריה אשכנזי: בפנימיית בן שמן היו ארבע מאות תלמידים, שגם אם נדבקו שני חיילים בחזרת.
מוריה אשכנזי: אני לא מדברת על דלקת קרום המוח, נדבקו, ואז אנחנו מאתרים את הילדים האלה ומחסנים אותם.
מוריה אשכנזי: הראייה שלנו היא ראייה אוניברסאלית, כאשר אני לא מפלה בין אף אחד לאף אחד, ואני גם לא מתחשבנת שמפני שהוא שייך לחטיבת ביניים, אני לא אגיש לו עזרה ראשונה בתור אחות שאני עובדת בחטיבה העליונה, בחטיבת הביניים, אני אחות אני נותנת שירות עד כיתה ט', אבל אם נפצע ילד מכיתה י"ב אני כן אגיש לו עזרה ראשונה, אני לא אתחשבן פה.
רן כהן: ברור, תודה רבה, ועד ההורים הארצי, אבי גור, מה תוכל להגיד לגבי המצב שאתם רואים מה שהולך?
אבי גור: קודם כל יש הרבה אנשים ששואלים מה עושה אחות בבית ספר, אז יש פה מאות עמודים של מה שהיא עושה.
אילנה כהן: נתת להם העתק מזה?
אילנה כהן: כי גם כשהם רצו לסגור את פלימן, הם לא ראו קודם את בית החולים, אז אולי עכשיו תן להם שהם יראו את זה בעיניים.
אבי ישראלי: בואו נעבוד על שיתוף פעולה.
רן כהן: הספר הוא ממש, באמת, מדהים, אני קראתי את זה ממש, התפעמתי, גידלתי ארבעה ילדים, הגעתי פה בעצמי בתור ילד זה פשוט לא יאמן, אתה קורא את זה, אתה אוהב את המדינה אהבת נפש.
רן כהן: אחר כך אתה הולך לבית ספר –
אבי גור: אני יכול להגיד לך, שאת הספר הזה אפשר לקיים, צריך קצת חזון, קצת אמונה, קצת שיתוף פעולה, ואתה יכול לשאול, יש פה נציגה של משרד החינוך, אנחנו כבר חמש שנים עובדים ביחד, כל הנושא של חינוך לבריאות התקדם במשרד החינוך בצורה פנטסטית, יש היום שמונה מאות בתי ספר שבהם יושבות האחות, ביחד עם מנהלת בית הספר, מדברים על כמה ילדים עשו בדיקת עיניים, כמה ילדים חזרו עם משקפיים, כמה צריכים טיפול אחר, יש מודעות יותר לנושא של הבריאות.
אבי גור: בכל מערכת החינוך.
אבי גור: בזכות זה שיש שיתוף פעולה בין המערכת לבין ההורים לבין משרד הבריאות.
אבי גור: אותו דבר אפשר להגיע גם בנושא האחיות, צריך רק דבר אחד, להוסיף למשולש הזה גם את משרד האוצר, זה הכול, צריך לשבת כמו – אנחנו מתקיפים אותם והם מתקיפים אותנו ואחרים יתקיפו, צריך לגמור עם זה, עם הקטע הזה.
אבי גור: צריך כמו שעשה אהוד אולמרט לפני מספר ימים, לקח את כל הצמרת, לעיירת פיתוח, שיראו.
רן כהן: זה רעיון לא רע בכלל.
אבי גור: אני מציע שהועדה תזמין את שר הבריאות ואת שר האוצר לבית ספר, שיראה כיתה, שיראה למה אפשר להגיע.
אבי גור: אני אומר לכם, יש בתי ספר שאין חדרי אחיות, יש בתי ספר כמו בבית ספר שלי, חדר אחיות הוא לא חדר אחות הוא מרכז בריאות.
אבי גור: הילדים באים, יש שם פינות ישיבה, הם יכולים לקרוא, יש את כל הפרוספקטים של משרד הבריאות, הכול וכל מה שכתוב בספר הזה, כל שנה נהיה יותר ויותר.
אבי גור: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על דברים שלא יכולים להיות, זה דברים שקורים, זה דברים שאנחנו צריכים לשאוף, שכמו שאמרת שאנחנו נחיה במדינה כזאת, יש מדינה שזה קיים, קרואטיה, אפילו מדינה פשוטה כזאת.
אבי גור: אפילו אצל הפלשתינאים יש יותר אחיות בבתי ספר מאשר אצלנו.
רן כהן: אגב, את זה הם למדו מאיתנו.
רן כהן: בסוף אצלנו האוצר יחסל את זה וזה יישאר ברשות הפלשתינית, זה הגורל של הציונות.
אבי גור: בקיצור מה שאני רוצה להגיד כאן, זה שצריך לעבוד כאן על שני מישורים, מישור אחד של לפתור את הבעיה הקטנה שקיימת כיום, אני בכלל לא רואה בזה בעיה, הרזרבה התקציבית של הממשלה זה 30 מיליארד, אז לקבל החלטה על 100 מיליון או 80 מיליון, זה כמו שאבי ישראלי - -
אילנה כהן: זה שבע עשרה.
אבי גור: חבר'ה, אני יודע מה צריך באמת, אנחנו ישבנו בתחילת השנה, שנה שעברה, פרופ' אבי ישראלי, הוא מנכ"ל בריאות הציבור, מנכ"ל שמבין את העניינים, הוא מומחה לנושא.
אבי גור: כמו שמוריה אמרה, יושב בועדת הבוררים, הוא דיבר איתי על 89.7, אני דיברתי איתו לאור מדדים אחרים על 120, על שנתי ואני אומר לכם שמאז המודעות בעולם והתקנים בעולם השתנו.
אבי גור: אבל יותר מזה, אני רוצה להגיד כאן, שתדעו כמה זה קטן ביום-יום, כי בספרייה בבית ספר, יושבת ספרנית שמתוקצבת בחמש עשרה שקל לחודש פר תלמיד, אותו דבר אני רוצה לאחות.
אבי גור: אם תתנו את החמש עשרה שקל האלה ותגיעו להסכמה עם האוצר, אז בבית הספר כשילד נפצע בהפסקה הוא יקבל טיפול.
רן כהן: רק שלא יעבירו גם את זה לתשלומי הורים.
אבי גור: אני יכול להגיד לך שמה שצריך כאן, זה שני מהלכים, מהלך אחד לפתור את הבעיה הזמנית שקיימת כרגע ולא לוותר.
רן כהן: אנחנו עוסקים בזה היום.
אבי גור: מהלך שני, אני חייב להקריא מה שאמר שר הבריאות.
אבי גור: שר הבריאות הבטיח לנו כאן:
אבי גור: למרות התקופה הקשה והצורך בקיצוצים, נעשה כל הניתן כדי למנוע פגיעה בשירותי בריאות התלמיד, ו- וכאן אני הולך לחזון שהצגתי כאן היום, - ונמשיך להיאבק למען הרחבת השירות וחיזוקו.
רן כהן: צריך להגיד שנשתדל.
אילנה כהן: הוא מאוד משתדל.
רן כהן: הוא משתדל לעשות את זה.
אבי גור: הוא משתדל אבל אנחנו לא יכולים להגיע למצב שאין אחות.
אבי גור: נתון נוסף ששאלת מקודם, יש היום אלף בתי ספר בישראל, שכמו שפרופ' ישראלי אמר, הוא לא יכול לתת להם אחות.
רן כהן: אלף?