GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו:
 נכון שיש לנו מגזר שלישי שהוא מופלה, ויש הרבה מאוד תחומים שהמדינה, הממשלה לא נכנסת לתוכם, ועדיין בעניין הזה המדינה צריכה לקחת אחריות מקצה לקצה, גם אם בשיתוף פעולה
אלי אפללו:
לפחות
פנינה תמנו:
בוודאי, וזה באמת הפתיע אותי, בדרך שמעתי את הדיון ואת הדברים שאמרו הנשים הנכבדות כאן מהעמותה
פנינה תמנו:
 אבל כנראה פספסתי את עניין התקצוב, שערורייה
פנינה תמנו:
 יש הרבה מאוד מיזמים, יוזמות ועמותות שמקבלים ומקבלות תמיכה, ודווקא בנושא הזה, שלא נותנים תקצוב, זה משהו שאני מאמינה שגם אתה היו"ר, וגם החברים שנמצאים כאן, אנחנו יכולים לפתור את זה, חובה עלינו לפתור את העניין הזה
פנינה תמנו:
     כמה נושאים שהייתי רוצה להעלות
פנינה תמנו:
 אחד, דיברת על הזליגה של תינוקות חסרי עורף, גם לעניין האימוץ, שהם יותר ויותר
פנינה תמנו:
 זה בלתי מתקבל על הדעת
פנינה תמנו:
 בזמן שיש משפחה, מהפריפריה, לא פריפריה, מרובת ילדים, או לא מרובת ילדים
פנינה תמנו:
 יכול להיות שזאת אמא יחידנית שקורסת תחת הנטל כתוצאה מעניינים כלכליים, או חוסר אמצעים
פנינה תמנו:
 אין שום סיבה בעולם שתינוק בסוף ילך למסלול אימוץ או אומנה, רק בגלל האלמנט הכלכלי
פנינה תמנו:
 אנחנו צריכים לבדוק ולקחת את הנתונים, ולהבין כמה תינוקות כאלה, חסרי עורף משפחתי כתוצאה מהמצב הכלכלי, מוסללים לכיוון של האימוץ
פנינה תמנו:
     בעבר עשינו עבודה לצמצום תהליכי האימוץ והאומנה של ילדים שמגיעים מרקע של עוני, ואני מאמינה שגם בזה צריך לשים זרקור
אלי אפללו:
זאת לא ההחלטה של העמותה
פנינה תמנו:
לא, ברור, הם פשוט משקפים לנו את תמונת המצב
פנינה תמנו:
 אני לא מדברת על תינוקות נטושים, שגם שם ההגדרה המשפטית לא אומרת שאין בכלל מישהו בתמונה
פנינה תמנו:
      לעניין בתי החולים, בתי החולים הם לא פתרון של שהייה ארוכת טווח של תינוקות, ואני יודעת שלרווחה יש לא מעט מוסדות גם לתינוקות, ומעניין אותי לדעת כמה באמת אנחנו רואים תינוקות שלא צריכים להיות בבתי החולים
פנינה תמנו:
 הם נשארים בבית החולים, זה חושף אותם גם לסיכונים בריאותיים, ובזה אנחנו צריכים לתת דגש, שאם לרווחה חסר מוסדות כאלה, שיפתחו, שיועילו בטובם ויפתחו עוד מוסדות
פנינה תמנו:
     גם משרד הבריאות צריך להיות שותף לדבר הזה
פנינה תמנו:
 משרד הבריאות דווקא כמי שיודעים שיש בעיה של מוות מיותר של אנשים מזיהומים, אז גם תינוקות, הם אפילו הרבה פעמים רגישים יותר, ואת זה אני חושבת שאנחנו יכולים לפתור ביחד
פנינה תמנו:
 תודה רבה לכם
אלי אפללו:
העלית דברים נכונים, תודה חברת הכנסת פנינה
אפרת יסעור:
אני אציין בהמשך למה שאמרת בצורה נכונה, יש גם תינוקות שלפעמים ממשיכים להיות מאושפזים במחלקות הלא נכונות, יש לנו ממש עכשיו מקרה של תינוק שממשיך להיות מאושפז במחלקת הטיפול הנמרץ, מאחר שבטיפול הנמרץ יש יותר צוות
אפרת יסעור:
 אותו תינוק, אם היו לו הורים לצידו, הוא היה מועבר למחלקת ילדים רגילה, שמיטה שם היא הרבה פחות יקרה, ולא הגיוני להשאיר את התינוק בטיפול הנמרץ, רק בגלל ששם יש 24/7 מישהו לצידו
פנינה תמנו:
יש מישהו שמתכלל את זה במשרד הבריאות מקצה לקצה? רק עכשיו אתם מתחילים לכתוב נהלים על הדבר הזה?
איסר הראל:
לא, יש מה שנקרא אשפוז סוציאלי
פנינה תמנו:
לא, אשפוז סוציאלי זה ביזור של כל עובדת סוציאלית בבית החולים שלה, לא
פנינה תמנו:
 צריך פה מישהו שמנהל את הדבר הזה, גורם ספציפי במשרד הבריאות
אלי אפללו:
חברים סליחה רגע, הדיון מתחיל להיות מעניין מאוד ומרתק, אבל בואו ניתן רשות דיבור לכל אחד בזמנו
אלי אפללו:
 משרד הרווחה, בבקשה
אילן אביטן:
תודה רבה, קוראים לי אילן אביטן, אני עובד משרד הרווחה, אני בצוות הארצי של חוק הנוער, בתפקידי אני אחראי על כל התחום של הגנה על ילדים ברשת במסגרת חוק הנוער
אילן אביטן:
 קודם כול אני שמח לפגוש פה את נציגי העמותה, ואני חושב שאנחנו בסך הכול רואים בעין מאוד חיובית ויפה את הדברים, ומה שאני אומר כאן, זה לא משהו נגד העמותה, אלא בהחלט דברים שאני מכיר אותם
אילן אביטן:
     יו"ר הוועדה, שאלת שאלה מאוד נכונה, האם אין את משרדי הממשלה שנמצאים ולוקחים אחריות בתוך כל התהליך של ילדים שנמצאים בתוך בתי החולים
אילן אביטן:
 התשובה שלי היא שכן יש שם את משרדי הממשלה, אני ער לזה שיש אולי דֶּלְתּוֹת ופערים שצריך לטפל בהם ולהתייחס אליהם
אילן אביטן:
 אבל סך הכול אני חושב שמשרדי הממשלה נמצאים ועושים עבודה
אילן אביטן:
      תינוק שנמצא בתוך בית החולים, זה אחריות של משרד הבריאות, אני לא מדבר על אחריות שאני רוצה לזרוק ממני, זו ממש לא הכוונה
אילן אביטן:
 אבל יש אחריות, ויש קשר מאוד טוב בין הצוותים הסוציאליים של בתי החולים השונים, מול גורמי הרווחה
אילן אביטן:
 אם צריך את חוק הנוער, ואם צריך את גורמי הרווחה ברשות המקומית
אילן אביטן:
 אנחנו נמצאים שם ונמצאים בקשר אינטנסיבי סביב - - -
אלי אפללו:
סליחה שאני קוטע אותך, אני רוצה לתת לך דוגמא כי שמענו אותה פה קודם
אלי אפללו:
 כשיש ילד, או תינוק שהוא נמצא בבית החולים, אתה אומר משרד הבריאות יודע על קיומו ויכול לטפל בו
אלי אפללו:
 אבל כשיש אמא שהיא מאושפזת, ויש לה תינוק בן 3 שנים, ואין לתינוק הזה לאן ללכת, מי מטפל בו, משרד הבריאות?
אילן אביטן:
אז קודם כול, הצוות הסוציאלי של בית החולים מכיר- - -
אלי אפללו:
אבל לא משרד הבריאות
אילן אביטן:
לא, אבל הוא מכיר את האירוע, והוא יוצר קשר עם גורמי הרווחה הרלוונטיים לאותה משפחה
אלי אפללו:
אז פה נכנס משרד הרווחה
אילן אביטן:
וכן במקרה זה יכנס צוות של משרד הרווחה, ויעשה את העבודה בצורה משותפת עם משרד הבריאות
אלי אפללו:
אז משרד הרווחה מטפל באותו הילד שנמצא בבית החולים, שהוא בריא והאמא שלו מאושפזת
אילן אביטן:
אם הוא יצטרך סידור כזה או אחר, ואין עורף משפחתי אחר, אז בהחלטה משותפת ימצא הסידור
אילן אביטן:
 ייתכן שהסידור יהיה בתוך בית החולים, אני לא אומר שהפתרון הוא מיד להוציא את הילד מהאמא, ולשלוח אותו למסגרת חוץ
אלי אפללו:
אנחנו שמענו קודם את העמותה, שהיא נמצאת באיזשהו חלל מסוים שלא תמיד משרדי הממשלה נותנים אותו, ואני מנסה בדיוק להבין את אותו החלל
אלי אפללו:
 אם המשרדים באמת עושים עבודה טובה, והם סוגרים את כל הקצוות, אז אני לא צריך את העמותה
אלי אפללו:
 מצד שני, אנחנו רואים פה הרבה מאוד מקרים שהעמותה כן מטפלת, היא כן יודעת לגעת, והיא כן מבקשת, מקבלים גם את הדרישות מבתי החולים
אלי אפללו:
 כנראה שבית החולים לא תמיד יכול לסמוך על משרדי הממשלה, ולכן הם נמצאים
אלי אפללו:
      השאלה שנשאלת, היא האם באמת המשרדים יודעים הכול, מבינים ונותנים את כל התשובה? או שעדיין יש אחוזים מסוימים שהם לא מגיעים אליהם
פנינה תמנו:
תרשה לי להוסיף עוד שאלה ברשותך?
פנינה תמנו:
טוב שיש אחריות של משרד הבריאות כל עוד התינוק בבית החולים, אבל שים לב שיש כאלה שלא צריכים להיות בבתי החולים, ואז הרווחה פה - - -
אילן אביטן:
אני מתחבר למה שאת אומרת, ואני מתחבר גם לשאלה העקרונית
אילן אביטן:
 קודם כול החלל לדעתי הוא לא כזה חלל גדול
אילן אביטן:
 בשנת 2021 על פי הממ"מ של הכנסת, יש 81 ילדים שהוכרזו כילדים נטושים, בהליך פורמלי של ביטוח לאומי
אילן אביטן:
 ילדים נטושים זה יכול להיות גם ילד שנמצא באומנה, או באיזושהי מסגרת- - -
אלי אפללו:
אבל תסביר, אתה מדבר על ביטוח לאומי
אילן אביטן:
לא, אני אומר שהחלל, הפער לדעתי הוא לא כזה גדול
אילן אביטן:
 אני מתחבר מאוד למה שחברת הכנסת פנינה אומרת, כי ילד שהאמא שלו חולה והוא ילד בריא, אז הפתרון הוא לא בהכרח להוציא אותו למסגרת חיצונית, אלא לנסות למצוא את המסגרת המשפחתית הנכונה שיכולה לתת את התמיכה
אילן אביטן:
 אני אומר, יש קשר מקצועי טוב בין הצוותים הטיפוליים הסוציאליים של בית החולים, ובין הצוותים הסוציאליים של הרשות המקומית שממנה מגיעה המשפחה, או במקרים מסוימים של המטה הארצי
אילן אביטן:
      אנחנו כן נכנסים לתמונה, אנחנו לא מכירים את המספרים של מאות הילדים שנטושים בשנה, במשרד הרווחה זה לא נתון שנמצא, אין כאלה סידורים, אבל כן יש מקום לעמותה, אני לא אומר שלא
אילן אביטן:
 למשל- - -
פנינה תמנו:
אז אתם לא מכירים את המספרים שלהם?
אילן אביטן:
לא, המספרים- - -
פנינה תמנו:
אז אולי הגיע הזמן לשבת סביב שולחן אחד עגול?
אילן אביטן:
אלה הגדרות אחרות
אילן אביטן:
 אני רוצה עוד להגיד, אני אקח את הדוגמא של הילד שהציגה העמותה, ילד שנפצע והיה בבית החולים אסף הרופא
אילן אביטן:
 בית החולים אסף הרופא עשה שם עבודה נהדרת, כדאי לזמן אותם ולשמוע מהם
אילן אביטן:
 הם הגיעו, הם התגייסו, הם נתנו שם מענה, כולל הקפצה של צוותים מהבית להיות סביב המקרה הזה
אילן אביטן:
 כולל להביא את האבא מחוץ לארץ – במקרה הזה האבא היה בחו"ל, הביאו אותו לארץ
אילן אביטן:
 זאת אומרת, נעשתה שם עבודה נהדרת
אילן אביטן:
 אני חושב שיש פערים, אני לא אומר שלא, ואני חושב שיש מקום לעמותה
אילן אביטן:
      לדעתי, מהדברים שאני בדקתי עוד לפני כן בכל מיני מסגרות, הפערים הם לא כאלה גדולים
אילן אביטן:
 אין ספק שצריך לשבת ולראות איך יוצרים מעטפת לאותם פערים, אבל בוודאי שמדינת ישראל, ממשלת ישראל נמצאת שם, כל אחת בצרכים שלה
אילן אביטן:
 במקרה הזה גם נעזרים בעמותה, סך הכול כשיש את הפער הזה, יש דיבור ויש פתרון
אלי אפללו:
תודה אילן, בבקשה פנינה
פנינה תמנו:
אז אם יש פערים, איפה תמונת המצב שלכם? זה דבר ראשון; דבר שני, אנחנו כולנו מבינים ומסכימים – כי כולנו רוצים לטובת העניין – שאין כנראה שולחן סדור שעובד, זה שיש יחסים טובים בין העו"סים בבתי החולים למערך של העובדים הסוציאליים שלכם, זה לא אומר שהנושא מטופל כמו שצריך
פנינה תמנו:
 אני אומרת לכם, זה דבר שכולם מכירים אותו בעם ישראל, את עמותת חיבוק ראשון
פנינה תמנו:
 אבל זה נושא שאתם חייבים לתת לו מקצה לקצה אחריות מאוד ברורה
פנינה תמנו:
 מתי הרווחה נכנסת, מתי יש דיווח של בית החולים שהתינוק הזה הוא בריא וצריך להוציא אותו
פנינה תמנו:
 מתי נותנים מעטפת משפחתית, כי הורות זה הורות
פנינה תמנו:
 גם אם האמא חולה, אין לנו זכות לקחת ממנה את זכות ההורות
אילן אביטן:
נכון, זה מה שאנחנו אומרים
זהר סער:
חברת הכנסת פנינה, זאת הסיבה שישבנו כבר לפני המלחמה עם עמותת חיבוק ראשון מספר פעמים, עם מנהלת השירות העצמי לעבודה סוציאלית, וצוות השירות העצמי לעבודה סוציאלית כדי להבין את תמונת המצב, ולהתחיל לבנות תוכנית שהיא יותר מתאימה
פנינה תמנו:
כולל תקצוב של העבודה שלהם, כולל
זהר סער:
אני אמרתי שאת החלק של התקצוב אני לא מכירה
אלי אפללו:
מי מכם רצה? בבקשה
איסר הראל:
אפרת הראל, אני מנהלת את השירות לעבודה סוציאלית בבית החולים שניידר, וגם לפני הפגישה יצרתי קשר עם עוד מנהלות בבתי החולים
איסר הראל:
 קודם כול אני רוצה להגיד שנורא מרגש לראות פה על הקיר באולם את התמונות של הילדים שהיו אצלנו, ואנחנו קיבלנו אותם
פנינה תמנו:
זה גם כיף לראות שכתוב שוחרר, שוחררה
איסר הראל:
הרבה מהם היו אצלנו, זכות גדולה
אלי אפללו:
יש רק עוד ילד נדמה לי
קריאה:
שניים, ביבס
אלי אפללו:
עוד שניים, ביבס
אלי אפללו:
 זה שיש לנו שם חזר או שלא?
תמי ברנע:
לירי אלבג, היא חיילת
איסר הראל:
עד גיל 18, חוץ מהביבסים כולם חזרו
פנינה תמנו:
איפה לירי?
אלי אפללו:
עם הכובע
איסר הראל:
ליד אמיליה
איסר הראל:
      אני אגיד קודם כול שבאמת חיבוק ראשון עושים עבודה מדהימה, ועוזרים לנו מאוד כבית חולים, כי בסופו של דבר החוק לא מחייב הורה להיות ליד הילד שלא בבית החולים
איסר הראל:
 אין חוק שאומר שהורה חייב להיות
איסר הראל:
 אנחנו מניחים, אנחנו כולנו שואפים לזה שהורה יהיה ליד הילד, אבל יש מצבים שההורה לא נמצא מכל הסיבות שהוזכרו
איסר הראל:
     אז לפחות בניסיון שלנו, רוב העבודה של מתנדבות היא באמת באותן משפחות של אשפוזים ארוכים, אשפוזים קשים, שצריכות הפגה, הן צריכות ללכת הביתה, להיות עם עוד ילדים, אולי לעבוד כמה שעות
איסר הראל:
 זאת עיקר העבודה, מעטים הילדים שיוצאים מבית החולים לסידור חוץ ביתי
איסר הראל:
 מעטים, אני בדקתי בכל בתי החולים, זה באמת מספרים על כף יד אחת בשנה, וגם אפילו לא צריך את כל כף היד
איסר הראל:
   אני אגיד איפה כן יש לנו יותר קושי
איסר הראל:
 קודם כול כשאנחנו צריכים מענה, כי ההורים עצורים בחשד לילד בסיכון, כי ההורים לא מתפקדים
איסר הראל:
 אנחנו צרכים מענה של 24 שעות ביממה, המענה הזה לא ניתן ככה, ומאלץ אותנו להשתמש בעמותות החסד כמו שקראתם להם
איסר הראל:
 אני יכולה כן להגיד שלפחות אצלנו יש שיתוף פעולה של עמותות החסד יחד עם חיבוק ראשון - - -
פנינה תמנו:
כמה יש, 21 ילדים? זה היה בעצם של 2022, כמה יש לכם היום בשניידר?
איסר הראל:
מה?
פנינה תמנו:
ילדים שזקוקים למעורבות של העמותה
איסר הראל:
יש לנו כל הזמן, אבל זה גם יכול להיות אמא שמבקשת לנסוע הביתה לבאר שבע, להיות עם שאר הילדים
אלי אפללו:
הנה, למשל פה יש חלל ריק
אלי אפללו:
 יש מצב שהוא לא קשור למשרד הבריאות, לא קשור למשרד הרווחה
אלי אפללו:
 יש אמא כמו שמצוין פה, שהיא הייתה צריכה ללכת הביתה לאחר שהייתה כל כך הרבה זמן יחד עם הבן או הבת, לטפל במשפחה, בעבודה וכך הלאה
אלי אפללו:
 פה הרווחה לא תעזור כי היא לא רשומה ברווחה
פנינה תמנו:
יש כאלה שגם לא רוצים אגב
אלי אפללו:
ולא רוצים, ולכן כן יש פה מקום, עזרה, תמיכה גם להורים רגילים, ואת זה לדעתי משרד הרווחה והבריאות צריכים להבין, ואני חושב שנעשית פה עבודה מדהימה
איסר הראל:
הרבה פעמים באותם ילדים בסיכון שכן אנחנו נאלצים, או הרווחה נאלצת להוציא אותם מהבית, קורים שני דברים
איסר הראל:
 אחד, לפעמים הקצב של בית החולים והקצב של הרווחה הוא לא אותו הקצב, ומבחינת בית החולים, הילד יכול כבר לצאת מהבית, אבל לרווחה עדיין אין סידור, ואז אנחנו באותו אשפוז סוציאלי שהוא בעצם בלי סיבה רפואית
איסר הראל:
      דבר נוסף שצריך אולי לתת עליו את הדעת, זה ילדים עם מחלות מאוד קשות, שהמשפחה באה ואומרת, אני לא יכולה לגדל את הילד הזה בבית, ואנחנו רוצים להוציא אותו למוסד
איסר הראל:
 המוסד יכול להיות עלה, המוסד יכול להיות בתל אביב, ואז הרווחה באה ואומרת, לפני שילד יוצא למוסד אנחנו צריכים לוודא אופציה של אומנה, ולמצוא אומנה לילד מורכב, זה תהליך מאוד ארוך ולפעמים השחרור של הילדים האלה מתעכב, בגלל שלפני מוסד סיעודי, צריכים למצוא איזשהו פתרון, או לשלול את האופציה של האומנה
איסר הראל:
 זה המקרים שאני יכולה להגיד שהאשפוז מתעכב
אלי אפללו:
תודה אפרת
אלי אפללו:
 עוד מישהי מהעמותה רצתה לדבר, בבקשה
קרן עדן:
שמי קרן עדן, אני מרפאה בעיסוק, אחראית על התחום ההתפתחותי בקשר הורה-תינוק בפגייה של שיבא, תל השומר, ואני המדריכה של המתנדבים בעמותה
קרן עדן:
 אני עכשיו קצת בעמדה של לשכנע את המשוכנעים, כי כולנו הבנו את החשיבות הגדולה מאוד של העמותה, והעבודה שלה
קרן עדן:
 אני רואה את זה יום יום אצלנו במחלקה
קרן עדן:
 תיארנו פה הרבה מקרים של הורים שצריכים ללכת הביתה, או לא נמצאים לצד התינוק, ויש עוד הרבה מקרים של תינוקות שהם תאומים, שתינוק אחד משתחרר והשני עדיין לא
קרן עדן:
 החלוקה הבלתי אפשרית של אמא, לחלק את עצמה עם מי להיות, עם התינוק הקטן בן יומו בבית, או עם התינוק שנמצא עדיין בפגייה, קשה מאוד לראות את זה
קרן עדן:
     דיברנו פה הרבה על החשיבות של מגע בתוך סביבה אשפוזית, שהיא סביבה שטומנת בחובה הרבה מאוד כאב, וריבוי של ידיים זרות, מנוכרות, שרוב העבודה שלהן זה פרוצדורות פלשניות, רפואיות, שלא מסבות נחמה ומגע רך חם ואוהב, וזה מה שהמתנדבות עושות, הן מספקות את כל המקום שבו יש מישהו שרואה את התינוק, את הילד בתוך כל סבך העבודה המאוד אינטנסיבית של הרופאים ושל האחריות
קרן עדן:
 לא צריך לספר כמה הם עובדים לפעמים בלחץ, קשה לתאר את הלחץ שלהם במסגרות, בטח בטיפול הנמרץ
קרן עדן:
     ויש פה מישהו שרואה את הילד, ונותן לו את הצרכים שלו ואת המענה למה שהוא צריך
קרן עדן:
 אם אני יכולה להוסיף עוד משהו מעבר למגע, החום, נמה, חיבוק, רוך
קרן עדן:
 אני רוצה להוסיף שהתינוקות האלה, אנחנו מגדירים אותם בתקופה הקריטית מבחינת התפתחות
קרן עדן:
 זאת אומרת, המוח המתפתח של פגים, החל משבוע 24 שנולדים בפגייה, שזה גבול החיות בארץ, עד גיל 5, זו תקופה קריטית של התפתחות
קרן עדן:
 המוח ברגעים האלה מכפיל את נפחו ב-90%
קרן עדן:
 זאת אומרת, הסביבה שבה התינוק נמצא, מכריעה את הכף
קרן עדן:
 אנחנו מתווים את הדרך של איך המוח הזה מתפתח, איזה מיומנויות הוא רוכש לעצמו, חברתיות, אישיות, בין אישיות, האם אני יכול לבטוח בעולם? האם אני לא יכול לבטוח בעולם? רגשיות וגם קוגנטיביות ומוטוריות
קרן עדן:
     תינוק ששוכב כל הזמן ואין לו מענה או גירוי שמתאים למוח המתפתח, בסוף אנחנו כמדינה משלמים את זה אחרי השחרור
קרן עדן:
 בסוף גם בהם נצטרך לטפל בדברים לפעמים מינוריים וקטנים, שכל הורה עושה בשביל לפתח את התינוק שלו, לקדם ולעודד התפתחות
קרן עדן:
 בהחלט כל המתנדבות מבינות את התחום הזה של קידום התפתחות ומתן מענה לצרכים ההתפתחותיים של כל תינוק בהתאם לגיל שלו, ולצרכים שלו, וזה משהו שאני חושבת שגם צריך לקחת בחשבון
אלי אפללו:
 יש לנו עוד מישהו שרצה לומר משהו?
תמי ברנע:
האם יש מישהו בזום שרוצה לדבר?
טלי שץ:
אמורה להיות עובדת סוציאלית, מיכל ברטלה
מיכל ברטלה:
מיכל ברטלה, עובדת סוציאלית מהפגייה באיכילוב, ואחראית אגף נשים ויולדות
מיכל ברטלה:
 אז קודם כול אני פה כי אני מאוד אוהבת את העמותה, בעיניי הן מצילות תינוקות, נפשית, רגשית, התפתחותית
מיכל ברטלה:
 יש לנו כרגע 2 תינוקות שהאימהות האומללות שלהן, מאוד רוצות בהן אבל לא מסוגלות אפילו להחזיק את עצמן
מיכל ברטלה:
 האימהות האלה מודות על כל רגע שבו התינוקות שלהן מחובקים
מיכל ברטלה:
 היום בבוקר דיברתי עם אחת האימהות האלה שהיא מכורה לסמים, וסיפרתי לה שראיתי את המתנדבת, שהיא חיבקה אותו ואין לתאר כמה זה נותן לה רוגע בתוך סיטואציה בלתי נסבלת שבה היא מוותרת על התינוק שלה
מיכל ברטלה:
      חשוב לי להגיד שהרגשתי שיש איזשהו ניגוד, או אולי מחזור באופן שבו הרווחה מטפלת, ושלשם נכנס חיבוק ראשון
מיכל ברטלה:
 אני תופסת את זה כשני גופים שמשלימים אחד את השני
מיכל ברטלה:
 הרווחה לפחות נמצאת עם האימהות האלה, באיזושהי הבנה של מסוגלות, של לאן התינוק הזה עובר אחרי האשפוז בבית החולים, יש בתי מעבר, בתי תינוקות של השירות למען הילד, שהם מקומות מקסימים והם מטופלים היטב
מיכל ברטלה:
 הרווחה עושה הכול כדי למצוא לתינוק הזה כמה שיותר מהר מקום בטוח, אבל עד אז התינוק הזה מקבל יחס אימהי, חום וביטחון
מיכל ברטלה:
 אנחנו יודעים מויניקוט שאין דבר כזה תינוק בלי אמא, ובזכותם יש דמות אימהית עד שעובר הפרק הבא
מיכל ברטלה:
     אנחנו עושות ביחד איזושהי השלמה של הסיפור של אותו התינוק
מיכל ברטלה:
 יש לו תמונות מהינקות שלו, יש לו שם, יש לו תמונות שהוא מחובק, שבסוף כשהוא יפתח את תיק האימוץ שלו הוא ידע מי הוא היה בשבועות הראשונים של החיים שלו, וזה אך ורק בזכות העמותה הזאת
מיכל ברטלה:
 זה לא נוגד את התפקיד של הרווחה, זה רק משלים אותו
מיכל ברטלה:
 בעיניי, שלומם של התינוקות האלה תלוי במתנדבות של חיבוק ראשון
אלי אפללו:
תודה מיכל, הבהרת את זה נכון
אלי אפללו:
 זה באמת השלמה של רגש, חום, אהבה, חיבוק
אלי אפללו:
 כל הדברים האלה לא מסתכמים בכסף, אי אפשר למדוד את זה בצורה שאנחנו מודדים את זה במשרדי הממשלה
אלי אפללו:
 אוקיי, תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה
איסר הראל:
היינו רוצים לתת למתנדבת שלנו להגיד כמה מילים
אלי אפללו:
אני אשמח, ברצון רב, בבקשה
דניאלה קמינסקי:
שלום, שמי דניאלה קמינסקי, אני מתנדבת מזה כמעט 4 שנים בעמותת חיבוק ראשון, למעשה זה היה הדבר הראשון שעשיתי כשיצאתי לפנסיה, ואני יכולה אולי רק להדגיש מהעיניים שלי כמתנדבת את איך אני מרגישה את המסגרת שנותנת העמותה, ואני רואה בעיניים את ההבדל בין עבודת העמותה של חיבוק ראשון, לבין עמותות אחרות
דניאלה קמינסקי:
      קודם כול, יש לנו קבוצת קשר של כל המתנדבות של אותו התינוק, אנחנו בקבוצת קשר מעבירות מידע אחת לשנייה, זה מידע חיוני לפעמים, אפילו להדגיש באיזו שעה אמורה להגיע הפיזיותרפיסטית, ולשים לב שהיא מגיעה, כי הרבה דברים לפעמים בצוות הטיפולי, כשאין הורה ליד שמלווה את זה ואומר רגע, צריכה להגיע עכשיו מרפאה בעיסוק, אבל עוד לא הגיע הרופא אוזניים
דניאלה קמינסקי:
 כל התיאומים האלה זה עניין של קשר ויכולת להעביר מידע מאוד חיוני של רצף טיפולי
דניאלה קמינסקי:
 שוב, לא בפן הרפואי גרידא, אלא בכל המעטפת
דניאלה קמינסקי:
     אז העובדה שיש לנו קבוצת קשר, שאנחנו מלוות על ידי עובדת סוציאלית שמתאמת את הקשר, יש לזה תרומה אמיתית של מה שנקרא, הממסד של העמותה, זה לא רק עבודת ההתנדבות עצמה, אלא גם היכולת לארגן אותה בצורה שהיא מביאה הרבה יותר תועלת, מאשר התנדבות ספורדית
דניאלה קמינסקי:
 אני רואה את זה גם לא מעט פעמים כשאני מסיימת משמרת, ומי שמחליפה אותי זאת מתנדבת מעמותת חסד
דניאלה קמינסקי:
      אני רואה את ההבדל, לפעמים אני נשארת איתה זמן ארוך אחרי זה למין סוג של חפיפה, כי אם זה לא קיים, אני מרגישה שאני עוזבת משהו ואין מי שתופס את זה מהצד השני, אז זה מאוד חשוב והעמותה מספקת את זה
דניאלה קמינסקי:
 כשאנחנו מעבירות משמרות בין מתנדבות העמותה, זה ידיים שהן שלובות ויש רצף
דניאלה קמינסקי:
 כשהטיפול עובר ומבלי להוריד שום דבר מהחסד של העמותות האחרות, הארגון שבו עובדת עמותת חיבוק ראשון הוא לדעתי עושה הבדל עצום, לעומת התנדבות
אלי אפללו:
אוקיי, תודה דניאלה
דניאלה קמינסקי:
שוב, לב גדול יש לכולם, אבל עבודה מסודרת- - -
תמי ברנע:
יש לי שאלה, האם מתנדבת בתינוק אחד בלבד, או נגיד עכשיו בחרבות ברזל היא מטפלת בכמה
דניאלה קמינסקי:
אנחנו מצוותות לתינוק אחד, ככל האפשר, זאת הצורה שבה אנחנו עובדות
דניאלה קמינסקי:
 זאת אומרת, כל זמן שנמשך האשפוז והצורך של אותו התינוק, הצוות הזה מלווה את אותו התינוק
דניאלה קמינסקי:
 כשהתינוק בתקווה משתחרר הביתה, או- - -
תמי ברנע:
את זה הבנתי, אבל האם מתנדבת היא על 2 תינוקות בשל עומס, או צורך
דניאלה קמינסקי:
בדרך כלל לא, השאיפה היא שלא
אלי אפללו:
יפה, זה מראה על הגישה
אלי אפללו:
 אם יש עוד מישהו או מישהי בזום? אין
אלי אפללו:
      אז אנחנו נסכם
אלי אפללו:
 הוועדה מודה למתנדבות עמותת חיבוק ראשון על פעולתן המבורכת, שמעתי אתכן פה
אלי אפללו:
 דבר שני, הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה ומשרד הבריאות לתת תמיכה כספית, או לבדוק לפחות, לעמותת חיבוק ראשון שתומכת בתינוקות חסרי עורף משפחתי
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת למשרדי הבריאות לכתוב נוהל מקצועי שיקבע את דרכי ההתערבות הדרושות בשגרה ובחירום
אלי אפללו:
      הוועדה ממליצה למשרד הבריאות ומשרד הרווחה, לבצע פיילוט בבתי החולים, כדי באמת לראות איפה החללים שבהם כן ניתן, וכן חשוב לשתף את העמותות
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת לבתי החולים להעסיק כמתנדבים, רק מתנדבים מהעמותות בעלות אישור עם נהלים ברורים, שחלילה לא יפגע תינוק מפעילות מתנדב או מתנדבת
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת לבדוק היעדר רישום פלילי בתחום עבירות מין, גם מצד המתנדבים, וגם מצד המתנדבות
צבי יהודה:
עבירות מין ואלימות
אלי אפללו:
מין ואלימות, בסדר גמור, אתה צודק
אלי אפללו:
      מישהו רוצה להוסיף עוד משהו? אם לא אז פחות או יותר סיכמנו
אלי אפללו:
 יופי, תודה רבה לכם, יום טוב
אלי אפללו:
 אנחנו נעסוק היום בישיבה בנושא של חוסן בקרב ילדים ובני נוער בתפר שבין 7-40 ק"מ
אלי אפללו:
 אז אין ספק שבחודשים האחרונים התעסקנו בעיקר בנושא של הילדים שנמצאים ממש על העוטף בטווח 0-7, אבל לרגע עלתה איזו שהיא מחשבה שאנחנו משרתים אתכם, אנחנו שליחים שלכם, וכשעלה הנושא הזה, אז לרגע התפלאנו איך לא חשבנו על הנושא הזה
אלי אפללו:
 אז הנה, אנחנו פה ומקיימים את הדיון הזה
אלי אפללו:
     לפני שאני מתחיל בדיון, יש משהו שצריך להקריא? אז מאחר ואנחנו עוסקים בזכויות הילד, אנחנו חייבים להקריא את הנוסח ששומר על הזכויות בהשתתפות קטינים:     "כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת, והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת
אלי אפללו:
 לאור העובדה שעלולים לעלות בישיבה נושאים הנוגעים לצנעת הפרט של קטינים, אנו מבקשים את כלל הגורמים, כולל ההורים, להקפיד על שמירת פרטיותם ולהימנע מלחשוף מעבר לנדרש
אלי אפללו:
     כמו כן, אם יעלה דבר הנוגע לקטינות וקטינים ומקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטריים, לטיפול והשגחה של עובד סוציאלי לפי החוק וחלילה התאבדות או ניסיון התאבדות או להליך פלילי המתנהל בבית המשפט, חל איסור פרסום על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו, ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון
אלי אפללו:
      כמו כן, לאור האמור, אני קובע כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת, שר או נציגו, או אם יעלה צורך לשם הגנה על קטין או חסר ישע, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות או דוברים או קטינות או קטינים לבקשתם או לבקשת משתתף אחר, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום להם נזק"
אלי אפללו:
      זה לפי הפרוטוקול
אלי אפללו:
     נתחיל מכם – עם מי נתחיל? שלום הדר
אלי אפללו:
 יש לנו כבר ניסיון איתה, בבקשה
הדר אליהו:
בוקר טוב לכולם
הדר אליהו:
 אני מנהלת מחלקת הנוער והצעירים במרכז השלטון המקומי
הדר אליהו:
 למי שלא מכיר, הגוף היציג של הרשויות העירוניות במדינת ישראל, כ-203
הדר אליהו:
 נראה לי שבזום נמצאת גם מי שמייצגת את מרכז השלטון האזורי, שאלה 54 הרשויות האזוריות מהאשכול
הדר אליהו:
     אני מבקשת להגיד משהו באופן כללי: החינוך הבלתי פורמלי הוא חלק משמעותי מסדר היום של בני הנוער
הדר אליהו:
 יש בבוקר את בית הספר אבל זה נגמר באחת, שתיים, שלוש, ויש עוד חצי יום מאוד משמעותי
הדר אליהו:
 ואם אנחנו מבקשים לתת שגרה יחסית נורמלית בתוך האי-נורמליות שלנו לבני הנוער, אנחנו חייבים לשים תשומת לב מאוד מרכזית למחצית השנייה של היום
הדר אליהו:
      מבחינתנו, למחלקות הנוער ברשויות המקומיות, לא לבדן, אבל יש להן תפקיד מאוד חשוב בבניית חלקו השני של היום, בחינוך הבלתי פורמלי, להוביל את העשייה של הרשות המקומית, עשייה שלה עצמה, ועשייה יחד עם גופי החברה האזרחית, תנועות הנוער, ארגוני הנוער
הדר אליהו:
     אני רק אדייק, וישנו פה עמיתי ממשרד הרווחה – כמובן שהתכוונתי לעשייה בתוך הרשות עם אגפים אחרים ברשות, ובוודאי עם החברה האזרחית, תנועות, ארגונים, אני רואה פה את "יוניסטרים", וישי פה עוד כל מיני גופים אחרים
הדר אליהו:
 ה"ביחד" הזה מבקש ליצור שגרה עד כמה שיותר נורמלית לבני הנוער
הדר אליהו:
 אבל המציאות היא שהיום-יום שלהם מאוד קשה אחר הצוהריים, ומנהלי מחלקות הנוער שנמצאים פה מעידים על שגרה מאוד מורכבת של קהילות מפורקות, של בני נוער שמחפשים את העוגן ההשתייכותי שלהם, שהם מבולבלים בו
הדר אליהו:
     יש כמובן את המחסור האובייקטיבי בכוח אדם אבל יחד עם זאת, בגלל הנשמה היתרה של כל החבר'ה שעובדים בחינוך הבלתי פורמלי ושוב, בתוך הרשות, ושותפי התפקיד שלה בוודאי גם בחברה האזרחית, יש איזו שהיא התגייסות מאוד משמעותית כדי שתהיה כתובת
הדר אליהו:
     זה באמת ממעוף הציפור, ואני מאוד מקווה שאחד הדברים הטובים שיצאו משגרת החירום הנוראית הזאת, שבבוקר שאחרי, בין היתר יבינו שצריך להשקיע עוד יותר בחינוך הבלתי פורמלי, ממש כך, על כל הזרועות שלו, כי - -
אלי אפללו:
את יכולה יותר לפרט?
הדר אליהו:
אני יכולה לפרט: במחילה, אני מייצגת את השלטון המקומי - -
אלי אפללו:
שמה? שהשלטון המקומי יתרום יותר? האם תנועות הנוער? האם הממשלה? איפה בדיוק החוסר?
הדר אליהו:
אני אסביר, אני אגיד את זה בצורה מאוד ברורה: כדי שמשהו יעבוד טוב בחירום, הוא צריך להיות מאוד חזק בשגרה
הדר אליהו:
 וחוזק נובע משני דברים: ממחויבות עצומה וכן, גם מתקציבים, זה לא בושה להגיד
הדר אליהו:
 מחויבות בחינוך הבלתי פורמלי יש על כל הנגזרות שלו, אם בשלטון המקומי ואם בחברה האזרחית שעובדת עם השלטון המקומי
הדר אליהו:
 גם תנועות, גם ארגונים וגם גופים אחרים זו חברה אזרחית, ומקומם מקום גדול וחשוב
הדר אליהו:
     אני בכל זאת נציגת השלטון המקומי, ובפרספקטיבה שלנו יש חוק, יש מנהל מחלקת נוער, המדינה מחייבת אותנו ומשתתפת בזעיר אנפין בעלות ההעסקה שלו אבל אנחנו לקחנו את זה על עצמנו כי אנחנו מאמינים שזה חשוב
הדר אליהו:
 צריכה להיות דמות שבני הנוער רואים אותה, ושמחתי לשמוע ככה שישר יודעים מי זאת המנהלת והיא נשמה ומחוברים אליה, כי זה בדיוק העניין, שתהיה כתובת ברורה לבני הנוער לצד כתובות נוספות
הדר אליהו:
     אבל התקציבים מהמדינה, שבאה ואמרה ב-2011: אנחנו רוצים שיהיה מנהל מחלקת נוער בכל רשות מתוקף חוק – התקציבים זה פשוט בדיחה, אם יורשה לי
הדר אליהו:
 בדיחה
הדר אליהו:
 אנחנו מדברים על כולל פעילויות הקיץ, אם אני אגרד ואגזים, על 15,16 מיליון שקלים לכל הרשויות בארץ, 257 רשויות
הדר אליהו:
 מה-1 בספטמבר עד ה-31 באוגוסט – זאת בדיחה, לכל פעילויות אחה"צ לתנועות, לארגונים, לגופי חברה - -
אלי אפללו:
רגע, זה מה שהרשות נותנת לתלמידים?
הדר אליהו:
לא, זה מה שמקבלים מהמדינה