GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בקי קשת כהן:
 אנחנו עוסקים הרבה בעוני בכלל ובעוני ילדים, כמובן, בפרט
בקי קשת כהן:
 הנתונים מ-2018 ו-2022 מדאיגים, אבל אנחנו פה, לקראת תקציב ולקראת הצבעות ושמענו את חברת הכנסת טלי ואת חבר הכנסת מישרקי ומודים לאדוני שזה פה בדיון
בקי קשת כהן:
 אנחנו קוראים מפה להתייחסות, כיוון שהכסף כן מבטא את סדרי העדיפויות וכשמקצצים בתווי המזון בחצי, מ-600 ל-300 מיליון וכשגם הכספים ברווחה, המיזם לביטחון תזונתי שהוא כל כך קריטי, מסרבים להכניס אותו לבסיס התקציב, כך שמשאירים אותנו עד הרגע האחרון לדעת אם כן יהיה או לא יהיה אוכל לאותן משפחות
בקי קשת כהן:
 וכשמקצצים ברווחה
בקי קשת כהן:
      הייתי בטוחה, באמת האמנתי, שהתקציב הזה יגדיל משמעותית את תקציבי הרווחה לאור המצב
בקי קשת כהן:
 זה ברור לכולנו שצריך הרבה יותר עובדים סוציאליים במצב הקשה הזה ושצריך הרבה יותר מענים שיהיו בתוך הרווחה – ולא רק שלא הגדילו, עוד מצמצמים אותו
בקי קשת כהן:
 בנוסף לכל זה מורידים 5% בתמיכות – מה שהמדינה לא מצליחה לעשות לבד וראוי היה אולי שתעשה, באמצעות העמותות גם שם מקצצים 5%
בקי קשת כהן:
 ואם זה לא מספיק, הקצבאות של הביטוח הלאומי, כשהמחירים עולים ולצערנו המחירים עולים והשכר הממוצע במשק עולה, הקצבה אמורה לעלות לפחות מעט, הכול עולה אבל הקפיאו בהחלטה מאתמול בלילה, את הקצבאות
בקי קשת כהן:
 אז אנחנו משאירים ילדים ברעב, בלי עובדים סוציאליים, בלי אוכל
בקי קשת כהן:
     ואני קוראת לאדוני, מה שאפשר לעשות הוא לקרוא לעשיה דחופה
בקי קשת כהן:
 אתה רוצה להגיד משפט אחד בשם הפעילים?
נתנאל חיים לוי:
אני יכול להגיד בשם עצמי
נתנאל חיים לוי:
 אני נתי לוי מהפורום למאבק בעוני
נתנאל חיים לוי:
 גדלתי בעוני
נתנאל חיים לוי:
 אתם מדברים פה על רעב בנתונים, יודע מה זה רעב באמת
נתנאל חיים לוי:
 אני יודע מה זה סביבה שיש בה פגיעות
נתנאל חיים לוי:
 אני יודע מה הם הזנחה, אלימות, סמים
נתנאל חיים לוי:
 נאמר כאן הרבה, ואין מה להוסיף, חוץ מזה שבאמת עוני זה דבר הוליסטי
נתנאל חיים לוי:
 חייבים התמודדות לטווח ארוך
נתנאל חיים לוי:
 המעט שיש היום לא מספיק וזה שהוא לא מספיק מייצר בעיה גדולה מאוד, כי אנחנו עוסקים פה בדיני נפשות ובעולם רגשי ועולם פנימי של אנשים
נתנאל חיים לוי:
 כשיש קצת, הכול עני, וכמו שהאנשים עניים כך השירותים עניים
נתנאל חיים לוי:
 אתה מקבל יחס לא מספיק, לא מקבל מענה הולם
נתנאל חיים לוי:
 אתה חושב שבעיה היא בעובדת הסוציאלית, או שהבעיה היא בשרות עצמו, אז אתה כבר מוותר על זה
נתנאל חיים לוי:
 אתה לא מגיע
נתנאל חיים לוי:
     כשאני אומר שהבעיה היא יותר הוליסטית זה גם שיש אנשים שהם עניים ועובדים
נתנאל חיים לוי:
 לא הציגו כאן נתונים על מוביליות חברתית, אבל עוני עובר בירושה, לצערנו
נתנאל חיים לוי:
 זה המקום ממנו אני מגיע, זה מה שאני רואה
נתנאל חיים לוי:
     חבר הכנסת מאיר כהן דבר פה על מערכת החינוך, ידוע שיש פערים של מחוננים בין אנשים בעוני לאנשים ממקומות גיאוגרפיים חזקים, למרות שהטיפשות והחוכמה מתחלקות באוכלוסייה באופן שווה
נתנאל חיים לוי:
 אני יכול לספר לכם סיפור קורע לב, אבל לשם מה, זה עובר ברגע שיוצאים מהדלת
נתנאל חיים לוי:
 אני יכול לומר לכם שההשחתה של ההון האנושי שקורית בגלל העוני, אין לה מחילה היא אסון למדינה הזאת ואם המדינה רוצה להתקיים לטווח הארוך היא חייבת להתעורר, כי הלכידות החברתית נפגעת, והתסכול הוא איום, ואנחנו נגיש את החשבונית בסוף
נתנאל חיים לוי:
 תודה רבה ליושב-ראש, על הרגישות
אלי אפללו:
תודה רבה, אם מישהו לא דבר אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה
הילה סעדיה:
הילה סעדיה מארגון פתחון לב
הילה סעדיה:
 קודם כל תודה רבה על הדיון החשוב הזה
הילה סעדיה:
 לפני שאגע בגופו של הדיון, אשמח לציין ולכבד את התלמידים שלנו של התוכנית לגעת באופק שנרצחו ב-7 באוקטובר
הילה סעדיה:
     לגופו של דיון, על פי דוח מדדי העוני ואי השוויון לשנת 2022, נראית מגמת עליה משמעותית, שדובר עליה כבר במהלך הדיון, של ילדים שנכנסים לתוך מעגל העוני, היא הולכת ותתעצם לאורך השנים, והיא כבר עכשיו מראה את אותותיה
הילה סעדיה:
 אנחנו לא צריכים לחכות לדוח 2023 כדי לגלות את זה
הילה סעדיה:
 מדובר בדור שלם שחווה, גם התלמידים וגם הוריהם, קורונה, חילופי ממשלה, מלחמה
הילה סעדיה:
 דור שלם שלא היה לו סדר יום שגרתי, או שנת לימודים מלאה במסגרות החינוכיות
הילה סעדיה:
 בשלב הזה קשה להעריך מה יהיו ההשלכות של זה, הן עבור הפרט והן עבור החברה
הילה סעדיה:
     אנחנו בארגון פתחון לב נותנים, בשגרה ואדרבה גם בחרום, מגוון רחב של שירותים ברמה ההוליסטית, במטרה לטפל בתופעת העוני, לרבות באמצעות התוכניות החינוכיות שלנו
הילה סעדיה:
      עם פרוץ המלחמה נכנסנו למעל 30 מלונות ברחבי הארץ לתת מענה למשפחות המפונים
הילה סעדיה:
 אנחנו פועלים ב-65 כיתות במסגרתן אנחנו מפעילים את התכניות החינוכיות שלנו, ביניהן תכנית שבע ותכנית חמסה לחברה הערבית, כאשר המטרה שלהן היא ללוות את הנוער בשלבים המשמעותיים בעיצוב הזהות האישית, המקצועית והתעסוקתית שלהם
הילה סעדיה:
 שלוש שנים בתקופת התיכון, שלוש שנים בתקופת השירות הצבאי ועוד שנה בשלב האזרחות
הילה סעדיה:
 המטרה שלנו לייצר מוביליות חברתית
הילה סעדיה:
 דובר כאן על כמה הנושא הזה חשוב
הילה סעדיה:
 כאשר בתום התוכנית אנחנו מבטיחים לשלב אותם או בשוק התעסוקה או בהשכלה
הילה סעדיה:
 לצד זה יש לנו תכנית נוספת שגיבשנו לנוכח המציאות המשברית הזו, תכנית חוסן, שכל תכליתה לחזק את החוסן האישי והחברתי של הנער והנערה, לנוכח המלחמה הקשה הזו
הילה סעדיה:
      כאמור, במסגרת התכניות החינוכיות הללו, אנחנו מפתחים ומחזקים גם מיומנויות רכות, גם מסייעים לחיזוק החוסן
הילה סעדיה:
 מפתחים ומגבשים סביבה תומכת ומאפשרת, שכל כך נחוצה בתקופה הזו
הילה סעדיה:
 למרות החשיבות של התכניות הללו, כבוד היושב-ראש, נראה כי התכניות החינוכיות בפרט, עבור נוער במצבי סיכון, כפי שצוין כרגע בידי משרד החינוך, בשנתיים האחרונות תקציב התמיכה עבור התכניות לנוער במצבי סיכון הולך וקטן
הילה סעדיה:
 כאשר אנחנו מדברים עכשיו על תקציב 2024, הייתי שמחה אם הוועדה הייתה יוצאת בקריאה: ראשית להעלות ולתעדף את התקציב לתכניות החינוכיות לנוער במצבי סיכון ככלי לחילוץ ולמניעה מכניסה לעוני
הילה סעדיה:
 לצד זה אני רוצה להתחבר לדברים שצוינו כאן על ידי חבר הכנסת משריקי וכלל המשתתפים, להקמת רשות לאומית למאבק בעוני, ככלי לתת מענה רב-ממדי לסוגיית העוני, לתת מענה לכל התא המשפחתי
הילה סעדיה:
 בהמשך לקריאה שנמסרה כאן, אני חושבת שלהרחיב את פרויקט נושמים לרווחה ולתקצב אותו יתר על המידה לנוכח המצב הנוכחי, זה חשוב ואקוטי
הילה סעדיה:
 תודה רבה
אלי אפללו:
 עוד מישהו?
נוגה אדלשטיין:
אני רוצה לציין בפניכם שהנוער זה העתיד שלנו
נוגה אדלשטיין:
 נוער שגדל למשפחה שחיה בעוני, בדרך כלל, לוקח חלק בנטל ועובד במקום ללמוד ועובד במקום להוציא את הבגרויות שלו
נוגה אדלשטיין:
 כתוצאה מכך מתגלגל מעגל העוני וממשיך גם לדור הבא
נוגה אדלשטיין:
 בנוסף, נוער שחי בעוני, בדרך כלל, כחלק מכך שהוא נושא בנטל, לא משתתף בכל מיני מסגרות בלתי פורמליות וכתוצאה מכך מתגלגל להיות נוער בסיכון, כמו שדברת
נוגה אדלשטיין:
 מסגרות בלתי פורמליות, הן מסגרות שמקדמות אותך לעתיד
נוגה אדלשטיין:
 אמנם אני לא ילדה שגדלה כנוער בסיכון, אבל אני מניחה שאם הייתי, לא הייתי מגיע למקום כמו מועצת תלמידים ארצית ולא הייתה לי את אותה השפעה שיש לי כרגע
נוגה אדלשטיין:
 ילדים כאלה, כמו שדיברתם על ילדים מתחת לגיל ארבע, אני מדברת על הנוער
נוגה אדלשטיין:
 כמובן שזה הבסיס, זה הכי חשוב ומשם גדלים ומתפתחים
נוגה אדלשטיין:
 אבל הנוער, התקופה בה אני נמצאת לדוגמה, זו התקופה ממנה אני יכולה להחליט אם להיות חברת כנסת כמוך, יושב-ראש הוועדה, או שאלך להייטק, או שבסוף אתגלגל גם כן למעגל העוני
נוגה אדלשטיין:
 חשוב להגיד שהמסגרות הבלתי פורמליות צריכות להיות מתוקצבות יותר ולהכניס אליהן יותר נוער בסיכון, כדי להוציא אותם ממעגל העוני וכדי לקדם אותם בחיים
נוגה אדלשטיין:
 תודה רבה
אלי אפללו:
אני חושב שאמרת פה דברים מאוד-מאוד נכונים, כי הנושא של אותן פעילויות נוער בלתי פורמליות
אלי אפללו:
 כמו תנועות נוער, חוגים למיניהם וכך הלאה, הדברים האלה מאוד-מאוד חשובים, כי זה לא רק ענין של בתי ספר בהם רוב הלימודים הם בעניין של ידע, המערכות האלה מקנות אפילו יותר ערכים
נתנאל חיים לוי:
נתי לוי מהפורום למאבק בעוני
נתנאל חיים לוי:
 בנוגע להקמת הרשות למאבק בעוני
נתנאל חיים לוי:
 אני רוצה להגיד שלדעתי חייבים להשתתף בתוך אותו ריכוז של משרדי ממשלה אנשים שחיים בעוני, ומכירים את זה מעבר לנתונים סטטיסטיים, אלא כמציאות חיים ממשית
אלי אפללו:
ברור, תודה רבה
אלי אפללו:
 אני רוצה לסכם, אתי
תמי ברנע:
אתי כהן בזום
אלי אפללו:
אתי כהן
אתי כהן:
שלום לכולם, אני אתי כהן, אני מנהלת אגף הרווחה והשירותים החברתיים בעיריית באר שבע
אתי כהן:
 אני רוצה להתחבר לכל מה שאמרו, ובעיקר לחדד דבר אחד
אתי כהן:
 הילדים שחווים את חוויית העוני וחוסר האמצעים בכל המערכות
אתי כהן:
 גם בדיור שהוא לא תמיד בר השגה, ומוצאים ילדים שמטלטלים אותם באמצע הלילה, כי מוציאים אותם מהבתים, כי לא שלמו שכר דירה או פלשו לדירה
אתי כהן:
 גם בתחום של הבריאות לא מצליחים לקנות תרופות, כי אין למשפחות את האמצעים והאפשרות
אתי כהן:
 גם בנושא החינוך כמובן
אתי כהן:
 אני חושבת שכדי שהילדים לא יחוו את חווית העוני, צריך לחזק את המשפחה ואת כל מערכות התמיכה של הילדים האלה
אתי כהן:
 יש תכניות מיוחדות כיום בשרותי הרווחה והן כבר נאמרו
אתי כהן:
 לדעתי צריך להעמיק אותן, כי הן נותנות סלים ומשאבים למשפחה שמאפשרים להם לחיות במקום הרבה יותר בטוח, הרבה יותר מכיל, הרבה יותר מאפשר את הצמיחה שלהם ומעודד את הפוטנציאל הייחודי שלהם ואת ההישגים הלימודיים, כפי שאמרו
אתי כהן:
 מצמצמים פערים חברתיים, רגשיים ואחרים
אתי כהן:
     אני רוצה להגיד שבסוף העובדים הסוציאליים הם אלה שנפגשים עם הילדים, שביום-יום אין להם יכולת לביטחון תזונתי
אתי כהן:
 המיזם של הביטחון התזונתי הוא חשוב הוא - - -, הוא לא רק פתרון, כי היום גם הגמלאות שניתנות על ידי המוסד לביטוח לאומי, הן גמלאות מצומצמות יחסית
אתי כהן:
 למשל בגמלאות של הביטוח הלאומי, כתוב גמלת הבטחת הכנסה – זוג הורים ושני ילדים ויותר
אתי כהן:
 מה קורה אם למשפחה יש חמישה ילדים? זו נשארת אותה הכנסה, אותה גמלה
אתי כהן:
 אני חושבת שגם הנושא הזה של הגמלאות והביטחון התזונתי או הביטחון הקיומי של המשפחות, הוא אחת הסוגיות שצריך לדון בהן
אתי כהן:
     נושא ביטוח הבריאות, אתם יודעים שלכולנו יש ביטוחי בריאות בקופות החולים
אתי כהן:
 לא בטוח שלמשפחות שלנו יש ביטוחי בריאות, ואולי כדאי לסבסד להם את ביטוחי הבריאות, כדי שיוכלו לקבל תרופות, כדי שיוכלו לקבל טיפולים, לצמצם את החולי בתוך המשפחות
אתי כהן:
 אנחנו נראה ילדים יותר מוכנים, יותר חזקים פחות עניים, פחות עניים חברתית רגשית ובטח גם פחות עניים כלכלית
אתי כהן:
     אני רוצה להתחבר לזה שבסוף צריך לבנות קואליציה של כל הגופים, כל המשרדים, כדי לטפל בעוני ובהחלט לשים יותר דגש על תכניות ייחודיות להוציא משפחות מהמצוקה, על מנת שהמשפחות יהיה יותר חזקות
אתי כהן:
 הילדים יהיו יותר חזקים ופחות עניים
אתי כהן:
 בנושא התעסוקה, מרכזי הזדמנות שנפתחו בכמה רשויות
אתי כהן:
 דרך אגב, באר שבע הייתה הראשונה שפיתחה את המרכז, ולראות איך אנחנו יוצרים את המוביליות החברתית, כלכלית ותעסוקתית, כדי ליצור את העצמאות הכלכלית של המשפחות האלה
אתי כהן:
 שהם יוכלו לעמוד בזכות עצמם ולא רק בתמיכות בלתי סופיות שמאוד קטנות ומצומצמות והרבה פעמים משמרות את העוני, ולאו דווקא מוציאות ממנו אנשים
אלי אפללו:
תודה רבה, נעבור לרות דיין מהמרכז לשלטון מקומי
רות דיין:
שלום, אני מבקשת להתחבר לדברים שאמרה אתי כהן, מנהלת מחלקת הרווחה בבאר שבע
רות דיין:
 כשאנחנו מדברים על ילדים עניים, אנחנו מדברים על משפחות עניות
רות דיין:
 הילדים לא מנותקים ולא עומדים בפני עצמם
רות דיין:
 עוד עמותות ועוד סלי מזון ועוד שוברים ועוד-ועוד, אבל לא נותנים את מה שהמשפחות האלה זקוקות לו
רות דיין:
 הביטוח הלאומי צריך לפתוח את הכיס שלו ולתת לכל משפחה את הסכום שהיא צריכה על מנת לחיות בכבוד
רות דיין:
 צריך להתייחס לסוגיית הדיור, אם משפחה שנמצאת בשכירות, ואין לה בית, והעלו לה את השכירות ב-1,000 שקל – זה 1,000 שקל פחות למזון, לחוגים, לדלק, לנסיעות ותרופות, ואנחנו עדים לעליה המטורפת שהייתה בשנתיים האחרונות בנושא הדיור ובכלל
רות דיין:
 מה הם אמורים לעשות? איפה הם אמורים לגור? השכר שלהם לא עלה, השכר בשחיקה מטורפת
רות דיין:
 אי אפשר להסתכל רק על הילדים, צריך להסתכל גם על כל המשפחה בכללותה
רות דיין:
 צריך לנהוג על פי מודלים קיימים בעולם, למשל בגרמניה הם לא צריכים להגיש בקשות למיצוי זכויות, אם מגיע להם משהו, הם מקבלים אותו אוטומטית, הם אפילו לא צריכים ללכת לדרוש ולמלא טפסים
רות דיין:
      אז מדינת ישראל צריכה להתבגר ולסמוך על ההורים, ולסמוך על האוכלוסייה שלה, ואם היא רואה על פי הנתונים שהם מגישים למס הכנסה ולביטוח הלאומי ואת מס הבריאות שהם משלמים, שהם לא מצליחים לפרנס את המשפחה שלהם בכבוד, תתכבד מדינת ישראל ופשוט תיתן להם מדי חודש, לחשבון הבנק שלהם את התקציב, ובטוח הם ישתמשו בהם לצרכים נכונים ולא במקום לקנות תחליף מטרנה לילדים, הם יקנו בזה בגדים בזארה
רות דיין:
      אני חושבת שמדינת ישראל, מדינה של 80 שנה, הגיע הזמן להתקדם קדימה, אין צורך בתכניות על תכניות, בתכלולים על תכלולים, אנחנו עייפים מכל זה, אנחנו שותפים לכל זה, אבל תכלס, בסוף אנחנו לא רואים תוצאות
רות דיין:
 אז במקום להשקיע בכוח אדם שיעסוק במיצוי זכויות, נראה כמה כספים יש סך הכול, נחלק את זה לכל משפחה זכאית
רות דיין:
 ואם היא קצת התרוממה מעל קו העוני, לא נמהר וניקח לה את זה נראה את האיתנות הכלכלית שלה, נראה שהיא מצליחה לשרוד, נראה שזה עומד עם התזרים ועם המדד שצומח
רות דיין:
 ככה, אני מאמינה שנבנה משפחות חזקות ואיתנות שהילדים יכולים לסמוך על ההורים שלהם, ולא צריכים כספים של תרומות, כדי לדעת אם יש להם כסף לקנות אוכל השבוע בסופר
רות דיין:
      אתם יודעים, כולנו מכירים את המשפחות האלה, כולנו עוזרים ברמה האישית למשפחות האלה, לא רק על ידי תרומות, אלא גם ברמה האישית
רות דיין:
 אנחנו מכירים השכנים שלנו, אנחנו מכירים את המשפחות שלנו, מי שיכול עוזר למי שחסר לו
רות דיין:
 אבל מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות, ולהעביר באופן ישיר דרך הביטוח הלאומי למשפחות האלה את מה שהן צריכות, לרבות סיוע בשכר דירה
אלי אפללו:
תודה רות
אלי אפללו:
 עוד מישהו שרצה להגיד משהו? אם לא, ננסה את האוצר, אם לא נרשום להם הערה
תמי ברנע:
היא בישיבה
אלי אפללו:
החלטות הוועדה: הוועדה מודאגת מהנתונים והמגמות שהוצגו בישיבה, גידול במספר הילדים העניים בישראל, כ-900 אלף ילדים, נראה לי שהמספר הנכון הוא 837 אלף
תמי ברנע:
870
אלי אפללו:
870, אז נשים את המספר המדויק, הוועדה מבקשת להסתכל בהסתכלות לטווח ארוך שהשקעה בגיל הרך תחסוך כסף רב בעתיד, ואף תייצר אזרח יצרן, שיתרום למדינה
אלי אפללו:
 הוועדה קוראת לקדם את הצעת החוק להקמת הרשות למאבק בעוני
אלי אפללו:
 משרד האוצר – הוועדה קוראת לשר האוצר, אני עוזב את המנכ"ל, אנחנו נקרא לשר האוצר, אם הוא ירצה לשלוח מישהו אחר, בבקשה, אבל אני חושב שמשרד האוצר צריך לבוא פעם אחת, לשמוע פה את החברים בוועדה ולהבין שיש צורך גדול מאוד לחזק את הנושא של הילדים או המשפחות העניות
אלי אפללו:
 להשתתף בישיבת הוועדה שתעסוק בהיבטים תקציביים של זכויות הילד
אלי אפללו:
      למשרד החינוך הוועדה קוראת לתקצב ולתעדף את התכניות החינוכיות ככלי למניעה לכניסה למעגל העוני
אלי אפללו:
 למשרד הרווחה הוועדה קוראת להרחיב את תכנית נושמים לרווחה ולאפשר למשפחות רבות יותר ליהנות ממנה
אלי אפללו:
 פה יש שילוב גם של האוצר, גם של החינוך ומשרד העבודה והרווחה
אלי אפללו:
 הועדה מבקשת להקים מעונות יום ביישובי החברה הבדואית
אלי אפללו:
 אני חושב שמעונות יום זה חינוך, זה כבר לא עבודה, אז אפשר להוריד העבודה פה
אילן שמש:
היום זה חינוך
אלי אפללו:
 אז אוצר וחינוך
אלי אפללו:
אבל הנושא של יציאת הורים לעבודה?
אלי אפללו:
נכון, זה נגזרת
אלי אפללו:
תודה רבה לכולם