GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף טייב:
 גם לא פה?      חנן דגן, פורום הגנים הפרטיים
חנן דגן:
כן, איחוד גני הילדים, פורום הגנים הפרטיים
חנן דגן:
 צוהריים טובים לכולם
חנן דגן:
  המלחמה שנפלה עלינו עכשיו מחדדת את הבעיה שאנחנו חווים במהלך כל השנים
חנן דגן:
 אנחנו מרגישים שיש פה, מצד אחד, חוסר התייחסות
חנן דגן:
 מצד שני, חוסר תיאום בין הרשויות השונות
חנן דגן:
 אין תיאום בין פיקוד העורף למשרד החינוך, לרשויות המקומיות
חנן דגן:
 אנחנו מקבלים הנחיות שונות מכל גוף
חנן דגן:
 אני ביקשתי כבר למעלה מחודש ממשרד החינוך לבוא עם איזה סמכות
חנן דגן:
 יכול לבוא ראש עיר כזה או אחר, אחרי שפיקוד העורף אמר שאפשר לפתוח, ולומר: לא, אני לא מאשר, וזאת כי יש לו חרדות כאלה ואחרות והוא משאיר ציבור שלם בבית
חנן דגן:
 צריך לבוא ולראות את הדברים האלה ולשים אותם באמת על השולחן
חנן דגן:
 אי-אפשר לקבל הנחיות מכמה גופים, צריך למקד
חנן דגן:
 אם הגוף המקצועי במדינת ישראל האמון על ביטחון הציבור זה פיקוד העורף, אז בבקשה - מה שקובע זה פיקוד העורף
חנן דגן:
 לא יכול להיות שכל אחד יבוא וינגן לפי המשחקים שלו, ויעשה מה שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה
חנן דגן:
 על אחת כמה וכמה כשמדובר בעסקים פרטיים
חנן דגן:
 אם הוא לא רוצה לפתוח את הגנים ואת בתי הספר שלו לפתוח - זו זכותו
חנן דגן:
  אבל מאיפה באה הזכות לגבי הגנים הפרטיים? מי יפצה אותנו על הנזקים שנגרמים? אנחנו גם ככה בקושי שורדים את ההתנהלות, ושנים אנחנו גוררים את כל הצרה כשכל פעם זה צרה אחרת ועוד ועוד גנים נסגרים
חנן דגן:
 מה יהיה ההמשך? השאלה היא האם המדינה באמת  רוצה שלא יהיה מגזר פרטי
חנן דגן:
  אם כן, אז שיבואו וישימו את זה על השולחן ויגידו: לא יהיה מגזר פרטי
חנן דגן:
 מה שקורה עכשיו הוא לא הגיוני
חנן דגן:
      ספגנו עכשיו, בלחימה הזו, נזקים מאוד מאוד גדולים
חנן דגן:
 אומרים לנו: תלכו, תשכירו מבנים נוספים עם מיגון, תעשו שינויים
חנן דגן:
 יש רשויות שדורשות מאבטח חמוש, והשאלה היא מי מממן את זה
חנן דגן:
 אני עשיתי חשבון פשוט
חנן דגן:
 הגענו למצב שגן מגיע לנזק של בין 80,000 ל-90,000 שקל
חנן דגן:
  אני הראיתי את זה גם לאוצר
חנן דגן:
 אז אם על שלושה שבועות זה 80,000 ו-90,000 שקל, ויש כאלה שכבר סוחבים חודש נוסף, הם צריכים להביא 180,000 שקל מהבית
חנן דגן:
 גננות אומרות לי: חנן, לא תודה
חנן דגן:
 אנחנו סוגרות את הגן
חנן דגן:
 אז מה אנחנו רוצים? האם אנחנו רוצים שיגיעו למצבים שאנחנו נגלה את אותם כוכי ילדים, שבהם כל אחד פותח מחוץ לחוק ולא עובד עם החוק? ודווקא לאלה שבאו ושמרו על החוק ונכנסו לעניינים אומרים: לא, אתם לא יכולים לשרוד כלכלית
חנן דגן:
      אנחנו באנו ועשינו כל מה שצריך לפי החוק
חנן דגן:
 דחפנו את הציבור
חנן דגן:
 כן, יש פה עדים ממשרד החינוך
חנן דגן:
 דחפנו בכוח
חנן דגן:
 אנחנו דוחפים את האנשים שלנו לבוא ולהיכנס לחוק ולהתמיד בדברים, עם כל העלויות
חנן דגן:
  ומצד שני, באים ואומרים: לא, סקטוריאלית לכם לא יהיה שום דבר, וזאת כאשר הבינו בפעמים קודמות שהשיקום של העסק הזה שנקרא "חינוך" הוא לא כמו שיקום של עסק אחר
חנן דגן:
 הוא לא יכול להעלות את כמות הילדים מעבר לכמות הילדים שנכנסים באותה מסגרת
חנן דגן:
 יש תקנים שאנחנו צריכים לעמוד בהם
חנן דגן:
 אנחנו לא יכולים לבוא ולעשות פיצוי כזה או אחר במכירה דברים אחרים, או כמו כל עסק לבוא ולשקם את עצמנו
חנן דגן:
 יכולות השיקום של גן פרטי שואפות לאפס
חנן דגן:
 המרווח הכלכלי של העסק הזה הוא מרווח מאוד מאוד קטן
חנן דגן:
 הוא מהקטנים במשק
חנן דגן:
 כלומר, גם אין לנו יכולות לשים בצד לימים קשים
חנן דגן:
 אנחנו רואים את אותו גלגל, ופשוט אין שם התייחסות - זה הדבר הראשון
חנן דגן:
      הדבר השני שמאוד חשוב להדגיש הוא שגם כאשר מדינת ישראל נמצאת עכשיו במצב חירום, אז באותו מצב החירום הזה יש ילדים שפונו מהבתים שלהם והם צריכים פתרון
חנן דגן:
 אנחנו מרגישים שלא משתפים אותנו שם
חנן דגן:
 אנחנו באים ורוצים לראות איך לבנות מסגרות לאותם ילדים, כאשר המסגרות האלה קיימות
חנן דגן:
 להכניס חמישה ילדים פה, חמישה ילדים שם
חנן דגן:
 למלא את הגנים הקיימים, שממילא נמצאים במצוקה כי הורים  נשארים עם הילדים בבית, ולהכניס אותם אלינו
חנן דגן:
 אנחנו נתמוך בהם
חנן דגן:
 יש רבים שעושים זאת בצורה וולונטרית
חנן דגן:
 אנחנו ביקשנו מחברות הביטוח שיבואו ויכניסו את אותם ילדים ללא עלות
חנן דגן:
 הם אמרו: בכבוד, תביאי אותם לגן
חנן דגן:
 אנחנו לא רוצים את עלות הביטוח, אנחנו מבטחים
חנן דגן:
  ואנחנו רוצים, ויש אנשים שעושים את זה בהתנדבות
חנן דגן:
 אותן משפחות לא יושבות רק באילת או בים המלח, הן יושבות בחדרה, הן יושבות בנתניה
חנן דגן:
 הן יושבות גם ביישובים קטנים שבהם יש שני ילדים מפונים
חנן דגן:
 תכניסו אותם, תאפשרו להם להיכנס לאותם מסגרת, הרי הם בטח לא יקימו מסגרת בשבילם
חנן דגן:
 אנחנו מרגישים כאילו, ויכול להיות שזו תחושה, ואולי אני טועה, שלא רוצים לשתף אותנו
יוסף טייב:
חנן, האם פנית למשרד?
חנן דגן:
פנינו למשרד והעלינו את זה יותר מפעם אחת
חנן דגן:
 האם לא חבל על הכסף הזה? בכסף הזה יכלו לפתור את הבעיות האחרות ולשתף אותנו
חנן דגן:
 אנחנו גם חלק
חנן דגן:
 לא הגיוני שאנחנו נהיה תמיד מוקצים
חנן דגן:
 אנחנו רואים את זה לכל אורך הדרך
חנן דגן:
 אין אלינו התייחסות
יוסף טייב:
מירב, אני אשמח שתתייחסי אחר כך, אם תוכלי, לטענת חנן לגבי השאלה עד כמה אתם משתפים אותם בסיפור ובהעברת תלמידים לגנים הפרטיים
יוסף טייב:
      אני הייתי רוצה לקבל תשובה ממיטל יפת ממרכז השלטון המקומי לגבי אותה החלטה עצמאית של ראשי ערים
יוסף טייב:
 למרות שפיקוד העורף ומשרד החינוך נתנו הוראה והציעו מתווה לפתוח, הם החליטו לא לפתוח
נאור שירי:
לא
נאור שירי:
 דווקא שר החינוך, שהיה פה, אמר שהוא עושה את זה מדורג
נאור שירי:
 זו לא היתה החלטה
נאור שירי:
 הוא בא ואמר: יש עיריות שהן יותר - - -
נאור שירי:
 הוא לא רצה להגיד להם כן או לא
יוסף טייב:
לא, אני יודע שלא המשרד קבע
יוסף טייב:
 השאלה היא מי הסמכות
יוסף טייב:
 מי נתן את הסמכות לראש עיר?
נירה לאמעי:
  האם ראש עיר יכול בחוק עזר מקומי לגבור על הוראות פיקוד העורף? אני לא חושבת שהוא יכול
יוסף טייב:
היועצת המשפטית טוענת שהוא לא יכול
לזכויות הילד):
  למיטב ידיעתי, זה רק המלצות
נאור שירי:
  קחי, למשל, את אשקלון
נאור שירי:
 הוא צריך לפתוח היום את הכול
נאור שירי:
 למה הוא לא פותח הכול? כי אין לו מרחבים מוגנים
נאור שירי:
 אז מה אם פיקוד העורף החליט? אז מה אם השר החליט?
יוסף טייב:
  מה זה "אז מה"? היא הסמכות העליונה
יוסף טייב:
 חברים, אם כל אחד יעשה מה שבא לו, אז מה בא לו
מיכל שיר סגמן:
האם אתה היית שולח את הילד שלך?
יוסף טייב:
  זו עוד סוגיה
יוסף טייב:
 אנחנו צריכים להתמקד בזה, ואמרתי את זה גם בדיון של חינוך מיוחד, ואמרתי את זה אתמול בסיור שלי בפזורה הבדואית, ואני אומר את זה גם עכשיו
יוסף טייב:
 לא ייתכן שבשנת 2023 יהיו מבנים ציבוריים, אליהם אנחנו שולחים את ילדי ישראל, שלא יהיו ממוגנים, עם כל הכבוד
יוסף טייב:
 כל אחד זורק את זה על השני
יוסף טייב:
 משרד החינוך אומר לך שזה משרד הביטחון, פיקוד העורף אומר לך שזה לא הוא אלא משרד החינוך
יוסף טייב:
 משרד החינוך אומר לך שזה נמצא  ברשות המקומית, עם כל הכבוד
מיכל שיר סגמן:
  היתה לנו אותה בעיה כרגע בוועדת הכספים
מיכל שיר סגמן:
 יש את הוראות פיקוד העורף שהן פונות בכלל נטו לביטחון
מיכל שיר סגמן:
 הם מתווים קו מסוים לפתיחה וסגירה
מיכל שיר סגמן:
 הם לא מתעכבים על מבנים
מיכל שיר סגמן:
 אבל יש מבנה שאין לו, ואז צריך להפעיל גם את ההיגיון והשכל ולהגיד: רגע, גננת לא צריכה לסכן את עצמה, וילד לא צריך לסכן את עצמו, והורה לא צריך להיות בדילמה הזו בכלל
מיכל שיר סגמן:
 לפיקוד העורף יש החלטות שהן שונות לגמרי ממשרד החינוך
מיכל שיר סגמן:
 אתם מערבבים כאן שני שיקולים שונים
נאור שירי:
איך גננות יסחבו ילדים ב-30 שניות באשקלון?
יוסף טייב:
לא, אני לא מערבב שיקולים
יוסף טייב:
 כי ברגע שמשרד החינוך אומר לי: מבחינתי, הילד יכול להגיע לאותו מקום, ופיקוד העורף אומר: הוא יכול להגיע לאותו מקום, עם הסמכות העליונה של משרד החינוך
יוסף טייב:
 אלא אם כן אתם אומרים לי שהסמכות העליונה היא לא משרד החינוך
נאור שירי:
  תחשוב שאתה מבקש עכשיו מצוותי חינוך להעביר 30 ילדים תוך 30 שניות למרחבים מוגנים
נאור שירי:
 זה מה שזה אומר
יוסף טייב:
  נאור, הייתי במעון ילדים ברמות שבירושלים, וראיתי בחי איך מנסים להעביר 100 תינוקות כשיש לך דקה וחצי
יוסף טייב:
 לקח להם מעל חמש דקות
נאור שירי:
נו, אז אמר שר החינוך לפתוח
נאור שירי:
 - - -
יוסף טייב:
לכן, אני רוצה לשמוע אצל מי הסמכות להחלטה
יוסף טייב:
 אם היא אצל ראש העיר, אז בוא נשמע מכוח מה הסמכות נמצאת אצל ראש העיר
יוסף טייב:
 אם הסמכות היא משרד החינוך, משרד החינוך
יוסף טייב:
 אתה שואל אותי האם הייתי שולח את הילד, יכול להיות שלא
נאור שירי:
לא אם אתה
נאור שירי:
 אם אתה היית ראש עיר
נאור שירי:
 בסוף התושבים לא באים אליך בתלונה, הם באים לראש העיר
נאור שירי:
 הם באים לאלי דלל, סגן ראש העיר, ואומרים לו:  למה אתה פותח? מי יעביר את הילדים שלי?
מיכל שיר סגמן:
ראש העיר גם מכיר את העיר שלו בצורה מיטבית
מיכל שיר סגמן:
 הוא מכיר את התושבים, הוא מכיר כל גן וגן וכל מנהלת גן
מיכל שיר סגמן:
 הוא מעורה
לזכויות הילד):
קודם כול, אני מתנצל על האיחור
לזכויות הילד):
 הייתי בוועדת החוץ והביטחון שדנה גם בנושא חשוב
לזכויות הילד):
  גם מיכל היתה שם
לזכויות הילד):
  זה היה בחוק שאני מקדם בנושא שכר לימוד חינם ללוחמי צה"ל באוניברסיטאות, אפשרות לממן את כל שכר הלימוד
לזכויות הילד):
 לדעתי, זה דבר אדיר
נאור שירי:
אלי, בשביל שיהיה שכר לימוד יש צורך שתתקיים קודם כול שנת לימודים
לזכויות הילד):
קודם כול, אני מודה לידידי יוסף טייב
לזכויות הילד):
 אנחנו מקיימים  פה לא מעט ישיבות משותפות בנושאים שונים, וזה מאוד מאוד חשוב
לזכויות הילד):
      לגבי שאלתך, חבר הכנסת טייב - נכון, יש כמה גופים, וישנם גופים אחראים
לזכויות הילד):
 אני גם לא יודע את התשובה, אבל אני יכול להגיד לך מה קורה בפועל
לזכויות הילד):
 משרד החינוך הוא גורם שממליץ, פיקוד  העורף הוא גורם שממליץ
לזכויות הילד):
 בסוף ההחלטה היא של ראש העיר
לזכויות הילד):
 וזה מה שקורה לנו לכל אורך הדרך
לזכויות הילד):
 אני לא יודע האם זה נכון, לא נכון, האם האחריות קיימת אצל ראש העיר או שזה בא רק מנוהג
לזכויות הילד):
 אבל מי שפותח את נושא גני הילדים או בית הספר, בסוף זו אחריות של ראש העיר, וזה הנוהג שאני מכיר
לזכויות הילד):
 אני לא יודע אם זה נכון בספרים או בחוקים, או לא יודע מה
קריאה:
  זאת אומרת שצריך לתבוע פה את הרשות המקומית על פיצוי הנזקים
לזכויות הילד):
  יכול להיות, אני לא יודע
לזכויות הילד):
 אני רק אומר מה קורה בפועל
קונסטנטין שוויביש:
  האם גם הגורם המפצה זה הרשות המקומית?
קריאות:
  לא
קונסטנטין שוויביש:
  אלא מי?
נאור שירי:
  80% בכלל זה פרטי
נאור שירי:
 מי מפצה?
מיכל שיר סגמן:
  אמרו לי עכשיו שבוועדת החוץ והביטחון אמרו שלראש העיר יש רק סמכות להחמיר, לא להקל
מיכל שיר סגמן:
 כלומר, אם פיקוד העורף אמר שלא פותחים, ראש העיר לא יכול להחליט שהוא פותח
קריאה:
  איפה כתוב שזו הסמכות ואיפה כתוב ש - - -?
יוסף טייב:
  חנן, אני בודק את הנושא הזה
לזכויות הילד):
  את צודקת בפועל
מיכל שיר סגמן:
  אבל אם הוא מסתכל ורואה שיש - - -
יוסף טייב:
  חברים, מיטל מחכה פה
יוסף טייב:
 מיטל, בבקשה
מיטל יפת:
רק לדייק
מיטל יפת:
 אני לא נציגת עיריית אשדוד
מיטל יפת:
 אני מנהלת את המרכז להורות בחברה העירונית
מיטל יפת:
 אני כן יכולה להגיד - - -
יוסף טייב:
  אצלי את מופיעה כמרכז השלטון המקומי, מנהלת מרכז הורות – כן
מיטל יפת:
  מנהלת מרכז הורות, אבל אני לא משויכת או כפופה לעירייה
מיטל יפת:
 אני כן יודעת להגיד מבחינת ההורים שפנו, בשל העובדה שבאשדוד, לדוגמה, יש תושבים מהמגזר החרדים ותושבים מהמגזר  ה - - -
יוסף טייב:
  האם את נציגת השלטון המקומי? אצלי זה מופיע ככה
יוסף טייב:
 את רשמת עצמך כמרכז השלטון המקומי
יוסף טייב:
 נא להקפיד להבא כי אני צריך לקבל תשובות ממרכז השלטון המקומי
יוסף טייב:
 אני אתן לך לסיים את דברייך כי כבר התחלת, אבל זה לא מה שרציתי
מיטל יפת:
  לא, אז אין צורך
מיטל יפת:
 זה בסדר
מיטל יפת:
 חבל על הזמן
יוסף טייב:
  נמצאת פה נציגת השלטון האזורי
יוסף טייב:
 אסנת, בבקשה
נאור שירי:
  עתודות הקרקע העירוניות נמצאות בשלטון האזורי
יוסף טייב:
  כן, בהחלט
אסנת אייל:
ברשותך, היינו רוצים להעלות שלוש בעיות: הראשונה, משרד החינוך לא מעביר כספים בגין מפונים  בפעוטונים ובגני הילדים, וזו בעיה גדולה בשבילנו
אסנת אייל:
 הבעיה השנייה, ואני מתחברת לדבריך, אדוני, היא לגבי הקמת גני ילדים למפונים
אסנת אייל:
 אין הגדרות ברורות, ואין גם מבנים
אסנת אייל:
 זה כאילו על סמך מבנים קיימים, אבל לא
אסנת אייל:
 והדבר השלישי, שהוא מאוד בעייתי לנו, הוא שעוד מעט אנחנו מגיעים לחופשת חנוכה ואין צוות שרוצה לעבוד
אסנת אייל:
 מצד אחד, הורים זקוקים לתקופה הזאת להמשך שגרה
נאור שירי:
וגם הילדים
אסנת אייל:
  והילדים בוודאי
אסנת אייל:
 אנחנו לא מצליחים לגייס צוות לגני הילדים
אסנת אייל:
 כמובן שזה, שוב, בעקבות שכר נמוך וכו'
נאור שירי:
  לא, הפעם זה לא קשור לשכר נמוך
יוסף טייב:
אני רק אומר שהנושא הזה של חופשת חנוכה נמצא עכשיו במרכז הדיונים במשרד החינוך
יוסף טייב:
 עדיין לא נלקחה החלטה
יוסף טייב:
 עמדתי הברורה היא שהם חייבים להישאר פתוחים
יוסף טייב:
 הילדים שלנו צריכים כרגע שגרה
יוסף טייב:
 לא רק שגרה לימודית, אלא גם מסגרת חברתית ורגשית
יוסף טייב:
 ולכן עמדתי האישית, ושוב, אני לא מתבטא כזה, אני חושב ש - - -
לזכויות הילד):
  אני מצטרף אליך
נאור שירי:
  אני מצטרף אליך
נאור שירי:
 לא ענו לך על השאלה
נאור שירי:
 אני חושב במסגרת השלטון ה- - - שיש במדינת ישראל,  ומה שאתה חיפשת לדעת, הסמכות בסוף היא של הממשלה
נאור שירי:
 כי הממשלה חוקקה את החוקים האלה, והיא תקועה אי שם בשנות הארבעים של המאה הקודמת ולא באמת מאפשרת סמכות לשלטון המקומי
נאור שירי:
 אבל זה חלק מדיון רחב יותר
נאור שירי:
 בפרקטיקה, מה שאמר לך חבר הכנסת אלי דלל, - - -
יוסף טייב:
  בפרקטיקה ברור לי שהם אלו שמחליטים, ויכול שזה נכון
נאור שירי:
  ברור
נאור שירי:
 בפרקטיקה הרשויות המקומיות גם הקצו מבנים מוגנים למעונות פרטיים
נאור שירי:
 זה הפרקטיקה של החיים
נאור שירי:
 זאת אומרת, הרשות המקומית באה ועוזרת, וזאת במקום שהממשלה תבוא
יוסף טייב:
  נכון מאוד, מסכים איתך
יוסף טייב:
     חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה
סימון דוידסון:
תודה
סימון דוידסון:
 איי, איי, איי, איי,  כמה דיונים כבר עשינו פה בשולחן הזה?
נאור שירי:
  שמונה
נאור שירי:
 לפחות יוסי עושה דיונים
סימון דוידסון:
  נאור, גם בקדנציה הקודמת הייתי חבר ועדת חינוך
סימון דוידסון:
 אומנם זה לא האישיו המרכזי שאני מטפל בו בכנסת, אבל ישבתי באינספור דיונים
סימון דוידסון:
 שום דבר לא השתנה
סימון דוידסון:
 ואני רוצה לתת לכם נתונים, אדוני, יוסי טייב
סימון דוידסון:
 77% מהגנים של גיל הרך במדינת ישראל הם פרטיים
סימון דוידסון:
 יוקר המחיה מורכב בסוף גם מהנתון הזה
סימון דוידסון:
  כשבהוד השרון צריכים לשלם 5,100 שקל לגן פרטי, וקיבלתי את הנתון הזה עכשיו בלייב מחבר הכנסת נאור שירי, צריכים להבין איך זה משפיע על משפחה, על זוג צעיר, שמגדלים ילדים קטנים, ומה ההשלכות של זה
סימון דוידסון:
 מסתכלים על המפעילים או על הבעלים של הגנים של הילדים כאנשים שמתעשרים, ואני אתן לך נתון נוסף
סימון דוידסון:
 הרבה מאוד מהגנים הפרטיים סוגרים את הגנים ועוברים למשפחתונים, כי בשורה התחתונה  מרוויחים יותר כסף משבעה ילדים שנמצאים בבית לעומת החזקה של גן ילדים, עם כל ההשלכות
סימון דוידסון:
      צריך להבין דבר מאוד מאוד פשוט
סימון דוידסון:
 צריך להפסיק לבלבל את המוח
סימון דוידסון:
 אם לא יהיה פעם אחת שולחן עגול, אדוניי, שני היושבי-ראש, עם משרד האוצר, ועם משרד החינוך, ועם משרד הפנים, ועם נציגים מהארגונים שמלווים כבר כול כך הרבה שנים את נושא גיל הרך, שיודעים מה קורה בשטח
סימון דוידסון:
 הם יודעים מה קורה בשטח, הם מנהלים את הגנים, הם מתמודדים מול ההורים, הם מתמודדים מול הרשות כשיש לנו מצב מלחמה, לא אנחנו
סימון דוידסון:
 אנחנו יכולים לדבר פה מהיום ועד מוחרתיים, אבל הם יודעים מה לעשות
סימון דוידסון:
 והשולחן העגול הזה צריך להגיע בסוף עם תוצאות של מה אנחנו עושים כמדינה
סימון דוידסון:
 זה לא רק עניין כספי
סימון דוידסון:
 מישהו צריך לתכלל את הדבר הזה
סימון דוידסון:
      ואני, כאחד שיושב פה בכנסת, ואני יודע איזה משרדים לא חשובים יש במדינת ישראל, ואני לא רוצה להיכנס עכשיו לנושא פוליטי, הגיע הזמן שיהיה סגן שר במשרד החינוך שאחראי על הנושא של הגיל הרך מהבוקר עד הלילה
סימון דוידסון:
 רק על זה
סימון דוידסון:
 אמר את זה נאור, והוא צודק
סימון דוידסון:
 מהבוקר עד הערב יעסוק רק בנושא של הגיל הרך
סימון דוידסון:
 וזו יכולה להיות דרישה שלנו
סימון דוידסון:
 אנחנו לא יכולים לחייב כי זה נושא קואליציוני, אבל צריכים לדבר על זה
סימון דוידסון:
      לסיום, אנחנו צריכים לצאת מהוועדה פה בקריאה לשולחן עגול עם המשרדים שציינתי
סימון דוידסון:
 יכול להיות שאתם תגידו אנשים נוספים אחרים
סימון דוידסון:
 אבל צריכים לקיים את הדבר הזה ולהתחיל לבנות תהליך שבסופו יהיה מענה לכל הדבר הזה שנקרא הגיל הרך
סימון דוידסון:
 כי אני אומר לך, שום דבר לא ייצא מהדיונים האלה
סימון דוידסון:
 סליחה שאני אומר את זה
סימון דוידסון:
 לא ייצא כי אנחנו צריכים גם את האוצר וגם את הפנים
סימון דוידסון:
  אתן לך דוגמה
סימון דוידסון:
 למה גן פרטי צריך לשלם ארנונה? העלינו את זה כבר
סימון דוידסון:
 זרקו אותנו מכל המדרגות
סימון דוידסון:
 הרי בסוף אם יפטרו אותם מנושא הארנונה, זה ישפיע גם על ההורים שלא ישלמו 5,100 שקל
לזכויות הילד):
כן, אבל המדינה צריכה לתת את השיפוי, לא העירייה
סימון דוידסון:
אלי, אתה צודק
סימון דוידסון:
 לכן, אני אומר שצריך שולחן עגול כדי להעלות את הדברים האלה כדי שיהיו בסוף פתרונות
סימון דוידסון:
 כי זה אחראי על זה, וזה אחראי על זה, וזה אחראי על זה, אבל בסוף אין תכלול של הדבר הזה
סימון דוידסון:
 עם כל הרצון הכי טוב שלכם כיושבי-ראש הוועדות, אם לא נעשה את זה, לא נתקדם
חנן דגן:
אגב, כשאנחנו העלינו את הנושא מול האוצר, קיבלנו תשובה: אז תעלו את המחיר, וזה מזעזע בעינינו
סימון דוידסון:
   אני יודע
סימון דוידסון:
 גם אני פניתי לאוצר
סימון דוידסון:
 משפחה עם ילדים משלמת 8,000 - 9,000 שקל
לזכויות הילד):
  המחירים הם אסטרונומיים, זה פשוט לא הגיוני
לזכויות הילד):
 יש לי שני נכדים
לזכויות הילד):
 כל אחד 4,200
יוסף טייב:
   זה בלי שיפוי מהממשלה
יוסף טייב:
 הנושאים האלה עלו
יוסף טייב:
 השלטון המקומי לא יכול לתת את השיפוי הזה, ומי שצריך לתת את השיפוי זה ממשלה
קריאה:
  בחוק הפיקוח על מעונות היה סעיף כזה, והפילו את זה
יוסף טייב:
  מור דקל, העמותה הילד בגיל הרך, בבקשה
מור דקל:
בוקר טוב ותודה רבה
מור דקל:
 קודם כול, אני רוצה להגיד ברוכים השבים לכל החטופים והחטופות שחזרו אלינו בימים האחרונים, וכמובן להמשיך את הרגל על הגז כדי לשחרר את כולם, ושכולם יחזרו הביתה בשלום
מור דקל:
      קודם כול, תודה רבה על הוועדה החשובה הזאת
מור דקל:
 אנחנו היינו גם בשולחן העגול של משרד ראש הממשלה כשדיברנו על מסגרות החינוך, ותמיד הגענו למסקנה שהגיל הרך צריך אירוע בפני עצמו
מור דקל:
 ואני רוצה לחלק את זה לשני חלקים: האחד זה המסגרות לגיל הרך שנמצאות בתוך האזורים המפונים, המלונות ואזורי הפינוי
מור דקל:
 זה גם נחלק לשני חלקים: יש עמותות שלקחו את המושכות, ומשרד החינוך עשה שיתוף פעולה מאוד מאוד מרגש ויפה שניתן לראות אותו בשטח, בעיקר באזור ים המלח ואילת, באזורים הגדולים יותר, וגם בתל אביב
מור דקל:
 ובאמת אנחנו גם כעמותה היינו שותפות בקריה האקדמית אונו, במכביה, במלון בראון, ובאמת נעשו שם דברים מדהימים
מור דקל:
 אני רק שמה כוכבית
מור דקל:
 צריך לחשוב כי אנחנו גם נכנסים לחורף וקדימה הלאה
מור דקל:
 השאלה היא איך אנחנו גם לוקחים את האירוע הזה שקורה בבוקר, ואיך אנחנו משליכים אותו גם לתכנית למהלך היום, כי בסוף ההורים והילדים נמצאים בתוך המבנים האלה  24/7
מור דקל:
  ודיברנו גם בוועדה הקודמת, כבוד היו"ר, על נושא ההורות בתוך האירוע הזה, ושההורים בעצמם עוברים משבר, עוברים תהליך רגשי מאוד מאוד קשה
מור דקל:
 כשנמצאים בחדר במלון עם תינוקות 24/7, אז  המסגרת  עד שתיים או עד ארבע היא משמעותית
מור דקל:
 אפשר לעשות גם הדרכות הורים ופעילויות אחר הצוהריים
מור דקל:
      שנית, ישנם האזורים היותר קטנים של  המפונים, כמו מלון פרימה בפתח תקוה
מור דקל:
  לא שפיים, אבל יש כל מיני אזורים קטנים שבאמת פונו, וגם מתחילים קצת להתפזר, ושם אין פתרון עבור שמונה תינוקות, שלושה-ארבעה, למרות שבפרימה כבר שתיים ילדו במהלך החודש וחצי האלה
מור דקל:
 שמעתי פה את הדיון על להכניס אותם לתוך מעונות פרטיים
מור דקל:
 גם כשהרשות המקומית, לדוגמה, בפתח תקוה, הציעה להורים ללכת להשתבץ בתוך מעונות או גני עירייה בתוך העיר, אז דווקא פה קול אחר מההורים שהם לא רצו
מור דקל:
 הם לא רצו לפרק את המערכת שהם בנו בתוך החודשיים האלה במלון, ופתאום לשבץ באזורים יותר רחוקים
מור דקל:
 יש שני צדדים למטבע וצריך לשמוע גם אותם
מור דקל:
 נכון שהרבה פעמים אנחנו רוצים לשבץ ולתת את זה כפתרון קל, אבל יש גם הרבה הורים ומפונים שלא רוצים
מור דקל:
      החלק השני זה המשפחות שהתפנו באופן עצמאי
מור דקל:
 דיברנו מההתחלה שלא כולם הלכו למלונות, ושיש הרבה ששכרו דירות או שהלכו למקומות יותר קטנים או לקרובי משפחה
מור דקל:
 רובם עדיין לא חוזרים הביתה
מור דקל:
 ושם צריך פתרונות
מור דקל:
 ואז יש להם באמת אופציה לבוא ולהשתבץ בגן פרטי או במעון מפוקח של סמל
מור דקל:
  ויש שתי בעיות: האחת, או שאין מקום, כי גם מלכתחילה לא היה מקום למעון כי לא היה כוח אדם או שלא היה מספיק מקום לפי כמות הילדים
מור דקל:
 והשנייה היא שבאמת שדורשים מהם לשלם על הסכומים
מור דקל:
  כולנו התנדבנו ונתנו, וגם לזה יש גבול
מור דקל:
 וצריך אולי לחשוב כאשר נותנים הטבות למפונים בתוך המלונות, ואת זה גם העליתי לפני שתי ועדות, מה קורה עם המפונים שמתפנים באופן עצמאי גם מבחינת התשלום של הדברים הללו
מור דקל:
 אולי כמו אז שדיברנו על וואוצ'ר של המעבר למשרד החינוך
מור דקל:
 אולי כן מי שהתפנה באופן עצמאי ועומד, יכול לקבל איזה שיפוי מהמדינה אם הוא מחליט לשבץ את הילד שלו במעון פרטי או במעון סמל בתוך הרשות המקומית, שיגיע ישירות למעון או דרך ההורים - זה כבר דיון אחר
מור דקל:
      דבר נוסף, ולגבי זה, לצערי, לא השכלנו מהקורונה
מור דקל:
 כשהחלה מלחמת חרבות הברזל היו המון חרבות והמון קירות ברזל, גם למעונות וגם להורים
מור דקל:
 עד היום אין שום תוכנית ברורה לגבי שיפוי ופיצוי, לא למעונות שסגרו לתקופה של חודש-חודשיים
מור דקל:
 ויש מעונות שעד היום לא פתחו כי או שהכוח אדם לא חזר לעבוד או ההורים ואין להם סיבה לפתוח, או שהם קרסו כלכלית כי לא היה להם שום יכולת אחזקה, או שאין להם ממ"ד או מקום מורחב מוגן, ואז הם ההורים לא באים
מור דקל:
 אין פה שום תוכנית מגירה, לא כלכלית, ולא מה קורה ביום שאחרי
מור דקל:
 וכן, יש רק מקומיות רשויות שלקחו את המושכות ושיבצו מעונות פרטיים בתוך מבנים שהיו להם או בתוך בתי הספר
מור דקל:
 אבל גם זה כבר מתחיל להיגמר כי השגרה חוזרת
מור דקל:
 אבל יש רשויות שבאמת קולם לא נשמע ולא נענה, והן  לא רצו להיכנס בכלל לאירוע של הגנים הפרטיים כי זה לא עניינם
מור דקל:
 וכאן זה משהו שהמדינה היתה צריכה להיות עם תוכנית מגירה מוכנה
מור דקל:
 אני חושבת שאחרי חודשיים, אנחנו עדיין יכולים לבנות את זה ולהגיד שמהשבוע הבא  אלה התנאים, הפיצויים והכללים ומה קורה עם מעונות שאין להם מרחבים מוגנים
מור דקל:
      אני שמה כוכבית
מור דקל:
  אני וחבריי הטובים פה היינו בין אלה שנלחמנו על תקנות חוק הפיקוח ב-2021
מור דקל:
  האם אתם יודעים שאין חובה לממ"ד בתוך מעון יום? אין חובה
מור דקל:
 לא חשבנו על זה
חנן דגן:
  היתה סיבה
חנן דגן:
 - - -
מור דקל:
  נכון, עניין העלויות סוגר אותך
מור דקל:
 אבל אם אתה יכול היום לתת תקציב מדיני לרשויות מקומיות שייבנו מעונות יום או שישכירו אותם לגופים פרטיים או למעונות פרטיים, אז זו אופציה
מור דקל:
 צריך לחשוב  גם על היום שאחרי
מור דקל:
 יש לנו טווח קצר
מור דקל:
  צריך לחשוב במיידית גם על הילדים המפונים וגם על הילדים המפונים באופן עצמאי
מור דקל:
 הטווח הבינוני הוא באמת מה קורה ביום למחרת כי יש מעונות שייפתחו ויש שלא
מור דקל:
 מי נותן את הסמכות? בבקשה, תבנו שולחנות עגולים, תעשו זומים -  לא יודעת מה
מור דקל:
 אפשר לחשוב ולהוציא את זה תוך שבוע
מור דקל:
 והדבר השלישי הוא מה קורה ביום שאחרי
מור דקל:
 לאן אנחנו כמדינה וכחברה  הולכים קדימה בנושא הגיל הרך
מור דקל:
 אם דיברנו עד היום על ביטחון ובטיחות בתוך המעונות לגבי אלימות, מי חשב בכלל שנדבר על ביטחון ובטיחות במצב ביטחוני? אני חושבת שאלו הדברים העיקריים שצריכים לצאת מפה היום
מור דקל:
 תודה רבה
יוסף טייב:
 מירב לונה תורג'מן ממשרד החינוך, אם תוכלו לתת התייחסות של המשרד לדברים שנאמרו
יוסף טייב:
 בדיון הקודם עלה נושא חוזר מנכ"ל של שפ"ח שלא חל על הגיל הרך
יוסף טייב:
 אם תוכלי לתת התייחסותך לנושא הזה
יוסף טייב:
 אני מבין, לפחות מהדיון הקודם, שבנושא הפסיכולוגים צריך לשנות את חוזר המנכ"ל, אז אם תוכלי להתייחס גם לנושא זה
אורנה פז:
אני אדבר
אורנה פז:
 אני אורנה פז, מנהל אגף חינוך לגל הרך במשרד החינוך – לידה עד שש
אורנה פז:
 ד"ר מירב תורג'מן, שיושבת לצידי, היא הממונה על גני הילדים
אורנה פז:
 יושבת איתי גם נציגת שפ"י רונית גושן, שתדבר אחר כך על כל המענים הרגשיים שאנחנו נותנים במהלך כל השנה, וכמובן במהלך המלחמה הזו
אורנה פז:
      אני רוצה להפריד ולעשות חלוקה
אורנה פז:
 יש לנו את גילאי שלוש עד שש, שהם גנים ממוסדים
אורנה פז:
 75 - 76 שנים יש גני ילדים
אורנה פז:
 זה מאוד מסודר, זה חוק חינוך חובה מגיל שלוש עד שש
אורנה פז:
  לפני פחות משנתיים, בפברואר 2022, משרד החינוך קיבל באופן חלקי, כמו שכולכם אמרתם, את הפיקוח על מעונות היום - לידה עד שלוש
אורנה פז:
 הציפייה היא באמת שהדברים יקרו מהר מהר, אבל לא ניתן לתקן עוולות של 74 שנים, אני חוזרת ואומרת, בפחות משנתיים
אורנה פז:
 ואנחנו, במשרד החינוך, עובדים יומם וליל כדי לתת את המענים הטובים ביותר כדי למסד את המסגרות של לידה עד שלוש כך שהם יהיו לפחות כמו גני הילדים שעובדים הרבה מאוד שנים בצורה ממוסדת, הגננות הן אקדמאיות, הן עובדות משרד החינוך, השכר שלהן הוא בהתאם
אורנה פז:
 יש עוד דרך ארוכה לעשות במעונות היום
יוסף טייב:
  מה חלוקת העבודה כיום בין משרד החינוך ומשרד העבודה?
אורנה פז:
  הינה, חברתי הטובה דפנה יושבת פה
אורנה פז:
 אנחנו עובדות יד ביד
אורנה פז:
 אני חייבת להגיד שיש לי חברה ממש ממש טובה, ואנחנו באמת מתייעצות על בסיס יום יומי בכל דבר ועניין
אורנה פז:
 החלוקה: משרד העבודה אחראי על כל המשפחתונים, ואחראי בעצם על כל - - -
יוסף טייב:
גם על הפיקוח שלהם?
אורנה פז:
  כן, גם על הפיקוח
קריאה:
  רק מה שציבורי
יוסף טייב:
  כן, ברור
אורנה פז:
  20,000 פעוטות במשפחתונים הם תחת אחריות משרד העבודה
אורנה פז:
 משרד העבודה גם מחזיק בכל המנגנון של הסבסוד והתשלומים והרישום, שיושב גם במשרד העבודה
אורנה פז:
 משרד החינוך מפקח על כל העבודה שקורית מבחינה פדגוגית, חינוכית, טיפולית בתוך מסגרות מעונות היום
יוסף טייב:
  מי מתכלל את האירוע הזה?
יערה שילה:
  אורנה, תדגישי ששישה ילדים, רק מה שהיה בציבורי
יערה שילה:
 שישה ילדים בפרטי, אין לו
קריאה:
  מסגרות סמל בלבד
יערה שילה:
  נכון
יערה שילה:
 אבל צריך להבין שזה גם הרבה ילדים
קריאה:
  מסגרות המפוקחות לגיל הרך חולקו בין משרד החינוך למשרד העבודה
קריאה:
 יש לך גוף מתכלל אחד וגוף מתכלל שני
אורנה פז:
  משרד החינוך אחראי על כל המסגרות משבעה פעוטות ומעלה
אורנה פז:
 כל מה שמתחת ל - - -
יוסף טייב:
  ברור לי מי אחראי על מה
יוסף טייב:
 מי מתכלל את האירוע הזה?
קריאות:
  אין, אין
מיכל שיר סגמן:
   אין, אין
מיכל שיר סגמן:
 העניין הוא ששאלנו את זה גם בשנה שעברה וגם לפני שנתיים
יוסף טייב:
  נאור, תאמין לי שאני יודע מה שאני שואל
יוסף טייב:
 מיכל, אני יודע מה אני שואל
קריאה:
  ועדה בין משרדית החליטה לא - - -
אורנה פז:
  משרד החינוך עושה ככל יכולתו כדי לתכלל את העבודה יחד עם משרד העבודה, כמו שאמרתי, ויחד עם משרד הרווחה
אורנה פז:
 שכחנו פה את משרד הרווחה, כשגם הוא אחראי על המעונות השיקומיים
אורנה פז:
 גם שם יש עבודה ושיתופי פעולה