GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ח.:
אז אני אגיד לך בהכי כנות, כי מישהו פעם אמר לי אבל איך את עושה את זה את כזאת רגישה, אז אמרתי לו אם הייתי פחות רגישה זה היה פחות מוצלח, אז זה לא היה מצליח, כלומר אני עושה את זה ונקשרת, אנחנו נקשרים והילדים שלנו נקשרים, וכמו שהבן שלי פעם אמר לי, ידעתי שלא הייתי צריך לחבק אותה כאילו לקראת הפרידה, בחיבוק הראשון הזה שם זה נפתח, זה נכון וזה קורה, ומצד שני אם זה לא היה ככה ואם הם לא היו נכנסים והילדים שלנו לא היו מחבקים אותם ואוהבים אותם, אז זה לא היינו זה לא היה מה שהיינו רוצים לתת
דבי ביטון:
אתם שומרים על קשר אחרי, נשאר איזשהו קשר?
ח.:
נחלק את זה, הילדה הראשונה הזאת שהייתה אצלנו הקשר הוא קשר מדהים, אנחנו הצלחנו בתוך השנה וחצי האלה ליצור קשר עם אמא שהייתה חששנית וכעסה מאוד, וידיעה כאילו כל מה שאתם יכולים לדמיין שכשלוקחים ילד מהבית, היא לא אהבה אותנו בשום צורה, היא לא סמכה עלינו בשום צורה, וזה היה ממש לא יודעת לבנות לבנות לבנות, התחלנו בשיחות קצת בווידאו, עד שהיום היא חזרה הביתה לפני שלוש שנים אנחנו בקשר היא מגיעה אלינו לסופי שבוע, אנחנו הדודים שהם עברו דירה והיה להם חסר דברים אנחנו באנו והעמסנו על האוטו ושמנו להם והבאנו מהיישוב שלנו
ח.:
      אז האם זה אפשרי והאם שומרים על קשר כזה והאם הוא משמעותי הוא שווה את הכל
פנינה תמנו:
זה גם מאוד מאוד תלוי במשפחה באמת משפחת האומנה ובגישה שלה, אני יכולה להגיד לכם שאני פגשתי גם משפחות אומנה שלא רוצות קשר ולא עשו את התמונה לפני הלילה - -
אלי אפללו:
חברים חברים מאחר ויש פה הקלטה אני מבקש לא להיכנס אחד לדברי השני בסדר?
רחל לוין איגר:
אני רוצה לציין משהו לגבי החלק של ההורים, מבחינתנו המודל העבודה, התרבות הארגונית באומנה זה שההורים הם חלק מהחיים של הילד, וגם אם לא היה כרית ולא היה תמונה, מדברים עם הילדים על ההורים שלהם, מה אהבת, מה אכלת, אם יש אחים שלא נמצאים באומנה איפה הם נמצאים, דואגים למפגשים
רחל לוין איגר:
      עכשיו זה עבודה מאוד קשה, זה עבודה קשה עם ההורים שלפעמים הם כועסים שאיזשהו גורם סמכות שמותר לה קיבלה החלטה להוצאת ילדים, וזה העבודה שלנו, עכשיו מנחת האומנה הן עובדות סוציאליות הן עובדות עם האומנים ועם העובדים הסוציאליים בקהילה, כדי לרקום את זה בתפירה מאוד מאוד עדינה אחד לאחד כדי שזה יהיה
רחל לוין איגר:
      אחת התוכניות שיש לנו שפותחה רק בארץ שהיא מאוד מאוד ייחודית, זה הנושא של התערבות דיאדית הורה ילד באומנה, שזה עבודה טיפולית משפחתית שיש בעולם כולו מכירים, והמיוחד באומנה זה שאנחנו יודעים - -
דבי ביטון:
רק הורה אומנה עושה את זה?
רחל לוין איגר:
מנחת האומנה נפגשת עם ההורה לפני שהוא פוגש את הילד, מכינה אותו מספרת לו מה קרה עם הילד בשבוע האחרון, היא זאת שיושבת בחדר ויוצרת את הקשר ההתקשרות בין ההורה לילד, ואז הייחודיות הוא שהילד חוזר לבית האומנים וההורה הולך לבית שלו, עוד שבועיים את אותו דבר ולאט לאט לאט עוזרים להורה לספר על מה היה בבית, וחלק מההורים פעם ראשונה מספרים לילד למה הוא בעצם הם הסכימו שהוא לא יהיה בבית לתקופה או לא הסכימו גם זה בסדר ושבית המשפט החליט, אבל אנחנו שומרים על הקשר וזה מודל ייחודי לארץ ישראל, זאת אומרת שאם יש אומנים שקשה להם להכניס רגשית לא פיזית את ההורים לבית, יש מנחות אומנה שעובדות איתם
רחל לוין איגר:
      אבל חלק מהבדיקה לגבי משפחות אומנה זה כבר אמרנו בהתחלה, זה הידיעה שגורם מקצועי או בית משפט קיבל החלטה להוציא את הילד מבית הוריו לתקופה זמנית וייתכן שהילד יחזור, כשהם קיבלו את התינוקת לא ידענו לכמה זמן, לא ידענו היה היה הצלחה מאוד גדולה שהאמא הצליחה להחזיר את הילדה אליה, והצליחה חלק שהוא מאוד מאוד משמעותי, שאנחנו רואים פה הורות משותפת, שהיא נעזרת בהם והם מהווים גב, והם נותנים לילדה את כל הגב כדי שהאמא שלה תגדל אותה
פנינה תמנו:
צריך לומר שגם ההצלחה של האמא היא מאוד תלויה במעטפת שהרווחה נותנת שהמדינה מעניקה
נעמי זריז:
אני רוצה רק להוסיף משהו קטן שדיברת על הקשיים, אחד הדברים שכשהאומנה מסתיימת בעצם מסתיים הליווי של מנחת האומנה, והפרידה הזאתי היא גם מאוד קשה, וגם אנחנו מאוד רוצים להגיע למצב שההורים ימשיכו ללוות את המשפחה
נעמי זריז:
      אחד הדברים שאנחנו מנסים לעבוד עליו, איך להגדיל שגם אחרי הפרידה שהילד יוצא, מנחת האומנה תוכל להמשיך עוד כמה חודשים ללוות את משפחת האומנה, כדי ליצור את הדבר הזה שהמשפחה הופכת להיות כמו משפחה מורחבת של ההורה והילד שזה לא פשוט לעשות את זה, וזה אחד הדברים המחסומים שלנו כיום, כי היום איך הילד עוזב בעצם מנחת האומנה מסיימת את הקשר עם משפחת האומנה, והם נשארים הרבה פעמים לבד להתמודד כמו שאתה אומר עם הפרידה הקשה הזאת עם ההתקשרות, זה אחד הנקודות שאנחנו מאוד רוצים לפתח
אלי אפללו:
לפני שניתן ל-ע
אלי אפללו:
 את זכות הדיבור, הייתי רוצה לשמוע ממך רחל, אנחנו מדברים פה על משפחה באמת עם לב רחב וחכם, אבל אני מניח שיש מקרים שאולי לא הצלחנו לעלות עליהם בהתחלה, ויש איזשהו זאת אומרת אני לא יודע אבל אני שואל, שבהם יש התעללות או כל מיני דברים שהילדים ואתם, איך אתם עולים על זה באיזה צורה? וזה ילדים קטנים שלא תמיד יכולים להתבטא נניח ילדים בני שלוש או משהו כזה
דבי ביטון:
אני יכולה להגיד לך שהייתה ילדה באומנה ובגלל שהיא סירבה להתקלח, אם האומנה עם הבגדים הכניסה אותה למים קרים, זה עלה לבית משפט
רחל לוין איגר:
אז ניתן לח
רחל לוין איגר:
 לספר איך אנחנו ואחר כך אני ארחיב
אלי אפללו:
אני מדבר פה מטובת הילד
ח.:
אני רוצה להגיד משהו כי אני חושבת שזה משהו שהוא חשוב במובן הזה, האומנה זה הבית שלנו, אתה שאלת אותנו אם אנחנו גרים בבית פרטי, אנחנו גרים בבית פרטי ואת חמשת הילדים שלנו אנחנו מגדלים בעצמנו, אבל את שאר הילדים שמגיעים אלינו אנחנו בכלל בכלל לא מגדלים בעצמנו, כלומר פעם בשבוע מגיעה אלינו מנחת אומנה, יש צוות מתחלף, יש מאבחנת כזאת ומאבחנת כזאת, הבית הופך להיות קצת פחות - -
אלי אפללו:
רגע את עובדת?
ח.:
אני לא לא עובדת כי אני לא יכולה, אני לא עובדת כי אתה חייב להתחייב על זה שאתה לא עובד, אני אומרת במובן הזה שהבית הוא נהיה קצת פתוח, עם חסרונות אגב ועם השלכות על הילדים האחרים, אבל אתה מכניס את כל הצוות הזה ישר לתוך השולחן אוכל וארוחת הערב וככה הם עולים על זה
אלי אפללו:
רגע חבר'ה תנו לי קודם כל לנהל מותר לי נכון עם כל הכבוד לכם בסדר, אין לי בעיה גם לתת לכם אני אצא
דבי ביטון:
השופט טייב בבית משפט לנוער באשקלון כשהיו מתחילים היה אומר אני גבר, אני מסוגל לשמוע אחד
אלי אפללו:
בבקשה רחל
רחל לוין איגר:
א' אנחנו דואגים, בהנחה שאנחנו יודעים שזה לא כמו שאחר כך יספרו מה קורה בפנימיות, אנחנו יודעים שבסופו של דבר זה בית פרטי והדלת נסגרת, ואז לאור זה שאנחנו דואגים אז אנחנו כן מודעים לצורך בלהסתכל, אז קודם כל באומנת חירום באמת פעם בשבוע נכנסת מישהי ונכנסים מאבחנים, שתיים בעונה רגילה זה פעם בשבועיים בעונה רגילה, זה משתנה עכשיו לאור מכרז חדש, זה יהיה בכל הבתים פעם בשבועיים מנחת אומנה נכנסת לבית, מדברת עם האומנים ועם הילד
רחל לוין איגר:
     ודבר נוסף שהוא הכי משמעותי, זה שהילדים של האומנה הם גרים בקהילה, הם גרים ליד שכנים, הם הולכים לחוגים, הם הולכים למתנ"ס, הם הולכים לתנועת נוער, הם הולכים לבית ספר
פנינה תמנו:
אבל זה פחות רלוונטי, יש הרבה מאוד ילדים שחווים התעללות וגם הם חיים בקהילה והולכים לבית ספר ואנחנו מפספסים אותם
רחל לוין איגר:
שנייה רגע, התחלתי עם זה שאנחנו דואגים בסדר? ואנחנו לעולם ועד נצטרך לדאוג שהדברים מתקיימים כמו שצריך
רחל לוין איגר:
      לילד שנמצא באומנה יש את העובדת הסוציאלית, עו"ס משפחה שמטפלת במשפחה שלו, אם זה סידור בהוראת בית משפט אז יש לו עו"ס לפי חוק הנוער, ובקהילה שבה הוא גר עם משפחת האומנה, יש מורה, יועצת, מנחת אומנה דיברנו, יש שכנים, יש את החונך, יש שיעורי עזר, זאת אומרת - -
אלי אפללו:
היו מקרים שילדים לא רצו להיות בבית האומנה?
רחל לוין איגר:
לעולם ועד ילד רוצה לגור בבית ההורים שלו, ככל שאנחנו מצליחים להראות לו שהוא שומר על קשר עם ההורים שלו ועם האחים שלו, אנחנו לא אומרים את זה מספיק, אבל זה הילדים שומרים אנחנו דואגים שיהיה להם קשר עם האחים, הוא לאט לאט מבין שכרגע זה המקום המתאים לו ובוודאי שזה קשה לו, כשההורים נותנים את ברכת הדרך זה הרבה יותר קל, כשהם לא נותנים את ברכת הדרך אז אנחנו צריכים להשתמש בכל הידע המקצועי שיש לנו
פנינה תמנו:
אני רק אומר שבאמת העשור האחרון כן כמי שעסקה בזה גם ב-2014 עוד בחוק האומנה וכל מה שהיה, יש התפתחות מבחינת הגישה שלעיתים גם בצל המחלה הילד צריך להכיר צריך להכיר את ההורה, או בצל תחלואות כפולות, בין אם זה סמים ודברים אחרים אבל כמובן בפיקוח
פנינה תמנו:
      אני חושבת שהקהילה נכון יש כל מיני תחנות, יש בית ספר יש זה וזה והפיקוח הוא מאוד חשוב ואני יודעת גם שהוא הדוק, ויש כאלה גם שלא רוצים אפילו לקבל את הקצבה של האומנה, כשאני מדברת אומנה של קרובי משפחה, כתוצאה מזה שהפיקוח הוא יש כניסה לתוך הבית
פנינה תמנו:
      אבל כדי לאתר ילד שבאמת נמצא במצוקה זה חייב להיות בשיחות אישיות, וזה דווקא הייתי רוצה לדעת האם יש פסיכולוג שמלווה ילד, שזאת אומרת לא ליד האומנה, לא ליד ההורים שנותנים את האומנה אלא שיש באופן תדיר, יכול להיות שאין את המשאב הזה, ולא כל הילדים שנמצאים באומנה עוברים טיפול, אבל זה נראה לי היה יכול להיטיב
רחל לוין איגר:
אז א' כן שמנחת אומנה נכנסת לבית היא נכנסת לבית שלהם
פנינה תמנו:
לא מנחת אומנה אני מדברת על פסיכולוג
רחל לוין איגר:
רגע רגע שני דברים, מנחת אומנה היא עובדת סוציאלית מומחית לטיפול בילדים, ומומחית לטיפול בילדים באומנה שזה ייחודיות בפני עצמה, היא נפגשת עם האומנים כדי לראות איזה ליווי ואיזה יעוץ הם צריכים כדי לטפל בילד, דקה אחר כך היא נפגשת איתו בחדר שלו או בסלון או הולכת איתו לגינה הציבורית ונפגשת איתו לבד
רחל לוין איגר:
     עכשיו חלק מהילדים, לכל הילדים נבנית תכנית טיפול, תכנית טיפול בהתאם לצרכים שלו, אם בטיפול אישי אצל פסיכולוגית, אם צריך מקצועות הבריאות כמו ריפוי בעיסוק ריפוי בדיבור וכו' וכו', ולפעמים חלק מהילדים שלנו הם עם פסיכיאטר
פנינה תמנו:
אז אין חובה, ממה שאני מבינה לא כל הילדים עובר טיפול פסיכולוגי, שבעיני דווקא יכול להיות שכן צריך, צריך לחשוב על הדבר הזה, אני לא יודעת אם אתם יודעים, אחותי עוסקת בתחום הזה, היא גם לדעתי מפקחת על הבית הזה היא מפקחת באזור, אבל אני כמובן עושה את ההפרדה - -
רחל לוין איגר:
מה שאני רוצה להגיד לגבי הפסיכולוגית, לפעמים העובדה שילד גדל בבית רגיל בשגרת היומיום של בית וזוג הורים מטפל בו בקטע של מה הוא לובש, איך הוא ישן, איך הוא מתרחץ, כל הדברים האלה זה הטיפול בפני עצמו, בנוסף אם הוא צריך אז אנחנו נדאג לו לשיחה הטיפולית שבועית, אבל צריך לזכור שמסגרת משפחת אומנה זה כבר מסגרת טיפולית, ולפעמים השקט שיש לו מהרעשים שהיו קודם ושיגרת היומיום - -
פנינה תמנו:
זה לא מתאים אבל שזה מסגרת טיפולית, זה לא מסגרת טיפולית זה מסגרת חממה, תמיכה זה לא טיפולית
רחל לוין איגר:
אין לי בעיה לא נתווכח על ההגדרה, מה שאני רוצה לבוא ולהגיד שלפעמים ילד לא צריך ללכת לפסיכולוג ומותר לנו להגיד את זה בקול, עצם זה שהוא נמצא באופן זמני בבית שהוא מודל עם הורים, יש לו התקשרות עם האחים שלו, הוא הולך יחד עם כל הילדים של המשפחה לבית הספר, הוא חוזר בצהריים - -
פנינה תמנו:
אז את אומרת כגורם מקצועי, לא בטוח שכל ילד שנמצא באומנה צריך טיפול פסיכולוגי
רחל לוין איגר:
אני רוצה להגיד משהו אחר, כל ילד שצריך טיפול פסיכולוגי או פסיכיאטרי, או חונך או שיעורי עזר, או חונכות הוא צריך לקבל את זה, הוא צריך לקבל כל מה שהוא צריך כדי להתפתח כמו שצריך, ואנחנו משתדלים לתת לילדים את מה שצריך
רחל לוין איגר:
     מה שרציתי להגיד לך לגבי פסיכולוג, שאנחנו דואגים שיהיו הרבה אנשים שפוגשים את הילד בהתאם לתוכנית שלו, כדי שהוא יוכל דאגת, שהוא יוכל להגיד מה באמת
פנינה תמנו:
באמת אני אשמח לקבל תשובה, האם פעם עשיתם בחינה מקצועית אם כל ילד שנמצא באומנה צריך פסיכולוג? כי בואו זה משבר מאוד רציני, עכשיו נכון לא כל ילד או ילדה רוצים פסיכולוג אבל זה שונה - - אם נצטרך נאבק על התקציב
רחל לוין איגר:
א' תאבקו על התקציב - -
דבי ביטון:
השאלה במקרה של ילד בחירום אני לא צריכה להגיד לכם זה באים ולוקחים, השאלה מה קורה ליום למחרת?
אלי אפללו:
חבר'ה סליחה דקה דקה, מאחר ובאמת אנחנו יש לנו גם זמן לא בלתי מוגבל והבאנו לפה שני אנשים מאוד נחמדים, אז שמענו אתכם ועכשיו נשמע את ע
ע.:
אז קודם כל אני חשוב לי לענות כאילו משהו אחד שאמרתם לגבי טיפול, דווקא מהניסיון שלנו אני חושב שחום ואהבה זה טיפול שאין לו ערך, אין לו תחליף ואנחנו רואים שינויים דרסטיים, דרסטיים בין ילדים שבאו מכונסים ולא כלום, ופתאום אתה רואה אותם עם חום ואהבה בית נורמטיבי, גדלים עם אחים וילדים כאילו גני שעשועים כאילו ממש חיים הכי רגילים והכי הכי נורמליים שיכולים להיות משנים את הילד בצורה קיצונית
ע.:
     בוודאי שצריך לעשות לפעמים טיפולים וכו' זה ברור, ואגב באומנת חירום כן יש בדיקה, כאילו מגיעים אלינו מאבחנים כל הזמן לאבחן את הילד, איך שהילד מגיע אליך מגיע מאבחן ובודק את הילד ורוצים באמת לראות איפה הילד עומד, אז מהבחינה הזו רחל יכולה אולי להרחיב על זה, אבל זה משהו שאנחנו חווים, זה חלק ממה שאמרנו שנכנסים אלינו הביתה
אלי אפללו:
כשאתה אומר חירום זה אתם נמצאים בכוננות מסוימת
ע.:
אנחנו בכוננות כל הזמן, בשביל זה ח
ע.:
 לא יכולה לעבוד, ולכן הטלפון זה ברמה שמתקשרים אליך זה תוך שעתיים אני נוחת אצלך עם ילד או שניים
אלי אפללו:
יש לכם את החדר והמיטה וכל מה שצריך תוך שעתיים?
ע.:
כן, יש לנו חדר ריק עם מיטות, ארון בגדים עם בגדים מאפס עד ארבע, עגלות, כיסאות תינוק לכל הגילאים, הכל אני אומר באמת יש לנו בית מלא
אלי אפללו:
אני אשאל שאלה שהיא באמת ככה נמצאת בחדר, אתם מקבלים היום תמורה כספית נכון? האם התמורה הזאת מספיקה? – סליחה חבר'ה אני לא מתבייש לשאול, אתם צריכים לקבל תמורה בעד מה שאתם עושים, האם התמורה הזאת מספקת? מה חסר? והאם בחירום משלמים לכם לא משלמים לכם? אני פשוט שואל, לא בטוח שנשלם לכם אבל אני צריך לדעת
ח.:
גם אם כנראה שלא, אנחנו נענה הכי באמת
ע.:
גם אם כנראה שלא אנחנו נמשיך לעשות את זה
אלי אפללו:
אני לא מבין בזה, באמת חשוב לי לשמוע, אולי באמת אני אעזוב את הכנסת, ואם זה ישתלם אני אעזוב את הכנסת - -
פנינה תמנו:
ותפתח בית?
פנינה תמנו:
האמת זה מה שרציתי להגיד לך, אני רואה אותם וזה עושה לי חשק לפתוח בית
אלי אפללו:
אני רוצה להיות גנן בגן ילדים
ח.:
יכול להיות שזה יותר רווחי, כי בעונת חירום, מה שבאמת מה שהמדינה מספקת, היא מספקת בעצם כשילד מגיע אנחנו מקבלים דמי אחזקה עבור הילד, כלומר יש סכום שהמדינה קבעה שזה הסכום שאנחנו צריכים בשביל להחזיק ילד
פנינה תמנו:
שכמה זה?
ח.:
3,800 ₪ לילד
ח.:
 הסכום היחיד שהוא קבוע ושהוא נכנס באופן שגרתי 1,000 ₪
פנינה תמנו:
גם אם יש ילד או אין?
ע.:
גם אם אין
ע.:
 עכשיו חשוב לציין שגם שאין ילד, יכול להיות שיש חודשיים שאין ילד אבל אתה לא יכול לעבוד, זאת אומרת היא תמיד בכוננות
פנינה תמנו:
אז על כוננות היא לא יכולה לעבוד, ו- 1,000 ₪ זה מה שמביאים לה?
ח.:
פעם אני עבדתי, פעם עבדתי כדי להחזיק, אני עכשיו בנוסף לזה אני מחזיקה את עצמי עם הסוציאליים שלי, את הביטוח לאומי שלי את הפנסיה שהייתה לי פעם, אז עכשיו בשנים האלה שאני לוקחת הפסקה מהחיים המקצועיים, ברור שאנחנו ממשיכים לשלם את זה מתוך וזה בעצם הסכומים שאנחנו מקבלים
תמי ברנע:
מה המקסימום של ילדי אומנת חירום יכולים להיות במקביל?
רחל לוין איגר:
אפשר לפי החוק חמישה ילדים ולי יש סמכות לאשר להוסיף עוד ילדים, אנחנו אבל מאוד מאוד משתדלים שלא יהיו חמישה ילדים כי זה מאוד מאוד קשה, תחשבו זה להיות ערים זה ילדים בגיל הרך, קשה מאוד לטפל בתינוקות שערים כל הזמן, עד גיל שש
פנינה תמנו:
אבל זה מעניין מה עד גיל שש?
רחל לוין איגר:
אומנת חירום זה עד גיל שש
אלי אפללו:
עכשיו אתם מפרידים בין משפחה שהיא אומנת חירום שהיא קבוע נניח, או חירום או שניהם יחד? זאת אומרת יש איזשהו שוני בבדיקות שאתם עושים?
רחל לוין איגר:
א' כן, ואנחנו לא מאפשרים למשפחה שמטפלת בילד כאומנה גם להיות אומנת חירום, זה לא טוב לילדים שיש מעבר להם, זה לא נכון לילדים, שלא ירגישו שכל הזמן מישהו זז
רחל לוין איגר:
     לגבי משפחות שהן לטווח יותר ארוך אנחנו בודקים את היכולת באמת לטפל בילד לזמן ארוך יותר, ובידיעה שכשההורים, גם מה שאמרתי ההורים הם חלק מתוכנית הטיפול, וידיעה שמתישהו גורמי הטיפול או בית משפט יחליטו שהילד חוזר, אנחנו עושים את זה בבדיקה אחרת, את ההבנה מה זה להיות אומנה, מה זה ליצור התקשרות עם ילד, מה זה לטפל, בדיקות
רחל לוין איגר:
     לגבי אומנת חירום, אנחנו בודקים את היכולת ההרבה יותר קשה להתקשר לילד, ויכול להיות שתוך חודש או תוך שבועיים הוא יחזור להורים שלו הוא ילך למקום אחר, חלק ממה שיש לנו בתקופה האחרונה, אנחנו רואים והם יודעים טוב מאוד, זה הילדים שיוצאים בחירום הם ילדים עם המון בעיות בריאות, וחלק מהזמן הם מבלים בבתי חולים, מישהו נשאר בבית לטפל בילדים ומישהו מטפל בילדים, אפילו אם זה ליומיים שלושה הם מגיעים, הם לא מוכנים שמישהו אחר יטפל בילדים בבית חולים, והם אחד מהם בבית חולים אחד בבית עד שהילד חוזר, בזכות הידע המקצועי שלה טיפלה בהרבה ילדים בבית בזכות זה שהיא לקחה אחריות על החלק גם הבריאותי
אלי אפללו:
עכשיו, איזה בדיקות אתם עושים למשפחה כדי לדעת האם זה משפחה שמסוגלת לקלוט את אותם ילדים לבית אומנה? מה הבדיקה?
רחל לוין איגר:
מעבר לתנאי הסף שנבדקים, מעבר לכך שבודקים רישום פלילי יש לנו שאלון מאוד מאוד מפורט שמשפחות האומנה צריכות למלא, הן צריכות לכתוב על ממליצים, הן צריכות לכתוב אם הם היו מוכרות לשירותי הרווחה לפני שהם הציגו את עצמן, מנחת האומנה יוצרת קשר עם המשפחות, המפקחים לפני שהם ממליצים לממונה הרישוי בודקים שהמשפחה לא הייתה מוכרת בשירותי רווחה ברשות שהם לא דיווחו עליה
פנינה תמנו:
איזה אבחון, אבחון פסיכולוגי?
רחל לוין איגר:
לא לא פסיכולוגי
פנינה תמנו:
אני יודעת שיש אבחון פסיכולוגי למשפחות
אלי אפללו:
היא אומרת שלא, דרך אגב אני רוצה לומר לכם, זה אומנם לא בדיחה, אני השתתפתי במאסטר שף בתוכנית מאסטר שף ולקחו אותי לאבחון פסיכולוגי, באמת הייתי אצל פסיכולוגית ישבתי שמה איזה שעתיים עם רשימה של שאלות ללא סוף, בסוף הגעתי ועכשיו בסוף בסוף אחרי שדיברנו שאלתי אותה למה צריך את זה אחרת כמעט וויתרתי אמרתי מה אני יושב בצבא שלי? ואז אומרת לי הפסיכולוגית, תחשוב לרגע שאם נניח שהיית מפסיד בתחרות או שהיה אחד השפים אומר לך איזשהו משהו ואתה עם סכין ואתה עלול לתקוע בו
אלי אפללו:
     זאת אומרת מצד אחד אני באמת מה שאומרת פה פנינה, שתחשבו לרגע שאנחנו מוסרים ילד באיזשהו מקום ויכול להיות שיש כל כך הרבה שאלות שצריך לשאול על ידי פסיכולוג, ולא רק את השאלון הרגיל שלכם, זאת אומרת איזושהי שיחה כזאת או אחרת כדי להבין כי בסופו של דבר אנחנו מדברים פה על משפחה, זאת אומרת יש מצב שאולי ח
אלי אפללו:
 היא בסדר ו-ע
אלי אפללו:
 פחות בסדר לך תדע, ואני לא זה באמת שאלות מורכבות
פנינה תמנו:
גם מוכרות זה גם מוכר במציאות
אלי אפללו:
דרך אגב כמה זמן נשאר במשפחה?
רחל לוין איגר:
שהם יגידו לנו את הבדיקה שהם עשו
אלי אפללו:
ח
אלי אפללו:
 יש לכם רבע שעה תגידו כל מה שאתם רוצים, כל הבקשות שיש לכם זה ההזדמנות אז יאללה
פנינה תמנו:
מה שאתם חושבים שצריך לתת להם, כי אנחנו יודעים להילחם לעשות שיתוף פעולה
ח.:
אז אני כן אגיד רק בעניין של הבדיקה, אני כן אגיד שבעיני העובדים הסוציאליים נותנים מענה טיפולי, אני לא לא אגיד בהשוואה לפסיכולוגים, אבל הבדיקות שנעשו לנו אמרתי כבר קודם אבל אני אגיד היו מאוד מאוד מקיפות, היו מדברים איתנו ביחד מדברים איתנו בנפרד, דיברו עם כל ילד שלנו בנפרד, כל שאלון כזה כל אחד מבני המשפחה היה צריך למלא, זה לא איזה שאלון לקוני כזה של סתם שאלות, אני מניחה דומה לשאלות שאתה עברת, שאלון מאוד מאוד מקיף שהילדים שלי המתבגרים כמובן מאוד נהנו ממנו
ע.:
תחשבו שבאו לילד לקחו אותו לצד ושאלו אותו אבא מרביץ לך תגיד? יש אלימות שאלות הכי קשות שיש
ח.:
שאלו אותם שאלות קשות, אז בעיני מבחינת בדיקה, אני לא יודעת אם יש יתרון לפסיכולוג לא פסיכולוג, אבל הבדיקה מקיפה והיא בדיקה מקיפה והיא משמעותית כי גם עשו לנו בירור, כלומר כל ילד שישב בנפרד ונשאל זה אפשר לו לחשוב שוב ולחזור אלינו ולהגיד אם נראה לך הגיוני זה באמת שווה להביא מישהו ככה ומה המשמעות של זה, זה טוב זה מצוין זה בירור מאוד מאוד מעמיק, אז במובן הזה אני כן זה בחוויה שלנו
ע.:
חשוב להבין שגם הקורס שעושים הוא קורס שהוא נורא מציף זה קורס של יומיים שישנים ממש באיזשהו מקום, זה לא איזה ככה שעתיים שלוש כדי שתעבור קורס, יומיים מאוד מאוד מקיף מאוד מאוד מציף והוא מעלה בך שאלות ובאמת אחרי הקורס הזה אתה הרבה יותר מוכן אגב אני בטוח שיש אנשים שסיימו את הקורס שאמרו שהם לא רוצות לעשות את זה כי הקורס הוא רגשי, קורס רגשי ממש
אלי אפללו:
יש לכם הזדמנות אני אומר את זה בצורה פתוחה, כי אני חושב ככל שיהיה לכם טוב יותר, ככל שלא תחווה קשיים יהיה טוב יותר לילדים, דוגמה נניח שיש ילד שהוא איך אומרים חמוד לאללה אבל יש לו קשיים בלימודים, וצריך מישהו שאני יודע שיעורים פרטיים, אתם מקבלים עבור זה כסף?
ח.:
אני מוכנה עם שתי התשובות, אתה אמרת יש לי רבע שעה - -
פנינה תמנו:
אל תתמקדו בשאלות על מדיניות, תתמקדו בכם
אלי אפללו:
תראו ההזדמנות, באמת אני אומר לכם כי אני בא בתפיסה שאומרת, ככל שלכם יהיה טוב יותר לילד יהיה יותר טוב, אחרי שעשו את כל הבדיקות שבעולם הגיעו אליכם בסדר? אני רוצה לשמוע, יש לנו באמת פחות מרבע שעה, מה הקשיים שלכם? איזה עזרה אתם צריכים? לא בטוח שניתן לכם אותה אבל לפחות שנדע
ח.:
אז אני אניח על השולחן שני דברים שאני חושבת שהם בעיניי, כי באמת אם אנחנו צריכים שיעורי עזר אז העמותה תצליח למצוא שיעורי עזר לילד באומנה, אבל אם אני אצטרך עזרה בשביל הילדים הפרטיים שלי שנגיד סתם באופן היפותטי פיתחו חרדה, שזה מורכב כי לראות ילדים שפתאום, רובנו לא חושפים את הילדים שלנו לסיפורים המורכבים שאנחנו פוגשים בעבודה, והילדים שלנו פוגשים את הסיפורים האלה אצלם בבית, והם רואים את הביעותי לילה, והם רואים את הילדים שהם מתפרקים בכל מיני סיטואציות, ודופקים את הראש בקיר וכל מיני דברים, רואים ילד שנכנס בחירום והוא לא נראה טוב
ח.:
     והם רואים שאנחנו מרימים בפעם הראשונה חולצה כדי להכניס לאמבטיה, ואנחנו רואים את הילדה עם כוויה של אמאל'ה מה זה הדבר הזה איך אף אחד לא יודע על זה, והם רואים כי הם איתנו כי זה הבית שלנו
ח.:
      אז לילדים האלה אז אני אגיד לזכות הפיקוח ולזכות האומנה שהם יעזרו לנו למצוא, אבל בסטנדרט אין עזרה בשביל הילדים שלנו, אין תקציב לזה, הילדים שלנו או אנחנו אין לנו לא לא טיפול משפחתי, ולא טיפול רגשי למשפחה למשפחת אומנה עצמה
ח.:
      ונכון העליתם את הסיפור הכלכלי וזה הנושא השני, שהכי הייתי רוצה להגיד מה פתאום אנחנו לא צריכים כסף, זה בכלל אנחנו חיים מאוויר זה מעולה לנו, אבל בסוף כדי לחיות בבית כמו שאנחנו רוצים ומאמינים ויכולים לנהל בית, אז אנחנו צריכים שתי משכורות במדינה היום, וזה לא, אני לא יכולה להיות בלי משכורת זה בלתי אפשרי, אז הגירעון גדל וגדל וגדל, יהיה רגע שבו זה כנראה ע
ח.:
 כי אני כאילו בלה לה לנד, ע
ח.:
 יגיד לי ח
ח.:
 את לא יכולה יותר למשוך את הגירעון הזה, סבבה החלום הזה, את משוגעת לדבר זה אחלה, אבל יש לו גבול, ויהיה רגע כזה, והרגע הזה יהיה כי אני לא יכולה לחיות עם משכורת אחת, והיום אנחנו חיים עם משכורת אחת
אלי אפללו:
יש עוד משהו שאתם רוצים?
ע.:
לדוגמה הילד שהיה בבית החולים השבוע, תחשבו שהיא הייתה חולה מאוד, ומה שקרה שאני הייתי עצמאי והייתי צריך להיות שבוע שלם בבית חולים, תחשבו שאני לבד שבוע בבית החולים לא יוצא מהבית חולים כי אני לא יכול לצאת, עם בת מאושפזת עם עוד תינוק בבית, תינוק אחר 10 ימים
פנינה תמנו:
הדרישה אם אנחנו דורשים מהם לא לעבוד כן מאחד מבני הזוג, אנחנו צריכים לדעת לתת להם אולי אפילו שכר
אלי אפללו:
תראו אני אגיד לכם מה אני מבקש מכם, אנחנו באמת פה שומעים את הבעיות, מאוד חשוב לי בראשי פרקים תעבירו לוועדה, מה באמת הבקשות או הדרישות או הקשיים שלכם, כדי שנוכל באמת אמרתי קודם, אם הפלטפורמה היא טובה אז הילד הוא בעצם עשינו את העבודה שלנו
אלי אפללו:
      עכשיו אני יודע שאתם נותנים פה את הלב ואת הנשמה וכך הלאה, שזה אין לזה איזשהו משהו כספי מול נשמה ורגישות, אבל אנחנו כמדינה צריכים לחשוב מה ניתן לעשות בתחום הזה, ודיברו פה על פסיכולוג או כל מיני דברים והילדים שלכם, שהם בעצם עכשיו נכנסים למשהו אחר לגמרי, כי יכולתם לחיות עם שתי משכורות עם הילדים שלכם בשקט ובלי להכניס אף אחד הביתה והכל היה בסדר, זאת אומרת יש לכם פה איזושהי תרומה גדולה לתוך כל הנושא הזה שזה לא מובן מאליו
אלי אפללו:
     אם יש לכם עוד משהו לומר בסדר, אם לא אז אנחנו כבר נעבור ל- -
ע.:
תודה רבה על ההזדמנות
אלי אפללו:
   איך קוראים למקום הזה?
אבישי פריזדה:
פנימיית אורנים
אלי אפללו:
יפה קראו לו פעם בית מרגלית?
אבישי פריזדה:
אנחנו נמצאים בתמצית בפנימיית האורנים, אנחנו ככה מוצב קדמי של ראשון לציון מול נס ציונה
אלי אפללו:
נכון, ומי שמפספס אתכם פה צריך להגיע לראשון ולחזור עוד פעם, מה שלא קרה לנו היינו זהירים
אבישי פריזדה:
יש לנו קשרים טובים עם העירייה, המקום הזה כמו שאמרת עד שנת 2000 היה בית חולים פסיכו גריאטרי בעיקר של ניצולי שואה
אלי אפללו:
שנקרא מרגלית על שם אשתו של אריק שרון
אבישי פריזדה:
של אריק שרון בדיוק, בעצם המקום הזה ננטש מכל מיני סיבות בתחילת שנות ה-2000 אנחנו הגענו לכאן ב-2010 פעם ראשונה
אלי אפללו:
הוא יושב על קרקע עירונית?
אבישי פריזדה:
לא קרקע פרטית, אנחנו הגענו לכאן - -
אלי אפללו:
והמבנה עצמו גם פרטי?
אבישי פריזדה:
של אדם פרטי, אנחנו הגענו לכאן פעם ראשונה ב-2010 בעקבות פנייה שהייתה מצד המשרד, הייתה פנימייה שנסגרה בגלל סיבות של אי עמידה בסטנדרטים, בעצם ביקשו מאיתנו במהלך 2011 לפתוח פנייה חדשה, ואז פרצה שביתת העובדים הסוציאליים הגדולה שהייתה אז, היא הסתיימה 34 יום לפני סוף אוגוסט שאנחנו צריכים לקלוט את הילדים, ורק אז ניתן לנו המנדט, דמיין לעצמך 4,000 מטר בנוי 15 דונם במרכז הארץ, שתי משפחות מתל שבע שגורשו בגלל נקמת דם ופלשו לפה, לנו 34 יום להיערך לקליטה של 40 ילדים וילדות שיוצאים ב-30 באוגוסט באוטובוס ממושב ליד לוד ממושב זיתן מגיעים אלינו, וביום אחד צריך להתחיל להפעיל פנימייה
אבישי פריזדה:
     ועד היום יש פה אנשים ככה מהאזור שמספרים לנו שהם בתור ילדים היו באים ומסתכלים איך נראה הבית משוגעים או כל מיני חוויות
אבישי פריזדה:
      וקוריוז אחרון לפני שאולי נתפזר ונצא להפסקה ונחזור אמרתי איך שאתם תחליטו, אנחנו עושים כאן פעם בשנה יום אורנייה זה נקרא שהחניכים של הפנימייה עומלים וטורחים וככה מזמינים משפחות וחניכים לשעבר וכו', ואני הולך בשביל וקורא לי מי שמנהל את בית הבוגרים שלנו, חניכים בשנתם האחרונה אתם תפגשו אחרי זה חניכה אחת, אומר לי אני רוצה שתכיר את אמא שלי, קורה מעת לעת אני אומר לה שלום וזה והיא מספרת לי את הסיפור הבא, אני הייתי הבחורה מבוגרת בת 70, אני הייתי מלוות עיסוק של נאות מרגלית, אני אומר לה וואו אני חייב שתספרי לי קצת, אנחנו עולים בשביל אתם תראו אחר כך, ומסתבר שהמרחק בין איפה שהמשרד שהיא ישבה שהיא עבדה ואיפה שהבן שלה עובד היום ואחראי על תחום הבוגרים ומרכז את קבוצת הבוגרים שלנו, הוא רק מרחק של מטרים ספורים, הוא עד אותו רגע לא ידע שהיא עבדה פה, והיא לא ידעה שהוא עובד פה, האסימונים נפלו רק בשביל הכניסה
אבישי פריזדה:
     נעשה ספוילר לחלק הבא, ואתם תגידו אבל היום זה בית ל-110 נערים ונערות בגילאי 12 עד 18, בהגדרה הספרותית הקרוב מתחלף לפוסט אשפוזי, נערים עם בעיות נפשיות ורגשיות קשות, חלק גדול מהם מגיע אלינו אחרי אשפוז פסיכיאטרי משמעותי, חלקם אנחנו מצליחים יחד עם הרווחה לקלוט ולמנוע את החוויה המפוקפקת יש לומר של אשפוז פסיכיאטרי, אבל בעיקר בעיקר אנחנו מצליחים לתוך הקופסה השחורה הזאת, השנה סיימו את הפנימיה חלק מגיל י"ב וחלק מיצו את התהליך גם אחרי שנה וזה מצוין, ומצליחים אנחנו נציג לכם אחר כך, אבל נתון של צמצום של ימי אשפוז למדינת ישראל, אם תרצו תוכנית החיסכון הכי טובה של משרד האוצר
אלי אפללו:
יש כאלה שגם מתגייסים?
אבישי פריזדה:
בוודאי, יש לנו באחת הפנימיות לא כאן חניך שעבר השנה גיבוש טיס, ואני מקווה שמבדקי ירפ"א א' וירפ"א ב' לא יפילו אותו
פנינה תמנו:
עם עורף משפחתי גם חיצוני?
אבישי פריזדה:
כן כן