GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אפללו:
לא להפריע בבקשה
מיכל שיר סגמן:
זאת שאלה רלוונטית, אדוני היושב-ראש
מיכל שיר סגמן:
 שמונה שנים חסר דובר ערבית שאם מגיע ילד שנפגע מינית, מצליח סוף כל סוף לאזור אומץ, אין מישהו שיודע לדבר איתו בשפה שלו
מיכל שיר סגמן:
 הוא צריך מתורגמן כשהוא בא בשעתו הקשה ביותר
מיכל שיר סגמן:
 זאת שאלה רלוונטית
עדי זפרני:
לנו בשירות לחקירות ילדים יש חוקרים דוברי ערבית בכל הארץ
מיכל שיר סגמן:
גם בבאר שבע?
עדי זפרני:
גם בבאר שבע יש לנו חוקר דובר ערבית שחוקר ילדים עד גיל 14
עדי זפרני:
 אנחנו משתדלים לתת את המענה בשפה של הנחקר, אבל כשאין לנו חוקרים דוברי שפות אחרות אנחנו משתמשים במתורגמנים
מיכל שיר סגמן:
מתורגמן כזאת סיטואציה היא בעייתית
אלי אפללו:
אין ספק שיש צורך באמת להתאים את החקירה לשפת האם של אותו - - -
אשרת שהם:
אני יכולה להגיד שיש מתורגמנים בחקירות ילדים לכל השפות
אשרת שהם:
 למרכז הגנה בירושלים מגיעים מתורגמנים לאידיש
אשרת שהם:
 כשצריך יש חוקר ילדים ערבי
אשרת שהם:
 יש מרכז הגנה שמטפל באוכלוסייה ערבית בצפון הארץ, בנצרת, מרכז הגנה שאפשר להגיע אליו גם אתה דובר עברית, אז בהחלט יש נגיעה לכל נושא
אלי אפללו:
     אורית, בבקשה
אורית דנין:
אני סיימתי
אלי אפללו:
     חברת הכנסת מיכל שיר, בבקשה
מיכל שיר סגמן:
תודה רבה אדוני היושב-ראש
מיכל שיר סגמן:
 טוב, אנחנו עברנו כאן לא מעט דיונים ובכל דיון מקווים שהנתונים יהיו קצת אחרים וישתפרו לטובה, ולצערנו הרב זה לא קורה אלא אנחנו רק רואים עלייה בנתונים
מיכל שיר סגמן:
 אני חושבת שהמדינה צריכה לעצור רגע ולשאול את עצמה, למה? יושבים כאן אנשים מכובדים
מיכל שיר סגמן:
 יושבים שם אנשים חכמים
מיכל שיר סגמן:
 יושבים כאן אנשים מאוד מאוד אכפתיים שבאמת עובדים לילה ויום סביב הנושא הזה, ואנחנו עדיין לא רואים פה שיפור אלא רק עלייה, וזה לא אני אומרת, זה הסטטיסטיקה אומרת
מיכל שיר סגמן:
     השאלה שלי זה האם המדינה כמדינה, לא כמובן האנשים שיושבים כאן, עושים מספיק? האם אנחנו עובדים מספיק על הסברה? כמו למשל, יושב כאן האדון הנכבד הזה שעושה כאן הצגות ילדים, שכל תפקידם הוא איתור וזיהוי או העלאת מודעות לנושא
מיכל שיר סגמן:
 האם בתי הספר, מערכת החינוך עושה מספיק בכיוון הזה? האם גני הילדים, כולל הפרטיים, כולל מערכות חינוך פרטיות שמשום מה הן מוקצות במדינת ישראל, עליהם אין שום פיקוח על שום דבר
מיכל שיר סגמן:
 האם אנחנו נכנסים לתוך העולם הטכנולוגי העכשווי של הילדים כדי להעלות את המודעות, כדי לתת כלים לזיהוי?      אני אתן לכם דוגמה
מיכל שיר סגמן:
 כשאני אומרת סתם לגיסתי שאחד מכל חמישה ילדים עד גיל 12 עוברים פגיעה מינית, שעד גיל 12 הנתונים הם זהים לבנים ובנות, היא אומרת לי, על מה את מדברת? הכול טוב
מיכל שיר סגמן:
 הורים לא מודעים לזה
מיכל שיר סגמן:
 פה בוועדה אנחנו מדברים, זה נשמע העלאת מודעות, לדבר על זה
מיכל שיר סגמן:
 אנשים לא מודעים
מיכל שיר סגמן:
 הורים לא מודעים
מיכל שיר סגמן:
 אפס כלים לזיהוי
מיכל שיר סגמן:
 אני הורה לשני ילדים קטנים
מיכל שיר סגמן:
 הייתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, השתתפתי באין-ספור דיונים
מיכל שיר סגמן:
 לי אין את הכלים
מיכל שיר סגמן:
 על מה אתם מדברים? איזה כלים יש להורים היום? גם למורים
מיכל שיר סגמן:
 דיברנו על חובת דיווח
מיכל שיר סגמן:
 אנחנו דאגנו שלמורה יהיה את כל התמיכה המשפטית, הרגשית, הנפשית? כי גם המורה או הרופא או כל בעל מקצוע שפוגש את אותו הילד, אם הוא מדווח, יש לו את מערכת התמיכה? האם מדינת ישראל עושה מספיק? ואני שואלת את השאלה הזאת כי אני לפני שנה הייתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד ומשם הנתונים רק התדרדרו, לא השתפרו, לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות חושבים מחדש על מערכת המניעה, הסברה, אחר כך זיהוי ואחר כך כל מה שקשור לאחר כך, כי בלי זה אנחנו נמשיך לדבר עם המון אכפתיות, ואני לא מורידה מהאכפתיות או מהעבודה הקשה של כל היושבים סביב השולחן הזה
מיכל שיר סגמן:
 לצערי אנחנו נמשיך לראות את הנתונים המזעזעים האלה
מיכל שיר סגמן:
 אם היינו עובדים נכון הסטטיסטיקה הייתה אמורה לרדת ולא לעלות
מיכל שיר סגמן:
 זאת עבודה
מיכל שיר סגמן:
      אני כן מציעה, אדוני היושב-ראש, לעשות ספציפית ישיבה קודם כל על מניעה
מיכל שיר סגמן:
 על העלאת המודעות ועל יכולת זיהוי
מיכל שיר סגמן:
 תודה
אלי אפללו:
      ערן, בבקשה
ערן צימרין:
תודה רבה כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדיי
ערן צימרין:
 אני אנסה לדבר קצר ולעניין ככל יכולתי
ערן צימרין:
 דיברת פה על גיל אפס בתוך המשפחה, כל המגזרים ואומץ של ילד, אז גיל אפס, אני ישר נזכר באב שעמוק בתוך הטיפול שלו כתוקף הודה בעובדה הפשוטה שהוא הסתכל על הבת שלו כאשר היא הייתה בת עשר דקות מונחת על המשקל בחדר לידה וראה בה אובייקט מיני, אז כן, זה קיים גם בתוך גיל אפס
ערן צימרין:
      אל"י בעשור החמישי לפעילותנו, 2022, קיבלנו 10,000 קריאות חירום לטיפול, מטפלים באלפי משפחות
ערן צימרין:
 המספרים האלה לא כוללים את המרכז שאיזבל דיברה עליו קודם אלא רק אנחנו באל"י
אלי אפללו:
10,000 קריאות בתקופה של שנה?
ערן צימרין:
של 2022, טלפונים שהתקבלו
ערן צימרין:
 אנחנו מדברים על עלייה, אז אני מרגיש את העלייה סובייקטיבית אצלנו באל"י בגלל פעילות יזומה שאנחנו נוקטים בה
ערן צימרין:
 אובייקטיבית, כפי שאיזבל כבר ציינה, אני לא בטוח שהייתה עלייה למעט אולי גידול באוכלוסייה
ערן צימרין:
 הפגיעה עדיין קיימת, כן, ויש עניין של דיווח
ערן צימרין:
 ככל שאנחנו מעלים את המודעות אז יש יותר דיווחים כמובן, וכמובן שיש את הפגיעות החדשות, את הדיגיטליות, את האינסטגרם שמוביל גם לשטח וכיוצא זה
ערן צימרין:
 חופש גדול, אנחנו דווקא רואים לעיתים ירידה בגלל המסגרות שסגורות ואז אנחנו מקבלים הכול חזרה בתחילת שנת הלימודים
ערן צימרין:
      קודם כל סביב השולחן הזה יושבים אנשים מדהימים
ערן צימרין:
 שיתופי פעולה מדהימים יש בינינו
ערן צימרין:
 כאשר אנחנו מקבלים פנייה ממרכזי הסיוע לנפגעות פגיעה מינית שאומרים לנו, קחו, זה בשבילכם, טפלו, ואנחנו מעבירים למועצה לשלום הילד שאנחנו אומרים להם, קחו, זה משפטי, טפלו אתם, אם זה מכון חרוב שעושה מחקר נהדר ומעלה את הידע של כולנו ותורם לכל התעשייה, אז באמת חשוב לציין את זה
ערן צימרין:
      חשוב לציין לטובה במיוחד את הרווחה שעושה עבודה מדהימה
ערן צימרין:
 איזבל יושבת כאן, תודה רבה לך, עבודה נהדרת אתם עושים במיוחד לאורך כל 30 השנים האחרונות שאנחנו רואים כיצד המדינה הולכת ומשתפרת
ערן צימרין:
 מדינות אחרות מקנאות בנו
ערן צימרין:
 אני יכול לומר לכם את זה היטב
ערן צימרין:
     מטפלים לכל רוחב המשפחה – כאשר אנחנו מדברים על פגיעות בתוך המשפחה, כרגע משום מה אני חושב על איזה משפחה ספציפית
ערן צימרין:
 כאשר אנחנו מטפלים גם בנפגע, גם באח הפוגע, גם באח הנוסף שהוא לא נפגע ולא פוגע אבל לא יודע עם מי להזדהות כי הוא אוהב את שני האחים שלו, גם באימא שעברה טראומת ילדות ומעבירה את הטראומה הזאת של הפגיעה המינית בילדותה לילדים שלה, גם בסבא וסבתא שמהווים מקור לבעיה, ובהורים שבכלל צריכים הדרכה הורית כדי לשמור על שלמות המשפחה, ואנחנו בעצם מספקים למשפחה הזאת חמישה מטפלים שונים שכולם עובדים אצלנו באל"י, מדברים ביניהם ושומרים על התא המשפחתי שיחזור לחיות בשלום ביחד
ערן צימרין:
      אנחנו מדברים כאן על פגיעות מיניות
ערן צימרין:
 רבותיי, אנחנו באל"י מטפלים לא רק בפגיעות מיניות
ערן צימרין:
 יש לנו פגיעות פיזיות, יש לנו פגיעות נפשיות
ערן צימרין:
 פגיעות נפשיות יכולות להיות עם הילד מלך הבית והילדה שרק נמצאת וגרה וחיה במרפסת ומשאירים להם את שאריות המזון, או פגיעות נפשיות נקודתיות בילד באירוע במקרה מסוים שאני לא אעז להעלות על דל שפתיי כאן כל מיני מקרים כדי לא לתת רעיונות יצירתיים להורים מטורפים, אבל דברים משוגעים לגמרי, מטורפים ברמת היצירתיות שלהם שאנחנו מקבלים ומטפלים כל הזמן
ערן צימרין:
 פגיעות פיזיות כאשר ילד מגיע עם פגיעה פיזית
ערן צימרין:
 אתה רואה את הילד עם הפגיעה הסימטרית, שעבר פגיעה פיזית וצריך לטפל, ואין פה שום דבר מניב וגם לזה ראוי להתייחס בנפרד
ערן צימרין:
     שני נושאים קצרצרים
ערן צימרין:
 הצגות – אנחנו בשנת 2022 הגענו עם ההצגות שלנו החל מהקטנטנים עם "יעל לומדת לשמור על גופה" וסרט - - - לגדולים ועוד תשע הצגות באמצע בשפות, במגזרים, עם התאמה לאורתודוכסים, לערבים, לאחרים
ערן צימרין:
 בסיומה של הצגה באה ילדה עם החברה הצמודה שלה אל השחקנית שכבר עייפה ומתה להגיע לאוטו, ואומרת ארבע מילים: "סבא נגע בי שם"
ערן צימרין:
 כאשר אנחנו בשנת 2022 הגענו ל-100,000 ילדים, מה-100,000 ילדים האלו יצאו 1,500 כמו הילדה הזאת, מקרים שהגיעו לטיפול מערכתי כנדרש, כמו שצריך
ערן צימרין:
      אני יכול לסיים בעוד מילה קצרצרה על צה"ל
ערן צימרין:
 אנחנו מטפלים גם בצה"ל
ערן צימרין:
 הילדים שנמצאים במרכז הטיפול ובגיל 18 פתאום לובשים מדים, לא מפסיקים בשנייה אחת להיות ילדים ואנחנו רואים אותם גם שם, אז גם שם יש עלייה חדה במודעות, שזה נהדר
ערן צימרין:
 המפקדים הבכירים מבינים שהחיילות זה לא משחק פרטי שלהם
ערן צימרין:
 יש הרבה נוספת שצריכה להיעשות עם הקב"נים שיודעים לטפל בהתאבדויות היטב, פחות יודעים לטפל בנושאים שלנו, וזה ילדים, לא יעזור לכם שום דבר, אז אנחנו נמצאים גם על זה
אלי אפללו:
זאת השאלה שלי
אלי אפללו:
 אני לא רוצה שתרחיב
אלי אפללו:
 אני רוצה שאתה תוציא לי מסמך שבו אתה בעצם מהניסיון שיש לך, מה כל אחד מהמשרדים צריך לעשות כדי להקטין את המספרים שראינו? ולך יש ניסיון רב
ערן צימרין:
בשמחה רבה
אלי אפללו:
דנה רוטשילד, בבקשה
דנה רוטשילד:
שלום, דנה רוטשילד, עו"ד ביחידת התיאום הממשלתית לזכויות ילדים ונוער במשרד המשפטים
דנה רוטשילד:
 אני קודם כל רוצה להודות גם ליו"ר וגם ליוזמים על הדיון החשוב הזה
דנה רוטשילד:
 אני רוצה רק לציין שמנכ"ל משרד המשפטים קיבל בימים האחרונים פנייה ממנכ"ל משרד ראש הממשלה בבקשה בעצם לתכלל את הנושא החשוב הזה שגם עולה פה היום
דנה רוטשילד:
 אני מאוד שמחה על הדיון הזה
דנה רוטשילד:
 אנחנו שומעים ואנחנו יודעים שיש עבודה ממשלתית ענפה בנושא הזה על ידי משרדי הממשלה השונים, וגם עבודה בין המשרדים שנעשית כבר היום בשיתופי פעולה רבים
דנה רוטשילד:
      אנחנו בשלב הראשון בעקבות הפנייה הזאת וגם החלטת ממשלה 1652 שמוכרת לוועדה על יחידת התיאום, באמת המנכ"ל הטיל עלינו ללמוד את הנושא, אז אנחנו נשב ונלמד יחד עם המשרדים, ואני מודה גם בהקשר הזה על הדיון הזה, את כל העבודה שכבר נעשתה ולבחון את האפשרות בהתאם לצורך לקדם פעילות ממשלתית בנושאים שבהם אולי עולה חסר
דנה רוטשילד:
      בנוסף אני רוצה לציין שהיחידה שלנו היא חלק מחטיבה חברתית שגם הוקמה לאחרונה במשרד המשפטים, וכחלק מכך גם החטיבה החברתית פועלת בכלל בנושא של נפגעי עבירה לא רק קטינים, בהמשך גם להחלטת ממשלה 1889 שקודמה על ידי משרד המשפטים, ובהקשר הזה גם החטיבה באופן כללי אמונה על תכלול ויישום החלטת הממשלה, אז שוב תודה על הדיון ועל הנושא ואנחנו גם כאן ללמוד ולשמוע
אלי אפללו:
     המרכז לשלטון מקומי
אלי אפללו:
 בבקשה, מירב
מירב בועז:
אני שומעת אתכם ואני חושבת שיש כאן משהו שלא נלקח בחשבון, שזה העברה בין-דורית
מירב בועז:
 אני מרכזת תחום של פגיעות מיניות, אמנם בגירים בטירת הכרמל אבל 80% מהמשפחות שמטופלות אצלי, הילדים שלהם נפגעים, וזה לא נתון מפתיע
מירב בועז:
 אני חושבת שיש מורכבות אם אנחנו מדברים על מה לייעל, של איך עושים את הרצף הטיפולי הזה
מירב בועז:
 יש לי משפחה שהאימא נפגעה מהאבא והאבא פגע גם בילדים, אז איך עושים קודם כל את הטיפול באימא שלא מוכנה להודות בזה, ומה עושים אחר כך עם הילדים האלו? אני חושבת שצריך לחשוב, אם חושבים על ייעול, גם על מרכזים ייעודים ששילבו גם קטינים וגם בגירים, כי יש רצף
מירב בועז:
 זו משפחה
מירב בועז:
      גם אני רוצה להגיד שיש משהו שאנחנו נתקלנו בו שהוא מאוד בעייתי כשיש אבא שהוא פוגע אבל מן הסתם כל אחד כאן אמר שהמילה פגיעה, ילד לא ממש מוציא את המילה פגיעה
מירב בועז:
 אנחנו יודעים שהוא פגע אבל הילד לא יכול לקבל טיפול כי האבא לא חותם על טיפול
מירב בועז:
 אין לו אינטרס לחתום על טיפול
אלי אפללו:
והאימא?
מירב בועז:
גם אם האימא תחתום, כל עוד האבא לא חותם הילד לא יכול לקבל טיפול, אז יש כאן איזושהי מורכבות שהחוק לא מתייחס אליה וצריך לחשוב על זה, מה עושים עם משפחות שאחד ההורים הוא פוגע אבל הילד לא יכול לקבל טיפול
מירב בועז:
 דרך אגב, הם במהלך השנים כמובן גם התגרשו והילדים גם חייבים להמשיך ללכת כי עוד קטינים, להורה הפוגע למרות שהם לא רוצים, אבל אין ברירה
אלי אפללו:
משרד המשפטים, אין תשובה לנקודה הזאת?
איזבל סרי לוי:
יש הסדרה בחוק, דווקא חקיקה שעברה פה לפני שנה וקצת, שמסדיר מרגע הגשת כתב אישום
מירב בועז:
אבל לא מוגש נגדו כתב אישום והוא לא מוגדר כפוגע
מירב בועז:
 גם אין לו אינטרס להסכים לטיפול עם כותרת של פגיעה מינית, כי זה סוג של הודאה
מיה אוברבאום:
זה רק בעבירות מסוימות
מיה אוברבאום:
 זה רק בעבירות של אונס ורק בעבירות של מעשה סדום
מיה אוברבאום:
 זה לא כולל עבירות של מעשה מגונה
מירב בועז:
לא, בתיקון לחוק זכויות החולה זה כולל, אבל הכול מרגע כתב האישום
אלי אפללו:
טוב מאוד שאמרת את זה
אלי אפללו:
 אנחנו צריכים להתייחס לנקודה הזאת כי זה לא הגיוני
מירב בועז:
כי הילדים ממשיכים ללכת
מירב בועז:
 הם נפגעים
מירב בועז:
 אנחנו עכשיו עושים דיון מקצועי ואין לנו מה לעשות
איזבל סרי לוי:
אבל יש לנו אפשרות להציע טיפול אחר לילד הזה ללא הכותרת של הפגיעה המינית
איזבל סרי לוי:
 אני כן רוצה להגיד שכשיש מחלוקת כל כך חמורה על ראשו של הילד בתוך הבית שלו סביב האם פלוני פגע בו או לא פגע בו, הילד הזה יבוא לטיפול, אנחנו לא באמת נוכל לטפל בו
איזבל סרי לוי:
 לא יהיה לו מרחב שקט
איזבל סרי לוי:
 טיפול רגשי מונח על מרחב שקט שבו ילד יכול להרגיש בטוח ושקט להביע את עצמו
איזבל סרי לוי:
 כשמחוץ לחדר ממש בפתח הדלת מחכה מישהו שמחכה למוצא פיו של ילד, שמחכה שהוא או יאשרר או לא יאשר את מה - - -
איזבל סרי לוי:
 הרבה פעמים הילדים האלה מטופלים במרכזים לטיפול בהורים-ילדים
איזבל סרי לוי:
 הם נמצאים בטיפולים רגשיים אחרים - - -
מירב בועז:
אני רוצה להגיד על זה שזה מוסיף חטא, כי למשל הילדים האלה כמובן הופנו לטיפול במשפחה אבל האבא הוא חלק מהמשפחה, אז הוא חייב להגיע לטיפול, אז מה עשינו בזה? הושבנו את הילדים הנפגעים עם הפוגע? נפלא
מירב בועז:
 לא עשינו בזה שום דבר
מירב בועז:
 זה חשיבה מאוד לא נכונה
אלי אפללו:
אין ספק שהנושא הזה, צריך לתת את הדעת
מירב בועז:
אני חושבת שצריך לחשוב גם על מרכזים לילדים בכל עיר ולעשות את העבודה הזאת כעבודה משותפת
אלי אפללו:
     עפרה, בבקשה
עפרה בן מאיר:
אני רק אגיד משהו מאוד בנאלי
עפרה בן מאיר:
 הדיון הוא על פגיעות בחופש הגדול - - -
אלי אפללו:
לא, לא, זה ברור
אלי אפללו:
 עזבי את החופש הגדול, בסדר?
עפרה בן מאיר:
אני רוצה להגיד משהו על החופש הגדול כי בזה הדיון
אלי אפללו:
אתם מכון חרוב, נכון?
עפרה בן מאיר:
אדוני, אני עובדת במכון חרוב ואני מנהלת את קמפוס חרוב לילדים, ואני כאן בכובע שלי כחברה בוועדה הציבורית לשינוי מדיניות ביחס לפגיעות מיניות בתקופת הילדות, שבשם המקוצר שלה נקראת ועדת בן-אור שהוזכרה כאן
עפרה בן מאיר:
 חבר הכנסת שקלים גם הקריא קצת מהממצאים של הוועדה
עפרה בן מאיר:
 אחד הממצאים שהוזכרו כאן שמאוד כואבים, במקרים שבהם אין חובת דיווח, באחוזים מאוד נמוכים מי שכבר פנה קיבל סיוע, בין ברמת הרווחה ובין ברמת ההליך הפלילי, אז זה דבר שצריך להדאיג אותנו מבחינת המענים שקיימים בזירות השונות
עפרה בן מאיר:
      אני רוצה כן להגיד על החופש הגדול
עפרה בן מאיר:
 דיברו על זה שהמסגרת החינוכית יוצאת לחופש
עפרה בן מאיר:
 אנחנו יודעים שאחד מחמישה נפגע
עפרה בן מאיר:
 בזמן אמת אנחנו יודעים עוד על פחות מכך, בערך על רבע מהילדים האלה של אחד מחמישה, אנחנו יודעים בזמן אמת
עפרה בן מאיר:
 ההצעה שלנו בוועדה הציבורית לעשות איזשהו מיפוי בבתי הספר לקראת היציאה לחופש הגדול, להבין מי הם הילדים שאנחנו מודאגים לגביהם
עפרה בן מאיר:
 לצערי זה לא הרבה
עפרה בן מאיר:
 על רובם אנחנו לא יודעים בזמן אמת, ולקחת עליהם חסות בזמן החופש הגדול
עפרה בן מאיר:
      היושב-ראש ביקש כל הזמן לדבר על חסמים, אז החסם המרכזי שאני רוצה לדבר עליו זה העובדה שבמרכזי ההגנה שהוזכרו כאן יכולים להגיע רק ילדים שמלווים על ידי ההורים, כלומר הילדים שנפגעים בבית בימים כשגרה נחקרים במוסדות החינוך, בגן או בבית הספר
עפרה בן מאיר:
 המשמעות היא שילד שמדווח בחופש הגדול, אנחנו נגיד לו לחזור אלינו אחרי החגים
עפרה בן מאיר:
 אי אפשר אחרי החגים וכל מי שיושב כאן יודע
עפרה בן מאיר:
 אנחנו מכירים את המבול של הפניות שקורים אחרי החגים, לא כי הם נפגעים בחופש הגדול
עפרה בן מאיר:
 הם נפגעו כל השנה אבל יש לנו איזשהו צוואר בקבוק שבו הם לא יכולים להיחקר בשום מקום אחר, גם אם הם כבר הרימו את הדגל האדום
עפרה בן מאיר:
 אני אגיד משהו שהוא מאוד שנוי במחלוקת
עפרה בן מאיר:
 לדעתנו צריך לקבל את הילדים האלה לחקירות במרכזי ההגנה בתקופת החופשות של מסגרת החינוך, כי הם לא יכולים להיחקר במקום אחר
עפרה בן מאיר:
      עוד הצעה אחת שרציתי להציע, כי אני כל הזמן חושבת על הקמפיין המאוד חשוב שמשרד הרווחה השיק בימי קורונה סביב הסוגיה של אלימות במשפחה בין בני זוג
עפרה בן מאיר:
 אולי כדאי להשיק קמפיינים כאלה לקראת חופשות מרוכזות בשביל שהילדים יידעו לאן הם יכולים לפנות כי אין להם את היועצת זמינה לדבר איתם
עפרה בן מאיר:
 תודה
אלי אפללו:
     עו"ד מיטל שפירא
מיטל שפירא:
שלום, אני היועצת המשפטית של הלובי למלחמה באלימות מינית בהנהלת יעל שרר
מיטל שפירא:
 אני רוצה לדבר רגע על משרד החינוך
מיטל שפירא:
 אם אנחנו מדברים על עניין של איתור ומניעה, אז קודם כל צריך שהאנשים הנכונים, אנשי המפתח יוכלו לאתר את הילדים, לזהות את אותם סימני מצוקה, את אותם סימני זיהוי
מיטל שפירא:
 זה מתחלק לחינוך ולבריאות
מיטל שפירא:
 בריאות זה רופא משפחה, חינוך זה מורים והכול
מיטל שפירא:
      לפני שנה וחצי משרד החינוך אמר שהוא בעצם יוצא בתקופת הסטאז' של המורים
מיטל שפירא:
 תוך שלוש שנים כל המורים בתקופת הסטאז' יעברו הכשרה של אותם סימני זיהוי
מיטל שפירא:
 צריך לוודא שכל המורים והמורות וכל אנשי החינוך עוברים את אותן הכשרות
מיטל שפירא:
 מה זה אומר? שייצאו דוחות מסודרים, כמה בכל שנה אקדמית? איזה תכנים היו? מה הועבר? איך המל"ג משתף פעולה? בעצם לראות בדוחות
מיטל שפירא:
 אם יש לנו קבוצת מורים מסוימים, אנחנו יודעים כמה מהם עברו הכשרות, אפשר לעבור אחרי זה לבתי הספר
מיטל שפירא:
 מה קורה באותו בית ספר? האם הדיווחים עולים? מצוין
מיטל שפירא:
 אם הדיווחים עולים, מה קורה אחר כך? איך בעצם המסלול הזה ממשיך? אני באופן אישי חושבת שכל דבר כזה צריך להיות בדוחות, כמה מורים עברו? כמה מורים לא עברו? למה הם לא עברו ומה בעצם התוצאה בשטח, האם באמת יש עלייה בדיווחים? זה הדבר הראשון
מיטל שפירא:
     הדבר השני, רציתי לתמוך בהצעה של ח"כ גוטליב על ההורדה של התוספת הראייתית מסיוע לחיזוק
מיטל שפירא:
 אנחנו חושבות שזה יכול לעשות שינוי משמעותי ובאמת אולי להביא לעולם שבו לא רק 6% מהילדים שמתלוננים זוכים לאיזשהו הליך משפטי
אלי אפללו:
     אפרת, בבקשה
אפרת פילזר-ביזמן:
אפרת פילזר-ביזמן, המועצה לשלום הילד, היועצת המשפטית
אפרת פילזר-ביזמן:
 באמת נאמרו כאן דברים מאוד מאוד חשובים על ההכשרות שצריך לעשות גם לאנשי חינוך וגם לאנשי בריאות, ואנחנו כמובן בעד זה
אפרת פילזר-ביזמן:
 יש לנו עכשיו שיתוף פעולה עם עמותת גושן שאנחנו רוצים לקדם באמת את העניין של זיהוי על ידי רופאים ובעצם אחיות בקהילה, בקהילה הרפואית, כי בעצם גם הם מקבלים את הילדים
אפרת פילזר-ביזמן:
      אני אומר משהו בהקשר הזה שהוא מאוד חשוב
אפרת פילזר-ביזמן:
 לילדים באמת מאוד קשה לחשוף את הפגיעה בהם
אפרת פילזר-ביזמן:
 אמרו את זה כבר קודם
אפרת פילזר-ביזמן:
 הדבר הזה הוא נורא מורכב
אפרת פילזר-ביזמן:
 למה הוא כל כך מורכב? כי לרוב הילדים נפגעים על ידי המבוגרים ויש להם שבירת אמון מאוד מאוד קשה
אפרת פילזר-ביזמן:
 כדי בעצם לזהות את הדבר הזה צריך להיות מאוד מאוד ערניים, כי זה יכול להיות דבר מאוד קטן שילד בא ואומר ובעצם מאיר את מי שבפניו ומדליק לו איזה נורה אדומה
אפרת פילזר-ביזמן:
 לפעמים זאת רק נורה אדומה ואת הנורה האדומה הזאת, אותו מי שמזהה, אם זה הרופא ואם זה האחות ואם זה היועצת בבית הספר ואם זה המורה ואם זה ההורה, מישהו צריך לזהות את הנורה האדומה הזאת ולהעביר אותה הלאה, כי אם אנחנו נאסוף את כל הנורות האדומות האלה שנדלקות, אז אנחנו נדע לזהות בוודאות את אתה פגיעה
אפרת פילזר-ביזמן:
 אמר חבר הכנסת שקלים כמה הפגיעה הזאת, היא משפיעה לאורך טווח, כמה היא קשה, כמה היא יכולה להשפיע על הילד לאורך באמת הרבה מאוד שנים
אפרת פילזר-ביזמן:
      דיברה כאן גלית ואני חייבת לומר שזה באמת מעורר השראה, כי להתגבר ולבוא ולקחת את הכוחות האלה וכדי לשנות את הדברים, זה השראה לכולנו ותודה לך על הדבר הזה
אפרת פילזר-ביזמן:
      אני אומר שאנחנו צריכים במדינה לדעת גם לעשות את שיתוף הפעולה ואת שיתוף המידע המאוד מורכב הזה
אפרת פילזר-ביזמן:
 הזכירו כאן את ועדת בן-אור והזכירו כאן את ועדת ברלינר
אפרת פילזר-ביזמן:
 אני רוצה להזכיר עוד ועדה, את ועדת וינטר שדיברה על החשיבות של בעצם כל המקצועות ביחד, את האינטרדיסציפלינריות שתביא לתוצאה המיטבית
אפרת פילזר-ביזמן:
 אני בטוחה שבית הספר שם במרכז את הילד, ורופא הילדים שם במרכז את הילד, אבל אנחנו צריכים איזשהו שינוי של תרבות ארגונית שאנחנו שמים את הילד במרכז וכל הפרופסיות הן מסביבו ומשתפות פעולה ביחד, הרווחה, הרפואה והחינוך
אפרת פילזר-ביזמן:
 הדבר הזה לא יכול לבוא בלי כמובן תוספת של תקנים לכל המקומות האלה, ואנחנו מדברים פה על תוספת תקנים של היועצות החינוכיות
אפרת פילזר-ביזמן:
 דיברה כאן גלית על זה שהיה חופש, הייתה הפסקה, אחר כך החליפו
אפרת פילזר-ביזמן:
 אין לנו ספק שהם צריכים את ההפסקה הזאת
נירה לאמעי רכלבסקי:
יש יחידה חדשה שקמה מתוך איזשהו תנועה שהייתה בוועדה הזו, אמורה באמת לתאם את זכויות הילדים, אני חושבת שבין היתר גם בעניין הזה
אפרת פילזר-ביזמן:
אז מה שאני רק אומרת זה שהעובדים הסוציאליים עובדים כל כך קשה, עו"סים לחוק נוער, היועצות החינוכיות, המורים בבית ספר
אפרת פילזר-ביזמן:
 כולם עובדים מאוד קשה
אפרת פילזר-ביזמן:
 אם נוסיף תקנים, אם נוכל לרווח להם, הם גם יוכלו לתת את השירות בצורה טובה יותר ואנחנו ככה נוכל להגן על הילדים שלנו
אפרת פילזר-ביזמן:
      אנחנו גם תמיד צריכים לזכור שחייבים להקשיב לילד
אפרת פילזר-ביזמן:
 זה הדבר הכי משמעותי, להיות ערניים באמת לדברים הקטנים שהוא אומר
אפרת פילזר-ביזמן:
 לדעת להקשיב באמת כי הם אלה שיודעים להגיד לנו הכי טוב מה קורה להם
אלי אפללו:
     הרב מלמד
מלמד:
שלום לכם, אני בעצם היום מנהל מרכז סיוע שנקרא המרכז הישראלי למוגנות תחת הכרה של משרד הרווחה, ולפני כן הייתי 22 שנה קצין משטרה
מלמד:
 אני בתחום של פגיעות מיניות בחברה החרדית 25 שנה
מלמד:
 כשדיברו על גיוס חוקרות חרדיות, אני גייסתי אותן לפני שמונה שנים
מלמד:
 היום יש גם קבוצה נוספת
מלמד:
      אני מתחבר לדברים של חברת הכנסת מיכל שיר, שכבר בינואר 2016 עשו את המחקר באוניברסיטת חיפה עם משרד החינוך וכל ילד חמישי דיווח שהוא נפגע, זאת אומרת שעכשיו אנחנו יושבים פה מ-2016, 600,000 ילדים
מלמד:
 למה לא קורה כלום? בעצם הנושא הזה של הפגיעות המיניות, יש פה אנשי מקצוע שמקדישים את החיים שלהם אבל מקבלי ההחלטות לא מקדמים
מלמד:
 אתן דוגמה, הצעת חוק ההכשרות
מלמד:
 במשך כמה כנסות עולות ונופלות
מלמד:
 איך יכול להיות שבסך הכול רוצים לחייב, לא ברצון של איזה פקיד כזה או אחר, לחייב את כל המורים ואת כל המורות ואת כל הרופאים ואת כל העובדים הסוציאליים
מלמד:
      סטודנטים לעבודה סוציאלית יוצאים ממחלקות רווחה והם לא למדו את הנושא הזה של זיהוי ואיתור פגיעות עם טראומה מינית
מלמד:
 שופטים, כולם
מלמד:
 יש כבר עבודות שעשו
מלמד:
 המלצות ועדות ברלינר
מלמד:
 בשביל מה עבדו שנתיים? הרי כבר עשו את העבודה הזאת והמליצו להקים יחידות משטרה
מלמד:
 אני בא מהמשטרה
מלמד:
 נכון שהמשטרה מנסה לעשות את המקסימום אבל היא דלת כוחות
מלמד:
 להקים יחידת משטרה כמו שיש יח"א, כמו שבכל תחנה יש אגף תנועה
מלמד:
 לתאונות דרכים יש
מלמד:
 לפגיעות מיניות לא צריך להיות יחידה מסוימת ולא פרקליטות ולא בתי משפט? אנחנו לא צריכים לחפש, זה נמצא אצלנו אבל זה הכול תלוי בכם, מקבלי ההחלטות
מלמד:
      היה דיון פה על הנושא של מרכזי הסיוע לפני איזה חודש, אז בשנה-שנתיים האחרונות בזכות הסכמים קואליציוניים התקציב היה 12 מיליון שקל
מלמד:
 עכשיו זה נפל ל-8 מיליון שקל
מלמד:
 מרכזי הסיוע מטפלים ב-50,000 פניות בשנה, אז זה צריך להיות בהסכמים קואליציוניים? אנחנו עכשיו צריכים בכל מרכזי הסיוע לחפש?      אני אסיים במשפט אחד
מלמד:
 אנחנו כמרכז הישראלי למוגנות כתבנו תוכנית לאומית שעברה את כל הדרג המקצועי של משרד הרווחה, זה נמצא אצל שר הרווחה, להכנה להצעת מחליטים בישיבת ממשלה
מלמד:
 עד שלא תקום ועדה בין-משרדית של כל משרדי הממשלה עם החברה האזרחית, כל מי שנמצא כאן, ואנחנו נטפל בזה בצורה יסודית, אנחנו נמשיך לשבת פה ואתה תתחלף עם מישהו אחר ונמשיך לבכות
מלמד:
 בחלק הזה של הטיפול של הילדים מפגיעות מיניות, אתה שואל למה רק 6% - - -? מכיוון ש-70% מהפגיעות זה בתוך המשפחה
מלמד:
 90% זה - - -
מלמד:
 זה רק 10% - - -
מלמד:
 הבנות האלה המסכנות שנפגעות, ואנחנו מלווים אותן כמו אחרים, הן מגישות תלונות והן מקבלות מבול של לחץ מהקהילה ומהמשפחה, והן נאלצות לוותר על התלונה
מלמד:
 אם הראיה היא ראיה הוליסטית שאני בא לטפל, לא פוגע בנפגע
מלמד:
 אני לוקח את האירוע ואני מנהל אותו
מלמד:
 אני לוקח את הילדה הזאת ושואל אותה, מי איתך בתוך המשפחה? לפני שנתחיל את התלונה במשטרה
מלמד:
 מי נמצא איתך? איזה רב יכול לתת לך גיבוי? איזה רב בקהילה חרדית? ברגע שהרב אומר לה, זה רצון השם, אני מדבר איתכם על מקרים שטיפלנו בהם, אז יש לנו אותם, הם ילכו עד הסוף
מלמד:
 תודה
אלי אפללו:
 אתה הארת את עיננו בצורה בלתי רגילה, אני חייב לומר
אלי אפללו:
 זה פשוט מכביד מאוד
אלי אפללו:
      נאוה כהן, בבקשה
נאוה כהן:
צוהריים טובים לכולם, ד"ר נאוה כהן-אביגדור, ראש האגף האזרחי במטה הלאומי להגנה על ילדים רשת, 105
נאוה כהן:
 אני רוצה רגע לתת זרקור על הנושא של הרשת, וחלק מזה אולי זה גם ייתן מענה ללמה יש עלייה במקרים
נאוה כהן:
 קודם כל מבחינת יחידה 105, אנחנו מטפלים באירועים שיש להם ביטוי ברשת ובקטינים, כמובן בשיתוף פעולה עם יחידת הסייבר בפרקליטות
נאוה כהן:
      באגף האזרחי, וזה בהמשך לדברים שחברת הכנסת מיכל שיר אמרה, אנחנו עושים הרבה מאוד פעילות של מניעה והסברה שנוגעת לפגיעות מיניות בקטינים במרחב המקוון
נאוה כהן:
 אני יכולה לפרט אבל אני לא ארחיב יותר מידי
נאוה כהן:
 זה כולל קמפיינים וחומרים מקוונים והרצאות ועלון שבו יש נורות אזהרה
נאוה כהן:
 הנושא של מניעה הוא ברור
נאוה כהן:
 הנושא של חינוך הוא ברור
נאוה כהן:
 מה שיפה במוקד 105, שבתוך המוקד יש דסק שותפויות אזרחי שיושבים שם גם עו"סיות לחוק הנוער, גם נציגות בכירות, משרד החינוך משפ"י, השירות הפסיכולוגי-ייעוצי, גם משרד הבריאות, גם ביטחון לאומי, והתכלול הזה של המידע כשהתפיסה באמת כמו שנאמר פה, שהילד הוא במרכז, וברגע שיושבים כל הנציגים של כל המשרדים האלה ויכולים לעשות העשרת מידע, אז ילד שמתקשר ומדבר על מצוקה, אתה יכול להבין מתוך העשרת מידע של הרווחה אם הוא מוכר ברווחה כנפגע במשפחה ואז אתה מבין רגע שלא מייד לפנות להורים כי יש פה אלי סיטואציה שאתה פונה למי שפוגע
נאוה כהן:
     מבחינת נתונים, אני יכולה להגיד שברבעון הראשון של 2023 וברבעון השני כ-2,000 אירועי פגיעה בקטינים ברשת בכלל, כשליש מתוכם באופן עקבי פגיעות על רקע מיני
נאוה כהן:
 הפגיעות על רקע מיני הן הטרדה מינית, 32%, סחיטה מינית, (Sextortion) 28%, זה הרבעון הראשון אבל הנתונים דומים גם ברבעון השני, התכתבויות בעלות אופי מיני והפצת תמונות וסרטונים מיניים
נאוה כהן:
      הפלטפורמות שלגביהן אנחנו מקבלים הכי הרבה אירועי פגיעה זה אינסטגרם וואטסאפ, ושוב, לא בגלל שהן זירות מסוכנות יותר אלא בגלל שהן זירות שיש בהן יותר גולשים, יותר ילדים נמצאים שם
נאוה כהן:
      לסיום אני אגיד שתי נקודות
נאוה כהן:
 נקודה אחת נוגעת לתופעת ה-Sextortion, זה סחיטה על רקע מיני
נאוה כהן:
 אנחנו רואים עלייה באירועי פגיעה כתוצאה מסחיטה מינית
נאוה כהן:
 נער או נערה מפותים להעלות, לשתף תמונה חושפנית ומפה מתחיל תהליך של סחיטה ואיומים, שאם לא תשלחי לי עוד תמונה חושפנית יותר, אני אעביר את התמונות להורים שלך, אני אעביר את זה בבית הספר לחברים