GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד וינדמן: יש עלייה של 50 אחוז בתיקי הטרדה מינית, עכשיו אנחנו מעריכים שהעלייה הזו בתיקים של הטרדה מינית, קשורים במידה רבה לעבירות מין ברשת ו- - -
אלי אפללו: אבל המדד הזה הוא מאיפה בא? מהמשטרה?
ורד וינדמן: יש כמה מדדים בהקשר הזה, אנחנו רואים גם נתונים מהמשטרה בתיקים שנפתחים במשטרה וגם נתונים של 105 ושהם כולם מצביעים על אותה מגמה וכאן אולי נזכיר גם את זה, יש גם עלייה מאוד משמעותית בעבירות של פגיעה בפרטיות כלפי ילדים, של פרסום תצלום משפיל ועבירות מהסוג הזה ואנחנו יודעים, אנחנו יודעים שהנתונים האלה על פגיעות מיניות, הם רק קצה הקרחון, זה רק מה שאנחנו יודעים ושאנחנו יודעים ממחקרים שהם וודאי רלוונטיים גם לישראל, שההיקף הוא הרבה יותר גדול ומה שזה אומר מבחינת המלצות ואני רק אמנה אותם, זה קודם כל המאמצים במישור האיתור והזיהוי, אנחנו תמיד צריכים קודם כל להשקיע מאמצים במניעה, אחד הדברים שחסרים בהקשר הזה, זה הכשרות חובה של אנשי מקצוע, גם רופאי ילדים, גם רופאים בקהילה, גם בהקשר של אנשי חינוך, אנחנו יודעים הרבה מאוד מהדיווחים מגיעים מתוך מערכת החינוך, היא מאוד מאוד חשובה בהקשר הזה וגם מאמצי עידוד דיווח בקרב הציבור, אבל קודם כל באמת האחריות מוטלת על אנשי מקצוע והמחקרים מלמדים, שככול שיש הכשרות תכופות יותר וככול שזה מעוגן כחובה, יש סיכוי גדול יותר להציל את נפשם של הילדים מפני המשך פגיעה
אלי אפללו: אוקי, תודה, נחזור אלייך, אני רוצה לעשות פה איזושהי פאוזה, חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה
סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני היושב ראש, אז קודם כל היה לי חשוב מאוד מאוד להגיע ולומר קודם כל לכל האנשים שיושבים פה בחדר שזכיתם, זכיתם ביושב ראש וועדה, אני מכיר את אלי המון שנים, גם כסגן ראש העיר וגם בכובעים אחרים, זכיתם באדם שהלב שלו פתוח וגדול ואני בטוח שתעשה פה עבודה, אלי, מדהימה, כי בסוף, העתיד של מדינת ישראל זה הילדים, מדובר פה על ילדים עד גיל 18, זה לא בני שש כולם
סימון דוידסון:  אני אגיד שלושה משפטים, אחד, לדעתי צריך לשנות את המחשבה, גם בוועדה, בעיקר בוועדה הזאתי ולחשוב על העתיד, אנחנו מדברים כל הזמן בכל וועדה, בנקודות שאנחנו מגיעים כבר למצב של כמעט תהום, על המצב שצריכים להציל את המערכת, אם זה חינוך, אם זה בריאות, אין מחשבה עתידית, לא חושבים על מה נעשה עם הילד היום שהוא בן שש כדי שכשהוא יגיע לגיל 18, אנחנו נקבל באמת תוצאה שאנחנו רוצים לקבל
סימון דוידסון:       וכשאלי דיבר על הנושא של הספורט זה מתחבר לי כמו כפפה ליד, פה בשיחה הזאת, כי הדבר הכי חשוב שלנו כהורים וכמערכת וכמדינה, שהילדים יהיו עסוקים, ככול שילד יותר עסוק במסגרת ואני מדבר עכשיו, לא רק על בית ספר, אלא אחר הצוהריים, הילד הוא פחות בטלפון, פחות במחשב, פחות בגירויים שאנחנו לא רוצים שיהיו לו, לכן אנחנו צריכים ליצור מערכת שהילדים יהיו בתנועות נוער, במוסיקה, במסגרות ספורט, מתנ"סים וכדומה, במיוחד באזורים המוחלשים ובייחוד בחברה הערבית, כי אם אנחנו נדאג למגרשים ושהילדים ישחקו וירוצו ויוציאו את המרץ שלהם ולא יסתובבו ברחובות, הילדים האלו לא יגיעו לוועדה שאני מפה הולך אליה, לוועדת התמכרויות, שנלחמתי להיות שמה, כי הנושא של ההתמכרויות עוד לא עלה, אבל קיבלנו דוחות מפחידים בזמן הקורונה, בוועדת חינוך, לאן הגיעו הילדים שלנו בזמן הקורונה וזה סמים וזה אלכוהול וזה הימורים וזה נושא של מין וכן הלאה וכן הלאה, הילדים מכורים וכמעט ולא מדברים על זה, אבל זה מפחיד, מפחיד, לכן אני אומר, תשנו קצת את התפיסה שלכם, תחשבו על כל שקל שמשקיעים בילד עכשיו, אנחנו נחסוך עשרה שקלים בעתיד, צריכים לעשות שולחן עגול, אדוני היושב ראש, עם וועדת חינוך ועם וועדת ספורט ועם וועדת רווחה ועם וועדת בריאות, לחשוב, לעשות עיגון משאבים ולחשוב על דבר אחד, מה אנחנו עושים כמדינה, שהילדים יהיו עסוקים, כל אחד במה שהוא אוהב, לא כולם צריכים להיות שחיינים, אבל כל אחד מה שאוהב, שיעשה את זה
סימון דוידסון:      יש את האפשרות דרך רשות המתנ"סים, הכנו תוכנית לזה, אני אגיש לך אותה, תוכנית מפורטת, איך אנחנו כמו תמנון ברשות המתנ"סים נוגעים בכל ילד והכסף הוא לא גדול, לא מדובר על מיליארדים שעפים ועוד מעט נגיע לחוק התקציבים, אתה תראה שמיליארדים עפים לך מעל הראש, לא תבין לאן הם הולכים בכלל, פה אנחנו נדע לאן הם הולכים, למען הילדים שלנו בכל עיר ובכל מושב ובכל יישוב, אז זה דבר אחד, דבר שני, דיברתי על התמכרויות והדבר השלישי אני אסיים, אני אעשה קלוז'ר, באמת, באמת, אני גם בוועדת בריאות, עכשיו יצאתי מוועדת חינוך, צריכים לצאת בתפיסה שלנו למקומות אחרים, לחשוב אחרת ממה שעשו עד היום, כי כנראה שבמשך הרבה מאוד שנים ואני לא מדבר פוליטית, הרבה מאוד שנים, לא טיפלו בדברים כמו שצריך ואז נוצר פקק, אין לנו מטפלות, אין לנו סייעות, אין לנו מתמחים, אין לנו רופאים, אין לנו ואין לנו ואין לנו, כי נוצר פקק במשך הרבה מאוד שנים, צריכים להתחיל לחשוב, איך אנחנו מסתכלים קדימה, עשר שנים קדימה, לא רק לקדנציה הזאת
סימון דוידסון:  אז אני אסיים בזה שאני קודם כל אוהב אותך מאוד ואני בטוח שתעשה פה דברים מדהימים למען הילדים שלנו, בהצלחה, תודה רבה
אלי אפללו: תודה רבה, תודה
ורד וינדמן: השקף הזה מדבר בדיוק, קשור למה שאמרת
אילן שמש: אנחנו ישבנו בהרבה וועדות ביחד, את יודעת את התפיסה שלי
אלי אפללו: אוקי, חברת הכנסת ביטון, בבקשה
דבי ביטון: טוב, קודם כל, כבוד היושב ראש, ברכות, בחירה מצוינת, אני אציין שהיה מאוד מאוד חשוב לי להיות חברה בוועדה הזו, אני הייתי 14 שנים, עד לפני שהגעתי לכנסת, זה לא קרה לפני הרבה זמן, בעצם ליוויתי מטעם הסיוע המשפטי בדרום, הורים, הורים שפגעו, קטינים, הייתי אפוטרופוס לדין וכדומה
דבי ביטון:  באופן כללי נפגשתי עם עובדי רווחה, ביקרתי בבתי אומנה, ביקרתי במרכזים ואני חייבת להגיד אדוני, כבר בתחילת הדיון אתה אמרת, יש המון המון מה לעשות וכן, יש המון, צריך פה רפורמה מטורפת, יש דברים שלא יעלו על הדעת שקורים ובסוף אנחנו כחברה, משתמע, לא עוזרים לילדים האלה, אדוני אני נחשפתי לפגיעות מיניות מטורפות, לאלימות, לשום טיפול הורי במקרים שיכולת, הקלות בהוצאת ילדים, באבחונים מטורפים שבסוף אף אחד לא רואה את הנפש הרכה שנקראת ילד, אני אומר לאדוני, מיום לידתו של אותו ילד, אנחנו כבר צריכים להיות עם יד על הדופק, אותם ילדים שננטשים בבתי חולים, שהורים החליטו לא לקחת, של הורים מכורים וכו', מהרגע הזה צריך שיהיה דברים מוסדרים, אדוני, לראות מה עושים איתם, אך הולכים, ההצעה של חבר הכנסת דוידסון היא מצוינת, אבל יכול להיות שהיא תתאים לקבוצה מסוימת ובין הדברים שהוא אומר, זה הדבר החשוב, שברגע שאתה מפעיל את הילד, מוציא אותו מהתא המשפחתי הזה, כי הוא יהיה עסוק בחוגים וכו', גם מפלס הכאוס שבתוך הבית יורד ולא אחת הילד גם חוזר עם אנרגיות וחברה
דבי ביטון:      אני אומר לאדוני, ראשית, יש מחסור עצום בפנימיות ומסגרות, או מרכזי חירום, במגזר הדתי, אני יכולה לומר לך שבאמת יש בחרדי, יש כמה בודדים בלבד, בנוסף אלה שקיימים, נתקלתי במדריכים שאין להם מושג, שהם חושבים שהם באים שהילדים האלה חתולים, חתולים, אדוני, ברמה שיש אפשרות של אחיזה, יש איזה מן חוק שאם הילד מתפרע, מותר לך לאחוז, ששמים את הרגל שלהם על הראש, אדוני היה לי דיון בבית משפט, פה בירושלים ואני התרעתי על זה, כי זה יותר חמור מאלימות שאותו ילד חווה אז במקום ללכת לטיפולים לנפש, לבדוק מה קורה, נותנים עוצמות של קשירת ידיים, של בידוד, של הענשה בלא לתת אוכל, זה מה שקורה בחלק מהפנימיות, אני לא אכליל את כולן ואדוני עומדת בפנינו עבודה קשה, אני אבקש מאדוני שחלק מהוועדה זה ללכת לסיורי פתע במקומות האלה, זה לפגוש את הילדים האלה וכדומה ולכן אדוני, אנחנו מאחר שזה דיון ראשון, אנחנו באמת אני אביא ואציג בפני אדוני מקרים ופה בפני הוועדה ואני ארצה לקבל תשובות ואיך אנחנו דואגים בסוף להציל את הנפשות של הילדים האלה, כדי שנקבל ילדים חזקים ואיתנים כבגירים
אלי אפללו: אוקי, תודה, אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה, חוה לוי, שלום לך
חוה לוי: שלום, שמי חוה לוי, אני עובדת סוציאלית ראשית, לפי חוק הנוער ממשרד הרווחה והביטחון החברתי וגם אני רוצה להצטרף לברכות, אדוני ושיהיה בהצלחה, הצלחתך היא הצלחתנו, בסופו של דבר
אלי אפללו: תודה
חוה לוי: אני הקשבתי לדברים שנאמרו ואני חייבת ברשותך, חברת הכנסת, קצת לסייג את הדברים, השנה הוקמו ארבעה מרכזים חדשים, מתוכם שניים לחברה החרדית, היה מרכז וותיק שנסגר, בשל אי שביעות רצון, יכול להיות שאליו את המתכוונת
דבי ביטון: הזנחה פושעת שהייתה
חוה לוי: כבוד חברת הכנסת דיברה על מרכז לאוכלוסייה הדתית-חרדית - - -
תמי ברנע: את לא מדברת על מרכזי הגנה? על איזה מרכזים?
חוה לוי: לא, לא, מרכזי חירום, התייחסתי להערה לעניין מרכזי החירום, אז אני אומרת שנפתחו ארבעה מרכזים חדשים השנה, מתוכם שניים לחברה החרדית כדי לתת בדיוק את השירות הטוב שאנחנו רוצים לתת, כולנו רוצים לתת שירותים טובים לילדים ואנחנו - - -
דבי ביטון: כמה מסגרות יש לחברה החרדית?
חוה לוי: מרכזי חירום הם בסך הכול יש 15 מרכזים, מתוכם שניים לחברה החרדית והשניים הם בעצם שניים כפולים, כי יש לנו יחידה לבנים ויחידה לבנות בנפרד, אז זה יוצא יחידות גדולות יותר
חוה לוי:  הכוונה היא במרכזי החירום לשהות תקופה מאוד קצרה והמשך סידור במקום אחר, זה לא סידור קבוע, אז בזה אנחנו משקיעים, לעשות את העבודה הטובה ביותר, להעריך את מצבו של הילד, את הכוחות שיש במשפחה ולהמשיך את הסידור בסידור שהוא יהיה הבית הקבוע, ככול שאפשר, זאת מדיניות משרד הרווחה שאנחנו מטמיעים בשנתיים האחרונות, שילדים לא יעברו במערכת ,מעוד סידור ועוד סידור ועוד סידור, אלא שמקום הסידור שלהם יהיה הבית הקבוע שלהם ובזה אנחנו משקיעים גם במסגרות הפנימיות, גם במשפחות האמנה, יישום חוק האמנה מ-2016 הוא אחד האתגרים בשנים האחרונות ובוודאי בכל מה שאמור בסידורים הזמניים ובמרכזי החירום ואמנות החירום
אלי אפללו: אוקי, תודה
אלי אפללו:  אני אתן לחבר הכנסת - - -
דבי ביטון: אפשר רק שאלה אדוני?
אלי אפללו: דקה, דקה, פשוט אנחנו ישיבה ראשונה ואין ספק שכל אחד רוצה לומר את הדברים שלו, אז בוא נעשה את זה גם בקצרה, חשוב לי גם שחברי הכנסת יביעו גם את דעתם פה, בשביל זה הם נמצאים והאמת היא שיש וועדה על וועדה על וועדה וכל אחד צריך לרוץ בין הוועדות, אז אני אאפשר לחבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אבל בקצרה
עופר כסיף: כן, תודה רבה, קודם כל אני גם מברך ומחזק אותך ומאחל לך בהצלחה רבה, על תפקיד מאוד חשוב
עופר כסיף:  אני רוצה רק להזכיר, אני יודע שלא נדון בזה, מן הסתם עכשיו, אבל אני רוצה להזכיר וגם להעלות שאלה, אם לאחד מהגורמים יש פה אפשרות לענות ולדבר על שתי אוכלוסיות, שאני לפחות בדפדוף, לא ראיתי כאן ולדעתי הם האוכלוסיות הפגיעות ביותר, אחת זה ילדים של עובדים זרים, מבקשי מקלט וכן הלאה, חלקם נולדים פה - - -
ורד וינדמן: אבל יש התייחסות
עופר כסיף: אני אמרתי שלא ראיתי, אני לא אמרתי שאין אז אני באמת אשמח לדעת, לקבל נתונים על זה, אם יפנו אותי לאחד מהמסמכים אז עוד יותר טוב והדבר השני זה אם יש גם פרטים לגבי נתונים לגבי מעצרי ילדים בשטחים הכבושים, אחת מהבעיות הקריטיות בתקופה האחרונה בכלל, זה שזה הפך לסיסטמתי, של מעצרי ילדים, לפעמים ילדים ממש קטנים ואין להם את הזכויות שאמורות להיות לילדים בכלל, כמו למשל קשר עם ההורים, הרבה פעמים ההורים לא יודעים איפה הם, תקופה ארוכה יחסית ועוד דברים שקשורים בעינויים וכן הלאה, אז השאלה אם מישהו באמת כאן מהאנשים המכובדים שיושבים פה, עוסק בכך ויש לו נתונים, תודה
אלי אפללו: טוב, קודם כל יש לי בקשה, לא רציתי להפריע לך, אנחנו עוסקים בזכויות הילד, אני לא רוצה להיכנס לנושא הפוליטי, לא רציתי להפסיק אותך, אל תציין לי פה שטחים כבושים ויהודה ושומרון - - -
עופר כסיף: הם ילדים בדיוק כמו כל ילד אחר
דבי ביטון: אל תצא עם סיסמאות, באמת, אתה יכול להגיד ילדים עצורים
אלי אפללו: סליחה, סליחה רגע - - -
דבי ביטון: יש דברי טעם
עופר כסיף: אבל זה ילדים כמו כל ילדים אחרים
דבי ביטון: אבל תפסיק עם הכבושים והשטויות
עופר כסיף: מה זאת אומרת תפסיק?
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת תפסיק?
דבי ביטון: כי זה לא רלוונטי עכשיו
עופר כסיף: זה שטחים כבושים, זה לא רק מבחינתי
עאידה תומא סלימאן: כן רלוונטי
דבי ביטון: כבוש, לא כבוש, בסוף זה עצור
עאידה תומא סלימאן: הילד תחת אחריות המדינה
עופר כסיף: זה חלק מהשיח מה זאת אומרת?
אלי אפללו: סליחה, סליחה, אני מאוד מבקש בוא נאמר את הדברים כמו שצריך, אנחנו - - -
עופר כסיף: אדוני, אני שאלתי - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, אתם לא תגבילו טרמינולוגיה, מה זה צריך להיות? אתם תקבעו לנו איך נדבר גם?
דבי ביטון: אבל אתם לוקחים את זה למקומות לא רלוונטיים
אלי אפללו: בבקשה, תמשיכי את המצגת
עופר כסיף: ממש חוצפה
ורד וינדמן: [הצגת מצגת]     אנחנו רק לציין שיש לנו הרבה מאוד נתונים שלא נמצאים בלקט וגם אני תיכף אני אחזור לנושא הקודם, אבל אם אנחנו כבר על השקף הזה, שימו לב, כאן, אנחנו בחרנו להביא את הנתון הזה, כי הוא נתון מטורף בעינינו, נערים שאינם לומדים ואינם עובדים, עלייה מאוד משמעותית, במיוחד בחברה הערבית והשנה גם עשינו באופן מכוון לקט שעוסק רק בילדים ערבים כדי להראות נושא של פערים חברתיים, אבל זה אולי הנתון המטורף ביותר מהנתונים, זה בעצם אפרופו הדברים שאמר חבר הכנסת דוידסון, זה ילדים שלא נמצאים בשום מקום ולכן בחרנו גם להביא את הנתונים האלה
עאידה תומא סלימאן: זה עד שנת 21
ורד וינדמן: נכון, נכון
עאידה תומא סלימאן: זה עלול להיות גם יותר גבוה עכשיו
ורד וינדמן: חד משמעית, חד משמעית, אנחנו חושבים שהנתונים האלה הם חלקיים וזה מוביל אותי לאמירה שיש הרבה מאוד נתונים שצריך להבין שזאת תמונה חלקית בלבד והם נתונים חסרים
ורד וינדמן:  עכשיו אני רוצה רגע לחזור לנושא הקודם, הנושא של תחום של ילדים נפגעי עבירה וילדים בסיכון, חוה לוי כבר דיברה וחשוב לי להדגיש בהקשר הזה, כי אנחנו רואים שיש גם עלייה משמעותית במספר הדיווחים, עלייה מתמדת לאורך השנים ואני רק אגיד כהמלצה, זה עניין שהוא קריטי ממש מבחינת ילדים, אין היום תקינה מחייבת לעובדים סוציאליים לחוק נוער, אין מפתח תקינה מחייב ויש מחסור מאוד משמעותי בכוח אדם, גם מקומות שיש בהם תקינה, התקינה הזו אין אשת מקצוע שממלא את התפקיד הזה ושוב כרפרנט למה שאמר חבר הכנסת דוידסון, במקצועות החשובים יותר לילדים, אלה המקצועות האחרונים להיות מתוגמלים, מכל בחינה, לא רק מבחינת שכר ואם מדינת ישראל, חשובים לה ילדיה, היא צריכה להביא את זה לידי ביטוי, לא רק בשירותים, אלא גם בטיפוח של המקצועות הרלוונטיים, זה רלוונטי למחנכות לגיל הרך, זה רלוונטי לפסיכולוגים ופסיכיאטרים ולעובדות סוציאליות, אז זה עניין שחשוב לי מאוד להזכיר בהקשר של ילדים בסיכון
ורד וינדמן:      עוד אזכור של סוגייה שהיא חשובה, אנחנו רואים עלייה בהקשר של ילדים שמטופלים, בהקשר של חשיפה לאלימות והעניין פה, צריך להגיד את זה ביושר, זה לא רק העניין שיש עלייה באלימות בבית, יש עלייה באלימות בבית שמשפיעה על ילדים, אבל יש גם עלייה במספר הטיפולים, שזאת מגמה חשובה, אבל באופן כללי, אני חושבת שזה קריאה למערכת, להסתכל על הקבוצה הזו של ילדים, שהם לכאורה לא חווים את האלימות על גופם, אבל הם וודאי חווים את האלימות על נפשם, גם כאשר האלימות לא מופנית לגופם באופן ישיר ופה זה קריאה למערכת הטיפולית, להתייחס גם - לא רק הטיפולית, גם למערכת אכיפת החוק בהפניות וכו' - להתייחס לקבוצת האוכלוסייה הזו של ילדים חשופים לאלימות ואולי רק כדי לסיים, יש כמובן הרבה מאד נתונים, יש כאן חברים מ'בטרם', הנושא של בטיחות ילדים שאנחנו רואים עלייה מאוד מאוד דרמטית בילדים שנשכחים ונפגעים, כתוצאה משכחה ברכב וגם בעניין הזה יש מה לעשות
ורד וינדמן:          ובכלל בנושא של תאונות ואנחנו רואים בהחלט גם עלייה בכל מה שקשור בתחום של פגיעות בגיל הרך
ורד וינדמן:  עכשיו כדי לסיים אני רק אומר את הדבר הבא, אני חוזרת על איך שפתחתי, יש פה מעט מידי חברי כנסת, לדיון כל כך חשוב, שמדבר על שליש מאוכלוסיית מדינת ישראל, שלא יכולים ללכת לקלפי, שלא יכולים להשפיע על גורלם וזה התפקיד שלנו ותמיד תמיד אלה ששומעים זה אלה שפה, אבל זה דיון - - -
דבי ביטון: את יכולה להיות להירגע, שאלה שפה ידעו להפעיל את כל חברי הכנסת שצריך, אז זה התפקיד של הכנסת בממשלה ובוא נתעסק במה שאתם באמת צריכים, עם כל הכבוד
ורד וינדמן: אנחנו צריכים את כל ה-120 איתנו, שועטים קדימה בתוכנית עבודה, הנתונים הם באמת אחד הדוחות הקשים ביותר שאנחנו פרסמנו והתפקיד בעיניי של הוועדה הכול כך חשובה הזו, זה באמת לקרוא לממשלה, גם לתקציבים, גם לתוכנית עבודה ולא להתחיל מהתחלה, יש כבר חלק מהתוכניות קיימות, צריך לדאוג לתקצב אותם ולשים, לא כסיסמא אלא כתוכנית עבודה לשים בראש סדר העדיפויות
ורד וינדמן:  תודה אדוני
אלי אפללו:  אני רוצה לתת למשרד החינוך, אילן שמש, בבקשה ואחר כך חברת הכנסת תומא סלימאן
אילן שמש: שלום, אני אילן שמש, אני סגן מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, במשרד החינוך, האמת היא שהייתי מעדיף שחברתי שלא הצליחה להגיע, משפ"י תציג יותר, כי זה יותר על הנושא של התלמידים, אני מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, הייתה עלייה בבעיות ובהתנהגויות סיכון של ילדים, אחרי הקורונה אנחנו מרגישים את זה חזק מאוד, אני יכול להגיד שהנושא של הפוסט קורונה, של כל התופעות שעלו במספרן, אם זה בעיות נפשיות, פסיכיאטריות, אם זה בעיות של אלימות, את כל התופעות האלה, אנחנו מנטרים ואנחנו רואים ואנחנו פוגשים וזה נכון, אנחנו גם אלה שחלק מהנתונים הנגשנו אותם לדוח, יחד עם זאת, חשוב לי לציין דווקא את ההתמודדות, אני לא רוצה לפרט פה דווקא את ההתמודדות של שפ"י ושפ"ח, שלמעשה בכל התקופה הזו, הגדילו בסדרי גודל שאין כדוגמתם, גם את המסגרות, גם את הפסיכולוגים החינוכיים והעומסים שהם עבדו היו מטורפים וזה לא מספיק, בוא נהיה הוגנים, עדיין לא מספיק
אילן שמש:      אני יכול להגיד לכם שדווקא מהתחום של האגף שלי, אנחנו עוסקים בנושא למשל של עכשיו אנחנו קיבלנו את כל הסיפור של הזנה, אתם לא יודעים איזה בעיות של הזנה יש לילדים ואיזה התמודדות מטורפת אנחנו צריכים לעשות כדי להנגיש לילדים ארוחה חמה, כל יום משרד החינוך מספק ארוחה חמה, שהיא הארוחה החמה היחידה, לכמעט חצי מיליון ילדים - - -
אלי אפללו: מה שאתה אומר, איך זה מגיע בסוף למנכ"ל משרד החינוך, לשר החינוך? איך הדברים האלה בסוף מגיעים לאן שצריך, הלוא אנחנו מדברים על תקציבים, הלא אני לא אכניס עכשיו את הנושא של ההסעדה בחוק, אבל בוא תגיד לנו
אילן שמש: המנכ"ל שלנו והשר הם חדשים, אבל הם בטח יידעו מזה מהר והם תמיד השרים ומנכ"לים רגישים לאוכלוסיות בסיכון ואנחנו מתעסקים באוכלוסייה בסיכון, אני רוצה לדבר על הנשירה, זה אחרי שלושים ומשהו שנים שאנחנו כמדינה הצלחנו להפחית את הנשירה הגלויה, אני לא מדבר על הנשירה הסמויה, את הנשירה הגלויה, חבר'ה שמפסיקים ללמוד ולא רשומים יותר בבית הספר, הצלחנו להנמיך את זה לכחצי אחוז בשנה, נשירה גלויה, שזה תוצאות שהם מהטובות בעולם, דרך אגב, רק שתבינו, זה עדיין 12 אלף ילדים כל שנה, שיהיה ברור
אלי אפללו: חצי אחוז זה המון
אילן שמש: שיהיה ברור, אבל בהשוואה בינלאומית למדינות המפותחות, אנחנו נמצאים במצב מהטובים בעולם, דרך אגב, זה משאיר את הילדים עם הבעיות בתוף בתי הספר, כי לפני כן היו זורקים אותם, אז אם היו להם בעיות של אלימות, בעיות פסיכיאטריות וכן הלאה אז לא היו קולטים אותם, היום הם כולם צריכים להיות מטופלים בתוך, או לפחות בצמידות לבית הספר, זה השנה הראשונה, דרך אגב, שבקטן השיעור של הנשירה הגלויה עלה וזה אחרי שלמעלה משלושים שנה, שזה כל שנה ירד, זאת אומרת באיזשהו מקום באמת, הייתה לקורונה השפעה פוגענית, גם בתופעת הנשירה ואת מראה את זה פה, למרות שאני לא תמיד מסתדר עם הנתונים של הלמ"ס, אבל נעזוב את זה, כי צריך לפרשן אותם
אילן שמש:  אז חוץ מהסיפור של הנשירה, שאנחנו יושבים עליו, אי אפשר להבין, 12 אלף בערך ילדים כל שנה נושרים מהמערכת, הם למדו והם הפסיקו ואנחנו פעמיים בשנה, כאגף, שולחים - - -
אלי אפללו: איזה מסגרות חלופיות קיימות?
אילן שמש: יש המון מסגרות חלופיות, דרך אגב, המסגרות החלופיות היום, למשל, של התמ"ת, בתי הספר המקצועיים של הרווחה, כל המסגרות האלה, אנחנו שותפים להם ואנחנו מבחינתנו ילד שנמצא במסגרת כזו הוא ילד שלומד, הוא לא נושר, הוא לא נחשב כנושר, פעם זה היה נחשב נושר, היום לא, הם תלמידים ולא משנה, אם הוא במסגרת של הרווחה שזה מפתן שהיא בצמידות אלינו ולא משנה אם זה בית ספר תעשייתי של התמ"ת, הוא תלמיד
אילן שמש:  זה נכון שבקרב האוכלוסייה הערבית שיעור הנשירה הוא יותר גבוה וזה נכון, אבל יחד עם זאת, אני רוצה להגיד לכם, שלכל האוכלוסייה בישראל, החרדית, הערבית, אפילו מזרח ירושלים, אנחנו פעמיים בשנה, את הילדים האלה שנשרו באותה שנה, פעמיים בשנה אנחנו רוצים לגעת להם בראש, אנחנו רוצים לפגוש אותם, יש לנו לצורך הדבר הזה מערך קבסים, מערך של עובדי קידום נוער, ברשויות המקומיות, כולם עובדי הרשויות המקומיות, הילדים ברשויות, זה לא שמשרד החינוך שולח אותם, אנחנו שולחים את האנשים שלנו שמהרשויות שיכירו ויגעו בילד הזה, למה? כי ילד שלא לומד בבית הספר זה מבחינתנו זה קטסטרופה
עאידה תומא סלימאן: אתה בטוח שזה קורה במאה אחוז בכל המקומות?
אילן שמש: פעמיים בשנה זה קורה בכל המקומות בארץ, כי אנחנו לוקחים את הרשימה הממוחשבת, עכשיו להגיד לך שמגיעים לכל ילד? תראי, אנחנו נמצאים במציאות ישראלית מורכבת, יש לנו ילדים למשל, ערבים, שרשומים והם פתאום לא רשומים ואנחנו צריכים לאתר אותם והוא עבר עם האבא ליהודה ושומרון, את מבינה? אז אנחנו לא יכולים לגעת בו
עאידה תומא סלימאן: נו באמת? נו באמת? זאת הדוגמא שיש לך לתת? אתה יודע שהבעיות הרב היותר עמוקות, גם אלה שנמצאים בתוך הכפר
אלי אפללו: תומא, תומא, אני מבקש מאוד
אילן שמש: אנחנו רוצים להגיע לכולם גם לחברה הערבית
אלי אפללו: סליחה, סליחה, אני מאוד מבקש, אני רוצה שהדיונים פה יהיו תכליתיים גם, אני אתן לכולם לדבר, אנחנו עדיין מה שנקרא הזמן שלנו הוא קצר, גם אם נישב פה כמה שעות, אבל אני רוצה עדיין להגביל את הישיבה פה לשעה וחצי עד שעתיים, עכשיו זה נושא בפני עצמו, אנחנו רושמים את הדברים, יכול להיות שניכנס אליו באיזשהו שלב, אבל אין ספק שנושא הנשירה הוא מאוד מאוד חשוב, כי פה זה הצלת ילדים שכבר הם בדרך להתדרדרות כזאת, או אחרת ואני חושב שבתי הספר המקצועיים, יש דוגמא כזאת בנתניה, שאתה רואה שילדים, דרך אגב, אני דאגתי לתרום להם שם מכונית חשמלית, אתם תראו את הילדים האלה שם, איך הם עוסקים, הלא בזמנו היו בתי ספר מקצועיים שהיום הם נעלמו, אבל אתה רואה את הילדים שנכנסים למסגרת ועוסקים באותם נושאים, כי היום להיות מכונאי רכב זה כמו להיות מהנדס, אין ספק בכלל, זה לא אותו דבר ולכן המסגרות האלה הן מאוד מאוד חשובות
אילן שמש: אני רק יכול להגיד לך שהמסגרות האלה היום במשרד החינוך, נקראות מח"טים, מרכזי חינוך טכנולוגיים - - -
אלי אפללו: נכון
אילן שמש: לבתי ספר קטנים ובתי הספר האלה מסמיכים הסמכות מקצועיות, הקמנו רק השנה הקמנו לאוכלוסיות החלשות, שניים ממזרח ירושלים, כאלה בתי ספר
אלי אפללו: שם צריך להגביר בכל הארץ את אותם מרכזים, כי זו התעסקות של הילד שהוא כבר יודע שהוא ירכוש מקצוע ואני רואה את הילדים שאוהבים את המסגרות האלה, כמעט ולא נושרים משם, זה פשוט מדהים לראות
אילן שמש: אלה מסגרות נהדרות
אלי אפללו: אני יודע, בשביל זה אני אומר אותם, אני מדבר על זה, כי אני מכיר אותם ולכן מה שאנחנו בעצם נצטרך זה באמת, זאת אומרת יש לנו פה, אמרתי הרבה מאוד נושאים, אבל זה נקודה שאנחנו רוצים לראות שאותם ילדים שירדו ממסגרת מסוימת ונכנסים למסגרת אחרת ששם בעצם כמעט ואין נשירה, אז דווקא שם צריך לתגבר
אילן שמש: אני אגיד משהו על הדבר הזה
אלי אפללו: ממש בקצרה
אילן שמש: כי זו ראייה עתידים מרתקת, כי הרבה מאוד דורשים מאיתנו ברשויות, להקים את בתי הספר ובתי הספר האלה, מה שטוב בהם במיוחד, זה לא רק ההכשרה המקצועית והתעודה המקצועית, אלא היא גם נותנת בגרות טכנולוגית והיא מאפשרת לתלמידים האלה יג'-יד', זאת אומרת הם יכולים גם ללכת להנדסאים
אלי אפללו: נכון מאוד, אז לכן כל מי שהולך למסגרת הזה, אנחנו צריכים לעודד אותה, כי אז גם רוכשים מקצוע
אילן שמש: יש 15 כאלה
אלי אפללו: רוכשים מקצוע והדבר הזה הוא יחסית חדש, אני בזמנו כשניהלתי מפעל, אבל זה היה לפני הרבה מאוד שנים, למעלה מ-30 שנה, היה חינוך טכנולוגי בתוך המפעלים, שהיום זה כמעט ולא קיים וחבל, בבקשה, חברת הכנסת תומא סלימאן
עאידה תומא סלימאן: תודה כבוד היושב ראש, קודם כל אני מברכת אותך, זאת הישיבה הראשונה ואני חושבת שהסקירה הזו שקיבלנו והדוח, נותן ממש עבודה לכל הקדנציה, שאני מבחינתי מקווה שתהיה קצרה, אבל על זה לא - - -
אלי אפללו: את עוד פעם מכניסה ככה את הדברים בין השורות
עופר כסיף: אני - - -
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה, לא, לא, לא, עופר שנייה, אני מבקשת - - -
אלי אפללו: עופר, אני מבקש באמת, אנחנו רוצים לעסוק, בואו חבר'ה, תבינו - - -
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, תן לי - - -
אלי אפללו: אני אתן לך
עאידה תומא סלימאן: לא, דווקא רציתי להתייחס לעניין הזה, אני חושבת - - -
אלי אפללו: אני מבקש לא להתפרץ, בסדר?
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד משהו, מניסיוני הצנוע מאוד, כשבע שנים יושבת ראש וועדה, אמנם וועדה אחרת בכנסת, אני חושבת שאחד הדברים שמאפשרים לחברי הכנסת להתמיד ולהגיע לישיבות זה ההרגשה שהם יכולים להתייחס ולהגיד את דעתם במכלול הנושאים, שרואים אותם קשורים לוועדה ואני חושבת שאחד ההצלחות שצריך לבנות בתוך וועדה זה גם כן שכבוד היושב ראש, לפעמים, ישמע דברים שלא ימצאו חן בעיניו, אבל אין מה לעשות, אנחנו חלוקים בהרבה דברים, אני מקווה שכל מה שהובא לשולחן הזה, אפילו אם אנחנו לא מסכימים עליו, יגיע, כי אנחנו רוצים באמת לפעול למען זכויותיהם של הילדים ולמען טיפוחם ורווחתם וקידומם בחברה
אלי אפללו: חד משמעית, על זה אין וויכוח איתך
עופר כסיף: נכון, אבל בגלל שזה שאומרים שטחים כבושים, אתה לא יכול לסתום את הפה
עאידה תומא סלימאן: עופר, אמנם אנחנו חברים, אבל אני אוהבת לקחת את כל הזמן שלי בדיונים, אני חייבת להגיד שעבדתי בעבר ואני אמשיך בשיתוף פעולה עם המועצה שעושה עבודה מצוינת וגם כן עם הוועדה, כי הנושא של ילדים הוא קרוב לליבי, פעם כאמא ופעם כסבתא, אז לצערי הרב, אני חושבת שנקודת הזינוק של הילדים במדינת ישראל, מהרגע שנולד תינוק היא לא שיוויונית בכלל ואת זה צריך לשנות, אני לא יכולה לשכוח שילדים ערבים, בדואים בנגב, תינוקות, התמותה שלהם בעת הלידה ובשנה הראשונה, היא שלוש פעמים כפול מכל תינוק אחר במדינת ישראל וזה מזעזע, זה אומר שהם נולדים לתנאים שהם לא שוויוניים, אי אפשר להתעלם מהעובדה ואני לא סתם, אני לא בכוונה לקנטר שאלתי את השאלה, מערכת החינוך היא לא שוויונית במדינת ישראל, ילד ערבי לא מקבל מה שמקבל ילד יהודי, לא בתקציבים, לא בשעות הלימוד, לא בתנאים ובסביבה של הלימוד, בתוך מערכות החינוך, לא מבחינת הבטיחות בתוך בתי הספר, לא מבחינת הצוותים שעומדים לרשות התלמידים ואז באים ומתפלאים בסופו של דבר, למה יש נשירה יותר גדולה
עאידה תומא סלימאן:      אני הייתי מעוניינת גם להבין עד כמה, אני אעיין בדוח, עד כמה נלקחו הילדים הערבים, הבדואים בנגב, בחשבון, כי אני יודעת שהלמ"ס לא מצליח ולא חוקר ולא סוקר את האוכלוסייה הערבית והבדואית, השאלה עד כמה זה נכנס בתוך, אני חושבת שיש לנו פה עבודה שאפשר ללכת לממש לארבע-לחמש-לשש שנים לפרק את הדוח הזה וללכת על נושאים ספציפיים
עאידה תומא סלימאן:  אני יודעת שעסקתי גם כן בעניין של נערות ערביות מתחת לגיל 18 ושם יש בעיות אדירות שצריך לטפל בהם, אני אפנה לכבוד היושב ראש ואבקש דיונים, אי אפשר להתעלם מהעובדה שילדים ערבים שחיים מתחת לקו העוני, זה כפול ואפילו קצת יותר מילדים במדינה באופן כללי, 47 אחוז מהילדים הערבים חיים מתחת לקו העוני, זה אומר שהם יגיעו רעבים לבית הספר ומערכת ההזנה, או מערך ההזנה שאתם מדברים עליו, הוא גם כן לא מגיע לכלל בתי הספר, זה מצב שאי אפשר לסבול, עוד יותר שיש ילדים שצריכים ללכת עשרה קילומטר ברגל כדי להגיע לבית ספר, תתארו לעצמכם, ילד ערבי עכשיו בנגב, היום, צריך ללכת לבית הספר, כאשר אין הסעה ואין בית ספר בכפר שלו
עאידה תומא סלימאן:      אז אני חושבת שיש בעיות באופן כללי, מבחינת ילדים במדינת ישראל שצריך לטפל בהם, יש צורך בלעשות פוקוס על קבוצות אוכלוסייה באופן מאוד ספציפי ולבקש כן תשובות, גם ממשרד החינוך וגם ממשרד הרווחה וגם מכל המשרדים, אני בקדנציה הקודמת, טיפלתי בכל הנושא של קבצנות, או העסקת ילדים בקיבוץ נדבות בצמתים, המשטרה עד היום לא נתנה לנו את התשובות שהיא צריכה הייתה לתת, יש על השולחן הזה מונחים הרבה נושאים, בהצלחה
אלי אפללו: תודה רבה, אני כן הייתי רוצה לדעת, האם באמת עדיין יש ילדים שהולכים, לא משנה אם זה עשרה קילומטר, או חמישה קילומטר, לבית הספר ולמה זה קורה? לא תשובה עכשיו, אני מבקש להעביר את זה בכתב למייל של הוועדה