GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים פבר: נערה ישראלית שהיא קטינה ועוסקת בזנות ופוגעת בעצמה, לפעמים הולכת לצופיה או למסילה כדי לעזור לה להעלות את חייה לדרך המלך.
מרים פבר: אבל ההבדל בין צופיה לנווה תרצה לא כל כך גדול מבחינת הכליאה.
מרים פבר: זאת כליאה להגנה.
מרים פבר: אני לא יודעת אם מקומן הוא בנווה תרצה עם כל השירותים, ושירותי השפה שהן זקוקות להן, ולפעמים צריך להגן עליהן בנווה תרצה, כי חלק מהן נמצאות בסכנה של ממש.
זיוה אגמי כהן: רציתי לדבר על הנערות שהוזכרו כאן.
זיוה אגמי כהן: אני ישבתי כחברה בוועדה, שבה השתתפו גם על"ם, בנושא סחר מיני של קטינים.
זיוה אגמי כהן: לא הוצגו בפנינו אותם 10 ילדים קטינים, בת 11 ובת 15 - לפחות לא לפי מיטב ידיעתי, ולא בשם - כך שהנתון שהוצג כאן הוא לא כל כך מדויק.
זיוה אגמי כהן: הייתי קצינת נוער מחוזית ואני יודעת על אותן 4 נערות.
זיוה אגמי כהן: את הראשונה, שנסעה, שמתי אצל רזניק משום שחששתי לשלומה.
זיוה אגמי כהן: היא היתה קרבן.
זיוה אגמי כהן: היא הובאה במרמה לכאן, ונאנסה.
זיוה אגמי כהן: הרגשתי שילדה ללא אפוטרופוס זקוקה להשגחה.
זיוה אגמי כהן: יש לה עובדת סוציאלית, שפה, וזו גם הסיבה שחיפשנו להן מקום הולם יותר.
זיוה אגמי כהן: אין לנו היום מקום להחזיק כאלה קטינות.
זיוה אגמי כהן: בוודאי שבית סוהר אינו מקום הולם, אבל בנווה תרצה, שהוא מקום בו יש נשים וטיפול רפואי וסוציאלי, מהסיבות אלה, אני חושבת שזה המקום הכי טוב שאפשר.
תמר גוז'נסקי: הבטחת לנו קודם שתסבירי למה הנערה מסרי לנקה הוחזקה בכלא.
זיוה אגמי כהן: רגע.
זיוה אגמי כהן: אותן 4 נערות שנשארו לוו על ידי היחידה לנערה למצוקה בעיריית תל אביב.
זיוה אגמי כהן: היתה עובדת שטפלה בהן וליוותה אותן.
זיוה אגמי כהן: נכון שהן לא רצו, פחדו ולא שתפו פעולה - וזה פן שצריך להתייחס אליו - אבל על"ם, לדעתי, לא יותר מוכשרים מאותם עובדים סוציאליים של נערה במצוקה, להפך.
זיוה אגמי כהן: לגבי הנערה מסרי לנקה, לפי הנתון כאן היא לא עזבה את הארץ.
זיוה אגמי כהן: אני יודעת שהיא עזבה את הארץ ב- 20 בספטמבר.
זיוה אגמי כהן: ברגע שהיא הגיעה אלינו, במצבה הרגשי והנפשי, היא קבלה טיפול רפואי, וזה היה דבר ראשון - לשמוע מה קרה ולנסות לאתר חשודים.
זיוה אגמי כהן: המקום שהוקצה לה לא היה במטרה להעניש אותה, וגם לא במטרה להרחיק אותה.
זיוה אגמי כהן: יכולנו לשים אותה במקום אחר, אם היה לנו.
תמר גוז'נסקי: אם הייתם מעבירים אותה לרשויות הרווחה, הם היו מוצאים לה מקום.
זיוה אגמי כהן: היא היתה בסכנה אמיתית.
זיוה אגמי כהן: צריך היה להגן עליה.
זיוה אגמי כהן: היא עצמה פחדה, היא רצתה להיות במשמורת.
זיוה אגמי כהן: המקרה שלה הוא באמת חריג ביותר.
זיוה אגמי כהן: כשפניתי לגבי הנערות הנוספות כדי שתשהינה במעונות, לא היתה לי בעיה לקבל מקום, למרות הצפיפות.
תמר גוז'נסקי: עניין הגירוש והליווי, ומי מחכה בצד השני, זה סודר?
תמר גוז'נסקי: יש נוהל שאומר שאסור לגרש קטין אלא אם כן ידוע מי מחכה לו בצד השני?
תמר גוז'נסקי: במקרה של הנערה מסרי לנקה עשה את זה גוף התנדבותי, לא המדינה.
זיוה אגמי כהן: נדמה לי שהיתה גם מעורבות של משרד החוץ.
אורי שדה: אני דברתי עם הנערה מסרי לנקה בכלא.
אורי שדה: ככל שהיא אמרה, היא לא דברה עם אף מתורגמן שדבר את שפת אימה, אז אני לא יודע איך בדיוק טפלו בה.
אורי שדה: ערבית ואנגלית היא דברה ברמה מאוד נמוכה, והיה קשה מאוד לדלות ממנה את הפרטים.
אורי שדה: עוד עובדה שגויה היא שהיא לא נוצלה מינית.
אורי שדה: היא הובאה לארץ לעבוד במשק בית, נוצלה בהרבה דרכים אחרות.
אורי שדה: המשטרה ציינה שהם ניסו לחפש חשודים, אני חושב שהחשודים פה מאוד ברורים.
אורי שדה: יודעים בדיוק אצל מי היא עבדה - אחד מהם עצור אצלנו, ברגותי - ואני לא חושב שקידמו את זה, ככל הידוע לי.
תמר גוז'נסקי: ומה בקשר לגירוש שלה?
אורי שדה: אני לא יודע לגבי הגירוש.
אורי שדה: נפגשתי אתה כשהייתה בנווה תרצה, ולא היה לה מושג לאן מועדות פניה.
אורי שדה: היא ניסתה ליצור קשר, לא ממש השתדלו ליצור את הקשר, עד כמה שאני הבנתי.
תמר גוז'נסקי: האם המצב החוקי הארץ מונע גירוש של קטין מהארץ בלי שבצד השני מחכה לו קרוב משפחה, או מישהו אחר, או שאפשר להעלות קטין על מטוס ולשלוח אותו.
לימור סולומון: אני יכולה לענות מתוך מקרה שטפלנו בו.
לימור סולומון: היה מקרה של נער שהיה כאן על אשרת תלמיד והיא הסתיימה, ואז הסתבר שהוא לא יהודי והחליטו לגרש אותו.
לימור סולומון: אני חושבת שבזכות ההתערבות שלנו, וזה שקישרנו כל מיני גורמים, משרד החוץ יחד עם שירות אומנה - שהנער היה תחת אחריותם - תיאמו ומצאו משפחה באוקראינה שתקבל אותו, ונמצאים איתו בקשר.
לימור סולומון: אבל הכל הוא אד הוק, אין משהו מאורגן מראש, או ברור.
מרים פבר: לגבי הקטינה, אני נכנסתי למקרה הזה בעקבות הפניה של חה"כ גוז'נסקי.
מרים פבר: עברתי מאחד לאחד כדי לראות מי עושה מה ומתי.
מרים פבר: פעלו כאן לפי בקשת הקטינה, היא רצתה לחזור.
מרים פבר: לא מדובר על גירוש נגד רצונה, היא נתנה שמות.
מרים פבר: ניסו לאתר ולא איתרו את אימה, איתרו דוד, ותיאמו עם השירותים שם והיה מי שקיבל אותה להעביר אותה לידי דודה.
מרים פבר: אני חושבת שהפעולה, למיטב ידיעתי, נעשתה בצורה הכי הומנית, בסופו של דבר.
מרים פבר: אולי לקח זמן, אבל נעשה נכון.
נעמי לבנקרון: בסופו של דבר, היא ישבה שלושה שבועות בכלא, ואני לא יודעת אם הדברים האלה נעשו לפני או אחרי.
מרים פבר: אני חושבת שזה לא לקח הרבה זמן ועשו את הפעולות בצורה טובה.
דן אורנשטיין: למי פנו לפני שפנו לחה"כ גוז'נסקי, מי לא תפקד, לטענתכם, לפני שפנו לחבר כנסת.
דן אורנשטיין: האם פנו לגורם כלשהו?
תמר גוז'נסקי: נדמה לי שמה שמתבקש פה זה נוהל, שיהיה ברור.
תמר גוז'נסקי: אם המשטרה, משרד העבודה או משרד הפנים נתקל במקרה כזה, מה הנוהל?
תמר גוז'נסקי: צריך להיות נוהל ברור, הרבה גורמים, בתוקף הנסיבות, מעורבים.
תמר גוז'נסקי: אם אפשר לחבר נוהל כזה, אם יש ועדה, ואם היא תואיל בטובה לחבר נוהל, כל הגורמים ידעו מה מתחייב מבחינת זכויות האדם.
בתיה ארטמן: אני לא רוצה לדבר על עובדים זרים בצורה גורפת כי איני מעורה, חוץ ממקרה אחד בו אנו מעורבים.
בתיה ארטמן: מדובר על אישה שהיא קרבן לסחר בנשים, והיא נטשה את הקטין עם בעיות בריאות.
בתיה ארטמן: כשעשינו ניסיון להחזיר את הקטין לאמו, וכשידענו שהיא מועמדת לגירוש, עשינו את הבירורים האפשריים במדינת החוץ אם לילד הזה יהיו את השירותים שהוא זקוק להם.
בתיה ארטמן: אנחנו חושבים שמקומו של כל קטין זה עם ההורים שלו, ולא יתכן להשאיר את הקטין, אפילו שיש לו זכות שנטפל בו עד שנפתור את כל הבעיה כולה, כי מקומו של הילד הוא, קודם כל, עם משפחתו ועם הוריו.
בתיה ארטמן: יש עוד ילדים בארץ שהם לא ילדים של עובדים זרים, והם ננטשים על ידי ההורים.
בתיה ארטמן: הורים שאינם אזרחי ישראל באים לביקור, משאירים את הילד וחוזרים, והילד הוא בעצם ילד נטוש.
בתיה ארטמן: אנחנו נתקלים במקרים האלה לפעמים כשמי שהילד באחזקתו מבקש אפוטרופסות.
בתיה ארטמן: גם במקרים האלה אנחנו עושים בירור, עוברים דרך בית המשפט, לא עושים את זה באופן שרירותי.
בתיה ארטמן: אנחנו מאפשרים לכל צד לטעון את טענותיו.
בתיה ארטמן: אנחנו בקשר עם רשויות הרווחה, יש ארגונים בינלאומיים של עובדים סוציאליים שנמצאים איתנו בקשר.
בתיה ארטמן: אנחנו יוצרים קשר ומבררים אם הילד לא יהיה בסיכון אם יחזירו אותו, אם המדינה יכולה לתת לו את השירותים, ואז באמצעות בית משפט, לפעמים ממנים אפוטרופוס שידאג להחזרה.
בתיה ארטמן: לא מדובר פה בגירוש, אלא בהחזרת הילד למי שצריך לגדל אותו.
בתיה ארטמן: אני חושבת שצריך לעשות נוהל ברור וקבוע גם במקרים אלה, וגם במקרים של החזרה של קטינים, שהן ילדי עובדים זרים המועמדים לגירוש.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאת הנושא הזה, פחות או יותר, מיצינו.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לעבור לנושא של ילדי עובדים זרים.
תמר גוז'נסקי: שמענו מנצ"מ אגמי כהן שכרגע יש הוראה שלא מגרשים.
תמר גוז'נסקי: היתה ידיעה בתקשורת שעומדים לשנות את ההוראה הזאת.
תמר גוז'נסקי: מאחר שמדובר בהחלטות מנהליות שלא יעברו אישור של הכנסת, ולא נתבקש לחוות דעה, אנחנו רוצים לקיים דיון לקראת האפשרות הזו.
תמר גוז'נסקי: במדינת ישראל התופעה של עובדים מהגרים קיימת כבר הרבה שנים, וישנם ילדים שנולדו בארץ, ובעצם לא מכירים ארץ אחרת.
תמר גוז'נסקי: הם מדברים עברית, למדו בבתי ספר ישראלים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שהם מרוכזים בתל אביב, אבל ישנם גם במקומות אחרים.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא איך אנחנו מתייחסים אליהם, ואם נמשיך לראות בהם אנשים שמועדים לגירוש, אם לא כקטינים, הרי בגיל 18 פוקעת הקטינות שלהם ואז הם סתם שוהים בלתי חוקיים בארץ.
תמר גוז'נסקי: טפלתי במקרים כאלה של ילדים שגדלו בארץ ואינם מכירים ארץ אחרת ובגיל 18 אמרו להם שאינם יכולים להמשיך להיות פה.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת על שתי הבעיות: גם על בעיית הקטינים שעדיין קטינים ועלולים להיות מגורשים, וגם של הקטינים שבגרו ואנחנו מסרבים לראות בהם קטינים שגדלו בארץ ולתת להם לפחות תושבות, או איזשהו מעמד חוקי.
תמר גוז'נסקי: אני אשמח אם מישהו ירצה להתייחס לבעיה הזו בהיבטיה השונים.
תמר גוז'נסקי: הבעיה שלנו היא שמשרד הפנים הצליח לא להגיע לוועדה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נמחה על כך.
עדי ניר שגיא: אני במקצועי ממונה על השירותים הפסיכולוגיים במשרד.
עדי ניר שגיא: בגדול, מרבית הילדים שנמצאים בתל אביב לומדים בבית ספר ביאליק.
עדי ניר שגיא: אני חושבת שנעשית שם עבודה חינוכית יפה ונכונה.
עדי ניר שגיא: מההיבט הפסיכולוגי קיים קושי מוכר, שילדים לא מגיעים לקבל שירות משום הקושי להירשם.
עדי ניר שגיא: שוב, פרוצדורה מנהלית מונעת רצון חשיפה וקבלת טיפול.
עדי ניר שגיא: צוות הפסיכולוגים של העירייה, לשמחתנו, דובר 7 שפות, הילדים אמנם דוברי עברית אבל חלק מהעבודה היא עם ההורים.
עדי ניר שגיא: ניתנת עזרה, אבל אין מספיק תקנים.
עדי ניר שגיא: זו בעיה רגילה ומוכרת.
תמר גוז'נסקי: דווח על מצבי חרדה?
עדי ניר שגיא: בוודאי שהילדים באופן רגיל נמצאים על סף רגיש לטראומה, משום שאלה ילדים שחיים בעוני עם בעיית ניכור מסוימת, עם בעיית דלות רצינית משום שגם אם ההורים הם, יחסית, מיטיבים והם לא ילדים שזקוקים לפיקוח של חוק נוער, אלה הורים שעובדים הרבה מאוד שעות מחוץ לבית.
עדי ניר שגיא: כלומר, זו קהילת ילדים עם חוקים אחרים.
עדי ניר שגיא: אני חושבת שראוי היה, אם ניתן, לתת יותר משאבים.
עדי ניר שגיא: אנחנו, תחנת הפסיכולוגים, נותנים מכסימום שניתן, עם רצון שאם יהיו יותר תקציבים יכנסו ליותר מזה.
עדי ניר שגיא: עלתה שאלה אם זה בתחום סמכותי סיוע לקורבנות ניצול מיני.
עדי ניר שגיא: אני חושבת שטיפול פסיכולוגי לאוכלוסייה כזו הוא שונה מהטיפול הקונבנציונאלי.
עדי ניר שגיא: מדובר בסיוע נקודתי.
עדי ניר שגיא: נושא השפה חשוב עד נקודה מסוימת, הרבה יותר חשוב יצירת הקשר והאמון.
עדי ניר שגיא: אבל אם יש ערפל על העתיד, שום פסיכולוג, עם כל המיומנויות, לא יעזור.
עדי ניר שגיא: קודם צריך לפתור את נושא הנהלים, ואז לתת את התמיכה.
עדי ניר שגיא: גם אם באנגלית עילגת, אם היא ניתנת עם תמיכה ובהרגשה טובה, היא תהיה יעילה בשלב הזה, אם לא ניתן ליצור רצף של 20 - 25 שפות של אנשי מקצוע.
תמר גוז'נסקי: משרד הבריאות, יש לכם משהו להוסיף לנו?
תמר גוז'נסקי: ד"ר לבנטל, בבקשה.
תמר גוז'נסקי: ד"ר לבנטל היה בין הראשונים ששינה את ההגדרה מ"עובדים זרים" ל"מהגרים".
אלכס לבנטל: ל"מהגרי עבודה".
אלכס לבנטל: אני רוצה לדבר מהפן של מערכת הבריאות.
אלכס לבנטל: אני חושב שיש לנו שגיאה תפיסתית בכל הנושא הזה בארץ.
אלכס לבנטל: אנחנו נמשיך לקרוא להם עובדים זרים וילדי עובדים זרים, נשגה בתפיסות שארצות המערב שגו מ- 1945 והלאה.
אלכס לבנטל: אנחנו נכנסים בדיוק לאותה פרדיגמה.
אלכס לבנטל: יש לנו כל מיני שירותים בארץ, ויש לנו פתאום כל מיני אנשים שהם לא אזרחים של מדינת ישראל, ולא תושבים.
אלכס לבנטל: אנחנו נחשבים כארץ הגירה ומקבלים עולים חדשים.
אלכס לבנטל: אנשים באים מרצונם החופשי, כדי להיות בארץ.
אלכס לבנטל: הילדים שלהם שנולדו כאן, לפי כל הגדרה, בכלל אינם אשמים.
אלכס לבנטל: אותו דבר קרה לאבותינו וסבינו, בכל המדינות שהיינו על כדור הארץ, ועכשיו אנחנו רואים איך המדינות האלה הסתכלו עלינו כמהגרי עבודה בכל המרחב.
אלכס לבנטל: אנחנו עושים אותן טעויות שטעו כלפינו.
אלכס לבנטל: עד שלא נבין שהאנשים האלה הם מהגרים בארץ, אנחנו ארץ הגירה, וצריך לשנות את כל התפיסה.
אלכס לבנטל: פעם ראשונה ששמעתי את המילה "הגירה" היתה במינהלת ההגירה שהוקמה במשטרה.
אלכס לבנטל: משרד הפנים מתעסק עם אנשים שבאים לארץ.
אלכס לבנטל: אנחנו מנסים לחשוב ביחד איך עושים שירותים חוקיים למי שנמצאים בארץ באופן בלתי חוקי.
אלכס לבנטל: אין אנשים בלתי חוקיים, כל האנשים על כדור הארץ הם חוקיים, ולכן התפיסה צריכה להשתנות.
אלכס לבנטל: הבעיה היא שגם הנאורים שבינינו לא מבינים זאת, ויהיה להם קשה להבין.
אלכס לבנטל: אני חושב שהילדים הם המיקוד שיהווה מכנה משותף לכולנו, ואנחנו יכולים להגיד שיש פה נושא של אנשים אינוסנטים.
אלכס לבנטל: לגבי מערכת הבריאות, אנחנו פותרים את הבעיה צעד אחרי צעד.
אלכס לבנטל: כנראה שיותר קל לפתור את זה בצורה אינקרמנטלית מאשר בצורה כוללנית.
אלכס לבנטל: בצורה הכוללנית תמיד יש חשש לרשויות השלטון, בכל המדינות, שככל שהנושא יהיה יותר ליברלי יהיה shifting של אנשים מארצות אחרות אלינו.
אלכס לבנטל: צריך לבדוק איך פותרים, בכל אופן, את הבעיות הבריאותיות שישנן מצד אחד, ומצד שני לא לגרום שזה יהיה יותר מידי אטרקטיבי.
אלכס לבנטל: אני אומר את זה מזווית חיצונית, לא מהזווית שלי.
אלכס לבנטל: מהזווית שלי אנשים שחיים במדינת ישראל הם תושבי מדינת ישראל למרות שאין להם הגדרה של תושבים, והילדים על אחת כמה וכמה.
אלכס לבנטל: מבחינת השירותים שהממשלה נותנת, בטיפות חלב ובבתי הספר אלה שירותים אוניברסליים ולכן לא מסתכלים על נושא של תושבות, ונותנים את זה לכולם.
שריקה טן בלהה: טיפות חלב זב בתשלום.
תמר גוז'נסקי: גם לישראלים.
אלכס לבנטל: יש דברים שמדינת ישראל עושה טוב, אז בואו לא נטיל על זה בוץ.
אלכס לבנטל: יש דברים שמדינת ישראל עושה רע, אותם נתקן.
אלכס לבנטל: הנושא של האגרה, כולנו נלחמים בזה, וכל שנה היא יורדת.
אלכס לבנטל: 60% מהאנשים לא משלמים את זה, ואני לא יודע עד כמה המהגרים משלמים את זה.
אלכס לבנטל: צריך לקחת את הצד הטוב של העניין שאנשים מקבלים את הטיפול, החיסונים.
אלכס לבנטל: יש לנו מצב שסך הכל, הבריאות שלהם היא טובה.
אלכס לבנטל: אבל, פה מגיע החלק של קופת חולים.
אלכס לבנטל: אתה לא יכול חבר בקופת חולים עד שאתה תושב המדינה, ופה יש מעגל קסמים.
אלכס לבנטל: המעגל הזה נשבר בזכות חה"כ גוז'נסקי, שהציעה הצעת חוק, וכדי שהחוק הזה לא יעבור המשרד הוציא נוהל.
אלכס לבנטל: קופת חולים מאוחדת נותנת היום שירות לכל האנשים תמורת תשלום.
שריקה טן בלהה: מאוד יקר.
אלכס לבנטל: עד לפני חודשיים 800 ילדים כאלה נרשמו.
אלכס לבנטל: אני חושב שצריך להיות יותר מזה.
אלכס לבנטל: אני, באופן אישי, הייתי מעדיף שכל ילד כזה יקבל ביטוח בריאות שהוא כמו כל ביטוח בריאות במדינת ישראל.
אלכס לבנטל: גם הסכום הזה, של 185 שקלים שההורה משלם, מסובסד פי שניים על ידי המדינה.
אלכס לבנטל: סך הכל, מבחינת שירותי הבריאות, במובן של הביטוח הרפואי, ושל כל השירותים האחרים, אני חושב שהגענו למצב הרבה יותר טוב ממה שהיה.
אלכס לבנטל: עדין אני חושב שאנחנו צריכים לגרום למצב כזה שכל ילד, באשר הוא ילד, באופן אוטומטי יכנס לתוך המעגל הזה.
אלכס לבנטל: כדאי מאוד שגם ההורים של הילדים יהיו בתוך ביטוח, מכיוון שהילד גדל בתוך משפחה.
אלכס לבנטל: עד היום, אני לא יכול להגיד שהנושא של הילדים והנערים היווה בעיה בריאותית למדינת ישראל, ואני חושב שזה בגלל הצעדים שנקטנו.
אלכס לבנטל: תודה רבה.
עדנה אלטר: אני המנהלת של מסילה.
עדנה אלטר: מסילה זה מרכז סיוע ומידע של הקהילה הזרה של עיריית תל אביב - יפו.
עדנה אלטר: אנחנו קיימים כבר מעל 3 שנים.
עדנה אלטר: מהיותנו חלק ממנהל השירותים החברתיים בעיריית תל אביב, אנחנו עוסקים בעיקר בנושא רווחה, וחלק גדול מהעיסוק שלנו נוגע לילדי הקהילה הזרה, לשירותים שהקהילה הזרה הקימה לעצמה.
עדנה אלטר: אנחנו בקשר עם המשפחתונים שהקהילה הקימה לעצמה.
עדנה אלטר: בקשר לדבריו של ד"ר לבנטל, במה שנוגע לילדים, בשונה בכל מה שנוגע לעיסוק במהגרי עבודה בישראל, יש צעדים קטנים, אבל קורים דברים.
עדנה אלטר: רק השנה - אמנם זו פעילות של השלטון המקומי, בלי הרבה שיתוף פעולה, למעט משרד החינוך - פתחנו 4 כתות גן, טרום חובה וחובה שלומדים בהן 120 ילד שעד לפני שנה לא למדו במערכת החינוך העירונית.
תמר גוז'נסקי: באיזו שפה הם לומדים?
עדנה אלטר: עברית, אי אפשר את כל המלחמה בבת אחת.
עדנה אלטר: בחגי תשרי הם למדו את חגי ישראל, ואלה גנים שהילדים הם בעיקר אפריקאים ופיליפינים.
עדנה אלטר: הם נמצאים במבנה סביר וממוזג, והגננת שלהם היא אשת מקצוע, ולפחות עד 1:20 הם נמצאים במסגרת, שאנחנו כאנשי מקצוע, רואים אותה כמסגרת שהולמת התפתחות תקינה של ילדים.
עדנה אלטר: השנה פתחנו, בשיתוף עם אגף שחר במשרד החינוך, מועדונית שפועלת עד 6:00 בערב.
עדנה אלטר: שוב, זה עדיין רק ל- 30 ילד, אבל מתוך ה- 120 ילדים שמסיימים ב 1:20 לפחות ל- 30 יש אפשרות.
עדנה אלטר: בבית ספר ביאליק יש חטיבה צעירה שעד 3:30 שתים מכתות גן החובה משתתפות בה.
עדנה אלטר: כלומר, יש עשייה, במיוחד במה שנוגע לפעילות עיריית תל אביב.
עדנה אלטר: אני רוצה להתייחס לנושא הגירוש.
עדנה אלטר: אנחנו די מכירים, ולא ידוע לנו על מקרים שילדים גורשו, ולא חושבת שהיה מקרה של הורה שנעצר וקטין נשאר ללא השגחה.
עדנה אלטר: בעניין הסחר, מדובר על תופעה מאוד קטנה.
עדנה אלטר: כשמדברים על גירוש קטינים מקרב הקהילה הזרה, מדברים על לפחות 2,500 עד 3,000 ילד בתל אביב, זה לא מקרה בודד.
עדנה אלטר: אנחנו מנסים להיות בקשר עם רשות ההגירה - מאוד שמחנו שהגברת זיוה אגמי נמצאת שם - ויש ניסיון לעבוד יחד.
עדנה אלטר: אני מקווה שתתקיים חשיבה לגבי זה, אם נזדקק.
עדנה אלטר: כרגע, אנחנו מקווים שהמצב יהיה כפי שתואר על ידי הגברת אגמי, ושלא יעצרו.
עדנה אלטר: כשמדברים על מהגרי עבודה, לא מדברים על מקשה אחת, אלא על כמה קבוצות של אוכלוסייה.
עדנה אלטר: לדעתי, צריך להבחין בתוך הקבוצה הזו באנשים שנמצאים פה מעל 6 שנים, שזו הקבוצה של בעלי המשפחות, שיש בהם לא מעט אנשים שנמצאים פה 8 ו- 9 שנים, שהילדים שלהם כבר נולדו כאן.
עדנה אלטר: קשה לנו לקבל את זה, אבל לגביהם צריך לחשוב על כיוון אחר.
עדנה אלטר: לחשוב שקל יהיה לגרש אנשים שנמצאים פה 8 ו- 9 שנים עם 3 ילדים, והילדים שלהם אף פעם לא היו בשום ארץ אחרת, נראה לי בעייתי.
עדנה אלטר: הנחת העבודה שהיתה עד היום, זה שאם מגרשים את אב המשפחה האישה והילדים ילכו בעקבותיו.
עדנה אלטר: להערכתי, וממה שאני רואה, הנחה זו לא הוכיחה את עצמה.
עדנה אלטר: בפועל, נשארו פה הרבה אמהות חד הוריות עם ילדים, הופרדו משפחות.
עדנה אלטר: חשבו שזה יהיה יותר הומני, אבל בפועל הנשים לא יוצאות והמצוקות רק גדלות.
תמר גוז'נסקי: במקום שני מפרנסים נשאר מפרנס אחד.
עדנה אלטר: נכון, נשארים ילדים שצריך למצוא להם מסגרות, האמא עובדת עד שעות מאוחרות, מה קורה עם הילדים האלה אחרי הצהרים, שלא לדבר על המצב הנפשי של אותה אישה שבעלה גורש, ועל הילדים שהאב נעדר.
עדנה אלטר: נוצרת קבוצה לא קטנה , אני לא יודעת מספרים - וזו אחת הבעיות הקשות של תופעה זו - זה לא משהו שולי.
עדנה אלטר: זה כאילו לטובת העניין, הומני מצד מדינת ישראל שמגרשים רק את האבא, אבל בפועל יוצרים מצוקה הרבה יותר גדולה.
עדנה אלטר: בעבר, רוב הילדים היו מרוכזים בבית ספר ביאליק.
עדנה אלטר: היום יש כבר כל כך הרבה ילדים שחלקם נמצאים בבתי ספר אחרים, כמו בית ספר הירדן.
עדנה אלטר: לגבי המצב הפסיכולוגי של הילדים, ימים יגידו.
עדנה אלטר: אם מבצעי הגירוש ילכו ויתעצמו, כל אחד שיש לו ילדים יכול לתאר לעצמו מה קורה אם יום אחד שוטר דופק בדלת ולוקח את אחד ההורים.
עדנה אלטר: לא יכול להיות שעיריית תל אביב לבד מטפלת, זה לא הגיוני.
עדנה אלטר: אמנם, השלטון המקומי לקח על עצמו אחריות, אבל זו תופעה חברתית, והיא לא תעלם מפה.
עדנה אלטר: גם אם יגרשו 50,000 בשנה, כמו שמשטרת ההגירה מצהירה, את הילדים, כנראה, לא יגרשו בשנה הקרובה, וכנראה שגם לא בשנה שאחר כך, ובינתיים צריך להציע לילדים מענה, לפתח בשבילם את השירותים המתאימים, ואי אפשר להתעלם.
עדנה אלטר: זה לא יכול להיות משהו שרובץ רק על כתפי השלטון המקומי.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו לאט לאט משתחררים, אולי בקצב איטי מידיי, מההתייחסות אליהם כאל נוכחים נפקדים.
תמר גוז'נסקי: מצד אחד אנחנו יודעים שהם קיימים, רואים אותם, מצד שני הם נפקדים לצורך שירותים, תקציבים, בנית תוכניות.
תמר גוז'נסקי: הסתירה הזו בולטת, בתל אביב במיוחד.
תמר גוז'נסקי: נכון גם שעיריית תל אביב ראויה לשבחים על כך שהיא נחלצה ראשונה, לפני אחרים, לטפל בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד שמחה שנפתחו גנים.
תמר גוז'נסקי: שריקה, בבקשה.
שריקה טן בלהה: אני מירושלים, יש פה רוב תל אביבי, אבל בירושלים מספר העובדים הזרים מתקרב ל- 100,000.
שריקה טן בלהה: אני מדברת מתוך ניסיון, כעובדת בקו לעובד.
שריקה טן בלהה: במקרה נמצאת אתי כרגע גברת שמטפלת באמא של תינוקת מסרי לנקה, שהמדינה רצתה לאמץ, בגלל שלאם לא היה כסף.
שריקה טן בלהה: היא הועסקה על ידי קבלן לעבודות עפר, ששותף בבניית הרכבת הקלה, מנשה לוי.
שריקה טן בלהה: הוא העסיק אותה קרוב לשנתיים, שבעה ימים בשבוע, בלי לשלם לה כסף, וגם נטל את דרכונה והכה אותה.
שריקה טן בלהה: כרגע זה נמצא בתביעה משפטית.
שריקה טן בלהה: נאלצנו להילחם גם נגד הגברת אלה בלאס, מנהלת אימוץ הילדים במשרד העבודה, או כמו שהיא מכנה את זה: הטיפול בילד.
שריקה טן בלהה: אם הילדה היתה ניתנת לאימוץ, כפי שציינה הגברת אלה בלאס, הייתה מקבלת את כל השירותים מהמדינה.
שריקה טן בלהה: כיוון שהאם התחרטה ולא רצתה לתת את הילדה לאימוץ, לילדה אין אגורה.
שריקה טן בלהה: היא בת חודשיים וחצי.
שריקה טן בלהה: על פי הוראות פקידי הסעד למיניהם, העובדים הסוציאליים, האם צריכה להוכיח מסוגלות הורית, שחלק ממנה זה האפשרות לכלכל את הילדה.
שריקה טן בלהה: אבל היא גם צריכה להראות שהיא נמצאת עם הילדה, יש על כך פיקוח.
שריקה טן בלהה: היא צריכה להיות אתה 24 שעות ביממה.
שריקה טן בלהה: זה קצת סבוך, אבל יצאנו מזה.
שריקה טן בלהה: בינתיים, רציתי לעשות לה ביטוח בריאות בקופת חולים מאוחדת, עם התוכנית הנפלאה שלהם.
שריקה טן בלהה: זה עולה הון תועפות.
שריקה טן בלהה: אין לה כסף.
שריקה טן בלהה: גם לטיפת חלב, השגנו הנחה מהעובדת הסוציאלית.
שריקה טן בלהה: בנוסף, יש לקנות לתינוקת עגלה, חיתולים, מטרנה - כי במחלקת האימוץ לימדו אותה לייבש את החלב.
שריקה טן בלהה: זה מקרה מיוחד, אבל אני מכירה עוד מקרים.
שריקה טן בלהה: בירושלים יש פתרונות שונים מאשר בתל אביב.
שריקה טן בלהה: במערכת החינוך, ילדי העובדים הזרים לומדים במוסדות נוצריים בעיר המזרחית, שזה פתרון לא רע.
שריקה טן בלהה: בתי הספר הם טובים, יש יום לימודים ארוך, לומדים צרפתית, אנגלית, הם נהנים ממערכת החינוך הלא ישראלית.
שריקה טן בלהה: בקשר לביטוח הבריאות, הצעתי למספר עובדים זרים שנולדו להם פה ילדים, לקחת את התוכנית של קופת חולים מאוחדת.
שריקה טן בלהה: זה עולה 800 שקל לחודש, אם זה להורה וילד יחד.
שריקה טן בלהה: אני, עם המשכורת שלי, לא הייתי יכולה לעשות לעצמי ביטוח בריאות בקופת חולים מאוחדת.
שריקה טן בלהה: גם לילד זה לא זול, זה 185 שקל לחודש.
שריקה טן בלהה: לפי דעתי, צריכה להיות איזו מערכת במשרד הבריאות שתסבסד את זה, או לשלוח את החשבונות האלה למחלקה לחובות אבודים של משרד הבריאות.
שריקה טן בלהה: לא כל אחד יכול לבטח במחיר הזה את הילד שלו.
בתיה ארטמן: אני מבקשת ממך לא להעלות מקרה פרטני, משום שאת משמיצה בצורה שאי אפשר לענות לך עליה.
אורית מוסל: אני מרכזת את נושא חוק הנוער בעיריית תל אביב - יפו, ובאופן טבעי חלק לא מבוטל מהילדים שהיום אנחנו פועלים להגנתם הם ילדי עובדים זרים.
אורית מוסל: אני בטוחה שאהובה קרקובר, שנמצאת פה, חותמת לפחות פעם בשבוע על טופס זיהוי משרדי של ילדים שמכיוון שאין להם תעודת זהות, יש צורך למצוא קוד אחר כדי לאפשר להם לקבל את השירותים השונים.
אורית מוסל: תמיד אנחנו נענים בחיוב, עוד לא קרה שבקשתנו לקבל זיהוי משרדי לא נחתמה.
אורית מוסל: מנגד, למרות שלא מעט ילדים הם היום בטיפולנו, העירייה לא מקבלת שום תקצוב נוסף, אף שהיא מקדישה כוח אדם ומשאבים אחרים לטיפול בילדים.
אורית מוסל: נכון שהמשרד ממלא את המכסה ומשלם עבורה עד תום, אבל בכל זאת, ילדים רבים מטופלים, ועובדים סוציאלים רבים עוסקים בנושא הזה, ואין הכרה של משרד העבודה והרווחה בכמות העצומה של תושבים שנוספו לעיר תל אביב, והם אכן נוכחים נפקדים, כי הם לא מופיעים בשום רשימה של מספרים, מבחינת כמות תושבי העיר.
אורית מוסל: מזה עשור, לפחות, אומרים שיש 350,000 תושבים בעיר תל אביב, אבל יש לפחות 50,000 יותר, ועליהם אף פעם לא מדברים.
אורית מוסל: אנחנו מנסים לסייע להם עד כמה שניתן.
אורית מוסל: אנחנו, כמובן חושבים שילדים זכאים לכל אותם טיפולים להם זכאים ילדים ישראלים, אלא שאנחנו יכולים בדרך כלל לעזור דווקא לילדים שנמצאים במצוקה חריפה יותר.
אורית מוסל: דווקא אלה שסובלים מהתעללות הורים - אין רבים כאלה - יזכו אצלנו לטיפול טוב יותר, כי זה טיפול חירום ויש לו הכרה של המדינה ובוודאי של העירייה.
אורית מוסל: ישנם ילדים שהם לא במצב כל כך קשה, אבל זקוקים, למשל, לטיפולים כמו speech therapy, או פיזיותרפיה, לדברים כאלה הם לרוב לא יהיו זכאים, אלא אם הם עושים את ביטוח הבריאות, וגם אז הם לא יהיו זכאים לטיפולים אלה בחצי השנה הראשונה.
אורית מוסל: בעיריית תל אביב ובבית החולים איכילוב נותנים שירותים, על אף שהם לא מכוסים בסל הבריאות.
אורית מוסל: אני חושבת שהמכון להתפתחות הילד בעירית תל אביב עושה אבחונים עוד בטרם יש לזה הכרה, וקופת חולים מאוחדת מממנת את זה.
אורית מוסל: בהקשר לחוק פעוטות בסיכון (הזכות למעונות יום), שחה"כ גוז'נסקי מובילה בנחישות, חשוב לכל הילדים בעיר תל אביב, יהודים וערבים, אבל חשוב לא פחות לילדי העובדים הזרים.
אורית מוסל: ילדים בגילאי 0 - 3 נמצאים במעונות יום מזעזעים מבחינת התנאים הסביבתיים, היגייניים, תוכנית סדר היום, העשרה.
אורית מוסל: לכן אם ייפתר בחוק הנושא של הזכות למעון יום, גם הילדים האלה יוכלו ליהנות ממעונות היום ולקבל חינוך הולם.
אורית מוסל: אני חושבת שזה יהיה צעד נוסף לכך שמדינת ישראל מטפלת בצורה נאורה יותר בילדים.
אורית מוסל: אנחנו פוגשים לא מעט את אותם מטופלים באירועים ביטחוניים, כמו פיגועים.
אורית מוסל: לא מעט פיגועים שהתרחשו בעיר תל אביב נפגעו בשיעור רב יותר ממספרם באוכלוסייה התל אביבית, גם עובדים זרים.
אורית מוסל: תחילה, שמנו לב שהם חוששים להיות מטופלים שמא ילשינו עליהם.
אורית מוסל: אבל במשך הזמן הם נרגעו, והיום יש לנו מערכת שנותנת טיפול נפשי בעיקר, כי בטיפול הפיזי בתי החולים מטפלים.
אורית מוסל: יש בעיר תל אביב מערכת שמטפלת בנפגעים לאחר אירוע, ומגיעה עד לבית שלהם ומשוחחת אתם לבדוק אם הם נפגעו בתסמונת פוסט-טראומטית כתוצאה מהפיגוע.
אורית מוסל: הם מקבלים, גם בהיבט הזה, טיפול כמעט זהה לתושבים הישראלים.
אורית מוסל: אני רוצה לדבר על הנושא של השירותים הסוציאליים הבינלאומיים, שמשרד העבודה והרווחה נמצא אתם בקשר מזה שנים רבות.
אורית מוסל: יש לנו תחושה שמזה זמן רב אנחנו מקבלים את אותה תשובה: בברית המועצות אין עם מי לדבר.
אורית מוסל: אנחנו יודעים שהשירותים הסוציאליים הבינלאומיים נמצאים בז'נבה, זה המרכז שלהם.
אורית מוסל: משרד העבודה והרווחה בירושלים יוצר קשר עם המרכז בז'נבה, שם אמורים לשלוח בקשות לכל השירותים הסוציאליים ברחבי אירופה.
אורית מוסל: אני חושבת שצריך לפתור את הבעיה הזאת, שנציגים בכירים ממשרד העבודה והרווחה יקשרו קשרים על מנת לקדם את הנושא הזה, כדי שנקבל תשובות יותר מהר.
בתיה ארטמן: אני לא מכירה את כל היקף העבודה, אבל במקרים שאנחנו נתקלנו, דווקא התאכזבנו ממדינות שחשבנו שיקלטו את הילדים, והם אמרו: לנו אין את האמצעים, והיינו צריכים לעמול קשה כדי לממש זכות של קטינה לחזור למקום שממנו באה, שם היא צריכה לגדול, ולשם היא רוצה לחזור.
בתיה ארטמן: זו לא היתה מדינה של העולם השלישי.
בתיה ארטמן: במקרה שספרתי קודם, דווקא במולדובה כן איתרו ויצרו קשר.
אורית מוסל: אני חושבת שהשירותים עושים עבודה נהדרת, ואני בוודאי מעריכה אותם.
אורית מוסל: צריך להקים תשתית טובה יותר.
תמר גוז'נסקי: מאחר שהוזכר החוק לפעוטות בסיכון (הזכות למעון יום), חוק זה הוקפא לשנתיים ולא בוצע, במסגרת חוק ההסדרים.
תמר גוז'נסקי: החשש שלנו הוא שגם בחוק ההסדרים הקרוב, שיונח בסוף החודש הזה, הוא כנראה יוקפא לשנתיים נוספות.
תמר גוז'נסקי: מתנהלת מערכה, שהמועצה הלאומית לשלום הילד ומערכת גדולה של ארגונים למען ילדים, מנסות לבטל את רוע הגזירה.