GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אפללו:
תקשיב לי, זה לא נכון
אלי אפללו:
 זה לא נכון
אלי אפללו:
 אני יודע, בנתניה נותנים מאות בשנה
נאור שירי:
אין מצב
אלי אפללו:
אני אומר לך
אלי אפללו:
 אני  מכיר את זה, אני מכיר את זה
אילן גילאון:
יש לי נתונים על ילדים בגיל 17-16 בנושא האופניים החשמליים
נאור שירי:
זה לא ילד
אילן גילאון:
הם בני ענישה, פחות מזה יש לי בעיה לאכוף נגדם
נאור שירי:
אז למה אתה מגביל את הגיל אם יש לך בעיה לאכוף נגדם? למה אנחנו אומרים שמגיל 14 - - -
אילן גילאון:
אני לא הגבלתי את הגיל, החקיקה הגבילה את הגיל
נאור שירי:
אם אנחנו רשמנו בחוק שאסור מתחת לגיל 16, כמה דוחות ניתנו לילדים מתחת לגיל 16?
אילן גילאון:
אין לי כאן את הנתון, אני מצטער
אילן גילאון:
 אני יכול לברר לך ולהעביר
נאור שירי:
יש לך את הכול חוץ מזה
אלי אפללו:
תברר ותעביר לנו
אלי אפללו:
 ומגיל 16 ומעלה?
אילן גילאון:
מגיל 16 ומעלה, בנושא אופניים חשמליים, עבירות של נסיעה על המדרכה וקסדות, רשמנו 3,500 דוחות
אלי אפללו:
רק המשטרה
אילן גילאון:
רק המשטרה
אלי אפללו:
 בועז, אתה רוצה להוסיף משהו? אני שמח שבועז היה פה, הוא אמר את הדברים בצורה ברורה, נחושה ואמיתית, כמו שצריך
אלי אפללו:
 בבקשה, בטרם, אם יש משהו להוסיף
איילת גבעתי:
בהחלט
איילת גבעתי:
 אני חושבת שהדגש צריך להיות היום על ההורים, להכניס אותם לעניינים ולחשוב איך אנחנו עושים את זה כולנו, משרדי הממשלה והארגונים – איך אנחנו מעבירים את האחריות מעבר לנהגים, שגם הם הורים
איילת גבעתי:
 וגם קול קורא לאכיפה, כי אם תהיה תקנה לגיל 16 שתאפשר את האכיפה, איך אנחנו אוכפים את זה כמו שצריך? זו תהיה עוד תרומה משמעותית להיפגעות
ליאור זילבר:
אני נציג ממועצת התלמידים והנוער הארצית
ליאור זילבר:
 מדברים פה על חינוך ותוכניות ודברים כאלה
ליאור זילבר:
 אנחנו כבר מתקרבים לסוף הדיון, שמענו את כל הגורמים ואיזה פתרונות אפשר לעשות, ועדיין אין כיוון ברור מה אנחנו צריכים לעשות אחרי שהישיבה הזאת מסתיימת
ליאור זילבר:
 אני בן 18 ועוד מעט מסיים את מערכת החינוך, אז כשמדברים על תוכניות וחינוך, אני חוויתי אותם על בשרי
ליאור זילבר:
 אחרי כיתה ו', ובעיקר ביסודי, מרגישים מאוד חזק את כל התוכניות של זה"ב
ליאור זילבר:
 אני יודע את זה גם מהרבה בתי ספר, במיוחד באזור המרכז
אלי אפללו:
מאיפה אתה בארץ?
ליאור זילבר:
מפתח תקווה
ליאור זילבר:
 בחטיבה העליונה זה כבר מתחיל להיעלם, אתה לא תעשה משמרות זה"ב לילדים בכיתה ט'
ליאור זילבר:
 ההרצאות שמגיעות לא באמת מדברות לנוער, והרבה פעמים כשמישהו מרצה על נהיגה בשכרות או איך אסור לנסוע על קורקינט, שמים על זה פס וממשיכים הלאה, כי המרצה, או התוכן עצמו, לא מדבר באופן ישיר לנוער, וזו בעיה
ליאור זילבר:
 חינוך זה טוב, אבל רק אם באמת מצליחים לחנך
עאידה תומא סלימאן:
כנער, מה לדעתך היה משפיע עליך?
נאור שירי:
קנס של 3,000 שקל ולא להוציא רישיון שלוש שנים
נאור שירי:
 תאמיני לי שהוא לא היה עולה על קורקינט
דיאנה קוגן:
תוכניות חווייתיות, בפירוש
דיאנה קוגן:
 יש לנו תוכנית כזאת בירושלים, תוכנית הדסה
דיאנה קוגן:
 זה עובד 18 שנה במרכז הרפואי
מקס אבירם:
יש הרבה תוכניות כאלה
דיאנה קוגן:
והן תמיד תלויות תקציב
דיאנה קוגן:
 גם אור ירוק, זה הכול תקציב
אלי אפללו:
נשאלה פה שאלה, איך אתה רוצה לראות את זה? אני רוצה שתיתן תשובה, וכל אחד שירצה יוסיף אחר כך בתורו, בבקשה
ליאור זילבר:
כשמדברים על איך אפשר לגעת בזה נכון, הייתי מחלק את התשובה לשתיים
ליאור זילבר:
 יש נוער מעל גיל 16, שכבר יכול להוציא רישיון, ויש ילדים, במונחים של היום, שלא יכולים להוציא רישיון
ליאור זילבר:
 הגישה של החינוך משתנה פה
ליאור זילבר:
 כשאנחנו מדברים על נערים או ילדים עד גיל 16, גם אחרי 16, ההרצאות והשינויים שמנסים לעשות צריכים לבוא בגישה פחות הרצאתית – הנה הנתונים, הנה ההרוגים, תהיו זהירים, תסתכלו ימינה ושמאלה
ליאור זילבר:
 במיוחד כשמדברים עם ילדים בחטיבה ובתיכון, צריך לדבר איתם באופן ישיר
ליאור זילבר:
 מניסיון, השנה הייתה לי הרצאה על נהיגה בשכרות ואמרתי טוב, עוד הרצאה
ליאור זילבר:
 אבל היא באמת דיברה כמו שצריך – היא לא רק הציגה נתונים, אלא באה והסתכלה לנו בעיניים
ליאור זילבר:
 עשינו דיון פתוח וזה באמת היה מעניין
ליאור זילבר:
 אנשים לקחו את זה וזכרו את זה
ליאור זילבר:
      כשזה מגיע לנערים מעל גיל 16, קיים פה כבר סיכון שאפשר לשלול לך רישיון או לתת לך קנס, ונכנס כל העניין של האכיפה
ליאור זילבר:
 בסוף התשובה הסופית לשאלה למה יש יותר הרוגים היא כי אין כסף
ליאור זילבר:
 התחלנו את הדיון בלומר שהתקציב רק יורד משנה לשנה, אז איך מצפים שמספר ההרוגים ירד? גם כשזה מגיע לחינוך, אני חושב שאפשר להוסיף תוכניות שבמידה ומתאימים אותן נכון, ידברו עם תלמידים וישאלו אותם איך מעבירים את זה נכון, אולי זה באמת ייכנס להם לראש
ליאור זילבר:
 לסיום, כל הפתרונות, כל הגורמים, וכל הסיבות כבר על השולחן, צריך רק להתקדם עם זה הלאה
ליאור זילבר:
 תודה
אלי אפללו:
תודה רבה, היה חשוב מאוד לשמוע אותך
אלי אפללו:
 אני חושב שהדברים נכונים, גם כשאנחנו מדברים על נערים צריך להבדיל כמובן עד גיל 16, ואם יש לו רישיון או אין לו
אלי אפללו:
 אני חושב שנגעת בדברים נכונים ובאמת כדאי להתמקד
ליאור זילבר:
כי אז הגישה מאוד שונה
זהבה רומנו:
אני ממשרד הבריאות, ואני אשתף שהתוכנית הלאומית לבטיחות ילדים ואגף האסטרטגיה של משרד הבריאות הבינו שיש באמת בעייתיות בחברה הערבית, בדגש על החברה הבדואית, בכל הנושא של היפגעות ילדים
זהבה רומנו:
 עשינו תהליך מאוד מעמיק ומלווה מחקר, והבנו שהכי נכון זה להיכנס לתוך החברה ולשתף אותה בהבנה של החוזקות, החולשות והצרכים שלה
זהבה רומנו:
 בנינו תוכנית לאומית רב-שנתית, פיתחנו מיזם משותף עם אג'יק, יש תוכנית רב-שנתית שעוסקת בנושא הסברה, פיתוח, ושילוב בני נוער
זהבה רומנו:
 איך מעבירים מסרים? הדרך הכי נכונה עם בני הנוער היא לא לבוא אליהם בגישה פרונטלית ולעשות להם הרצאות, אלא בעצם לגייס אותם כדי לעשות את תהליך השינוי, וזה בעצם חלק מהתוכנית
זהבה רומנו:
      השבוע נפגשנו איתם וקיבלנו את התוכנית – תוכנית מאוד מעמיקה ומלווה במחקר, עם מדדים שאנחנו נמדוד
זהבה רומנו:
 יש לנו ועדת היגוי שתלווה את התוכנית, ואני מקווה שאנחנו נראה תוצאות מרשימות שלה
זהבה רומנו:
 כמובן שיש לנו עוד מיזמים משותפים, יש מיזם עם ארגון בטרם שעוסק בחברה הבדואית, ובוועדת ההיגוי שלנו יש נציגה של הרלב"ד
זהבה רומנו:
 לפני יומיים ישבנו על הנתונים החדשים, נתונים מאוד מדאיגים לגבי הנושא של היפגעות בתאונות דרכים
זהבה רומנו:
 יצאנו עם משימה, גם אנחנו וגם הנציגה של הרלב"ד, לבנות תוכנית רב-שנתית איך לשלב את התוכנית הלאומית עם התוכניות של הרלב"ד
זהבה רומנו:
 התקציב שלנו מינימלי, אבל אנחנו נשתדל לעזור ולקדם את התוכנית
עאידה תומא סלימאן:
כמה זה מינימלי?
זהבה רומנו:
יש לנו 6 מיליון שקל לכל התוכנית
זהבה רומנו:
 זה באמת תקציב מינימלי
נאור שירי:
תקציב הכיבוד פה
זהבה רומנו:
התקציב שלנו הוא רק לדחוף ולסייע למשרדי הממשלה, שמתחילים בתהליכים ובתוכניות
זהבה רומנו:
 יש לנו תוכנית נהדרת עם משרד החינוך
זהבה רומנו:
 זה לא מספיק, היינו רוצים להרחיב ולהגדיל אם היו לנו יותר תקציבים
בועז טופורובסקי:
גם המרב"ד, שזה הגוף שבודק בדיקות רפואיות שקשורות לרישיונות נהיגה, סובל מתת-תקצוב נורא
בועז טופורובסקי:
 קומה למעלה בדיוק, בוועדה לפניות ציבור, יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת פינדרוס, עושה מספר ישיבות כדי לנסות לטפל בזה, אבל כל דבר סובל מבעיות שורש עמוקות
אלי אפללו:
משרד החינוך, בבקשה
מקס אבירם:
אני אדבר בקצרה בגלל הזמן, תמיד זה ככה – זו בדיוק ההוויה המאוד כוללנית של מה שקורה בהיבט של בטיחות בדרכים במדינת ישראל
מקס אבירם:
 אני מאוד מתחבר למה שחבר הכנסת טופורובסקי אמר כאן
מקס אבירם:
 אני חושב שזה הבסיס לכל מה שקורה בעניין של בטיחות בדרכים לכל המגזרים, לאו דווקא למגזר כזה או אחר
מקס אבירם:
 אני חושב שאם יימצא לדברים האלה איזשהו פתרון, גם מדינתי, יכול להיות שהתמונה שנקבל תהיה שונה
מקס אבירם:
 אני עוסק בתחום הזה כבר הרבה שנים, בקיץ הקרוב אני פורש בכלל משירות המדינה, אבל הסיפור הזה הוא בליבנו
מקס אבירם:
 זה סיפור שאנחנו מתעסקים בו המון, המון שנים ומשתדלים לעשות את עבודתנו נאמנה
מקס אבירם:
 אבל העבודה הזאת כרוכה לא רק ברצון הטוב שלנו, היא כרוכה בעוד כל מיני אלמנטים שצריכים לבוא לידי ביטוי כדי שהעסק הזה יעבוד
מקס אבירם:
      לבחור הנפלא הזה – אני אחר כך אשב איתך ואני אספר לך גם עוד כמה דברים שאולי אתה לא יודע שקורים במערכת, והם יכולים לשנות קצת את פני הדברים
מקס אבירם:
 אני רוצה למקד את הדברים שלי לאו דווקא במה שאנחנו עושים, כי אנחנו עושים מעבר
מקס אבירם:
 אנחנו עסקנו כאן היום בהיפגעות של ילדים בתאונות דרכים, ואני מתחבר לחלק מהדברים שיעקב אמר, צריך לקחת את התאונות האלה ולנסות לאפיין אותן, לראות איפה הילדים נפגעים, באילו שעות
מקס אבירם:
 למשל, אני יודע מסטטיסטיקות במהלך שנים רבות, ילדים נפגעים בדרך כלל בשעה מסוימת אחר הצוהריים, בין 15:00 ל-16:00
מקס אבירם:
 צריך לאפיין את זה, לבדוק איפה, למה, באיזה נקודות, ואולי להתחיל להשקיע שם אנרגיות ומשאבים על מנת להשפיע בעניין הזה
מקס אבירם:
      אני יודע שבמשך כל השנים, כל פרויקט שאופיין וזוהה מבחינת המניעים שלו, או הסיבות שלו, ואחר כך תקפנו את אותם מניעים וסיבות – הצלחנו
מקס אבירם:
 בכל סיטואציה כזאת שאתה לוקח נתונים, אתה מזהה אותם ואתה יודע אחר כך לטפל בהם באופן ממוקד, אז הדברים האלה קורים
מקס אבירם:
 מעבר לזה, אגב זה"ב, משרד החינוך מקיים תוכניות לימודים ופעילויות ויש לו רכזים כמעט בכל בתי הספר, כולל במגזר הערבי
עאידה תומא סלימאן:
מה עושים במגזר הערבי? נו, באמת
מקס אבירם:
אין לי זמן עכשיו, אבל אני מוכן לשבת איתך ולהגיד לך הכול
עאידה תומא סלימאן:
תאמין לי, אני יודעת מה קורה
עאידה תומא סלימאן:
 לא קורה הרבה
מקס אבירם:
אני אומר לך שקורה המון
דיאנה קוגן:
אני מנהלת מטה הבטיחות העירוני בעיריית ירושלים
דיאנה קוגן:
 זאת רשות מאוד גדולה ואני יכולה לדבר מנקודת מבט של איש שטח
דיאנה קוגן:
 כולם פה מדברים מהמערכות, ואני יכולה להגיד מה קורה פה בשטח
דיאנה קוגן:
 ראשית, כשאנחנו מדברים פה על תאונות של ילדים והיפגעות של ילדים, דיברו על זה שזה ליד מוסדות חינוך – לא מדויק בכלל
דיאנה קוגן:
 זה נכון שזה מקום שמחולל תנועה ויש הרבה מאוד תנועה, אבל הם לא נפגעים שם
דיאנה קוגן:
 הם נפגעים בדרך כלל בשעות אחר הצוהריים, וההיפגעות גבוהה יותר בחופשות
דיאנה קוגן:
      בנוסף לזה, אני מדברת על רשות מקומית גדולה, ששמה המון, המון תקציב ומשאבים סביב מוסדות החינוך, וחבר הכנסת טופורובסקי נתן לנו פעמיים בשנתיים האחרונות סכום לא מבוטל של כמעט 700,000-600,000 שקל כדי לפתור את הבעיות האלה
דיאנה קוגן:
 חברת הכנסת, רציתי לומר לך, כאשר באים לתת פתרונות ליד מוסדות חינוך, צריך לחשוב ולהיות בטוחים לאן אנחנו מעבירים אותם
דיאנה קוגן:
 במערב העיר זה קל יותר, אבל בשכונות החרדיות זה קשה מאוד ובמגזר הערבי זה כמעט בלתי אפשרי
דיאנה קוגן:
 למה? כמה שתוסיפי שם מעקות ותוסיפי שם פסי האטה, את לא תוכלי לתקן את המצב כי התשתיות שם צפופות, עתיקות
אלי אפללו:
דיאנה, אני חייב לסיים
אלי אפללו:
 אני אעשה עוד ישיבה
אלי אפללו:
 עוד משפט, בקצרה
עאידה תומא סלימאן:
מעניין שאת מספרת לי
עאידה תומא סלימאן:
 אני יודעת את זה, הם צריכים לדעת את זה
דיאנה קוגן:
נעבור לשאלה איך מונעים את התאונות האלה
דיאנה קוגן:
 אני חושבת שלא רק במערכת החינוך יש תוכניות טובות, ויש תוכניות תוספתיות עוד יותר טובות שדורשות תקציבים
דיאנה קוגן:
 במערכת החינוך יש עוד דבר אחד שאנחנו לא יודעים עדיין לפצח, וזה אחריות הורית
דיאנה קוגן:
 היכן שאני הולכת אני מדברת עם הורים
דיאנה קוגן:
 זה מתחיל מגיל אפס וזה ממשיך עד הצבא וכו'
אלי אפללו:
 אנחנו נמשיך את הדיון הזה
אלי אפללו:
 אני אעשה עוד דיון אחד לפחות כדי למצות אותו
אלי אפללו:
 בינתיים קיבלנו פה מספר החלטות ואנחנו נעביר אותן למשרדים
אלי אפללו:
      הוועדה קובעת שתקצוב המלחמה בתאונות הדרכים הוא בעצם השקעה – כסף שלא מושקע במאבק הזה מושקע בטיפול בנזקי תאונות
אלי אפללו:
 הנזק מתאונות דרכים עומד על כ-16 מיליארד שקל
אלי אפללו:
      משרד התחבורה – הוועדה קוראת למשרד התחבורה למנות מנכ"ל קבוע לרשות הלאומית בדרכים
אלי אפללו:
 הוועדה מבקשת לקבל לשולחנה לוח זמנים לרישוי כלי רכב חשמליים מכל סוג וכן תוכנית ליישום בנושא אופניים, קורקינטים וכלי רכב שנחשבים צעצועים
אלי אפללו:
      משרד האוצר – הוועדה קוראת למשרד האוצר להגדיל את תקציב הרשות הלאומית בדרכים
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת לתקצב את התוכנית הרב-שנתית 30-50
אלי אפללו:
      המשרד לביטחון לאומי – הוועדה קוראת למשרד לביטחון לאומי להגדיל תקציבים לטובת השיטור העירוני, וגם לרשויות המקומיות
אלי אפללו:
      למשרד לביטחון לאומי, למשרד המשפטים ולהנהלת בתי המשפט – להגביר אכיפה בכל שלביה כנגד נהגים עברייניים
אלי אפללו:
      מרכז השלטון המקומי – הוועדה קוראת למרכז לשלטון המקומי ולוועדות התנועה לבחון את אזורי בתי הספר והגנים ולהגביל שם את מהירות הנסיעה בהתאם לנתונים בשטח
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת למרכז לשלטון המקומי ולמשרד התחבורה לפעול לתוספת תשתיות, כגון פסי האטה וגדרות, בקרבת מוסדות חינוך
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת למשרד החינוך, ארגון בטרם והנהגת ההורים לעשות קמפיין בנושא בחינת הבשלות והמיומנות של הילד ללכת לבד ולחצות כביש, גם מעבר לגיל תשע
אלי אפללו:
     אני רוצה להוסיף, אנחנו בעצם מדברים על ילדים עד גיל 18 וראינו פה את המגמה
אלי אפללו:
 אין ספק שהייתי רוצה לראות יותר פעולות חינוך מתוכללות במוסדות החינוך, כי מהניסיון שלי, כשעשינו פעולות חינוך בבתי ספר, הדבר השפיע לטובה על תאונות הדרכים ועל אפיון תאונות הדרכים
אלי אפללו:
 אני חושב שנאמר פה  דבר נכון, שצריך לאפיין את תאונות הדרכים
אלי אפללו:
 ככל שאתה מאפיין אותן אתה יודע בדיוק איך לטפל בהן ואתה מטפל בהן בהשקעה נכונה בפינצטה באופן ממוקד
אלי אפללו:
 מהניסיון שלי – עשינו את זה בעיריית נתניה – בניהול ממוקד מול מבוגרים, בשנה מסוימת שבה כל התאונות היו עם מבוגרים, וגם כשהיו ילדים, זיהינו
אלי אפללו:
 הדברים האלה חייבים להיעשות על ידי הרלב"ד
אלי אפללו:
 אני חושב שהנתונים האלה צריכים לעבור לכל רשות מקומית, בכל נושא כזה או אחר או בכל מיפוי, ולוודא מעקב
אלי אפללו:
 זה חלק מהתפקיד שלכם
אלי אפללו:
בוקר טוב לכולם, קודם כל נדרוש בשלומם של החטופים ונקווה מאוד שיחזרו במהרה הביתה
אלי אפללו:
 אנחנו גם מקיימים היום את המיצג שקבלנו והוא יהיה פה בחודש הקרוב
אלי אפללו:
 יש פה מיצג
אלי אפללו:
 אני מבקש מבית הספר אורט ירוחם שהכין את המיצג להציג אותו בבקשה
בת אל אוסדון:
שלום לכולם
בת אל אוסדון:
 קודם כל, אנחנו מודים לוועדה שנתנה לנו את ההזדמנות להציג את המיזם הערכי- מוסרי
בת אל אוסדון:
 מדובר במיזם חברתי, חינוכי וערכי, שמנציח את זכרם של הילדים שנרצחו ב-7 באוקטובר
בת אל אוסדון:
 זה מיזם של ילדים למען ילדים
בת אל אוסדון:
 התלמידים שלנו בחרו להנציח את זכרם של הילדים שנרצחו, ילדים שהם כלל לא מכירים, אבל בכל זאת כל ילד הוא עולם ומלואו והם בחרו להביא את הסיפור שלהם, להמשיך להאיר את זכרם
בת אל אוסדון:
       במיצג אתם תוכלו לראות את כל שמות 36 הילדים, מגיל 18-0 שנרצחו ב-7 באוקטובר
בת אל אוסדון:
 לצד השמות יש פנסים, כל פנס מציין ערך
בת אל אוסדון:
 התלמידים למדו על דמותם והוציאו מכל דמות ערך
בת אל אוסדון:
 יש פנס שהם ציירו בו לבבות ומייצג את ערך האהבה, יש פנס שציירו בו מנגינה ומייצג את החוסן שהמנגינה שלנו בעם ובארץ הזאת לא תיפסק, גם לא על ידי מרצחים
בת אל אוסדון:
      התלמידים שלנו הם דור העתיד, הם המחר של כולנו, הם אלה שימשיכו וידליקו את הפנסים לכולם
בת אל אוסדון:
 בעיני כמנהלת התיכון, ברור לי שאין שיעור חשוב מזה, תודה לך יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי דלאל, שנתת לנו את הזכות לבוא ולהציג, להנציח את זכרם ולתת להם מקום מכובד כאן בכנסת ישראל
בת אל אוסדון:
 תודה
אלי אפללו:
תודה לכם שחשבתם, אני חושב שעשיתם פה משהו ערכי מאוד ואני מעריך את זה ומודה לכם על כך, תודה רבה
אלי אפללו:
      יש כאן רפרנטית ממשרד האוצר, שבקשה להיות בתחילת הישיבה, לפני שנציג בזום, לצערי או לשמחתי, היום משרד האוצר לא יכלו להגיע, הם עובדים קשה מאוד, לכן לא יכלו להגיע לפה, וגם לוועדת הכספים הם לא הגיעו
אלי אפללו:
 מי הרפרנטית הקבועה שלנו בישיבה? יש רפרנט קבוע?
תמי ברנע:
לא - - - אם זה חינוך, תעסוקה
אלי אפללו:
היא נמצאת?
תמי ברנע:
אני בודקת, כרגע לא
אלי אפללו:
אם לא, בואו ניגש למצגת של מרכז טאוב
תמי ברנע:
ד"ר יעל נבון
אלי אפללו:
ד"ר יעל, שלום
יעל נבון:
שלום
תמי ברנע:
בדקי מה קורה עם הנציגה של האוצר
אלי אפללו:
מקבלים בברכה את חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר כהן, בבקשה
מאיר כהן:
שמעתי ירוחם, באתי
מאיר כהן:
דימונה, כן
אלי אפללו:
יש פה מיצג שעשו תלמידים מבית הספר בירוחם לזכר ילדים שנהרגו ב-7 באוקטובר
אלי אפללו:
 הם בקשו להציג אותו בכנסת ונעניתי שיוצג פה בישיבה באולם הישיבות של זכויות הילד
אלי אפללו:
 נשאיר את המיצג הזה פה חודש ימים
מאיר כהן:
יפה מאוד
אלי אפללו:
בבקשה, מה קורה? הנציגה מהאוצר נמצאת? אם לא נעבור למרכז טאוב
אלי אפללו:
היא לא נמצאת בכלל?
תמי ברנע:
אנחנו בודקים
אלי אפללו:
אז תבדקו
אלי אפללו:
 בואו נציג את הדוח
תמי ברנע:
יש אחר כך מצגת של המוסד לביטוח לאומי
אלי אפללו:
אבקש להכין קודם את הדברים
אלי אפללו:
 זה מעכב פה
יעל נבון:
שלום לכולם
יעל נבון:
תודה רבה
אלי אפללו:
תציגי את שמך עוד פעם, לפרוטוקול כמובן, שם מלא ותפקיד
יעל נבון:
ד"ר יעל נבון, חוקרת בכירה ביוזמה לחקר אי-שוויון בהתפתחות בגיל הרך של מרכז טאוב לחקר מדיניות
יעל נבון:
 קודם כל, תודה על הבמה, יש פה מצגת של כעשרה שקפים, שלא נספיק לעבור על כולם באופן מעמיק, אבל היא מייצגת שלושה דברים עיקריים שחשוב מאוד שנזכור
יעל נבון:
 פה אנחנו רואים מיצ"ב בכיתה ה'
יעל נבון:
 בשקף הבא אנחנו רואים משהו דומה, כשמה שחשוב לי להדגיש פה, הוא ש-1,000 הימים הראשונים, מתקופת ההיריון עד מלאות לילד שנתיים, זו התקופה המשמעותית ביותר, ברגע שבדקנו את שאר התקופות בהקשר לציונים של ילד בכיתה ה' בגיל 11-10
יעל נבון:
 המשמעות של שני השקפים האלה היא לומר לנו שצריכים למקד את הפנס שלנו בגיל הרך
מאיר כהן:
התפיסה ההלכתית של "היזהרו בבני עניים" לא תופסת?
יעל נבון:
של מה?
מאיר כהן:
היזהרו בבני עניים, בכבודם, לא תופסת
יערה שילה:
אבל לא סתם זה נאמר
יעל נבון:
אני צריכה הסבר הלכתי
יערה שילה:
"היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה" – הכוונה היא, שגם בני עניים, כמוני, כמו מאיר הצליחו בסוף להגיע - - -
יעל נבון:
בוודאי
יערה שילה:
אבל כמה היינו צריכים להשקיע, מאיר, כדי להגיע לשולחן הזה
יעל נבון:
אפשר לדבר הרבה על מה שקורה למוח בגילאים המוקדמים
יעל נבון:
 אין פה שום דבר חד משמעי, זה לא שמי שגדל בעוני, או נולד לאמא עניה חלילה לא יצא - - -
מאיר כהן:
אמרת את המשפט שרציתי
מאיר כהן:
 מה שחשוב הוא שגם היושב-ראש - - -
יעל נבון:
כן
מאיר כהן:
 שום דבר הוא לא אקסיומה
יעל נבון:
שום דבר הוא לא אקסיומה, בוודאי במחקר ובסטטיסטיקה לעולם לא
מאיר כהן:
כשאנחנו אומרים שום דבר הוא לא אקסיומה, זה רק מגביר את התסכול ממה שאת הולכת להציג לפנינו – שפשוט לא משקיעים באנשים האלה, זה הכול
מאיר כהן:
 לא בגלל שהם עניים, בגלל שהם גדלים - - -
יעל נבון:
אבל חשוב לומר שתנאי הפתיחה הם פחות טובים
אלי אפללו:
הם פחות טובים, אין ספק
מאיר כהן:
אין ויכוח
יעל נבון:
הם פחות טובים, זאת הנקודה
יעל נבון:
 אנחנו לא חורצים, להיפך, לחרוץ גורלות זה אומר שאם תנאי הפתיחה פחות טובים, אנחנו צריכים לתת יותר, זה ההמשך
מאיר כהן:
אני אגב, מוצא את מערכות החינוך הטובות ביותר, שמתמחות בצמצום פערים ועושות גדולות ונצורות בעיירות הפיתוח, כי בעיירות הפיתוח החינוך הטרוגני לגמרי, אין שם בתי ספר למצוינות
מאיר כהן:
 כל מורה וכל מנהל בית ספר מתמודד עם כל האוכלוסייה, לכן ההישגים שלהם כפולים ומכופלים
מאיר כהן:
 זהו, אני לא אפריע יותר
אלי אפללו:
אבל יש גם עוני חברתי, לא רק גיאוגרפי, שנבין את זה
אלי אפללו:
את המצגת - - - לחברי הכנסת מותר להפריע, אז אל תיקחו דוגמה רעה
יעל נבון:
אוקיי
אלי אפללו:
למרות שהוא דוגמה טובה, סליחה
יעל נבון:
אבל זו אמירה חשובה, לא שעוני חורץ גורל בהיותו עוני, אלא חשוב שנזכור כאנשים שעוסקים בזכויות הילד ובעתיד הילדים שלנו ועתיד החברה שלנו, שעוני הוא, מן הסתם, תנאי פתיחה פחות טובים
יעל נבון:
 לכן עלינו מוטלת האחריות לתת דווקא לילדים שבאים מהבית שיש בו פחות את התנאים להתקדם בהתאם לחבריהם
יעל נבון:
      מה שאנחנו רואים פה, נקרא אצלנו שקף המניפה
יעל נבון:
 הצהוב הוא רקע סוציו-אקונומי נמוך יותר, וככל שעולים בקווים הרקע גבוה יותר
יעל נבון:
 מה שאנחנו רואים הוא ביצועים במבחנים קוגניטיביים
יעל נבון:
 רואים שהפער מתחיל - - - יש לומר שזה מחקר מאנגליה ולא מחקר מישראל
יעל נבון:
 רואים את הפער לפני גיל שנתיים, ומה שיותר חשוב הוא שאנחנו רואים איך הוא נפתח עם השנים
יעל נבון:
 המטרה שלנו, כמובן, היא לצמצם – לגרום לכך שהמניפה הזו לא תקרה
יעל נבון:
     איך אפשר? מערכות חינוך מצוינות, מערכות רווחה מצוינות, עזרה להורים
יעל נבון:
 כל הדברים שאנחנו יודעים שנותנים לילד סביבה מיטבית
יעל נבון:
 הרצון הוא שלא תהיה המניפה הזו
יעל נבון:
     עד כאן לגבי החשיבות והמשמעות של הגיל הרך, בתוך כל הנושא הגדול של עוני בקרב ילדים
יעל נבון:
 דבר נוסף שחשוב מאוד שנכיר הוא שזו אוכלוסייה בסיכון – ילדים בגיל הרך הם אוכלוסיית סיכון
יעל נבון:
 בסיכון להיות בקו העוני יותר מילדים בגילים אחרים, בוודאי יותר ממשקי בית ללא ילדים
יעל נבון:
 כמו שאתם רואים אחד לארבעה ילדים - - - הנתונים האלה הם משנת 2018, אין סיבה להניח - - - הנתונים הכלליים לא השתנו מאוד, המדיניות לא השתנתה מאוד, אין סיבה להניח - - -
אלי אפללו:
לא, המצב השתנה לרעה, בואו נגיד את זה
יעל נבון:
לרעה
אלי אפללו:
 אמרתי את זה בתחילת דברי – ברגע שמדד אי השוויון – מדד ג'יני, שבמשך עשר שנים היה במגמת ירידה ובשנתיים האחרונות מתחיל לעלות המצב נעשה גרוע יותר
יעל נבון:
בדיוק
אלי אפללו:
 וחבל שכך
יעל נבון:
 זה המצב ב-2018, הוא לא הוטב מאז, זה בטוח, אנחנו יודעים שהוא לא הוטב מאז
יעל נבון:
 אחד מארבעה ילדים מגיל לידה עד ארבע מוגדר כעני
יעל נבון:
 לנו היה חשוב להסתכל על הילדים האלה, בגלל הקריטיות של הגיל הרך, בגלל האפשרות שיש לנו כחברה עדיין להתערב לעזור ולצמצם פערים, דווקא בגילים האלה
יעל נבון:
 ואתם רואים שבמשקי בית עם ילדים מגיל חמש עד 17, עדיין המספרים נוראיים אבל פחותים
יעל נבון:
 יש לכך סיבות שקשורות למסלול חיים
יעל נבון:
 זאת אומרת- הורים צעירים יותר בגיל הרך בהכרח, אולי יותר ילדים בבית
יעל נבון:
      אם אמרנו שילדים בגיל לידה עד ארבע הם אוכלוסיית סיכון, אם הם נמצאים בקבוצת האוכלוסייה החרדית או החברה הערבית, זה לא נתון מאוד חדש, אבל המספרים הם די מדהימים
יעל נבון:
 הסיכוי של ילד חרדי לחיות מתחת לקו העוני הוא 63%, הסיכוי של ילד בחברה הערבית הוא 58%
יעל נבון:
 זאת אומרת, מעל חצי מהילדים החרדים והערבים הם עניים, לפי הקריטריון הרשמי לעוני של ביטוח לאומי- מתחת לקו העוני
יעל נבון:
 אני חושבת שהוזמנו נציגים של לתת, שהוציאו את דוח העוני האלטרנטיבי והם יכולים להגיד הרבה יותר, מה המשמעויות של להיות מתחת לקו העוני, כי המספר הזה הוא לא העניין
יעל נבון:
 העניין הוא מה המשמעויות
יעל נבון:
 לכן אני רוצה לעבור הלאה לנקודות שאנחנו ראינו
יעל נבון:
 קודם כל להבין מה זה אומר, הכנסה ממוצעת לנפש
יעל נבון:
     עומק העוני אומר המרחק שלנו מקו העוני מלמטה
יעל נבון:
 זאת אומרת הכנסה ממוצעת לנפש שהגדירה את קו העוני, וזה פחות או יותר קרוב גם היום, היא בערך 2,800-2,700 שקלים, וזה מה שיש לנפש באוכלוסיות שאנחנו מדברים עליהן, בקרב העניים, אלה שנמצאים מתחת לקו העוני
יעל נבון:
 בקרב 60-50% האלה
יעל נבון:
 זה מה שיש להם לנפש
יעל נבון:
 אני רוצה להזכיר שמשפחה עם ילדים מלידה עד שלוש, גם צריכה לממן להם חינוך מיטבי, איכותי, מעבר לאוכל, מעבר לחום ומיטה וכולי
יעל נבון:
 הדבר האחרון שאני רוצה לומר - - - אני חוזרת רגע אחורה - -
אלי אפללו:
 מה השקף אומר?
יעל נבון:
 הדבר הבא שאני רוצה לומר, זה שמעבר למספר של כמה יש מתחת לקו העוני, יש לו משמעויות, השלכות על חיי היום יום
יעל נבון:
 אחד הדברים שבדקנו, ממה שאפשר לבדוק מנתונים סטטיסטיים, ואחד הדברים שבדקנו, הכול מבוסס על סקר הוצאות והכנסות של למ"ס, כמה מוציאה משפחה עניה שנמצאת מתחת לקו העוני, לנפש, מול כמה מוציאה משפחה רגילה
יעל נבון:
 מדובר כמובן רק על משפחות של ילדים מגיל לידה עד ארבע
יעל נבון:
 אלה סעיפי ההוצאות שנמצאים בסקר
יעל נבון:
 רואים שהפערים על ירקות ופירות, למשל, הם לא עצומים, אבל עדיין קיימים
יעל נבון:
 משפחה עניה מוציאה 85% מההוצאה לנפש של משפחה שנמצאת מעל לקו העוני - - -
קריאה:
 - - - מדובר ב-2018, מאז הירקות והפירות עלו
יעל נבון:
נכון, אבל הם עלו לכולם
יעל נבון:
 הלבשה והנעלה, דיור, כל הדברים האלה ותראו למטה שם מה רואים: חינוך ובריאות יש פחות מחצי – פחות מ-50%
יעל נבון:
 ההוצאה היא פחות מ-50% למשפחה שנמצאת לקו העוני
יעל נבון:
 זו המשמעות עבור הילדים האלה
יעל נבון:
 זה מה שההורים יכולים להוציא, זאת המשמעות
יעל נבון:
 אני חושבת שזה יותר חשוב מהמספר של קו העוני
אלי אפללו:
אני אתן לכולם, נסיים עם המצגת
יעל נבון:
אנו ממשיכים עם העניין של צפיפות הדיור
יעל נבון:
 הפער בין משפחות המוגדרות מתחת לקו העוני ומעל לקו העוני
יעל נבון:
 אצל משפחות שמוגדרות מתחת לקו העונה צפיפות הדיור, זה אומר משאבים של הילדים –לשבת ללמוד
יעל נבון:
 צפיפות הדיור זה איזשהו פרוקסי לתשומת לב לזמן שקט, להרבה מאוד דברים
יעל נבון:
 גם בנושא צפיפות המגורים
יעל נבון:
 בכל אחת מהחברות רואים את ההבדל בין הילדים שנמצאים מתחת ומעל לקו העוני
יעל נבון:
 יש חברות שגם מעל לקו העוני הצפיפות אצלן היא גדולה יחסית, אבל עדיין אלו המשמעויות של להיות ילד שחי במשפחה שחיה מתחת לקו העוני
יעל נבון:
      הדבר האחרון שבדקנו לגבי המשמעויות וחשוב להגיד פה, הוא שההוצאה לחינוך נפגעת
יעל נבון:
 פה אנחנו רואים את המשפחות שמוציאות על סעיפי חינוך בגילים האלה, למשל על גן פרטי, מעון או משפחתון, ואת ההוצאה הממוצעת
יעל נבון:
 חלק מזה הוא סימן טוב – מעון יום ומשפחתון מסובסדים והעלות שלהם תלוית הכנסה, לכן זה סימן טוב שהמשפחות העניות מוציאות פחות
יעל נבון:
 אבל לא הכול נובע משם, הרבה נובע גם מזה שפשוט אין אפשרות
יעל נבון:
      אני רוצה לסכם: הרבה מילים על שלוש נקודות
יעל נבון:
 הגיל הרך מאוד קריטי
יעל נבון:
 ההשלכות של עוני, דווקא בגילים הללו, בעיקר עד גיל שנתיים, כולל ההיריון הן דרמטיות לחיים, על אף שכאמור הן לא מכתוב, אבל זה דרמטי
יעל נבון:
 הגיל הרך נמצא בסיכון גבוה מאוד לעוני, בפרט אוכלוסיות מסוימות, שאנחנו מכירים גם בשאר הגילים, אבל בגיל הרך זה דרמטי
יעל נבון:
 אנחנו רואים את הילדים הערביים והחרדיים, שנמצאים בסיכון גבוה מאוד לעוני – ילד אחד עני מארבעה, באופן כללי באוכלוסייה, זה לא סביר בעיני לפחות
יעל נבון:
 המשמעויות הן הרבה מעבר, המשמעויות הן בחיי היום-יום
יעל נבון:
 לתת עושים את זה מעולה בדוח שלהם
יעל נבון:
 פה רציתי לתת נגיעה שנבין שזה לא רק מספרים ושיש לזה משמעות
יעל נבון:
 אני רוצה להודות לכם על ההקשבה, תודה
אלי אפללו:
תודה, האוצר, יש מישהו מהאוצר? תאיר?
תמי ברנע:
תאיר בזום לא אתנו? יש לנו מצגת של הביטוח הלאומי
אלי אפללו:
אז בואו נעבוד בבקשה
יערה שילה:
אפשר לדבר דקה לפני הביטוח הלאומי?
יערה שילה:
תודה יעל, חברתי, גם אני במכון טאוב, כל כך הרבה כובעים יש
יערה שילה:
 קודם כל ירושלים, חרדים וערבים
יערה שילה:
 היא אמרה את הנתונים
יערה שילה:
 אני רוצה להכפיל את זה עכשיו - - -
תמי ברנע:
רגע, הציגי עצמך בבקשה
יערה שילה:
יערה שילה, מומחית בגיל הרך, בעזרת השם בפעם הבאה אהיה כבר דוקטור, כי הגשתי את הדוקטורט שלי שיושב פה
יערה שילה:
 אני מתנדבת ב-Early-starters, ואת זה אני רוצה להבהיר רגע, במלחמה
יערה שילה:
 היא דברה על 2018
יערה שילה:
 עכשיו בקרב המפונים, מי שנשאר במלונות כרגע, הן האוכלוסיות שהיא דברה עליהן שנמצאות בקו העוני, וגם מי שעוד לא היה עני הוא העני הבא בתור
יערה שילה:
 יש לנו טראומות על טראומות
יערה שילה:
 האוכלוסייה של הגיל הרך היא בסיכון עוד יותר
יערה שילה:
 אנחנו רואים את זה במלונות
יערה שילה:
 מ-8 באוקטובר אני נמצאת בים המלח עם Early-starters
יערה שילה:
 יש לנו כבר שלושים מרחבים ואני יכולה להעיד שהסיפור של הגיל הרך הוא הקריטי ביותר, אלי