GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סאג’ד אעסם:
 אתחיל בנקודה מאוד חשובה ואישית, ואני אגיד למה ציינתי את הנקודה הזאת כי זה מאוד חשוב וקשור לכל מה שקורה: אני מאוד מבין את בני הנוער והילדים, שהם השחקן הראשי, ובגללם אנחנו כאן
סאג’ד אעסם:
 אני גם שרדתי את הטבח של ה-7 באוקטובר, הייתי בחוף זיקים
סאג’ד אעסם:
 אני מהאנשים שניצלו משם
סאג’ד אעסם:
 אני לא מציין את זה בגללי
סאג’ד אעסם:
 אחר כמה שעות, עם כל הבלגן שהיה שם, הפחד והזוועות, הגעתי הביתה
סאג’ד אעסם:
 ניסית לצאת ולקח לי כמה ימים להתעורר על עצמי, על מה שקרה, אבל זה לא החשוב
סאג’ד אעסם:
 זה נס, זה לא מילה
סאג’ד אעסם:
 הגעתי הביתה והתפקיד שלי הוא מנהל מחלקת הנוער ביישוב
סאג’ד אעסם:
 הדבר הראשון שניסיתי לחשוב עליו זה שעברנו קורונה, סבבים של לחימה, לא הייתה מלחמה כמו שיש עכשיו
סאג’ד אעסם:
 יש בני נוער, מה אני עושה עכשיו? מה יש לנו לעשות? כלום
סאג’ד אעסם:
 אתה מסתכל ביום הראשון, ביום השני, ביום השלישי, במשך המלחמה – אין לך כלום
סאג’ד אעסם:
 אין לך שום כלי
סאג’ד אעסם:
 אני אדבר על בני הנוער בהמשך אבל אם אני מסתכל על המצב שלנו בעתיד במגזר הבדואי בדרום – אפילו אין מדיניות לילדים, לתלמידים, לבני הנוער, וספגנו מכה די כבדה ביום הראשון
סאג’ד אעסם:
 כל הפגיעות שהיו ביום הראשון מהטילים בדרום, במגזר – הקורבנות הם ילדים קטנים ובני נוער
אלי אפללו:
חסר מיגוניות
סאג’ד אעסם:
כלום
סאג’ד אעסם:
 לא תגיד שיש מיגוניות או ממ"דים – לא
אלי אפללו:
קיימנו על זה דיונים
סאג’ד אעסם:
אני יודע, אני עוקב אחרי זה אבל לצערי, עד היום – כמה זה עד היום? אנחנו כבר שלושה חודשים במלחמה, אין שום מיגונית בשום כפר, בשום יישוב, לא בפזורה, לא ביישובים הקבועים, וזו הזכות הראשונה לבני נוער לפני החינוך, לפני כל דבר, זו הזכות להתקיים ולהרגיש בטוחים
סאג’ד אעסם:
     דבר שני – אנחנו כולנו שחקנים, גם אם זה בני הנוער, גם אם זה מדריכים, מנהלי מחלקות, מנהל חברה ונוער, משרד החינוך, ממשלה – אנחנו שחקנים באותה קבוצה
סאג’ד אעסם:
 לכל קבוצה יש מאמן, השחקנים, ומי שאחראי לכל הקבוצה כדי שתהיה הצלחה
סאג’ד אעסם:
 ודרך נכונה זה המאמנים והפסיכולוגים ואנשי הצוות שאמורים להוביל את כל הקבוצה הזאת לדרך הנכונה
סאג’ד אעסם:
 אני לא יודע, אני, בתור מנהל, אזרח פשוט מדרום הארץ, אני אומר כך: אני לא יודע למה בדרג הכי גבוה, בממשלה, האנשים שלוקחים החלטות – אנחנו לא לומדים
סאג’ד אעסם:
 עברנו סבב, שניים, שלושה, ארבעה, למה אנחנו מחכים תמיד שיקרה משהו? כמו שלמלחמה הזאת – כולם אומרים ציפינו, ציפינו, למה אף אחד לא התריע? לא, למה אנחנו לא לומדים? למה אנחנו מחכים שתהיה מלחמה ונתחיל לדאוג לבני הנוער אז? שהיא לא תראה את עזה מהחלון שלה, שהיא לא תהיה בלי ממ"ד, שהיא לה תהיה בלי מכסה
סאג’ד אעסם:
 אנחנו יודעים שזה יקרה, ידענו, כולנו ידענו שזה יקרה מתי שהוא, לא ברמה כזאת אבל ידענו שזה יקרה
סאג’ד אעסם:
     בכללי, אנחנו אוכלוסייה צעירה
סאג’ד אעסם:
 ביישוב שלי יש בין 8,000 ל-9,000 בני נוער, כמעט 70% אוכלוסייה צעירה והם הראשונים שנפגעים
סאג’ד אעסם:
 במלחמה לא הייתה להם שום מסגרת
סאג’ד אעסם:
 גם כשניסינו להפעיל, ולא רק אני, בכל היישובים, בכל המועצות בכל הארץ, ניסו להפעיל בני נוער, לדאוג למסגרות – כלום לא היה לנו
סאג’ד אעסם:
 ביישובים אצלנו אין מבנים לבני נוער
סאג’ד אעסם:
 אני לא אומר מיגוניות אלא מבנים, אפילו קצת להיות תחת קורת גג לבני נוער, לתת להם מענה
סאג’ד אעסם:
 גם לבני הנוער שנפגעו
סאג’ד אעסם:
 אצלנו, בקבוצה שניצלה מהחוץ, היו איתנו ילדים, לא בני נוער אפילו, בני חמש, שש, ושמונה ותשע, שראו את המחבלים מתקרבים אליהם ל-100 מטרים והצבא הציל אותם
סאג’ד אעסם:
 אני מכיר אותם אישית ואני גם, עד היום לא קיבלו טיפול
סאג’ד אעסם:
 ילדים
סאג’ד אעסם:
 אתה רואה ממשלה, תקציב – עזוב את התקציבים
סאג’ד אעסם:
 תסתכלו על זה לא תקציבית - -
אלי אפללו:
אפילו תשומת לב אתה אומר
סאג’ד אעסם:
תשומת לב
סאג’ד אעסם:
 יש זכות קיום וצריך לדאוג
סאג’ד אעסם:
 אנחנו צריכים להתחיל לחשוב ולחזור אחורה בתסריט, לחשוב למה אנחנו מחכים תמיד שיקרה משהו ואז נתחיל לדאוג לבני הנוער, שלא יקרה להם דבר? שיהיה מיגונית לבני הנוער אצלי ביישוב, שיהיה תקציבים לנהל אותם
אלי אפללו:
דרך אגב, אנחנו בוועדות - -
סאג’ד אעסם:
התקציב של המחלקה שלי לשנה לכל היישוב זה 14,000 ש"ח
סאג’ד אעסם:
 זה בדיחה
סאג’ד אעסם:
 זה לא בדיחה אפילו, אפשר לצחוק על זה
סאג’ד אעסם:
 מה אפשר לעשות עם זה? למה לא מתכננים שיהיה תקציב נגיד של "אתגרים", לקח חודשיים, חודש וחצי, עד שנעשה ועדה, נעביר 10% או 20% במצב חירום
סאג’ד אעסם:
 אנחנו כבר חודשיים במצב חירום
סאג’ד אעסם:
 למה לא חושבים על דברים כאלה מראש? למה אין תקציב ואין כוח אדם? בסדר, יש 14,000, נפעיל משהו אבל במה אני אפעיל? אני ביישוב של 23,000 אנשים, במה אני אפעיל? איפה הכוח אדם שיש לי? איך אני אפעיל? איפה הפסיכולוגים שיש לי?
אלי אפללו:
אתם מוגדרים כעיר היום?
סאג’ד אעסם:
לא, עדיין לא
אלי אפללו:
מעל 20,000 מוגדרים בדרך כלל
סאג’ד אעסם:
אין לי את היכולת להשפיע ולכם לקבל החלטות
סאג’ד אעסם:
 אני חמש שנים מנהל מחלקת נוער, כל הזמן ועדות, ועדות, ועדות וישיבות ושום דבר
אלי אפללו:
מגרשי ספורט או פעילות ספורט יש לכם ביישוב?
סאג’ד אעסם:
יש לנו פעילות ספורט מצומצמת
אלי אפללו:
לא, מתקנים של ספורט
סאג’ד אעסם:
היה מגרש - -
אלי אפללו:
עזוב מה היה
אלי אפללו:
 מתקנים של ספורט
סאג’ד אעסם:
יש אולם ספורט אחד - -
אלי אפללו:
תקשיב, יש לי בקשה אליך: שראש המועצה יפנה לשר התרבות והספורט מיקי זוהר, ושיבקשו תקציב לנושא של מתקני ספורט עם העתק אלי, ואני אגיד לך גם למה: כי אני ביקשתי ממיקי זוהר לתקצב את הרשויות ואת היישובים הערביים בעיקר במתקני ספורט כי אחד הדברים שגיליתי – אנחנו עשינו פה דיון של מתקני משחקים וגיליתי שביישובים הערביים כמעט ואין נפגעים כתוצאה ממתקני משחקים
אלי אפללו:
 אמרתי, איך זה יכול להיות? אז מסתבר ששם אין מתקנים, ואז ביקשתי ממיקי זוהר
אלי אפללו:
 בתקציבים יחסית קטנים ניתן להקים מתקני ספורט לפעילות כזאת או אחרת
אלי אפללו:
 תעלו את זה, תבקשו עם העתק אלי ואני אטפל בזה
סאג’ד אעסם:
עוד נקודה אחת, אני מיד מסיים: כל בני הנוער בשבילי הם אותם ילדים
סאג’ד אעסם:
 תוסיף על כל המלחמה וכל הבלגן את עניין הרצח והאלימות שיש היום ביישובים – ביישוב שלי בשנה האחרונה נהרגו 12 אנשים, והאחרון היה בן דוד שלי לפני שבוע
סאג’ד אעסם:
 אני, אישית, בתוך מחלקת הנוער, ירו עלי שלוש פעמים, וזה דברים שאנחנו צריכים לדאוג להם
סאג’ד אעסם:
 לדאוג להם כי הנפגעים הראשונים הם הילדים וכדי לדאוג להם צריך מסגרות - -
אלי אפללו:
אתה צודק
סאג’ד אעסם:
- - צריך משאבים, צריך כוח אדם
אלי אפללו:
מסכים עם כל מה שאתה אומר
סאג’ד אעסם:
שייקחו את זה ברצינות, אנחנו כל הזמן דנים - -
אלי אפללו:
מסכים עם כל מה שאתה אומר וגם על זה עשינו דיון כולל חברי כנסת מהמגזר הערבי והבדואי - -
סאג’ד אעסם:
זה רלוונטי לכל מחלקות הנוער בכל הארץ
אלי אפללו:
- - ואכן הגענו לאותה מסקנה, ואני שמח שאתה פה
סאג’ד אעסם:
תודה רבה
אלי אפללו:
אני מבקש מחברי הכנסת, הפליתי אותם לרעה לצערי
אלי אפללו:
 חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה
אלי אפללו:
 כשאת מתמידה בישיבה הזאת, אני שמח על כך
דבי ביטון:
כבוד היושב-ראש, כל הנוכחים המכובדים כאן, טוב, זאת תעודת עניות לנו
דבי ביטון:
 אני חושבת שאם לא נצא עם בשורה מהוועדה הזאת, אנחנו חוטאים לעבודה שלנו
דבי ביטון:
 יושבים כאן הדור שלנו, דור העתיד, הדור שיחליף אותנו, כן
דבי ביטון:
 אותו דור צריך להיות מספיק מגובה, בטח ובטח כשאנחנו מדברים על נפש
דבי ביטון:
 נאמר כאן ובצדק, שלא צריך מחיצות ולא צריך גבולות
דבי ביטון:
 אדוני יודע שאני תושבת העיר שדרות, אני שומעת אותה מדברת, אני שומעת את הבת שלי כי הבת שלי לא מדברת אחרת
דבי ביטון:
 אותו דבר, עם אותו בכי, רק שבשדרות דאגו קצת, אמנם באיחור אבל יש מרכזי חוסן וכולי
דבי ביטון:
 איך יעלה על הדעת – אני אגיד לך, זה כאילו דם אחד טוב מדם אחר
דבי ביטון:
 לא, סליחה, אנחנו פה בסיטואציה שלא היינו מוכנים לה, שחיינו באיזה לה-לה לנד, שהמדינה שלנו הכי בטוחה למרות שהיו טפטופים בגבולות ובצאלים
דבי ביטון:
 יש שם אנשים שאני מכירה והם חוטפים, הם חוטפים אבל לא נורא, אז חטפו, אז לא מדווחים הרבה
דבי ביטון:
      לא יתכן שאין להם שום מעטפת, בין אם נפשית ובטח ובטח גופנית לשמור על ביטחונם
דבי ביטון:
 אני שומעת כאן את האיתות של המגזר הבדואי, ובטח זה נכון גם למגזר הערבי ולכל קהילת המיוחדים שלנו, שאני מנסה לחשוב מה קורה? איך אמר ראש הממשלה? יש מספיק כסף
דבי ביטון:
 14,000 שקל ביישוב של 23,000 תושבים?
אלי אפללו:
אבל מאז נגמר הכסף
דבי ביטון:
  	אה, נגמר הכסף
דבי ביטון:
 לדאבוני, לא נפתח את פוליטית כי זה נוער
דבי ביטון:
 אני מאוד מבקשת מכבוד היושב ראש – אנחנו מפה צריכים לצאת עם החלטות
דבי ביטון:
 זה הבריאות שלהם, זה החיים שלהם, ומה שלא נעשה, אנחנו מפקירים אותם
דבי ביטון:
 תודה לכם שבאתם
אלי אפללו:
 חבר הכנסת סימון דוידסון
סימון דוידסון:
תודה רבה, אדוני היושב-ראש
סימון דוידסון:
 אני רוצה להיות מאוד פרקטי, קודם כל לגבי הנושא של הנגב: אני, כיושב ראש ועדת הספורט בכנסת, רוצה להגיד לך שהבריכה בחורה – אתה מכיר את הבריכה החדשה בחורה שחאמד מנהל שם?
סאג’ד אעסם:
כן
סימון דוידסון:
ואת הפעילות של הלימוד שחייה ביישובים הבדואים אתה מכיר? אז אנוכי עשה את זה
סימון דוידסון:
 מדובר על 3,000 ילדים שכבר למדו שחייה בחינם
סימון דוידסון:
 אני לא יודע אם אתם חלק מזה אבל אני מציע לכל אחד ללכת לראות מה שקורה בחורה ולהבין שאפשר להגשים חלומות
סימון דוידסון:
 אפשר להגשים חלומות
סימון דוידסון:
 יש בריכה חדשה בחורה ויש אולם ספורט וכמעט כל הילדים בחורה עושים ספורט, ויש עמותות שפועלות שם וכספים שמגיעים ועזרה מאוד-מאוד גדולה, ואני מוכן להיות יד ימינך בנושא הזה ולעזור לך
אלי אפללו:
סימון, אנחנו יוצאים לסיור של כמה ועדות באזור הדרום, אני מציע שתצטרף
סימון דוידסון:
אז אני כבר מציע להכניס את חורה
סימון דוידסון:
 אני אהיה ושחורה יהיה חלק מזה, אני אראה לכם מה נעשה שם
אלי אפללו:
אני חייב לומר שאנחנו מתמקדים הפעם במגזר הערבי, בסדר? אז לא נערב שמחה בששון
אלי אפללו:
 בהזדמנות, זה בסדר, היינו גם בכפר עזה, בארי ומקומות אחרים
סימון דוידסון:
למה אני אומר לך את כל הנושא הזה? כי אני מאמין ואני יודע שילד עסוק זה ילד בריא
סימון דוידסון:
 זו הכותרת הגדולה
סימון דוידסון:
 וכשאתה דיברת על נושא תנועות הנוער – לחינוך הבלתי-פורמלי, אני מגיע משם, אני מגיע מהעולמות האלה
סימון דוידסון:
 לחינוך הבלתי-פורמלי יש כוח אדיר, יותר ממשרד החינוך
סימון דוידסון:
 חד-משמעית
סימון דוידסון:
 ולפעמים ההשפעה של מדריך בתנועת נוער או מאמן בקבוצת ספורט – הוא יותר מההורים
סימון דוידסון:
 ולכן, אני אומר את זה כל הזמן, בכל דיון, לא משנה באיזו ועדה: ברגע שהממשלה, ולא משנה איזו ממשלה, אני לא מטיל אחריות לא על זאת ולא על אחרת כי אף אחת לא עשתה מה שצריך לעשות
סימון דוידסון:
 תבינו שקודם כל, התקציבים של תנועות הנוער הם במשך שנים תקציבים קואליציוניים, זה לא בתוך תקציב המדינה בכלל
סימון דוידסון:
 תמיד צריך להתחנן, תמיד צריך לשכנע, תמיד צריך מישהו שימשוך בחבל וזה לא הגיוני
סימון דוידסון:
 שתבינו כמה המדינה - -
אלי אפללו:
זה לא הגיוני, צריך תקציב
אלי אפללו:
 גם ברשויות המקומיות זה די דומה
סימון דוידסון:
נכון
סימון דוידסון:
 אלי היה סגן ראש עיר שלי בנתניה ואני יודע כמה זה היה חושב לו אבל בסוף יש ראש עיר, ואם ראש העיר מחליט: אני רוצה שבעיר שלי יהיו תנועות נוער ואני רוצה ספורט ואני רוצה מתקנים – אז יהיה
סימון דוידסון:
 הוא לא רוצה – לא יהיה
סימון דוידסון:
 וזה אמיתי, זה מה שקורה
סימון דוידסון:
 אני שמח שבהרבה מאוד רשויות המצב הולך ומשתפר אבל לא בכל המקומות
סימון דוידסון:
     אני קורא לכל ראש עיר במדינה הזאת להבין שהנושא של תנועות נוער והנושא של ספורט ומוסיקה וכל מה שהילד עושה כשהוא יוצא מהדלת של בית הספר, הוא לא פחות חשוב ממה שקורה כשהוא נמצא במערכת החינוך
סימון דוידסון:
 יש כאלה שמתבלבלים ולא עושים את זה
סימון דוידסון:
     אני אסיים במה שנעשה בחודשיים וחצי האחרונים: לבוא ולדבר – אני יודע לדבר אבל היה לי חשוב מאוד לעשות
סימון דוידסון:
 נפל לי האסימון בעיר טבריה כי שבועיים אחרי ה-7 באוקטובר הגעתי לראש העיר בטבריה והסתובבנו שם בבתי המלון ונפגשנו עם קבוצה של נוער, מפונים
סימון דוידסון:
 שאלתי אותם: מה אתם רוצים? מה חסר לכם? במה אפשר לעזור לכם? אחד אמר ככה, אחד אמר אחרת אבל כמעט כולם רצו לעשות משהו מחוץ למלון
סימון דוידסון:
 ואז שאלתי את ראש העיר: מה יש פה הכי קרוב? והוא אמר לי: תשמע, מאחורי יש מעגן של פעילות ימית
סימון דוידסון:
 אמרתי לו: בוא נלך לשם
סימון דוידסון:
 הלכנו לשם וגיליתי עולם ומלואו
סימון דוידסון:
 מעגן עם סירות וקייקים ורצון אדור להביא את הילדים לשם, ובאותו יום כל הנוער שנמצא בטבריה התחיל לעשות פעילות במרכז הימי בטבריה
סימון דוידסון:
 דאגנו לזה למשאבים ולפעילות מיוחדת וזה יותר ויותר קורה באזורים של המפונים
סימון דוידסון:
 בים המלח דאגנו לכדור-עף חופים ולכדור-רגל והתאורה שהוסיפו עכשיו, ועוד ועוד פעילות שהרבה מאוד ארגונים, כולל משרד הספורט, כולל החברה למתנ"סים, שחבל שהם לא נמצאים פה, פועלים
סימון דוידסון:
     לסיכום – אני רוצה לומר שהנושא של הפסיכולוגים הוא סופר-דרמטי
סימון דוידסון:
 העזרה לכם צריכה להיות יד ביד אבל צריך גם לחשוב על לצאת מבית המלון, לצאת מהאזור
סימון דוידסון:
 מה אפשר לעשות כדי להביא את הנוער והילדים לפעילות, להוציא את הרגרסיות שלהם, להיות ביחד
סימון דוידסון:
רגע, משפט אחרון כי אני באמת מאמין, ואני יודע את זה מהקורונה וראינו את הנתונים מהקורונה: ילד שנמצא סגור, זה סכנה שמביאה סמים ואלכוהול ופשט ואלימות - -
אלי אפללו:
הנה רעיון – רכיבת אופניים
אלי אפללו:
 כל האזור של יקום הוא מדהים
סימון דוידסון:
חד-משמעית
סימון דוידסון:
 אז בים המלח עשינו את זה עם חברת "אתגרים" - -
שמוליק חלק:
אתה מתפרץ לדלת פתוחה
סימון דוידסון:
אז זהו, זאת הדעה שלי ומכירים אותה ואני אמשיך ואגיד אותה כי באמת צריך להשקיע בזה יותר
אלי אפללו:
 בבקשה, שמוליק חלק
שמוליק חלק:
אני מנהל תחום מענים אינטנסיביים באגף בכיר קהילה במשרד הרווחה, במינהל שלם
שמוליק חלק:
 אני רוצה לומר מספר דברים: הקשבתי קשב רב למה שאמרת, חבר הכנסת סימון, וגם לזה אני אתייחס
שמוליק חלק:
 משרד הרווחה, מה-7 באוקטובר, לצד התקציבים השוטפים והפעילויות השוטפות מול הרשויות דרך המחוזות שלנו, נערכנו באופן ייחודי ומותאם לטובת בני הנוער, החל מהקצאות למחוז לענייני חירום, הקצאות תוספתיות לכל מחוז ומחוז לפעילויות למענים, כפי שימצאו לנכון, המשך עם היערכות ייחודית של המשרד ברמה ארצית
שמוליק חלק:
 אני יכול לציין את מרחבי האיתור שמשרד הרווחה פתח – כ-18 מרחבי איתור לבני הנוער המפונים במלונות בפריסה ארצית ברחבי הארץ, בין אם בדרום, במרכז ובצפון, כשבני הנוער הנהנים אלו בני נוער שפונו, בין אם מהדרום ובין אם מהצפון
שמוליק חלק:
 באותם מרחבי איתור, שיש פה נציגה של אחת העמותות המפעילות, של "עלם", פועלים צוותים שנפגשים עם בני הנוער, מנסים למפות צרכים ויודעים לתת מענים כאן ועכשיו, ובמידת הצורך גם להפנות למסגרות רווחה ובין אם מענים בנושא בריאות הנפש
שמוליק חלק:
 המחלקות לשירותים חברתיים מהוות לוויין - -
אלי אפללו:
שמוליק, איך אתם מגיעים לאותם מקומות שהתפנו בכוחות עצמם ממקומות שבהם אי אפשר לחיות, כמו שדובר פה? אם אנחנו מדברים על המועצה האזורית אשכול, התפנו בכוחות עצמם ומשרד הרווחה לא תמיד יודע אבל רואים את זה, מכירים את הפעילות הזאת, יודעים לאן התפנו – השאלה איך אתם מגיעים אליהם, אם בכלל? זה קשה, אני לא אגיד שלא אבל בשביל זה אנחנו יושבים פה
שמוליק חלק:
אני מניח שמענים פרטניים או צרכים פרטניים, מי שיוכל יותר לסייע זה מחלקת הרווחה או אגף הרווחה ברשות
שמוליק חלק:
 אני מניח שהם מכירים את אותם בני נוער והסטטוס שלהם ברמת מיקום, ברמת צרכים, וככל שיש צורך במענה ייחודי כזה או אחר, היום מחלקת הרווחה יודעת ויכולה לתת מענים באמצעים שונים שאני לא אפרט אבל ניתן לתת מענים פרטניים
שמוליק חלק:
 אז אני אומר שהמשרד, גם ברמת מרחבי איתור – חבר הכנסת סימון דיבר על הפגה ואני יכול לומר שממש בימים אלה המשרד התקשר, סיים את מהלך ההתקשרות עם החברה למתנ"סים, והחברה למתנ"סים במלונות השונים ערוכה ממש עכשיו להתחיל ולתת מענים בנושא "אאוט-דור" – בישול, כלבנות, טיפוס קירות וגם "הגל שלי", שזה אותו מענה שאתה מכיר ומוקיר - -
סימון דוידסון:
"הגל שלי" זה פרויקט שלי עם משרד הרווחה
אלי אפללו:
מי שלא יודע, אני חייב לפרגן לחבר הכנסת - -
סימון דוידסון:
זה מיזם משותף - - - מהרווחה
אלי אפללו:
אני חייב לפרגן לחבר הכנסת סימון דוידסון
אלי אפללו:
 הוא בא ממש מהשטח, הוא היה גם מאמן שחייה, הוא היה גם יו"ר עמותת השחייה בארץ אז אני חייב לומר שהניסיון שלו – לא כל חבר כנסת מגיע מהשטח עם ניסיון כזה רחב
שמוליק חלק:
לכן אמרתי שהוא מכיר ומוקיר
שמוליק חלק:
 "הגל שלי" יודעים לתת מענים דרך משרד הרווחה גם לאוכלוסיית בני הנוער המפונים ללא השתתפות רשות
שמוליק חלק:
 כלומר, המצ'ינג, שבדרך כלל בשגרה רשות נדרשת לתת את המצ'ינג של 25%, בחירום הרשויות פטורות והמשרד נושא ב-100%
שמוליק חלק:
     מענים בנושא לימוד – בני הנוער המפונים שלא פוקדים את ספסל הלימודים מטעמים מובנים, יש לנו את תכנית "סלע" שיודעת לתת תגבורים ומענים גם פרטניים וגם קבוצתיים לבני הנוער
שמוליק חלק:
      קבוצות תודעה לחינוך למיניות בריאה במצבי חירום – נכנסה לאותה נקודות של בני נוער מפונים, ואני יכול לומר שבסך הכל, משרד הרווחה עוטף אל מול סך הצרכים כפי שהם הובאו, וכלל שעולים צרכים נוספים, המשרד יודע לתת מענה ולהתכוונן בהתאם
אלי אפללו:
תודה, שמוליק
אלי אפללו:
 קודם כל, אני מודע למה שעושה משרד הרווחה אבל אתם חייבים גם לנסות לראות איך מגיעים לאותם מקומות שלא נמצאים ברשימות שלכם
אלי אפללו:
 כשאומר פה מנהל תחום הנוער מתל-שבע ששם לא התפנו, ששם אין בדיוק את היכולות של מערכות הרווחה ותקציבים וכך הלאה, אלה המקומות שמשרד הרווחה צריך להגיע אליהם עם תשומת לב כזאת או אחרת למרות שלא הייתה פנייה
אלי אפללו:
 אותו דבר עם מפונים שהתפנו בכוחות עצמם – אני חושב שצריכה להיות תשומת לב
אלי אפללו:
 לא תמיד זה יכול לבוא גם דר הרשות
אלי אפללו:
 תראה, הייתי ברשות מקומית
אלי אפללו:
 זה נכון שזה יכול להגיע לוועדות, לאגפי הרווחה וכך הלאה
אלי אפללו:
 אגף הרווחה יכול להגיד: אני לא מקבל ממשרד הרווחה את התקציב אז אני לא מטפל או משהו בסגנון הזה
אלי אפללו:
 אני חושב שבקטע הזה לגבי הילדים, משרד הרווחה צריך לתת גם את תשומת הלב מעבר לאותם דברים שנמצאים כאילו באג'נדה שלהם אבל צריך להיות גם מעבר לזה, עם ראש הרבה יותר פתוח
ליאורה סלע דוד:
משרד הרווחה יכול להגיע לילדים שלנו - -
אלי אפללו:
סליחה, תכף נגיע אליך
אלי אפללו:
      יצחק רוס ממשרד החינוך, ואחר-כך נעבור לעיריית רחובות
אלי אפללו:
 ניתן לכולם
יצחק פינדרוס:
אני בשוטף מנהל מינהל חברה ונוער במחוז דרום
יצחק פינדרוס:
 בחירום אני אחראי על המפונים ומתפנים והיום נציג המשרד
יצחק פינדרוס:
 צוהריים טובים לכולם
יצחק פינדרוס:
 במלחמה הזאת אני שומע ואני חושב שזהו, הלב שלי לא יכול כל פעם להתפרק אבל הוא כל פעם מתפרק
יצחק פינדרוס:
 אז קודם כל, אני מאוד מזדהה עם הכאב וכל מה שנאמר שם
יצחק פינדרוס:
     ראשית, אני אגיד שחירום היא מילה גדולה ואי אפשר לתלות את החירום רק בבלתי-פורמלי
יצחק פינדרוס:
 חירום זה משהו גדול שכולל בתוכו את הפורמלי, את הבית, איך נולדת, עם איזו השקפת עולם וכולי, ואנחנו בבלתי-פורמלי מנסים לעשות את המקסימום כדי שבני הנוער יפגשו ויהיו מוכנים לזה
יצחק פינדרוס:
 וחירום, בהגדרה, זה איך אתה מתפקד בסוף מצב הלחימה, ועכשיו אנחנו בודקים את החוזק, את העבודה שעשינו לפני
יצחק פינדרוס:
     אז אני רק אגיד שמשרד החינוך השקיע קרוב ל-17 מיליון שקל בדבר הזה
יצחק פינדרוס:
 למשל, מזל שאלתיאל סיפרה על אותן ערכות הפגה, שהן ממש ביתיות – זה משרד החינוך עזר לתקצב
יצחק פינדרוס:
 אנחנו נמצאים בכל מקום שאפשר
יצחק פינדרוס:
 יש שני מרכזי חוסן גדולים מאוד שבנינו יחד עם שיתופים באילת ובים המלח, ואם לא נפגשתם, יש לנו פסיכולוגים של משרד החינוך שנמצאים בבתי המלון ובמרכזי הלימוד
יצחק פינדרוס:
 צריך להבין ששר החינוך הקים 45 בתי ספר חדשים, בזמן אפס, שאין דבר כזה, כדי שתהיה איזו שהיא שגרה
יצחק פינדרוס:
 שהילד יודע שהוא קם בשמונה בבוקר, הולך לבית הספר עד אחת, שתיים, ואחרי זה נכנסת הפעילות הבלתי-פורמלית
יצחק פינדרוס:
 יש עשרות-אלפי שעות שמושקעות בתוך הדבר הזה
יצחק פינדרוס:
     אני יכול לפרט על המון דברים – מתחם הנוער שאנחנו מקימים גם באילת וגם בים המלח, כל ערב הייתי יורד ושואל: למה זה לא מואר, למה זה לא מואר? החוף כזה מזמין - -
סימון דוידסון:
רק לציין לשבח את השר קיש שבאמת, לבקשה שלי, הפנו מיליון שקל מיד לבתי ספר בים המלח
יצחק פינדרוס:
- - וזה עבד, ובביקור האחרון שלי לפני שבוע היו מגרשים מוארים, הם משחקים, וזה מזמין
יצחק פינדרוס:
 אנחנו מאמינים בדיוק במה שאתה אומר, שילד שיש לו פעילות משמעותית, זה ילד עם חוסן
סימון דוידסון:
בגלל אני תמיד אומר שאת משרד הספורט צריך להחזיר לחינוך
יצחק פינדרוס:
יכול להיות
יצחק פינדרוס:
 פעם היינו משרד החינוך, התרבות והספורט
יצחק פינדרוס:
אנחנו מקיימים טיולי חוסן לילדי אופקים, נתיבות, שדרות
יצחק פינדרוס:
 אשקלון, בהחלטת ממשלה, קיבלה קרוב לחמישה מיליון שקל לפעילות בלתי-פורמלית, גמיש לחלוטין
יצחק פינדרוס:
 הם שכרו את הקניון למטה ומפעילים שלושה, ארבעה אולמות לפעילות בלתי-פורמלית כדי לחזק את הילדים
יצחק פינדרוס:
 זה שזה לא פוגש אתכם, לי זה עצוב, ואני אשמח שכשנצא מפה נחליף טלפונים
יצחק פינדרוס:
 אני ביקרתי את צאלים כשהם היו ב - - - ממצפה, לפני שהם עבור
יצחק פינדרוס:
 שוחחתי עם בני הנוער, היה עצוב לשמוע  - - -
אלי אפללו:
אתה יודע למה זה לא פוגש? בדיוק כמו שאמרתי למשרד הרווחה: כשאנחנו לא יודעים שהפינוי הוא פינוי יזום אז אתה לא יודע, וכן צריך לבחון את זה
יצחק פינדרוס:
אז תראה, מי שנמצא במרכזי פינוי כמו באילת וים המלח - -
אלי אפללו:
- - -
יצחק פינדרוס:
זה פוגש אותם, וההוראה היא חד-משמעית
יצחק פינדרוס:
 אף אחד לא בודק תעודת זהות ולא שואל אף אחד בכניסה לפעילויות
יצחק פינדרוס:
 זו הוראה חד-משמעית וזה מתקיים כי אני שם כל יום כמעט
יצחק פינדרוס:
 אף אחד לא שואל: רגע, אתה מגבולות, אתה משדרות
יצחק פינדרוס:
 אין דבר כזה
אלי אפללו:
אבל אלה שהתפנו ונמצאים ביקום?
יצחק פינדרוס:
אז לכן, בגלל זה אנחנו בקשר גם עם הרשות, עם עמיחי וכולי, והרעיון הוא קשר מורה-מחנך-תלמיד
יצחק פינדרוס:
 מחנך צריך ואמור להתקשר, יש לו 30 תלמידים, איפה אתה?
סימון דוידסון:
איציק, אתה מהדרום, נכון? יושב לידך בחור מתל-שבע
סימון דוידסון:
 אתה חוזר למשרד היום, אתה יודע מה קורה בתל-שבע אם אתה מקים שני מגרשי סחבק? שכל מגרש עולה 1
סימון דוידסון:
6 מיליון שקל סך הכל
סימון דוידסון:
 אתה משנה את החיים לאלפי ילדים ואתה חוסך מיליארדים בעתיד כי אותו ילד שישחק כדור-רגל ויוציא מרץ ויהיה תחת מאמן חינוכי, הוא לא יגיע לפשע ולאלימות
סימון דוידסון:
 זה כסף קטן שעושה משהו ענק
יצחק פינדרוס:
אני יותר ממסכים איתך
יצחק פינדרוס:
 אני גר בשכונת הפארק בבאר-שבע ואני נפגש איתם - - -   אני רוצה לדבר על החברה הבדואית – תראו, זה מדהים - -
סימון דוידסון:
לא אמרתי בריכה, אמרתי מגרש כדור-רגל
יצחק פינדרוס:
אני מסכים, אבל זו החלטה של רשות מקומית וצריך להבין את זה, וזה מורכב
יצחק פינדרוס:
 בתל-שבע זה מורכב
אלי אפללו:
שהרשות תבקש, היא יכולה לפנות גם למשרד החינוך וגם למשרד הספורט ותעשו את זה, תפנו, עם העתק אלי וגם לחבר הכנסת סימון ואנחנו נפעל לקדם את הדברים האלה בתל-שבע
סימון דוידסון:
לכן אני מציע שהוא יכתוב ישר ולא דרך הרשות
יצחק פינדרוס:
המשרד צמצם המון תקציבים לטובת המאמץ המלחמתי
יצחק פינדרוס:
 באתגרים של החברה הבדואית לא נגעו
יצחק פינדרוס:
 זאת אומרת, שהיום לטובת הדבר הזה
יצחק פינדרוס:
      דיברו פה על התקציבים של מנהלי יחידות נוער – אנחנו משלמים חלק ניכר ממשכורתם ויש גם גפן רשותי
יצחק פינדרוס:
 גפן זה גמישות פעילות ניהולית
יצחק פינדרוס:
 זה אומר שאנחנו מעבירים סכום לרשות, הרשות היא זו שמפעילה כי זו התפיסה של המדינה, יותר הפעלה של הרשות
יצחק פינדרוס:
 אתם באים משם, אתם יודעים יותר טוב מה הנער צריך, מה הילד צריך, ולכן זה תלות במה הרשות המקומית רוצה להשקיע וכולי
אלי אפללו:
משפט אחרון
יצחק פינדרוס:
אני נושא תפילה שאנחנו נסיים את זה בטוב
יצחק פינדרוס:
 אני מאמין ואני מסכים למה שאתה אומר
יצחק פינדרוס:
 אתם דור העתיד, אתם חזקים הרבה יותר מכפי שנדמה לכם, ואני בטוח שאתם עושים עבודה מצוינת ואנחנו אתכם בכל דבר בעניין
אלי אפללו:
 זהר בלום, ממלא מקום ראש עיריית רחובות
זהר בלום:
תודה
זהר בלום:
 אני בא מהכיוון, אני 20 שנה סגן ראש עיר, מחזיק תיק החינוך והנוער ואני בא לדבר מהשטח
זהר בלום:
 אני רוצה קודם כל להודות לך, לחבר הכנסת אלי דלל, ליושב-ראש הוועדה שאתה מכנס את הישיבה
זהר בלום:
 זו ישיבה חשובה ומשמעותית וחשוב שגם יצאו כמה נקודות בסוף, אופרטיבי, מה הולכים לעשות בעתיד ולא ניפגש עוד שנתיים בעוד איזה סבב, לצערנו, שנגיד שלא היינו
זהר בלום:
     לפני 80 יום קמנו למדינה אחרת
זהר בלום:
 כל אחד ואחד חווה חבר או דוד שנחטף או נרצח
זהר בלום:
 גם אני, במשפחתי נרצחו לנגד הבנות שלהם, דולב והודיה סוויסה, והילדה הגיבורה הזאת, כשהשוטר הגיע, האחיינית שלי אומרת לו: אתם של ישראל? יש לי תינוקת באוטו
זהר בלום:
     ומה אני רוצה להגיד? קמנו למדינה אחרת
זהר בלום:
 כל הילדים חוו טרגדיה
זהר בלום:
 הם רואים את זה בטלוויזיה, גם אם הם לא ה-40 ק"מ
זהר בלום:
 בכל מקום הם חווים את הטרגדיה
זהר בלום:
 אנחנו יום-יום רואים את הילדים בוכים, הילדים האלה עברו קורונה קשה, הם היו תקופה ארוכה בבית
זהר בלום:
 בחודש וחצי האחרונים, במרכז, כשחזרנו ללמוד ברחובות, בנס ציונה, בראשון לציון, וגם לא מלא כי אין ממ"דים ואין מקלטים אז לומדים בבית ספר מארח כי אין תקציב למדינה לבנות בית ספר
זהר בלום:
 כבר שלוש שנים יש לנו בתי ספר שהם רק קרוואנים, אז זה בית ספר מתארח
זהר בלום:
 זה סבב כזה שאנחנו לא יודעים לאן יוצאים, וחשוב הוא לא לחשוב רק על ה-40
זהר בלום:
      יש לנו ילדים ונוער בסיכון גבוה
זהר בלום:
 הילדים מפוחדים, הילדים מבוהלים
זהר בלום:
 כפי שציינו, יש לנו תנועות נוער וארגוני נוער
זהר בלום:
 אם לא נחזק אותם – זה הכוח שלנו
זהר בלום:
 ב-7 בחודש אחר הצוהריים, אחרי ששמעתי על הטרגדיה המשפחתית, קראתי למועצת הנוער ולתנועות הנוער ולארגוני הנוער – בואו לעזור
זהר בלום:
 אז אמרו לנו: רק מגיל 17 מותר
זהר בלום:
 בסדר, השגנו אישורי הורים, יצאו פחות אבל הם הראשונים שהיו בחזית
זהר בלום:
 והיום תנועות הנוער באות ואומרות: אנחנו פושטות רגל, אין לנו כסף
זהר בלום:
 וכשאני בא לעזור להם, החוק אומר: רגע, זו עמותה, רק בתמיכות ומענקים מותר לעזור
זהר בלום:
 איך אתה יכול לעשות היום תמיכות ומענקים, לעזור לתנועות המסכנות האלה או ל"כנפיים של קרמבו", שמוציאים את הילדים עם הצרכים המיוחדים ולתנועת הצופים שהיא הגדולה ברחובות? כשאני עוזר להם כלכלית אז מבקר העירייה אומר לי: מה פתאום, זו עבירה פלילית
זהר בלום:
 תנועת נוער היא לא עבירה פלילית, זה בית ספר
זהר בלום:
 אסור לעשות הפרדה בין החינוך הפורמלי לבלתי-פורמלי
זהר בלום:
 חינוך הוא חינוך
זהר בלום:
 ילדים מקבלים יותר בתנועות הנוער מאשר בבוקר בבית הספר
אלי אפללו:
מקבלים ערכים
זהר בלום:
זה הערכים המשמעותיים, וראינו אותם
זהר בלום:
 חשוב לגעת בכל הדברים
זהר בלום:
     אנחנו יזמנו ב-100 מקלטים, מקלטים מוארים כי בהרבה בתים אין ממ"דים ומקלטים
זהר בלום:
 הילדים היו בבוקר עד אחר הצוהריים, ומי שהפעיל זה בני הנוער
זהר בלום:
 והיום, כל הארגונים האלה באים אלינו ואומרים: אנחנו בפשיטת רגל, כי ההורים כבר לא משלמים מיסים, קשה להם כלכלית
זהר בלום:
 כשמדברים על נוער, והציגה באמת נציגת השלטון המקומי – על כל שקל שהמדינה נותנת לנוער אני צריך לתת פי שש כדי לשלם משכורת
זהר בלום:
 אני לא מדבר על פעילות שזה 14,000, אנחנו מקבלים 100,000, 200,000 לפעילויות שנתיות
זהר בלום:
 זה הרי דבר מצחיק
זהר בלום:
 כמו שאומרים על גפן – 60,000 ל-43,000 תלמידים זה כלום
זהר בלום:
 ברחובות, 43,000 תלמידים עם משבר
זהר בלום:
 אני רואה את הילדים, איך הם מדברים, אני שומע את ההורים, 5,400 מגויסים בצו 8, זה אומר שההורים שלהם לא בבית
זהר בלום:
 25 חללים ברחובות
זהר בלום:
 זה משבר
זהר בלום:
 זה לא ברחובות, זה בכל המדינה במשבר ובגלל זה צריך לחשוב