GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אור עוזרי:
      לכן אני וחבריי לכיתה מהגימנסיה הריאלית בראשון לציון החלטנו לכתוב מכתב, שפונה למזכ"ל האו"ם וקורא לאו"ם לפעול למען שחרורם של החטופים, בדגש על הילדים שנחטפו על ידי ארגון טרור באופן האכזרי ביותר שניתן לדמיין, ביניהם עשרות ילדים, 38 ילדים
אור עוזרי:
      יש לי שני אחים קטנים, אחד בן 11 והשני בן 5, ואני לא יכולתי אפילו לדמיין לעצמי, מה אני הייתי עושה אם הם היו נחטפים, מה ההורים שלי היו עושים, איזה גיהינום היינו עוברים
אור עוזרי:
 במצב הזה בדיוק נמצאים הורים לילדים קטנים, שלא יודעים איפה נמצאים הילדים שלהם, מה המצב שלהם
אור עוזרי:
 הם אפילו לא יודעים אם הם בחיים או לא, ואם הם אי פעם יזכו לראות אותם שוב
אור עוזרי:
 הילדים השבויים הם ילדים קטנים, שלא קשורים בשום צורה למלחמה, ילדים תמימים וחפים מפשע, שלא עשו כלום לאף אחד, ילדים שלא מבינים מאיפה הם ולמה הם לא בבית, למה הם לא הולכים לגן, איפה ההורים שלהם ומי אלה כל האנשים שסביבם
אור עוזרי:
      במכתב שכתבנו, החלטנו לזעוק את זעקתם של אותם ילדים ולהשמיע את קולם, שהם לא יכולים להשמיע בעצמם
אור עוזרי:
 הרגשנו שאסור לנו לשתוק, לאף אחד מאתנו, החלטנו לפנות ללב של מזכ"ל האו"ם, בלי פוליטיקה, ולגרום לו לחשוב מה הוא היה עושה, אם הילדים שלו היו נחטפים בידי ארגון טרור
אור עוזרי:
 אני בטוח שהוא לא היה יושב בצד ולא עושה כלום, אלא היה עושה הכול כדי לשחרר אותם
אור עוזרי:
 אנחנו מקווים שיינקטו פעולות על ידי האו"ם כדי להשיב את אותם חטופים, או לכל הפחות בתור התחלה את הילדים
אלי אפללו:
אור, תודה רבה
אלי אפללו:
 אנחנו מאוד מעריכים
אלי אפללו:
 כמו שאמרתי, אנחנו כולנו גאים בכם על היוזמות ועל היוזמה שלך ושל החברים שלך, תודה רבה אור
אלי אפללו:
      אביתר בן נעים בזום, מחטיבת נעורים עלייה שנייה עכו
אביתר בן נעים:
שלום, שמי אביתר, אני בכיתה ח' ובן 13
אביתר בן נעים:
 אני הייתי ערב ב-7 באוקטובר, כשכל זה קרה בשש בבוקר
אביתר בן נעים:
 פתחתי את הטלוויזיה, אז התחיל שיגור רקטות לא הגיוני
אביתר בן נעים:
 חשבתי מה הם עוברים שם, ואז התחלתי לראות סרטונים שנכנסים מחבלים לארצנו
אביתר בן נעים:
 אמרתי לעצמי בלב, שחס וחלילה עכשיו עלול להיות משהו יותר גדול ממה שחשבנו
אביתר בן נעים:
 הרגשתי כמו אבן בלב, שאני לא יכול שיש חטופים, ילדים, מבוגרים, קשישים שמתגעגעים לבית שלהם וצריכים להיות בסביבה שהם אוהבים
אלי אפללו:
אז מה חשבת לעשות?
אביתר בן נעים:
אימא שלי קנתה לי בסכום לא קטן פוסטרים של חטופים, ואני הדבקתי מעל 200 בכל בית הספר בכוחות עצמי
אביתר בן נעים:
 במשך חמש שעות תליתי ותליתי כל מיני פוסטרים
אביתר בן נעים:
 כשערכו טקס, ציינו אותי לשבח והעבירו את זה לפה
אביתר בן נעים:
 אני עשיתי את זה, כי אני רוצה להעלות את המודעות
אביתר בן נעים:
 אני לא רוצה שאנשים עכשיו יעברו ויגידו: אה, הוא חטוף – בסדר, זה לא אני, אז אפשר להמשיך
אביתר בן נעים:
 תליתי את זה כדי שהילדים האלה יסתכלו על התמונות האלה בעיניים ויחשבו, יחשבו איך הם שם – יש להם הורים, יש להם משפחות שהם רוצים להיות בסביבה שלהם
אלי אפללו:
כל הכבוד, אתה משמש דוגמה גם לנו חברי הכנסת, לחברי הממשלה, לכל מבוגר, לכל נבחר ציבור, שא ברכה
אלי אפללו:
      חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה
דבי ביטון:
תודה לכם, כבוד היושב-ראש, תודה לכם נערים, נערות וכל מי שנמצא כאן
דבי ביטון:
 ראשית, כבוד היושב-ראש, זה  יום ה-46 בלי החטופים שלנו, לרבות הילדים האהובים והיקרים שלנו, ואפילו השבועה אומרת שיש לנו תינוק בשבי, שהוא גם חלק מהילדים שנמצאים שם
דבי ביטון:
 אני באמת מקווה, לפחות ממה שאנחנו רואים, שבאמת תהיה איזושהי עסקה ואנחנו נראה אותם בקרוב
דבי ביטון:
 אנחנו מחויבים להם ומחויבים לכלל החטופים
דבי ביטון:
      באותה נשימה, אני רוצה לגנות את התנהלות האו"ם
דבי ביטון:
 יש פשעי מלחמה והתעלמות בוטה מהם
דבי ביטון:
 דווקא הנוער הזה, בנוסף לתקשורת שאנחנו הוצאנו כאן מהממשלה ומהכנסת, מדברים בעד עצמם
דבי ביטון:
 אני מאמינה שאחרי המלחמה הזו גם מדינת ישראל תצטרך לקבל החלטות מול התנהלות האו"ם
דבי ביטון:
 יכול להיות שאולי צריך להרכיב או"ם חדש, עם אנשים צעירים, עם בני נוער, אפילו ברמה הבין-לאומית, כי אנחנו נחשפים כאן למעשי הסברה מדהימים
דבי ביטון:
 נוער מאוד מאוד מעורב, שאכפת לו, שיש לי תחושה שהוא גם התבגר בן לילה
דבי ביטון:
 פתאום אנחנו מקבלים פה נערים עם יוזמות מדהימות
דבי ביטון:
 אני גם יכולה לראות אותם כשאני מסתובבת במלונות של המפונים – את שיתוף הפעולה שלהם וגם את העזרה
דבי ביטון:
 אפשר לראות משפחות שדווקא האחים הגדולים הם אלה שמניעים, מה שגם נותן חוסן לאחים
דבי ביטון:
 שמענו גם את השמות
דבי ביטון:
 אנחנו מבינים שמדובר פה בצמדים ובשלישיות של אחים שנלקחו בשבי
דבי ביטון:
 אני רוצה לברך ולהודות לכם על כל העשייה הזאת
דבי ביטון:
 ברור לי שגם תנועות הנוער עושות את זה
דבי ביטון:
 אין ספק שהקולות שלכם אומרים הרבה, ויכול להיות שאולי זוכים ליותר הערכה ולקשב
דבי ביטון:
 שומעים אתכם, אז תמשיכו עם זה, ובעזרת השם שבוועדה הבאה נתיישב עם כל החטופים שלנו ונספר גם מי עזר להיות חלק מהחזרה שלהם
דבי ביטון:
 תודה רבה
אלי אפללו:
תודה דבי
אלי אפללו:
      חבר הכנסת יואב סגלוביץ, אתה רוצה לומר משהו? בבקשה
יואב סגלוביץ':
לא, בעיקר להקשיב לכם ולהגיד תודה על כל מה שאתם עושים, כיף לראות – בכלל כיף לראות פה חבר'ה צעירים בכנסת, שזה כבר סיפור אחר
אלי אפללו:
תודה לך
אלי אפללו:
      חנה ארז ממשרד החינוך נמצאת פה? שלום חנה
חנה ארז:
כן, תודה על ההזדמנות להגיד להם 20 פעם תודה, אם לא יותר, 20,000 פעם
חנה ארז:
 משרד החינוך מאוד גאה בתלמידים שלו ובבני הנוער – גם על היוזמות שלהם, גם שהם לא חיכו לנו והם עשו מעשה
חנה ארז:
 אנחנו היום עומדים על כ-80,000 בני נוער שפעילים היום בהמון מרחבים, חלקם ביוזמות שלהם, חלקם בעזרת מנהלי יחידות הנוער שלנו, שהנציגה שלהם נמצאת פה, חלקם בעזרת מנהלי התנדבות בחינוך, וכל המשרד מגויס לעודד, לתמוך ולאפשר להם לספר את הסיפור, וזאת דוגמית
אלי אפללו:
נכון, זה בדיוק מה שרצינו, להביא את הנוער הזה, את היוזמות האלה, את מה שקורה – לקדמת הבמה, ויש לנו הרבה מה ללמוד מכם
אלי אפללו:
 אני אומר את זה, לא בבושה, אלא בגאווה, שיש לנו הרבה מה ללמוד מכם
דבי ביטון:
זה דור ההייטק
אלי אפללו:
      היוזמה של להושיט יד – ילדים חולי סרטן מבקרים פצועים בבתי החולים
אלי אפללו:
 נמצאים פה משגב ישיבת מערב השומרון, שוהם שמיר ושקד שפירא
משה שמיר:
אני בן 16, גר בישוב בשם גילון במועצה אזורית משגב
משה שמיר:
 אני ושקד משתתפים בפרויקטים, שנקרא גיבורים למען גיבורים, ילדים חולי סרטן שבאים לשמח חיילים
משה שמיר:
 זה יכול להתחיל בדברים קטנים, כמו: ילדים קטנים במחלקה שמציירים ציורים לחיילים ומכינים להם שוקולדים, ועד הבוגרים יותר שהולכים לחיילים בבתי החולים ובאים לשמח אותם
שקד שפירא:
בסופו של דבר, אנחנו הולכים לשמח חיילים שנפצעו בהגנה על הארץ שלהם
שקד שפירא:
 אנחנו יוצאים לחזק אותם ויוצאים בעצמנו מחוזקים מכל הסיפורים שאנחנו שומעים שם ומהדברים שהם אומרים לנו
שקד שפירא:
 הם הרבה מאוד אומרים: מכל האנשים שהגיעו, אנחנו הכי הרגשנו אותם
שקד שפירא:
 זה באמת מרגש לשמוע את זה
שקד שפירא:
 בסופו של דבר, אנחנו נכנסים לחזק ויוצאים מחוזקים
אלי אפללו:
ישר כוח, אתם דוגמה לכך שאנשים צריכים לחזק אתכם
אלי אפללו:
 עם כל הקשיים שלכם, אתם הולכים לחזק חיילים ויוצאים מחוזקים – זה באמת דבר נפלא
אלי אפללו:
תראו תמונות אם יש – באמת יישר כוח, תישאו ברכה
אלי אפללו:
      מועצת תלמידים של מחוז דרום מנתיבות אשקלון – אוראל, בבקשה
אוריאל לין:
שלום ובוקר טוב, אני בן 15 מאשקלון
אוריאל לין:
 אני מזכ"ל המועצה של מחוז דרום
אוריאל לין:
 המחוז שלנו ספג הרבה מאוד ב-7 באוקטובר
אוריאל לין:
 הרבה בני נוער פונו מבתיהם
אוריאל לין:
 מי שלא פונה, נשאר בבתים מחשש שלו ושל ההורים שלו
אוריאל לין:
 היו ישובים שקלטו מפונים – כל מצפה רמון, שקלטו מעל ל-4,000 אנשים, דימונה, ירוחם ואילת
אוריאל לין:
      אני מאוד פעיל במועצה
אוריאל לין:
 זה נותן לי המון כוח להמשיך בשגרה ולא לקרוס, אבל זה גם ברור שחלק יחסית גדול מהנוער לא מצליח לפעול ולהתנדב, כי הם מפחדים, וחלקם גם לא במצב הנפשי לכך
אוריאל לין:
      אנחנו במועצות מאמינים שההתנדבות וההירתמות המבורכות של בני הנוער במדינה הן לא מובנות מאליהן
אוריאל לין:
 הנוער במלחמה הזו באמת הוכיח את עצמו לא מעט פעמים בתרומה הרבה שלו לחברה האזרחית הכללית ולבני הנוער בפרט
אוריאל לין:
 בגלל המשבר שחווינו, היה קל יותר לגייס את הנוער בצורה פיסית באזורים שלא חוו טילים, כמו: מצפה רמון, ירוחם ודימונה
אוריאל לין:
 אז הם נרתמו לכל משימה, כמו: הפעלת הנוער עצמו, הפעלת המפונים, ארגון אריזות מזון לחיילים, התנדבות בחמ"לים, ארגון פרויקטים ועוד באמת הרבה דברים
אוריאל לין:
      התלמידים הרימו את הכפפה, חשבו ויזמו דברים, בין אם לבד ובין אם עוד גורמים כאלה ואחרים, שזה באמת מדהים, כי תלמידים ובני נוער ברגע אחד, כפי שאמרתי, הוכיחו את עצמם ביכולות המדהימות שלהם, והראו שהנוער – או מה שנקרא דור המסכים – יכול לעשות כל כך הרבה דברים ולעזור לאין ספור אנשים
אוריאל לין:
 דיברנו, נפגשנו, הצפנו את הצרכים של התלמידים בזמן הזה ופעלנו בהתאם, העלינו המון פוסטים עם רעיונות לפעילויות, דיברנו עם יו"רים במועצות הרשותיות בדרום והסברנו להם כמה חשוב להעיר את הנוער בזמן הזה ולעודד את כולם
אוריאל לין:
      אשתף אתכם שבמועצת התלמידים והנוער של מחוז דרום פועלים המון למען הנוער והקהילה בפרויקטים רבים, כמו: מניפים את הדגל, שזה פרויקט בו בני הנוער מפרסמים תמונה עם דגל ישראל עם האשטאג שהם מניפים את הדגל
אוריאל לין:
 הפצנו את סרטון העשייה ברשויות בשנה האחרונה להעלאת המורל במועצות הרשותיות בדרום, העלינו סרטון מיקוד לשיעורי הזום, בו המלצנו למורים איך לעשות את השיעורים בזום בצורה הטובה ביותר גם לתלמידים וגם למורים, לדוגמה: משחקים בתחילת שיעור, לדבר עם התלמידים על הפן הרגשי ועוד
אוריאל לין:
 אמנים מתגייסים למען הדרום – מפורסמים מכל הארץ נרתמו והתנדבו לשמח בני נוער וילדים בדרום ובארץ כולה ועלו איתם ל"לייבים" באינסטגרם ושרו איתם שירים
אוריאל לין:
      הפצנו שתי חוברות דיגיטליות לבני הנוער ולמועצות, חוברת רעיונות לפעילויות שמיועדת לכל הנוער במחוז, וחוברת שהופקה בתוך המועצות, חזרה לשגרת ברזל, שבה יש פרויקטים שהמועצות יכולות לעשות
אוריאל לין:
 גם הנוער של החברה הערבית אצלנו עשה המון כדי לשמח את הילדים
אוריאל לין:
 אנחנו בקשר ישיר עם כלל יו"רי הרשויות, ועזרנו להן לתפעל את הדברים בצורה הטובה ביותר
אוריאל לין:
      לסיכום, אני אסיים ואגיד שבמלחמה הזו הנוער באמת הראה את הכוח האמיתי
אוריאל לין:
 הוא הראה שהנוער לא כל היום דבוק למסכים ולא יוצא מהבית, אלא עושה הכול כדי לעזור לתושבים במדינה הזו
אוריאל לין:
 אני אישית מכיר מספר לא מבוטל של תלמידים שיצאו להתנדב בחקלאות, בחמ"לים עירוניים, יצאו לשמח חיילים, וחלק גם מתנדבים מהבית, כמוני
אוריאל לין:
 אז אני רוצה להגיד תודה ענקית לכלל בני הנוער שנמצאים כאן ותודה על ההזמנה
אלי אפללו:
 שמך מעיד על האור שאתם בני הנוער ואתה נותנים, והתודה היא לכם
אלי אפללו:
 אנחנו באנו היום להקשיב לכם ולהגיד לכם תודה
אלי אפללו:
      פעילות ימית למפונים, כפר הנוער מבואות ים מבית הספר שנמצא בעמק חפר, רמות ים – נועם גזית ויואב שטרן
נועם גזית:
אני תלמידת י"ב בבית ספר רמות ים, שנמצא בכפר הנוער הימי מבואות ים במכמורת
נועם גזית:
 שבוע לאחר המלחמה אני שמעתי על כפר נוער מארח, שנמצא ממש במרחק כמה דקות נסיעה מבית הספר שלנו – כפר סילבר שהתפנה לנעורים
נועם גזית:
 אנחנו החלטנו ביוזמה גדולה להביא בכל יום שכבת גיל אחרת של כפר הנוער, ואת צוות ההדרכה שלהם ולהעביר אותם איזשהו יום הפוגה מהמצב ויום ריענון בעזרת הים
נועם גזית:
 הים יכול להוות פורקן להרבה רגשות, כמו עצב וכעס, וגם אפשר לקבל ממנו הרבה כוחות ולהתחזק ממנו
נועם גזית:
      חלק מהנוער שהגיע מכפר סילבר זה נוער שעלה לארץ מברית המועצות
נועם גזית:
 הוא עלה לארץ, חלקם ב-5 באוקטובר
נועם גזית:
 חלק מהילדים שם אפילו לא הכירו את המדינה, אף פעם לא יצאו  מכפר סילבר
נועם גזית:
 הבאנו אותם אלינו
נועם גזית:
 עשינו לכל שכבבה שם בכל יום סיור במשק החקלאי שלנו
נועם גזית:
 הראינו להם את הגידולים הימיים שלנו
אלי אפללו:
את הצפרדעים?
נועם גזית:
פחות צפרדעים, אבל יותר אלמוגים, מדוזות, סוסוני ים
נועם גזית:
 דאגנו לחשוף אותם לדברים שהם קצת מנותקים מהמלחמה
אלי אפללו:
צריך להזכיר שאתם גם משמרים את חיות הים – צב הים, צבי הים
נועם גזית:
נכון, אנחנו דואגים להן
נועם גזית:
 פעם היו אצלנו גם צבי ים
נועם גזית:
 היום הם התנתקו מאתנו, רשות הטבע והגנים התנתקה מאתנו
נועם גזית:
 הבאנו אותם, היו לנו פעילויות מגוונות בכל יום
אלי אפללו:
דוגמה לפעילות?
נועם גזית:
הם יכלו לשנרקל, לצאת למעגן של בית הספר, לחתור בקיאקים ולעשות חתירות על סאפים
נועם גזית:
בנוסף, אני רוצה לספר על עוד התנדבות שעשינו ממש לפני שבוע
נועם גזית:
 הגיעו אלינו ארבעה חיילים שהגנו ב-7 באוקטובר על קיבוץ נחל עוז בדרום, ארבעה חיילים שהם עולים חדשים בארץ
נועם גזית:
 הם הגיעו אלינו ליום ריענון, הצבא עוד לא התפנה לטפל בהם, אז אנחנו הצענו להם להגיע אלינו כדי קצת להתנתק מהמצב ולנסות לעזור להם כמה שאפשר
אלי אפללו:
יפה מאוד
אלי אפללו:
      בבקשה, יואב
יורי שטרן:
נעים מאוד, אני בן 16 ולומד ברמות ים
יורי שטרן:
 אני ארחיב קצת על הפעילות הימית שעשינו ועל המסלול שלי בבית הספר
תמי ברנע:
ואז נראה תמונות, יש כמה תמונות
יורי שטרן:
כן, נראה תמונות
יורי שטרן:
 בגדול, המסלול שלי הוא שלוש שנתי, כשמתחילים בכיתה י' כמגמה רגילה, שתופסת 10 יחידות לימוד
יורי שטרן:
 במהלך הלימודים בסוף כיתה י"ב מוציאים רישיון משיט 30, שזה סקיפר, ולומדים את כל המקצוע הזה של ימאות וספנות
יורי שטרן:
      כשהגיעו אלינו הילדים החמודים מהעוטף, החלטנו שחייבים להירתם והבנו כמה הים משמש גם לנו – וגם אנחנו בטוחים שלהם – כפורקן וכמקום להתנתק קצת
יורי שטרן:
 במסגרת לימודי הימאות יצאנו לשנרקל ולחקור את העולם מתחת למים
יורי שטרן:
 הילדים מאוד התרשמו מזה, ונראה שנהנו מאוד
יורי שטרן:
      בנוסף, חתרנו בחתירת סאפים במרחב המעגן באזור מכמורת, וגם חתרנו על קיאקים, עשינו סיבוב
יורי שטרן:
 הילדים מאוד מאוד נהנו, וזאת היתה זכות גדולה עבורנו לארח אותם
אלי אפללו:
יופי, תודה רבה על הפעילות
נועם גזית:
בתמונות האלה אפשר לראות את אחת השכבות, נדמה לי שזו היתה שכבת י' מכפר סילבר עם המדריכים שלהם שהגיעו אלינו
נועם גזית:
 אפשר לראות שחלק על קיאקים, חלק על סאפים, ואת השנרקול לא רואים מתחת למים
יורי שטרן:
זו הפעילות במעבדה של מגמת חקלאות
אלי אפללו:
חקלאות ימית
נועם גזית:
במעבדה הזאת רואים בצד שמאל וגם בצד ימין שהילדים מסתירים את החווה החקלאית הימית שלנו של גידולי האלמוגים והרבייה שלהם
נועם גזית:
 העלינו אחרי זה תמונות, אבל גם במעבדה הם חקרו את המים של הים מקרוב במיקרוסקופים ובינוקולרים בצורה חווייתית
אלי אפללו:
התלמידים שנמצאים במבואות ים, מאיזה יישובים הם?
נועם גזית:
כפר הנוער מבואות ים הוא כפר נוער ימי, שמכיל גם תלמידי פנימייה וגם תלמידים אקסטרניים מבית עמק, זה בית ספר אזורי
אלי אפללו:
מאיפה את?
נועם גזית:
אני ממושב שנקרא כפר חיים בעמק חפר
אלי אפללו:
ואתה?
יורי שטרן:
אני גר בחדרה בשכונת עין הים ולומד ברמות ים כתלמיד אקסטרני
אלי אפללו:
יפה, שאו ברכה, באמת יישר כוח
אלי אפללו:
      אנחנו עוברים לסמינר חרדי, דרכי שרה בירושלים
אלי אפללו:
 עשיתם איזושהי עבודה חינוכית באילת? נשמע אתכם, שירה
שירה מורגנשטרן:
אנחנו שירה ומיכל מסמינר דרכי שרה בירושלים
שירה מורגנשטרן:
 בנות סמינרים חרדיים מתנדבות במקומות רבים, ואנחנו באנו רק להציג שניים כדוגמה
שירה מורגנשטרן:
 לפי מה שאני יודעת, אנחנו הסמינר החרדי הראשון שהתנדב בהתנדבות חקלאית
שירה מורגנשטרן:
 התנדבנו בשני מקומות חקלאיים – המקום הראשון שהלכנו אליו הוא חלקות שהוזנחו בשבועות הראשונים של המלחמה, שצריכות שתילה חוזרת
שירה מורגנשטרן:
 זאת עבודה פחות מתגמלת, יותר סיזיפית
אלי אפללו:
מה שתלתן?
שירה מורגנשטרן:
לא שתלנו, היינו צריכות לפנות
אלי אפללו:
לפנות קודם, מה למשל?
שירה מורגנשטרן:
הגענו לחלקות עם מלפפונים, שבגלל שהזניחו אותם כל השבועות הראשונים של המלחמה, היה צריך לפנות אותם
שירה מורגנשטרן:
 זאת עבודה מבאסת, כי זה לא כמו לקטוף פירות יפים
שירה מורגנשטרן:
אבל תוך כדי העבודה ואחריה, ראינו כמה צריך את הידיים העובדות של המתנדבים, כי צריך לעזור שם, יש שם חוסר ממש גדול בעובדים
שירה מורגנשטרן:
      הדבר השני שעשינו – קיימנו שוק פרחים שנקטפו תחת אש באחת מיישובי העוטף
שירה מורגנשטרן:
 בסמינר ארזנו את הפרחים, כל תלמידה היתה אחראית לשווק את הפרחים ולהחזיר את הפדיון לחקלאי
מיכל גרגל:
תחום שני וייחודי, שהבנות שלנו, בנות כיתה י"ב, הולכות להתנדב זה בתחום החינוכי
מיכל גרגל:
 העיר אילת קלטה קהילות רבות של מפונים, מה שגרם לילדים בבתי הספר להכפיל את עצמם
מיכל גרגל:
 כתוצאה מכך הצוות החינוכי עובד נון סטופ כבר כמה שבועות
מיכל גרגל:
 הבנות בכיתה י"ב הולכות, בעזרת השם, לרדת לחמישה ימים לאילת, להחליף את צוותי ההוראה בכיתות, בהוראה בגנים, להפעיל משחקיות אחרי הצהריים, לתת מענה פרטני לילדים שצריכים את זה
מיכל גרגל:
 מטרה נוספת היא להתוות ולהכין מודל לבתי ספר נוספים, שיורידו שכבות לחמישה ימים מאורגנים כדי לעזור בערים נוספות קולטות
אלי אפללו:
ממש הייתן כמו מחנכות לילדי יסודי?
מיכל גרגל:
נהיה, יהיו כמו, בעזרת השם, בשבוע הבא
אלי אפללו:
יפה, ממש חשוב מאוד, כל הכבוד לכן
אלי אפללו:
      זמר צעיר, אייל לוי
אייל לוי אוסמי:
שלום לכולם ובוקר טוב
אלי אפללו:
הבאת גיטרה?
אייל לוי אוסמי:
האמת שלא, אחרי זה יש לי גם הופעה שאני אופיע עם גיטרה, יש תמונות
אייל לוי אוסמי:
      שלום לכולם ובוקר טוב, אני אייל לוי, מוזיקאי צעיר, יוצר ומלחין, כותב
אייל לוי אוסמי:
 בבוקר של ה-7 באוקטובר לא כל כך הבנתי מה קורה, לקח לי קצת זמן להכיל את כל מה שקרה, אבל כשהבנתי, ידעתי שאני לא יכול להישאר אדיש למצב, הייתי חייב לעשות משהו
אייל לוי אוסמי:
 חשבתי הרבה מה לעשות, והאמת שאבא שלי כותב, הוא מייסד של להקת שוטי הנבואה, אולי חלקכם מכירים
אייל לוי אוסמי:
 הוא כתב פעם שיר, שתמיד היה עוזר לי כשהייתי צריך איזשהו חיזוק, קוראים לו "אתה לא לבד"
אייל לוי אוסמי:
 חשבתי אם אני אולי יכול להוציא את השיר הזה, שייתן את החיזוק לכל הילדים שצריכים את זה
אייל לוי אוסמי:
 פניתי לאבא, והוא אמר בטח, כי כולנו רוצים ממש לעזור
אלי אפללו:
אבא אתך פה במקרה?
אייל לוי אוסמי:
אבא איתי, הוא פה
אלי אפללו:
תראה איזה בן, אתה צריך להיות גאה, תעמוד לידו ותחבק אותו, מה אתה מתחבא? איך זה יכול להיות שילד כזה נמצא ואבא לא לידו?
אייל לוי אוסמי:
בקיצור, הקלטנו את השיר
אייל לוי אוסמי:
 בהתחלה נורא פחדתי, השיר מדבר על קרבה לאימא
אייל לוי אוסמי:
 פחדתי שהשיר יפגע בילדים שאימא שלהם כרגע לא נמצאת איתם, אולי חטופה, אולי – לא משנה
אייל לוי אוסמי:
 בקיצור, הגעתי למסקנה שאימא תמיד אתך בלב, וזה לא משנה אם פיסית אתה קרוב אליה או לא
אייל לוי אוסמי:
 הוצאנו את השיר הזה
אלי אפללו:
אייל, בן כמה אתה?
אייל לוי אוסמי:
אמרתי, אני בן 13
אייל לוי אוסמי:
 ראיתי שהשיר הצליח לגעת בהרבה ילדים
אייל לוי אוסמי:
 מפה לשם, אני גם כוכב רשת וטיקטוקר, התחילו להזמין אותי הרבה מקומות לבוא להתנדבות
אייל לוי אוסמי:
 ברור שבאתי, הופעתי עם השיר הזה
אייל לוי אוסמי:
 זאת היתה זכות גדולה מאוד מאוד מאוד עבורי, לשמח את הילדים האלה
אייל לוי אוסמי:
 שמעתי סיפורים ושמעתי הכול
אייל לוי אוסמי:
 חשוב לדבר איתם בגובה העיניים, ולא לתת להם להרגיש שונה
אייל לוי אוסמי:
 ישבתי איתם, הופעתי להם מלא, זה הגיע לשש, חמש הופעות ביום
אלי אפללו:
איך אתה עושה את זה? אתה מגיע סתם למלון? איך אתה עושה את זה טכנית? הלא אין לך רישיון נהיגה, אתה לא נוהג, מי מסיע אותך?
אייל לוי אוסמי:
אבא לפעמים מסיע אותי, לפעמים אנחנו מתפצלים ושנינו מופיעים בהתנדבות במקומות שונים
אייל לוי אוסמי:
 בהופעות הראשונות הופענו אני ואבא יחד, ואז אימא שלי הקפיצה אותי, כמה שיותר
אייל לוי אוסמי:
 באתי, שרתי להם, בסוף הצטלמנו עם כל הילדים, ישבתי איתם, שמעתי את הסיפורים שלהם
אייל לוי אוסמי:
 היה לי הכי כיף בעולם, זכות גדולה בשבילי מאוד
אייל לוי אוסמי:
      תמיד חשבתי מה עוד אני יכול לעשות, אם זה להעלות סטורי, כתבתי והעליתי סטורי לאינסטגרם, ילדים בדרום שרוצים לשחק איתי פורטנייט להעביר להם את הזמן קצת בכיף, שיחקנו יחד פורטנייט, שמחנו ונהנינו, וכמה שיותר, אתם יודעים להעביר את המצב
אייל לוי אוסמי:
 היה ממש כיף איתם, אין עליהם בעולם
אלי אפללו:
שא ברכה, אבא יש לך בן מדהים
אלי אפללו:
 אתה רואה את החיוך שלו, אני מניח שהוא נכנס לכל מקום, ישר מתאהבים בו והוא משנה שם את מצב הרוח מקצה לקצה
אלי אפללו:
 כל הכבוד על התרומה שלכם ועל היוזמה שלכם, בהערכה מלאה
אייל לוי אוסמי:
תודה רבה
אלי אפללו:
בוא נראה את התמונות
אייל לוי אוסמי:
זו היתה ההופעה החמישית בסבב שעשינו בכל המלונות בנתניה שהגיעו אליהם המפונים
אלי אפללו:
זה בחוף הים בנתניה?
אייל לוי אוסמי:
כן, היתה שם להקה שהציעה שנופיע יחד איתה, אז אמרנו למה לא
אייל לוי אוסמי:
 כאן אנחנו עם הילדים, איזה חמודים הם
אלי אפללו:
אתה בנתניה ולא אמרת לי? זה הבית שלי שם, תצטרך לעשות לי הופעה נפרדת
אייל לוי אוסמי:
בטח, אין בעיה
אלי אפללו:
איזה יופי, יש לך פה את השיר שנוכל לשמוע? הופעה חיה, בוא נשמע
אלי אפללו:
 כל אחד מציג את מה שהוא עשה, אחד במכתב ואחד בשיר, לא נוותר לך על זה
אייל לוי אוסמי:
אין בעיה, אני אשמח שלא תוותרו לי
אייל לוי אוסמי:
      (השמעת שיר)
אלי אפללו:
אם אתם מכירים את השיר, אפשר גם להצטרף – בוא נצטרף לשיר
אלי אפללו:
 מי שמכיר, תצטרפו
אלי אפללו:
      (מחיאות כפיים)
אייל לוי אוסמי:
תודה
אלי אפללו:
כמה שזה מרגש, באמת כל הכבוד
אלי אפללו:
 כשחשבנו על הנושא הזה, האמת היא שזה רעיון של אחד העוזרים שלי, של ים וחי גם יחד, ואחר כך יחד עם תמי
אלי אפללו:
 אנחנו נמצאים בתקופה מאוד קשה למדינת ישראל, לעם ישראל, וכשאנחנו רואים אתכם פה, ואתה אייל בן 13 וראינו פה ילדים קטנים יותר, אתם באמת מרגשים – זאת גם השירה, גם הלב שהכנסתם לתוך היוזמות שלכם
אלי אפללו:
 זה דבר אדיר, ואני באמת באמת גאה בכם
אלי אפללו:
 אני חושב שאין מישהו שלא התרגש מהשירה ומהיוזמות שנעשו על ידכם
אלי אפללו:
      יש לנו פה עוד חבר'ה
אלי אפללו:
 אנחנו נמשיך הלאה, אבל היה לי חשוב לעצור רגע באמצע, כי לשמוע את השירה הזאת שנוגעת ללב, איך אומרים? אתם הנוער, הילדים, ישר כוח
אלי אפללו:
      במעבר חד, מתנדב במד"א, נועם גל, בבקשה
נועם אלימלך גל:
אני לא מתנדב במד"א, זה החבר שפה לידי
נועם אלימלך גל:
 ברשותך, אני אתחיל
נועם אלימלך גל:
 שלום, אני תלמיד כיתה י"ב בבית ספר אורט און עפולה
נועם אלימלך גל:
 זה החבר שלי שלו חן
אלי אפללו:
בני כמה אתם?
נועם אלימלך גל:
אנחנו בני 17
נועם אלימלך גל:
 אני תלמיד כיתה י"ב בבית הספר אורט אורן עפולה, ומתמחה בכנסת
נועם אלימלך גל:
 אני מודה מקרב לב לוועדה לזכויות הילד על האפשרות לשאת דברים במעמד המרגש מאוד הזה עבורי
נועם אלימלך גל:
 אנחנו בעיצומה של התגייסות יוצאת דופן בחברה הישראלית
נועם אלימלך גל:
 ברשותכם, אספר על ההתגייסות שלי במלחמה הזו
נועם אלימלך גל:
 בתחילת המלחמה פעלתי בשני מישורים: במישור החברתי בעזרת אנשים שיקרים וקרובים לי מאוד תרמנו ארוחות על האש לפלוגות חיילים בצפון
נועם אלימלך גל:
 יום לאחר המתקפה, דאגנו לציוד צבאי שהגיעה אליהם לבסיסים, ומהשבוע הראשון למלחמה באופן קבוע הוריי ואני מחלקים לחיילים עוגות וחלות לשבת
נועם אלימלך גל:
 החלות נאפות על ידי צוות ודיירי בית אורי, בית לבעלי צרכים מיוחדים
נועם אלימלך גל:
      במישור ההנצחה, יחד עם חבריי לבית הספר, הנצחנו את חללי המלחמה, וביניהם בוגרי בית הספר היקרים שלנו, בטקס מרגש: רב"ט נעמה בוני, רב סרן רז פרץ וסמל ראשון דניאל בזגודוב, יהי זכרם ברוך
נועם אלימלך גל:
      אנו מאמצים את משפחותיהם בכל ליבנו
נועם אלימלך גל:
 בנוסף לכך, אני יחד עם חבריי לשכבה יוצאים אחת לשבוע לסייע לחקלאים בקטיף התוצרת שלהם
נועם אלימלך גל:
 תודה לכל מי שנרתם ביחד אתנו לפעילות החברתית – להנהלת וצוות בית הספר אורט אורן עפולה, שסייעו במסגרת המעורבות החברתית, להורים שלי, לחברים, לחמ"ל הכנסת ולכל מי שתרם את חלקו מתחילת המלחמה
נועם אלימלך גל:
 תודה לכם
נועם אלימלך גל:
 זו היא חובתנו המוסרית כבני נוער להירתם לתרומה החברתית
נועם אלימלך גל:
 אנחנו עם ישראל היפה
נועם אלימלך גל:
 בעזרתם השם, שנדע בשורות טובות, ושכל החיילים והחטופים יחזרו הביתה בשלום
אלי אפללו:
אמן
שלום שמחון:
בוקר טוב לכולם, אני אתחיל קודם כל בהצגת עצמי
שלום שמחון:
 אני בן 17 ומתגורר בעיר עפולה
שלום שמחון:
 אני לומד בבית הספר אורט אורן בעפולה עילית, גם נועם
שלום שמחון:
 עד השנה שימשתי בתור יושב-ראש מועצת בבית הספר ועסקתי בעיקר בנושא החרמות בבית הספר ובכללי כאן בעיר
שלום שמחון:
       עשיתי הרבה דברים בשנה הזאת, אני והמשפחה שלי במשך שש שנים עוזרים למשפחות נזקקות, אנחנו פעילים חברתיים בעיר עפולה
שלום שמחון:
 בשלוש השנים האחרונות אימא שלי נכנסה בשיתוף פעולה עם האימא המבצעית של גדוד 13 של גולני, פלוגה ב'
שלום שמחון:
 בבוקר של ה-7 באוקטובר איבדנו 18 חיילים מהפלוגה
שלום שמחון:
 אימא שלי ספגה אבדה קשה מאוד באותו יום, שממנה היא קמה והתחזקה
שלום שמחון:
 היא פתחה חמ"ל מבצעי אצלנו בבית, שעוזר לכלל חיילי צה"ל – מאז תחילת המלחמה, אני, אימא שלי ועוד הרבה אנשים טובים מכינים אוכל אצלנו בבית לכל החיילים, שמגיע לדרום, לצפון, למרכז, לכל החזיתות
אלי אפללו:
מי מספק לכם את חומרי הגלם?
שלום שמחון:
נטו תרומות ואנחנו מהכסף שלנו שיש בבית, והרבה מאוד תרומות – יש לנו תורמים בארצות הברית, יש לנו תורמים כאן בארץ שעושים הכול כדי לעזור לנו כדי שנעזור להם, לחיילים
שלום שמחון:
      הרבה מאוד מהאנשים בשכבה שלנו תרמו ועזרו, בעיקר חברים שלי
שלום שמחון:
 לפני כשבוע אני וחברים שלי הרמנו במו ידינו ומתוך מחשבה שלנו טקס להנציח את ה-7 באוקטובר, טקס מרגש מאוד
שלום שמחון:
 בטקס סיפרנו וידויים – וידויים מהטבח, מניצולים שהיו במסיבה ונטבחו ויצאו מזה בנס
שלום שמחון:
 הטקס היה כל כך מרגש, שהם עמדו על הרגליים והתחילו לבכות
שלום שמחון:
 בטקס גם הנצחנו את נופלי בית הספר שלנו
שלום שמחון:
 היו לנו כמה נופלים, כמו שנועם אמר: רז פרץ זכרונו לברכה, נעמה בוני זיכרונה לברכה ודניאל בזגודוב
שלום שמחון:
       אני יחד עם חברים לשכבה שלי גם עוזרים לחקלאים כל שבוע
שלום שמחון:
 מחר אנחנו יוצאים לעזור בקטיף עגבניות
שלום שמחון:
 בנוסף, היו מפונים שהתפנו מהצפון עקב המטח מלבנון
שלום שמחון:
 הם הגיעו לכאן למכללה בעפולה
שלום שמחון:
 בזמן שילדים שנחטפו חגגו שם יום הולדת, כמו אוהד, אנחנו ילדים מהשכבה חגגנו לילדים בני שבע כאן במכללה
שלום שמחון:
 אנחנו הענקנו להם את השמחה, אנחנו נתנו להם את התקווה להמשיך הלאה, ובאמת זה עזר
שלום שמחון:
 זה היה מרגש מאוד, ואני לא יודע אם הביאו סרטונים, אבל יש גם הרבה סרטונים מאותו יום
אלי אפללו:
תודה רבה על כל מה שאתם עושים, אני מניח שבין היתר זה חינוך של ההורים, אז תמסור בשמי גם להורים שלכם יישר כוח, שגידלו כאלה ילדים
שלום שמחון:
תודה לך אלי היקר
אלי אפללו:
בובה של אהבה מיום מציאת בובות מקיבוץ רמת רחל – אור רום צימת
אורי רום צימת:
אני בת 11 מקיבוץ רמת רחל, ויש לי פרויקט שאני מביאה פה לילדי העוטף, שנקרא "בובה באהבה"
אורי רום צימת:
 בתחילת המלחמה זה היה מאוד מפחיד וגם מלחיץ וקשה, וזה עזר להיזכר כמה ברת מזל אני – שאני יכולה להישאר בבית שלי עם המשפחה שלי וכל הדברים שלי, וידעתי שאני רוצה לעזור לילדי העוטף
אורי רום צימת:
 חשבתי על הילדים היותר קטנים, שכנראה לא מבינים באמת מה קורה, הם רק מתגעגעים לדברים שלהם
אורי רום צימת:
 גם חשבתי מה היה עוזר לי כשהייתי יותר קטנה, וזה היה הבובות שלי, או הבובה האחת המיוחדת שלי, שהיתה לי מאז שנולדתי
אורי רום צימת:
      אני יודעת שגם הרבה אנשים תרמו אוכל, בובות ובגדים, אבל זה לא יכול להחליף את הדברים שמכירים מהבית ואת הדברים שהם שלך
אורי רום צימת:
 אז אנחנו, אני ושתי החברות שלי, יולי ולביאה, רצינו לעזור להם למצוא בובות כמה שיותר דומות לאלה שאבדו להם
אורי רום צימת:
 WIX ענו לנו בפייסבוק של אימא שלי, ששם העלינו את הפוסט הראשון לפרויקט, ובהתנדבות הם בנו לנו אתר של "בובה באהבה", שבו ילדים יכולים לבקש בובות, אבל גם כל מי שרוצה לעזור, יכול להעלות תמונה של בובה שיש בבית שהוא רוצה לתרום ואפשר ככה לתרום את זה