GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארנון גרוס:
     עכשיו נותנים לזה אופי דתי – יש באסלאם אידיאלים של ג'יהאד, יש אידיאלים של שאהדה – מות קדושים, אז פה מסבירים מה זה הג'יהאד ומות קדושים
ארנון גרוס:
 עכשיו, לפי האמונה, יש חתונה לשאהיד במרומים, ואחת המטלות, האלטרנטיבות לתלמיד באומנות בכיתה ו' זה לצייר חתונה של שאהיד
ארנון גרוס:
 אז זה חי וקיים בספרי הלימוד הפלסטינים
ארנון גרוס:
     הלאה בבקשה
ארנון גרוס:
 המאבק הזה הוא לא רק שכם, חברון ועזה, זה חיפה ויפו
ארנון גרוס:
 אנחנו רואים את זה פה בהמנון תנועת הנוער של פת"ח, אומרים: חיפה ויפו
ארנון גרוס:
     תרגיל לשון – מן הראוי שיפו תשוב לחיקינו
ארנון גרוס:
 זאת אומרת, בישראל יש שבעה מיליון אנשים שצריך להעיף אותם מפה
ארנון גרוס:
 אני הורדתי שיר שמדבר על כך היא החליפו את השיר הזה בהוראה של האיחוד האירופי כנראה אבל בואו נמשיך הלאה, במה כן יש לנו? פלסטין החופשית, free Palestine – אין מקום לישראל ב- free Palestine
ארנון גרוס:
 אז אם מדברים פה שאנחנו צריכים לחנך לשלום, אנחנו צריכים להבין שלא מחנכים לשלום בצד השני
ארנון גרוס:
 אז מה עושים?     הלאה בבקשה
ארנון גרוס:
 הטרור זה חלק בלתי נפרד מהחינוך ברשות הפלסטינית, בחמאס ובאונר"א וגם במזרח ירושלים, רבותי
ארנון גרוס:
 זו דלאל אל-מוגרבי, מפעולת כביש החוף
ארנון גרוס:
 היום יש לנו דוגמאות יותר מוחשיות, זו השקופית האחרונה ואני רוצה להגיד משהו מניסיון אישי: אני הרבה פעמים מרצה, ובאוניברסיטה העברית הרציתי על השוואה בין ספרי הלימוד הפלסטינים והישראלים בשיעור שהעביר גרשון בסקין לתלמידי חו"ל, שהוא לא אחד מאוהדי הימין
ארנון גרוס:
 הייתי בקונגרס האמריקאי ובלשכת מזכיר האו"ם ובפרלמנט השבדי ובפרלמנט האירופי עכשיו, בשטרסבורג, לפני חודשיים, ואני מרצה את הדברים האלה
ארנון גרוס:
 ובשנת 2008 הייתי בהרצאה פרטית שאפשר לנו לתת הרב דיוויד ספרשטיין, רב רפורמי שהיה מקורב מאוד לנשיא אובאמה
ארנון גרוס:
 הוא ראה את זה, הזדעזע ואמר שאלה דברים קשים מאוד
ארנון גרוס:
 אני יכול מחר לבוא עם זה לנשיא אובאמה, ואני לא אבוא
ארנון גרוס:
 למה אני לא אבוא? כי אם זה כל-כך חמור, למה אנחנו לא שומעים צעקה מישראל? למה הכנסת לא מקיימת דיון במליאה על זה? למה ממשלת ישראל שותקת? למה מאפשרים לאונר"א לפעול בצורה הזאת? היו מקרים שניתקו סיוע לאונר"א, ובאה ממשלת ישראל וביקשה לחדש, אני לא אזכיר שמות, ודברים מהסוג הזה
ארנון גרוס:
     כל זמן שאנחנו לא החלטיים, אין לנו מה לדרוש מאחרים
ארנון גרוס:
 אז נכון, יש פעילות מוסלמית, פעילות ערבית וכולי אבל אנחנו לא אומרים מספיק את מה שאנחנו צריכים להגיד
ארנון גרוס:
 תודה רבה
לזכויות הילד):
 אלה באמת דברים חשובים מאוד-מאוד, וחשוב שישמעו בכל מקום
לזכויות הילד):
 תודה, דוקטור גרוס
יוסף טייב:
חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה
יוסף טייב:
 יום הולדת שמח, אגב, ומזל טוב
יוסף טייב:
     ליושבת-ראש הוועדה גם יש יום הולדת היום
קטי קטרין שטרית:
 עוד אנחנו מדברים, ותראו את ההודעה שצצה עכשיו: שני מחבלים נעצרו בירושלים, ממזרח ירושלים, בחשד שתכננו לבצע פיגוע
קטי קטרין שטרית:
 איך הם תכננו לעשות את זה? הם עושים את זה כתומכי טרור המדינה האסלאמית, מה שאומר דאעש
קטי קטרין שטרית:
     אני רוצה לשים את הדברים על דיוקם, ואני מגיעה כאשת חינוך: אני יודעת כמה שמורה או מערכת חינוך, על מוריה, יש לה את הכוח והעוצמה להשפיע על ילדים ועל בני נוער ועל העתיד שלהם
קטי קטרין שטרית:
 אנחנו כולנו שומעים את סיפורי הגבורה שהיום נעשים בלחימה, ואנחנו רואים שמחזיקים בתוך גני ילדים ובבתי ספר רקטות, נשק
קטי קטרין שטרית:
 אני גם רואה סרטונים על מסיבות הסיום שלהם, מסיבות הסיום שאם אצלנו, אצל הילדים, זה אהבה, אחווה, שלום, אחדות, אנחנו רואים שם כל מיני טקסים ברמה של קדושת המוות, לא קדושת החיים
קטי קטרין שטרית:
 וזה מאוד-מאוד מפריע לי כי כשאנחנו מדברים על החמאס, הרבה מתבלבלים – זה לא ארגון, זאת תנועה
קטי קטרין שטרית:
 יש הבדל עצום בין ארגון לבין תנועה, כי תנועה, יגיד לי פה גם המלומד שלנו פה – תנועה מחנכת, תנועה בונה תכניות שלמות סביב הנושא הזה של קדושת המוות
קטי קטרין שטרית:
     כולנו גם צופים בהפגנות שנעשות באירופה "from the river to the sea "
קטי קטרין שטרית:
 זה אומר שאין מדינת ישראל
קטי קטרין שטרית:
 ייקחו פה המון דורות, ואני אומרת את זה חד-משמעית שאני כל-כך לא אופטימית – המון דורות עד שבאמת יגדל דור שירצה באמת לחיות בשיתוף פעולה, ואני לא רואה את זה קורה
קטי קטרין שטרית:
 אני מאוד פסימית, ראינו את זה
קטי קטרין שטרית:
      כששאלו אותי למה יצאתי מהסרטון אחרי מספר דקות, אמרתי שמה שהכי מזעזע מלבד מעשי הרצח, האונס, השריפה, זה האחווה, האושר, שמחת החיים שלהם כשהם רוצחים, ובתוך הסלון הם גם יושבים ואוכלים מתוך המקרר
קטי קטרין שטרית:
 זה אומר שזה נמצא עמוק עמוק ומושרש
קטי קטרין שטרית:
 מה גם שאנחנו יודעים שאנשי חינוך יצאו לפגע
קטי קטרין שטרית:
 היה מחבל ארור בשם פאדי אבו שחאדה, המחבל שרצח את אליהו קיי ז"ל, ופצע ארבעה נוספים – הוא היה מורה בבית ספר אל ראשידיה
קטי קטרין שטרית:
 מורה בבית ספר
קטי קטרין שטרית:
      אנחנו גם יודעים על תלמיד
קטי קטרין שטרית:
 שימו לב כמה כל ההסתה הזאת משפיעה על מוחם של הילדים הללו
קטי קטרין שטרית:
 מחמוד עליוואת, תלמיד שביצע את הפיגוע בעיר דויד, ילד
קטי קטרין שטרית:
 אנחנו רואים פה לאורך כל הילד חינוך להרג, חינוך למוות
קטי קטרין שטרית:
 ואפשר לעשות הרבה פעולות אופרטיביות, צריך לגבש תכנית
קטי קטרין שטרית:
 את היודע, בזמנו, כשהייתי במשרד החינוך, יש תכנית בגרות בשם תאוג'יהי – זו התכנית שלהם, שיש שם הרבה מאוד תכנים מאוד מסיתים, מאוד
קטי קטרין שטרית:
 הורים רבים רצו לעבור לתכנית הבגרות כי הם רצו שהילדים שלהם יקבלו השכלה אקדמית, שיוכלו להתקבל למוסדות
קטי קטרין שטרית:
 והרשות הפלסטינית אסרה עליהם לעשות את המעבר הזה
קטי קטרין שטרית:
 הרשות הפלסטינית – אנחנו צריכים להבין שאין הבדל בין חמאס לרשות פלסטינית, כולם כאחד, הבקשה שלהם, משאת נפשם זה להרוג בנו, לגרש אותנו מפה, להוציא אותנו מפה, וזה באמצעות ההסתה שאנחנו חווים ורואים אותה כל יום מחדש
קטי קטרין שטרית:
     אדוני היושב-ראש, שני יושבי-הראש, ילדים מתחנכים פה, ממש כמה קילומטרים מפה, בצורה מאוד-מאוד קיצונית ואני חושבת שצריך לעשות מעשה, צריך להפסיק את זה, כי אנחנו רואים שהגילאים רק הולכים ויורדים
קטי קטרין שטרית:
     ראינו גם ביום הארור הזה בני 60 עם בני 15,16,17 שבאו לבזוז, באו להרוג, באו לאנוס, באו לרצוח, ותוסיף לזה את כל החדווה והאושר
קטי קטרין שטרית:
 אותו בן שמתקשר לאימא שלו ואומר לה: הרגתי 10 יהודים
קטי קטרין שטרית:
 אז מה אומרת לו האימא? אביו אומר לו: כל הכבוד, והאימא אומרת: למה לא באת לקחת אותי איתך, גם אני הייתי עושה את זה
קטי קטרין שטרית:
 זאת אומרת, אנחנו רואים פה את החינוך הזה שהושרש להם בצורה מאוד עמוקה
קטי קטרין שטרית:
 אנחנו לא רואים תקווה שהקטע הזה משתנה, ואנחנו צריכים לעשות מעשה להגן על עצמנו כאן
קטי קטרין שטרית:
 צריך לעשות מעשה לפחות באזור של מזרח ירושלים, האזורים הקרובים אלינו, יהודה ושומרון
קטי קטרין שטרית:
 אנחנו רואים את השנאה, אנחנו רואים את ההתמדה לרצות להוציא אותנו ממדינת ישראל וצריך לעשות מעשה
קטי קטרין שטרית:
 תודה רבה
יוסף טייב:
 משרד החינוך, בבקשה
יובל אוליבסטון:
(באמצעות מצגת)     צוהריים טובים
יובל אוליבסטון:
 אני רוצה לשים זרקור על מערכת החינוך הישראלית דווקא
יובל אוליבסטון:
 יש שקף
יובל אוליבסטון:
 לפני שאגע בשקף אומר כמה מילות הקדמה: אפשר לדבר המון על העשייה והאתגר הגדול לאורך השנים כמו מערכת החינוך במזרח ירושלים
יובל אוליבסטון:
 אני יודע שנערכו כאן לא מעט דיונים לאורך השנים עם המחוז, גם בוועדת החינוך וגם בוועדת המשנה - -
יוסף טייב:
מה התפקיד שלך במשרד?
יובל אוליבסטון:
אני סגן יושב-ראש המזכירות הפדגוגית ועוסק בתכנים של משרד החינוך
יובל אוליבסטון:
     אני לא איש משפטים, אני לא אכנס לדיון הזה מהמקום הזה אבל אני יודע שנערכו לאחרונה, בחודשים האחרונים, לא מעט שינויים בעובדי ההוראה במזרח ירושלים שהתבטאו התבטאויות חריגות
יובל אוליבסטון:
 אני יודע שיש כבר מעל שליש של בתי הספר, שאחרי לא מעט שנים של עבודה, לומדים את תכנית הלימודים הישראלית, ובשאר כל בתי הספר הודפסו וחולקו ספרים מצונזרים, ערוכים על-ידי עיריית ירושלים - -
עמית הלוי:
זה לא נכון, אדוני, רק לטובת הציבור והנתונים שלך לא נכונים בעליל כיוון שאני יושב-ראש ועדת המשנה, הנתונים שלך אינם נכונים, רק כדי להבהיר
יובל אוליבסטון:
אלה נתונים שקיבלתי כרגע - -
עמית הלוי:
התשובה לא נכונה
עמית הלוי:
 כשאתה מדבר על שליש, אתה מדבר על שליש מבתי הספר הממלכתיים אולי, אתה לא מדבר על כלל בתי הספר
עמית הלוי:
 במזרח ירושלים לומדים 125,000 תלמידים, מגן ילדים, גן חובה ועד כיתה י"ב, רובם ככולם, למעט 15% מהם, לומדים בתכנית פלסטינית עם כל הערכים והתכנים שהזכיר פה דוקטור גרוס
עמית הלוי:
 גם לגבי הפיקוח, תרשה לי להעיר לך כיוון שזה לחלוטין לא מה שקורה בשטח – 20% מבתי הספר של הרשות הפלסטינית, אונר"א, הפרטיים, בכלל אין פיקוח
עמית הלוי:
 מעולם לא נכנס נציג משרד החינוך אליהם ובשאר בתי הספר, לדרגותיהם השונות
עמית הלוי:
     ואחרון חביב – תכניות ספרי הלימוד – משרד החינוך הישראלי הוא זה שמכניס בכיתה י"א ו-י"ב את חומרי הטרור לספרי הלימוד
עמית הלוי:
 מה שאתה אמרת זה נכון לגבי כיתות א-י
עמית הלוי:
 מכיתות א-י משרד החינוך מוציא את הדברים המצונזרים
עמית הלוי:
 בכיתה י"א, י"ב, בגלל שהוא אומר שיש בגרות, יש תאוגי'הי, אז משרד החינוך הישראלי, בכספי משלם המיסים ששומע אותנו עכשיו, לוקח את חומרי הטרור, את דלאל אל-מוגרבי, ומכניס אותם לילדי מזרח ירושלים, ובזה הוא בפועל מקדם את החינוך לרשע ולטרור במקום לצדק, לחסד ולמדע, כמו שאמר כאן אלדן
עמית הלוי:
     אני מציע מאוד שאת הדברים האלה ייקח משרד החינוך ב-180 מעלות, לא ישאיר את זה ככה ויפסיק לחלק חומרי טרור בכיתה י"א, י"ב
יוסף טייב:
עמית, בוא ניתן לו לסיים
עמית הלוי:
לא, הוא אינסטנציה רשמית
עמית הלוי:
 איך אמרת? את העובדות אנחנו מכירים
יוסף טייב:
עמית, אתה רשום, אתה הבא בתור בזכות הדיבור אז תוכל להתייחס ישירות אחריו
יובל אוליבסטון:
אני התייחסתי לבתי הספר המפוקחים בלבד, ואני מעדיף להשאיר את הדיון הזה לוועדת המשנה ולכוחות המקצועיים שמגיעים לשם
יובל אוליבסטון:
 אני מעדיף לעסוק פחות בסיבה ויותר בסימפטום – זאת אומרת, מה אנחנו עושים לחינוך לשלום, לחינוך לסובלנות?     אני חייב להגיד כמה מילים למה שמערכת החינוך הישראלית ובמה שהיא מתמודדת בחודשים האחרונים - -
יוסף טייב:
ויחד עם זאת, מזו ומזה אל תנח ידיך
יובל אוליבסטון:
אני מסכים, חד-משמעית
יובל אוליבסטון:
 כלל תלמידי ישראל, על כל הגילאים ועל כל המגזרים, חוו כמובן את המלחמה בחודשים האחרונים, ורובם הגדול חזרו לשגרת למידה די מליאה
יובל אוליבסטון:
 אבל חלקם מושפעים באופן ישיר מהמלחמה, הם אלה שרואים הריסות, הם אלה שנלקחו מביתם, עשרות-אלפי תלמידים כמובן, תלמידים שחוו שכול אישי, תלמידים שנחטפו על-ידי החמאס ושבו
יובל אוליבסטון:
 אני מבקש לייצג את המעמד המכובד הזה קודם כל לקרוא להחזרתם של כל החטופים ובתוכם בני משפחת ביבס, אריאל וכפיר אחיו הקטן, הילדים היקרים שטרם שבו
יובל אוליבסטון:
 זה קודם כל ולפני הכל
יובל אוליבסטון:
     מתוך ההקשר המורכב הזה, מערכת החינוך לא המשיכה את שגרתה באופן רגיל
יובל אוליבסטון:
 בשבועות הראשונים של המלחמה, כלל תחומי הדעת, כלל המקצועות עסקו קודם כל בחוסן, ובתוך כל הלימודים, כל המורים הונחו לשלב מיומנויות רגשיות חברתיות מתוך מתן מענה ושיח בנושא
יובל אוליבסטון:
     בהמשך, במקביל לשגרת הלמידה בכל תחומי הלמידה, פתחו תכנים ופעילויות רבות שעוסקות בחינוך לשלום, במעורבות חברתית ובאחדות, המשולבים בשיעורים השונים בכל בתי הספר בישראל
יובל אוליבסטון:
     בימים הרגילים, החינוך לשלום מושרש במקצועות השונים, ואני רוצה להציג מספר קטן של מערכים או נושאים שונים שפותחו דווקא בעת האחרונה
יובל אוליבסטון:
 בשקף אפשר לראות מגוון של נושאים, גם בספרות, גם באזרחות, בחינוך חברתי, בחינוך אזרחי, נושאים שהוציאו מחנכים, כל מיני מערכים שונים, שכולם עוסקים בחסד, שלום, צדק, נושאים חברתיים, התנדבות, סולידאריות, זכויות הילד, שותפות, אחדות לאומית
יובל אוליבסטון:
 אלה דברים שנכתבו כולם והופצו ממש בחודשים האחרונים כדי שיהיה מענה למורים, לכיתות ולתלמידים כדי לעסוק בנושאים האלה
יובל אוליבסטון:
     אני רוצה להראות שתי דוגמאות קטנות כדי להנגיש את הנושא
יובל אוליבסטון:
 הקישור הראשון – כולנו זקוקים לחסד, שיר שכולנו מכירים אותו
יובל אוליבסטון:
 זה מערך שיעור בספרות שעוסק בשיר הידוע של נתן זך – "כולנו זקוקים לחסד"
יובל אוליבסטון:
 אני רק רוצה להדגים פה שמעבר לדיון על החסד שצריכים והוא חשוב וכולי, למטה, בצד שמאל, חלק מהשיר עוסק גם בספר תהילים, בפרק ה', ששם הכותרת או פסוק י"א הוא "חסד ואמת נפגשו, צדק ושלום נשקו"
יובל אוליבסטון:
 זה פסוק שכולנו מכירים אותו, ואני רוצה להדגיש את זה מכיוון שבמיוחד בתקופת המלחמה, הרי כולנו יודעים שחסד ושלום קשורים לחמלה, קשורים לערכים מאוד רכים, וצדק ואמת הם לפעמים ערכים שמתנגשים בין חסד ושלום
יובל אוליבסטון:
 ואנחנו, כמערכת החינוך, - - - לאותם מגזרים עוסקים גם בחסד ושלום וגם בצדק ואמת, וזה דברים שדווקא במלחמה צריך לחבר אותם ולהראות שיש קשר מאוד עמוק בין הערכים הללו
יובל אוליבסטון:
 ודווקא במלחמה, שלפעמים הצדק והאמת הם חזקים, צריך גם מקום מאוד נרחב לחסד ולשלום
יובל אוליבסטון:
     אני אשמח אם תחזרי לשקף הקודם, אני רוצה להדגים עוד נקודה אחת: מצד שמאל למטה יש מערכת של ערכות ותכניות למחנך, ואם ניכנס למערך הזה נראה שלמטה יש רשימה ארוכה של תכניות למחנכים, ולמטה בעמוד האחרון, אפשר לראות הפעלה בעקבות מאמרו של מר ג'לאל ספדי, הוא מנהל אגף החברה הערבית בחינוך במדינת ישראל, והוא כותב מאמר שעוסק באיך החינוך הערבי מתייחס למלחמה כמובן
יובל אוליבסטון:
 זה מאמר מאוד נוגע ללב, שגם פורסם בתקשורת, ב"ידיעות אחרונות" ובערוץ 12
יובל אוליבסטון:
 הפעלנו מערך שלם של הדרכה בתוך בתי הספר הערביים במדינת ישראל, על החשיבות של חינוך לשלום בעת הזאת ואיך החברה הישראלית, דווקא בחינוך הערבי, צריכה לעסוק בנושא הזה בייתר זאת
יובל אוליבסטון:
     מכאן, אני רוצה לומר עוד משהו: גם - - - שזה גם חיים משותפים והרבה מעורבות – פתחנו שם פורום שעוסק בחודשים האחרונים בתכנית אסטרטגית, של איך חוזרים מהמלחמה
יובל אוליבסטון:
 זה חינוך של שותפות בתוך הערים הערביות
יובל אוליבסטון:
 אני רוצה להגיד שיש תכנית מאוד יפה בירושלים שנקראת "- - - ביחד", שנפגשים 110 בתי ספר מירושלים, 15% מכלל מערכת החינוך המפוקחת, הרשמית, שלומדים ביחד יהודים וערבים, משני קצוות הקשת, גם מנהלים וגם מורים וגם תלמידים שלומדים ביחד
יובל אוליבסטון:
     אני תפילה שמתוך המקום הזה נוכל לחנך יותר לשלום ולהביא לערכים במערכת החינוך הישראלית
יוסף טייב:
 חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה
טלי אורנשטיין:
אני יכולה להגיד משהו?
יוסף טייב:
כן, בבקשה
טלי אורנשטיין:
אני ממשרד החינוך, אני אחראית על פיתוח תכנים חברתיים
טלי אורנשטיין:
 אני חושבת שדווקא לאור כל מה ששמענו שמפתחים ברשות הפלסטינית ובעזה ובכל העולם, דווקא בגלל זה, אנחנו צריכים להמשיך ולפתח את התכנים שאנחנו מפתחים, שהם מעודדים שיח מכיל, מעורבות חברתית
טלי אורנשטיין:
 שמים דגש על הטוב ופחות על הרע, על החיובי, מה אני יכול לעשות כדי לקדם, מה אני יכול לעשות כדי להביא טוב, מה אני יכול לעשות כדי לעזור? ואנחנו נמשיך ונפתח את התכנים האלה דווקא בגלל מה שאנחנו רואים שקורה
טלי אורנשטיין:
 תודה
לזכויות הילד):
 חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה
עמית הלוי:
 אני רוצה להתחיל בגיסה של עמרי, מיכל – את אמרת: אני לא רוצה לחיות בחברה מיתולוגית – אז אני אוחז במשפט הזה כדי לומר לך שזה לב הדיון
עמית הלוי:
 כל חברה אנושית, יש בה מיתוסים ויש בה אתוסים במחשבות, כמו שאת בעצמך היבעת על זה
עמית הלוי:
 אמרת על הילדה של עמרי – כמה אהבת חיים, כמה אהבת אבא, כמה אהבת משפחה היו בדברים שביטאת
עמית הלוי:
 כל אלה הם ערכים, כל אלה הם רעיונות
מיכל בירן:
אני מדברת על חברה מיתולוגית - -
לזכויות הילד):
סליחה, לא להפריע לחבר הכנסת
לזכויות הילד):
 אני אתן לך לדבר
לזכויות הילד):
 אי אפשר להתפרץ
מיכל בירן:
אבל פשוט לא לעוות את ה - - - המיתולוגית שלי בהקשר של מלחמה - -
לזכויות הילד):
סליחה, אני מאוד מבקש לא להפריע
עמית הלוי:
טוב שחידדת, ואני מחדד לך שלא באתי לעוות, באתי להסביר את עמדתי בעניין הזה
עמית הלוי:
 אני חושב שמיתוס, כלומר סיפורי עם – כל עם יש לו מיתוסים, יש לו סיפורים ובדרך כלל הם נשענים, לפעמים אלה אגדות שנשענות על שקרים או על מוטיבים לא נכונים הרבה פעמים ובמקרה שלנו הם נשענים דווקא על היסטוריה, על זהות
עמית הלוי:
 למעשה על זה המלחמה
עמית הלוי:
 אנחנו נלחמים ברצועת עזה, כמו ששמעת פה מהדוברים ואולי דוקטור גרוס פירט את זה בייתר פירוט – אנחנו נלחמים על האמת ועל הצדק שהזכיר יובל
עמית הלוי:
 אנחנו נלחמים מול חברה שהיא אנטיתזה לנושא הדיון שלנו – שלום בר-קיימא
עמית הלוי:
 מבחינתה, האסלאם הפלסטיני, המכונה האסלאם הפלסטיני, מאז שחברו של היטלר ייסד אותו כאן לפני 100 שנה, קראו לו חאג' אמין אל חוסייני, שהסית את המוסלמים, הסית את התרבות המוסלמית, את הדת המוסלמית בכוונה, מסיבות פוליטיות
עמית הלוי:
 רצח פה 500 ערבים, השתלט, למרות שלא גמר את לימודיו אפילו באל-אזהר, השתלט כאן כדי להיות כאן המופתי של ירושלים, בשביל מה? בשביל להחיל כאן את מה שעשו "האחים המוסלמים", את מה שכתוב באמנת החמאס, שמחזיק את גיסך בצורה אכזרית
עמית הלוי:
 אמנת החמאס מתחילה בהשמדת ישראל, מיכל – ישראל תושמד, אותה אמירה של חסן אל-בנא
עמית הלוי:
      מול זה אנחנו נאבקים, על הרעיונות האלה
עמית הלוי:
 על אותה פלסטיניות רצחנית, זה לא משנה השמות והארגונים, זה לא משנה חמאס או פת"ח
עמית הלוי:
 את תראי את הפת"ח בכל סניף שלו – יש פת"ח, יש את התנועה, אין רשות פלסטינית
עמית הלוי:
 הפת"ח בכל סניף, ברמאללה, בשכם, בכל סניף שלו ביהודה ושומרון שיבח לא את החמאס, שיבח את הטבח, את האונס, את עריפת הראשים, את קטיעת האיברים – זה הפת"ח
עמית הלוי:
 אנחנו נלחמים מול הרעיונות האלה, וזה אל מול הרעיונות שלנו, שזה רעיון של שלום שאומר שמעולם המסורת היהודית לא באה להשליט את המחשבות שלה על אחרים, שזה שלום, בניגוד לאיזו קלישאה שקרית ששלום עושים עם אויבים
עמית הלוי:
 אוי ואבוי לנו, שלום לא עושים עם אויבים, שלום עושים עם מי שבא להשלים ולא עם מי שנשאר באויבותו, נשאר בעוינותו
עמית הלוי:
 מי שאומר: לי יש את הדעה שלי, לך יש את הדעה שלך, אנחנו משלימים זה את זה, אנחנו לא מחריבים זה את זה
עמית הלוי:
 האסלאם הרדיקאלי הזה חרט על דגלו להחריב, לא רק את ישראל, אנחנו השטן הקטן – להחריב את העולם, להשליט בדרך של דעווה, בדרך של סייף
עמית הלוי:
 מדין מוחמד לסייף היא להשליט את דעותיו על העולם כולו
עמית הלוי:
 זה הפוך משלום, וזה הפוך משלום בר-קיימא
עמית הלוי:
     עכשיו, אני רוצה לומר לכם מה היה חסר לי בתכנית הפדגוגית, והוא חסר לי כאן, אנחנו נקיים על זה דיון – זה ה-דיון
עמית הלוי:
 הדיון הוא על חינוך לשלום
עמית הלוי:
 אנחנו במאבק, והזכירה פה גיסתו של השבוי בידי החמאס – אנחנו בחינוך לשלום
לילי הלפרין:
- - -
עמית הלוי:
מאיפה את? ממשרד החינוך הישראלי?
לילי הלפרין:
אני לא ממשרד החינוך ואל תערב אותי עכשיו
עמית הלוי:
התערבת
עמית הלוי:
 את יכולה להציג את עצמך, מאיפה את - -
לילי הלפרין:
כשיגיע תורי אני אדבר
עמית הלוי:
 אני אצטרך לעזוב לצערי, אבל אני אומר לך כך: הדיון שלנו הוא חינוך לשלום בר-קיימא - -
לזכויות הילד):
סליחה, אני מבקש לא להפריע
לזכויות הילד):
 אני אתן לכל אחד בתורו לדבר
לזכויות הילד):
 בבקשה, עמית
לזכויות הילד):
מבחינתי, גברתי, יהיה שמך אשר שמך, זה לב הדיון, כמו שהציג כאן מי שהיה באונסק"ו – אנחנו בלב הדיון
לזכויות הילד):
 אנחנו, מדינת ישראל, צריכה לשאת את הדגל לחינוך לשלום בר-קיימא
לזכויות הילד):
 לערכים הללו, שבהם אדם מביא את עצמו אל המרחב
לזכויות הילד):
 תרבות מביאה את עצמה למרחב, היא לא באה לאיין תרבות אחרת, היא לא באה לחסל תרבות אחרת, היא באה להשלים, וזאת המסורת היהודית
לזכויות הילד):
 אנחנו נאבקים עם אויב שהמיתוסים שלו, המיתולוגיה שלו, לא רק המיתולוגיה לפני שנים אלא גם האתוסים שלו, הפעולות שלו, הם הפוכים בדיוק מהמושגים הללו
לזכויות הילד):
     אני אומר לך מה חסר לי, אני אומר לטל וליובל ונעשה על זה דיון
לזכויות הילד):
 לא קראתי את המאמר, אני אקרא אותו, את המאמר של אותו ראש אגף לחינוך חברתי בחינוך הערבי, ואני אומר לך מה חסר לי לאורך שנים: חסר הצדק והאמת
לזכויות הילד):
 אמרת בצדק "חסד ואמת נפגשו"
לזכויות הילד):
 כלומר, אם אני מזכירות פדגוגית במשרד החינוך בעת הזו, מה הדבר הכי חשוב בחינוך הערבי היום? חינוך לציונות
לזכויות הילד):
 חינוך לציונות
לזכויות הילד):
 אולי הרעיון הכי צודק בעולם, לא רק הזכות ההיסטורית, הזכות התנ"כית שיש לנו, שהיא הבסיס של העולם, לא רק היהודי, גם הנוצרי ולמעשה גם העולם המוסלמי – חינוך לציונות, לזכות שלנו על הארץ הזאת
לזכויות הילד):
 אני הייתי בן מיעוטים 2000 שנה ותמיד כיבדתי
לזכויות הילד):
 זה היה הדין, זה היה ההסדר
לזכויות הילד):
 אנחנו לא רצינו שיבוללו אותנו כמו שאני לא רוצה שאדם מוסלמי לא יהיה מוסלמי או לא יהיה ערבי
לזכויות הילד):
 להיפך, אני בעד לשמור ולכבד את זהותו כיחיד וכקהילה אבל הוא חי במדינת לאום, הוא צריך להכיר אותה
לזכויות הילד):
 אתה רוצה שהוא יהיה בדלן או שישתלב? הוא צריך להכיר אותה, הוא צריך להכיר את הזכויות שלה, הוא צריך להכיר את ההיסטוריה שלה, הוא צריך להכיר את האמת והצדק שבמפעל הזה, שאין צודק ממנו, לא רק מבחינת הזכויות ההיסטוריות והתנ"כיות
לזכויות הילד):
 גם מבחינת העובדה שאנחנו היינו עם נרדף כל השנים הללו – לנו אין 22 מדינות שאפשר לממש את הזהות הלאומית שלנו, יש לנו מדינה אחת, יהודית
לזכויות הילד):
 זה צריך להיות בכל בית ספר ערבי כל יום, ועדיין צריך לאזן את החינוך האחר שמגיע לבתי הספר
לזכויות הילד):
     עכשיו לגבי התיקון, ואני מסכם: קודם כל, לגבי התיקון – מעבר לתכניות הלימוד, ואני אומר את זה גם לאדוני השגריר, יש את כל הדברים שאמרת אבל ישראל, לצערי, לא עוסקת בתשתיות הטרור המון שנים, היא עוסקת בטרור
לזכויות הילד):
 היא עוסקת בנשקים, היא עוסקת באנשים, היא לא עוסקת בתשתיות
לזכויות הילד):
 ובראש התשתיות, אדוני היושב-ראש, זה תשתית החינוך
לזכויות הילד):
 ראש וראשון לתשתיות שמהן צומחות אותן תופעות אכזריות שהיא תיארה פה בצדק, זה החינוך
לזכויות הילד):
 בחינוך יש ככה – יש הכשרת מורים, ועשינו על זה דיון בשבוע שעבר, אנחנו נתקן את החוק
לזכויות הילד):
 מדינת ישראל לא תכיר בתארים שבאים מישות עויינת מהסוג הזה
לזכויות הילד):
 כלומר, אותם מורים שעוברים בא-נאג'ח, עוברים בחברון, עוברים בג'נין ואחרי זה נכנסים לבתי הספר – חוק שהגשתי, יבוא לדיון והדבר הזה לא יימשך וככל שזה תלוי בי, אנחנו נביא את זה כמובן פה לדיון ולהצבעה
לזכויות הילד):
     העסקת מורים – החוק שלי מגיע לקריאה ראשונה, אדוני מוזמן מחר לגבי העסקת מורים שיש להם זיקה לטרור, זהות לטרור, עבר של טרור, לא ימשיכו ללמד ויפוטרו
לזכויות הילד):
 אנחנו את הדבר הזה צריכים להפסיק
לזכויות הילד):
 אתה יודע, יש כזה מונח בוועדת חוץ וביטחון, מדברים על "כיסוח דשא"
לזכויות הילד):
 זה מושג צבאי כזה, טרור צומח ומכסחים
לזכויות הילד):
 פעם אחת מכסחים, פעם שנייה, פעם שלישית, אני אומר לרמטכ"ל: אולי תעקור את הדשא, למה לכסח? תעקור מן השורש
לזכויות הילד):
 זה לגבי העסקת מורים
לזכויות הילד):
     ספרי לימוד – אמרתי לאדוני, סגן יושב-ראש המזכירות הפדגוגית: תחשבו מחדש על המנהג המגונה הזה להכניס בי"א, י"ב שוב
לזכויות הילד):
 אנחנו צריכים לשנות את זה, התכנית צריכה להשתנות, גם התכנית הישראלית, ואני אומר את זה גם בשם מנהלים ערבים ממזרח ירושלים שמתחננים שהמדינה תיכנס ותעשה סדר
לזכויות הילד):
      תנועות הנוער, שהזכיר פה דוקטור גרוס – "גיבורי אריות"
לזכויות הילד):
 כמובן האימונים, כמובן הרשתות החברתיות – כל זה תשתית שבכולה צריכים לטפל
לזכויות הילד):
 אנחנו על זה, זה אירוע מורכב, על כל דבר יש מאבק אבל כדי לחנך לשלום בר-קיימא צריך לגעת בתשתיות ולא רק בפעולות או באנשים
לזכויות הילד):
עמית, תודה רבה לך
לזכויות הילד):
 בני פרץ, בבקשה
בני פרץ:
כבוד היושב-ראש, אנחנו מדברים על שלום בחינוך אבל מי שיסתכל בכל הספרים שלנו, כולל ספרי התפילה, כולל אפילו ביום שבת וביום שישי, תמיד אנחנו מתחילים במילה "שלום עליכם", "עושה שלום במרומיו", אנחנו מבקשים שלום
בני פרץ:
 עם ישראל, כולו לשלום, אבל עם ישראל לא יכול להתבסס רק על המילה שלום כאשר מהצד השני, מי שמחנך מחנך לחסל אותו, לרצוח אותו
בני פרץ:
 ולכן, אנחנו מקטנות מחנכים אותם על מוסר, על חינוך, על הכל, אבל בגיל 18 אנחנו נותנים לו את הכלים כדי להגן על עצמו ועל הארץ
בני פרץ:
     ולכן, אני מתפלא כי תסתכלו על אירופה – אפילו בצרפת, הוא יגיד לך, שהערבים לא רק השתלטו, הם גם לומדים בספרים ערבית
בני פרץ:
 ספרים שהם בעצמם כמו שבחמאס לגבי היהודים כי להם, הערבים, יש דבר אחד – האסלאם רוצה להפוך את כל העולם לאסלאמי
בני פרץ:
 יש להם מה שנקרא – צריכים ללמוד אותו כדי להבין את הראש שלו ולחדור לתוכם
בני פרץ:
 הם נוסעים לכל המדינות שנותנות להם את החופש
בני פרץ:
 יש מה שנקרא באסלאם: קח מבנות המקום אבל לעולם אל תיתן את בתך
בני פרץ:
 קודם כל, שייקח משם כדי להפוך אותה ואת משפחתה לאסלאם
בני פרץ:
 זו המטרה כדי לצמוח ולגדול
בני פרץ:
     ותסתכל טוב מאוד, אחרי מספר שנים הם מביאים אותן לארץ, אם הם היו בשטחים, כדי להתחבר עם המשפחה ולהפוך אותה לעוד יותר מוסלמית, ורק אחרי שהיא מתחזקת הם חוזרים לאירופה
לזכויות הילד):
בני, תודה רבה
בני פרץ:
שנייה כבודו
בני פרץ:
 אני אומר דבר אחד: מדברים על שאהידים ושהם מדברים על שאהיד
בני פרץ:
 כשהם מחנכים, שאם תהיה שאהיד מחכות לך 72 בתולות למעלה, פעם ביני לבין אדם שהוא ערבי, שהוא מדבר את הדת שלהם – איך אמרתי לו? אם אלוהים אמר לך שתתחתן עם ארבע נשים, גם לנו מותר ארבע נשים, מאיתנו לקחתם את זה רק אצלנו יש חרם בגלל שהפרנו את החוקים
בני פרץ:
 אתם, יש לכם חוקים לארבע נשים, אז תסבירו לי דבר אחד, מילה אחת: מה, אלוהים פתח בית בושת? תגידו לי איך אתם יכולים להגיד דבר כזה, מילה כזאת, שמחכות לו 72 בתולות
בני פרץ:
 כשתדבר איתו פנים אל פנים, בגלל שאני מכיר את הקוראן, אני אומר להם: בואו נעזוב את משה, בואו נעזוב את ישו, בואו נעזוב את מוחמד, בואו נעזוב את אברהם ונלך עד לאדם – אדם נוצר ממי? מהאלוהים, והנשמה הזאת נמצאת אצל כולנו, ואחר-כך נוצרו הדתות
בני פרץ:
 מי שמאמין באלוהים, לא רוצח
בני פרץ:
 תלמדו את זה
בני פרץ:
 אם תדברו איתם בשפה הזאת אבל כשאנחנו נותנים להם ספרים, כולל מה שהוא אמר ואני מכיר את זה גם מירושלים, וגם אצלי בארמון הנציב, ברוך השם, אני שומע מג'בל מוכבר ומצור באהר ברמקולים את הכניסה לבית הספר, באיזו תפילה הם נכנסים
בני פרץ:
      כשאנחנו לא עושים כלום נגד הדברים האלה – האשמה היא בנו, לא בהם
בני פרץ:
 אנחנו אשמים
לזכויות הילד):
לילי הלפרין, בבקשה
לילי הלפרין:
תודה
לילי הלפרין:
 ראש מרכז אמת לקידום סובלנות
לילי הלפרין:
 זה מרכז שמפתח תכניות לקידום סובלנות, בעבר זה נקרא למאבק באלימות ובגזענות
לילי הלפרין:
     אני אתחיל עם שיר קצר כי חשבתי שהדיון היום יעסוק יותר במה שמשרד החינוך הציג מאשר להוכיח לנו כמה שנאה יש בספרי הלימוד של האסלאם בכלל, שאת זה אנחנו יודעים, הם האויבים שלנו
לילי הלפרין:
 שעה מהדיון הוקדשה כמה שנאה יש, כל אחד חזר על זה, ואין לנו כוח לתקן את זה
לילי הלפרין:
 מה שאנחנו יכולים לעשות זה לתקן את עצמנו בינינו, בחברה הישראלית, שהיא כל-כך שסועה ומלאת שנאה
לילי הלפרין:
 קבוצות שלמות
לילי הלפרין:
 אני עובדת עם בני נוער ואני רואה את הקיצוניות, וחשבתי שלזה יהיה מקום בוועדת החינוך, בוועדה לזכויות הילד היום לדון איך אפשר לקרב שלום בינינו
לילי הלפרין:
     ואני רוצה להקריא שיר קצר וכמה מילים על הניסיון שלי בעבודה, בניסיון לקדם שלום וסובלנות, שלום לא פוליטי אלא שלום בינינו
לילי הלפרין:
 אני אפתח בשיר של שימבורסקה, והיא כותבת על השנאה, כמה קל לשנוא:     "ראו, מה רבת פעלים עודנה/ כמה טוב שורדת במאתנו השנאה/ באיזה קלות היא מדלגת מעל משוכות גבוהות/ כמה קל לה, לשנאה, לזנק ללכוד/ אין היא דומה לשום רגש אחר/ מבוגרת וצעירה מהם בעת ובעונה אחת/ בעצמה יולדת עילות המפיחות בה חיים/ אם היא נרדמת, שנתה אינה שנת עד/ חסר שינה אינו גורע מאונה, אלא מוסיף