GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אפללו:  לכן מאוד חשוב לי לדעת, את אומרת שעושים, אז אני רוצה לדעת מה עושים? איך אתם מודדים את זה? איך אתם נוגעים באותן אוכלוסיות של ילדים שבהן אנחנו רוצים להוריד את הנושא של מדד העוני? זו בעצם הנקודה, ועל זה אני רוצה להתמקד
אלי אפללו:  את אותו הדבר הייתי רוצה לבקש גם מהרווחה: מה קיים היום במערכת? מה אתם מתכננים ל-2023? תעבירו לנו את זה בכתב עד סוף החודש, כדי שבאמת נוכל לראות מה אתם מתכוונים לעשות? מה אתם עושים? מה אתם מתקצבים? זה מאוד חשוב לנו כוועדה לנסות אחר כך ולראות האם באמת אלה הדרכים המובילות לפתרונות, למניעה או להקטנה
אלי אפללו:       מי נמצא כרגע מהבריאות פה? אין מישהו מהבריאות? אוקיי
יערה שילה: אני יכולה?
אלי אפללו:  שם, בבקשה
יערה שילה: שלום, אני יערה שילה
יערה שילה:  אני עם כמה כובעים: אני חברת מועצת עיריית ירושלים, אני מומחית בגיל הרך ואני ממייסדי "חינוך מלידה"
יערה שילה:  אני אתחיל דווקא מהסיפור האישי, ברשותכם, ברשות היו"ר, ואני מודה לו על וועדה מקצועית
יערה שילה:       אני גדלתי בנווה יעקב, אני אשתדל גם לא לבכות, והעוני היה מנת חלקי
יערה שילה:  זה כואב להגיע היום למה שאני, עבדתי מאוד קשה
יערה שילה:  ממש
יערה שילה:  אני לא יכולה לתאר לכם את החיים כדי להגיע להיות דוקטורנטית היום
יערה שילה:  אין לכם מושג
יערה שילה:  אני לא יודעת מה זה דיסגרפיה, צריך ללמוד את זה לעומק, אבל אני יכולה להגיד לכם שהשבוע הייתי במרתון ים המלח עם הילד שלי
יערה שילה:  ואתם יודעים, ילד בן חמש עשרה, כשראיתי אז את הילד בן החמש עשרה בוועדה מאוד נקשרתי אליו, באוטו הוא ילד שבוי
יערה שילה:  זה הזמן לדבר איתו, הוא לא יכול ללכת לשום מקום
יערה שילה:  והוא שאל אותי על אוכל, והוא סיפר לי על ילדים שאין להם אוכל בבית ספר, בירושלים, בית ספר נחשב
יערה שילה:  אני לא אגיד מפאת כבוד הילדים
יערה שילה:  והוא אמר לי: "אמא, אני רוצה להבין
יערה שילה:  אני פריווילג? כי מישהו אמר לי שאני פריווילג"
יערה שילה:  אמרתי לו: "מה זה פריווילג?", הוא לא ידע
יערה שילה:  הוא הסתכל בויקיפדיה, ואז הוא אמר לי משפט, שאני אומרת לכם, כל הדרך לים המלח בכיתי: "אמא, איך את, לא פריווילגית, הולדת ילד פריווילג?"
יערה שילה:       אתם מבינים מה הילד הזה מבין? שעוני מוליד עוני
יערה שילה:  והייתה לנו שיחה בדרך, וסיפרתי לו כמה עבדתי קשה
יערה שילה:  אמא שלי עד יום מותה גרה אצלנו
יערה שילה:  אנחנו קיבלנו מכתב מעיריית ירושלים, שאנחנו כילדים חייבים 163,000 שקל חוב ארנונה, ברוך השם זה נפתר
יערה שילה:  לא משנה, הלכנו לער"ן, עמותת ידיד עזרה לנו
יערה שילה:  תבינו מה עוברים הילדים האלה
יערה שילה:  וכשאני נותנת הרצאות אני משתדלת שלא, ממש מבקשים ממני, לא נוער בסיכון, ומחר זה היום הולדת שלי אז אני יכולה להגיד: אני בת חמישים ואחת, ואני עדיין ילדה בסיכון
יערה שילה:  כי כל מקום שאליו אני אלך - לא נגמלים מזה
יערה שילה:       אני רואה את האחים שלי איך הם מתמודדים: אחותי חולת טרשת ועדיין איתנו, אנחנו משתדלים לעזור לה
יערה שילה:  על זה שאני פרצתי את העוני- אני בחיים לא אגיד שזה אפשרי, כי צריך המון חוסן, וכנראה הקב"ה נתן לי את האייג'נסי, ובגלל זה אני גם שליחת טיפול
יערה שילה:  אני אומרת לכם, כתושבת ירושלים, גברת משרד החינוך, אני אומרת לך: עיריית ירושלים שבאשכול 2 לא זוכה ליוח"א בכל העיר
יערה שילה:  העיר הזאת זקוקה כולה ליוח"א
יערה שילה:  כולה, בלי להתחיל בכלל
יערה שילה:  אני הייתי בנווה יעקב בניחום אבלים
יערה שילה:  אני לא יכולה להסביר לכם, אני הקאתי כל הלילה, מרוב שגם החיים שהם ניהלו, וגם העוני הבלתי נסבל שם
יערה שילה:      ואני אומרת לכם, הפשע שיש בירושלים, והילדים האלה שמסתובבים, והסיכון הוא בלתי נסבל
יערה שילה:  ואל תגידי לי שהעירייה תבוא לממש, כי היא לא תעשה את זה
יערה שילה:  אם משרד החינוך לא יבוא ויציל היום את ירושלים, שרוב החברה היא ערבית - -
קריאה: וחרדית
יערה שילה: - - ואלי, אתה תמחל לי ממש, אם הילדים בסיכון בחברה הכללית, החרדית והיהודית, מסתובבים בעיר- הילדים הערבים יוצאים
יערה שילה:  מכלב אמר אתמול משפט חזק: שבסוף כל העוני הזה וכל הקושי הזה מוליד הרג של ילדים, וילדים נמצאים בתחתית בירושלים
יערה שילה:  בפעם שעברה הזמנתי אותך למרכז העיר
יערה שילה:  אני מזמינה אותך עוד הפעם
יערה שילה:  והכל מתחיל בגיל הרך
יערה שילה:  הכל מתחיל מ- - -, ואני ממש מבקשת
אלי אפללו: תודה, יערה
אלי אפללו:  מי עוד רוצה לדבר ולא דיבר? בבקשה
דנית ברביבאי: אדוני היו"ר, מכובדיי, צוהריים טובים
דנית ברביבאי:  אני דנית ברביבאי, מנכ"לית פורום מסגרות הגיל הרך בישראל, הפורום שמאגד תחתיו את כל מעונות הסמל
דנית ברביבאי:  אחרי הדברים הלא פשוטים שנאמרו פה, שלא השאירו את העיניים יבשות, אני רק אתחבר למשפט האחרון של יערה ואומר שהכל מתחיל בגיל הרך
דנית ברביבאי:  אני מדברת על מעונות היום
דנית ברביבאי:  שכר הלימוד למשפחות עוני הוא גבוה
דנית ברביבאי:  גם משפחות שנמצאות בדרגה שלוש, שזו הדרגה הכי נמוכה שצריכה הכי הרבה סבסוד, אמורים לשלם כ-910 שקלים בחודש על מנת להכניס את הילד או את הילדה שלהם למעון
דנית ברביבאי:  זה המון כסף למשפחה ענייה
דנית ברביבאי:  אתה צריך לראות איך לדאוג להם כדי שהילדים יוכלו להשתלב במעון, כי אם ילדים לא נמצאים במעון, ובמיוחד ילדים ממשפחות מצוקה, שלרוב יש שם המון פיגור שפתי והתפתחותי, זה מנציח את המצב שאימהות צריכות לבחור האם לצאת לעבודה או להישאר ולטפל בילד בבית, ולא לאפשר לו את השוויון הזה של להתפתח בקרב קבוצת השווים
דנית ברביבאי:       בנוסף, ליווי מטעם רשויות - משהו שחסר מאוד בארצנו הקטנטונת
דנית ברביבאי:  משפחות מצוקה שלא יודעות איך להכניס את הילדים שלהם, איך לקדם תורים עבורם בהתפתחות הילד, אצל קלינאיות תקשורת, אצל פסיכולוג, הן זקוקות צמוד לליווי של גורם רשותי או של מאן דהוא, שיעזור להן לקדם תורים ולהיכנס לרופאים ולמומחים כאלה ואחרים
דנית ברביבאי:      דברים נוספים שהם מאוד לא פשוטים: מענקים שמקבלים מהמדינה, ילדי רווחה לא נספרים במצבת המעונות, והמעונות מפסידים
דנית ברביבאי:  דבר נוסף, צריך שתהיה הגבלה על כמות ילדי הרווחה במעון מסוים, מאחר וזה מצריך עוד כוח אדם, כי מעון שיש בו המון ילדי רווחה - אין מספיק כוח אדם, ולכן הילדים האלה נופלים בין הכיסאות
דנית ברביבאי:  זה בגדול
דנית ברביבאי:  תודה רבה, אדוני ראש הוועדה
אלי אפללו:  אריאל דוד, בבקשה
אריה אלדד: שלום, אני אריאל דוד מהמועצה לשלום הילד
אריה אלדד:  דיברו פה בעיקר, אבל לקראת הסוף לא, ואני מאוד שמח על הדברים של שתיכן, על עוני כמספרים וכפונקציה של אי ביטחון תזונתי
אריה אלדד:  אני חושב שמאוד חשוב להבין שמספרים הם לא רק מתמטיקה; יש להם השלכות נרחבות, חמורות וארוכות טווח על החיים של הילדים, וחשוב להבין שהדברים האלה הם לא גזירת גורל
אריה אלדד:  זאת אומרת, הרבה פעמים אנחנו נוטים לדבר על נתוני העוני, ואיך נפתור אותם, וחכות, ודגים והשתתפות בשוק העבודה
אריה אלדד: בשבוע שעבר היינו פה בדיון על השנתון, ודיברנו הרבה על המשבר בבריאות הנפש
אריה אלדד:  כשמערכת ציבורית מפסיקה לעבוד, כשמערכת בריאות הנפש מפסיקה לעבוד, או שיש תורי המתנה מאוד ארוכים, מה שקורה זה שהורים, שרואים את המצוקה של הילד שלהם, מכניסים את היד מאוד עמוק לכיס בשביל להוציא כסף על אבחון פרטי, על פסיכיאטר, שיכול לעלות גם אלפי שקלים
אריה אלדד:  אני לא מדבר פה אפילו על הליך טיפול ארוך טווח; אני מדבר פה על אבחון שיכול לעלות הרבה מאוד כסף, וההבדל בין ילד שקיבל או לא קיבל את הטיפול הזה בגיל צעיר, ושאין לו את האבחון הזה שיאפשר לו לקבל טיפול גם עשר שנים אחר כך, כשבכלל לא יודעים מה הבעיה שלו- יש לזה השלכות מאוד ארוכות טווח, שהן תוצאה של זה שאין מטפלים במערכת החינוך או במערכת הבריאות
אריה אלדד:       את אותו הדבר אנחנו רואים, למשל, גם עם אבחונים במערכת החינוך: אבחונים דידקטיים, פסיכו-דידקטיים, של לקויות למידה
אריה אלדד:  ברגע שאבחון עולה מאות או אלפי שקלים, ולילד מסוים אין אותו ולילד מסוים יש אותו - ההשלכות של זה כלפי כל השנים של הילד במערכת החינוך אחר כך הן קריטיות
אריה אלדד:  התחילו לדבר פה בהתחלה על אי ביטחון תזונתי, ועאידה פה אמרה אחר כך שיש משפחות שבכלל לא חושבות על חוגים
אריה אלדד:  עיבוד שלנו לסקר הוצאות של הלמ"ס מראה שמשפחות משלושת העשירונים התחתונים מוציאות 144 שקלים בחודש על חוגים ושיעורי עזר, בהשוואה למשפחות משלושת העשירונים העליונים, שמוציאות 693 שקלים בחודש
אריה אלדד:  זה 550 שקלים לחודש
אריה אלדד:  תחשבו מה זה אומר כשזה נמתח על פני 12 שנים במערכת החינוך
אריה אלדד:  זה אומר שיש מסוים מקבל עשרות אלפי שקלים יותר בחוגים ובשיעורי עזר לאורך כל מערכת החינוך
יערה שילה: גם הסיפור של ילדים מצטיינים בספורט שרוצים להצטרף לנבחרת
יערה שילה:  נבחרת עולה 550 שקלים
יערה שילה:  הבן שלי רצה ואמרתי לו לא, יש גבול לכל תעלול
יערה שילה:  אז מי נמצא בליגה? מי שעשיר
אריה אלדד: חד משמעית
אריה אלדד:  אני מביא את כל הדוגמאות האלה כי הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על ילדים ועוני, אז העוני הוא כמו נגזרת של שוק העבודה: ההורה עני, ולכן אנחנו מראים לו סטטיסטיקה שהילד עני
אריה אלדד:  אבל בעצם, אם אנחנו בוחנים את זה דרך פרספקטיבה של זכויות הילד, אנחנו לא אמורים לשאול אילו זכויות מגיעות לילד על פי האם ההורה עובד או לא עובד; זה אבסורד
אריה אלדד:  כל הדוגמאות שנתתי עכשיו: אבחונים, בריאות הנפש, אלה דברים שקורים במערכות ציבורית
אריה אלדד:       אני מציע להרחיב את הפרספקטיבה של כל הדיונים בוועדה הזו שנוגעים למערכות ציבוריות, אם זה בריאות הנפש או חינוך: בכל פעם ששירות ציבורי לא מתפקד כראוי: שמערכת החינוך לא מספקת אבחונים; שבמערכת בריאות הנפש יש תורים ארוכים; באותו הרגע, הורים שיש להם כיס עמוק פותרים את הבעיה בשביל הילד שלהם, והורים שאין להם כיס עמוק - לילד שלהם יהיו מזה השלכות מאוד ארוכות טווח, סליחה, אבל, דברים הרבה יותר חמורים ובסיסיים מהשתתפות בנבחרות ספורט
אריה אלדד:  אלה זכויות בסיסיות של ילדים שאי אפשר להעמיד אותן לשאלה של האם ההורה משתתף בשוק העבודה או איזה סוג השתתפות יש לו
אריה אלדד:  מדינת ישראל מחויבת להעניק לכל הילדים את כל הזכויות המאוד בסיסיות שלהם דרך המערכות הציבוריות
אלי אפללו: תודה, אריאל
אלי אפללו:  אמרת דברים מאוד חשובים, אני מאוד מעריך את זה
אלי אפללו:  יש לנו בזום?
רוני קמאי: שלום, אני רוני קמאי, תלמידה בכיתה י'
רוני קמאי:  אני רוצה להתייחס למעגל שאנחנו נמצאים בו
רוני קמאי:  גם אם נער רוצה לצאת לשוק העבודה, שכר המינימום שאנחנו נמצאים איתו, אני בשביל שעת עבודה יכולה להשיג אולי סנדוויץ'
רוני קמאי:  שלא נדבר על זה שאני בבית הספר רוב היום שלי, אז אני בכלל לא יכולה לצאת לשוק העבודה
רוני קמאי:  אז אנחנו בעצם תקועים במעגל שבו יוקר המחיה ושכר המינימום שלנו מתנגש, אז אנחנו לא יכולים, גם אם אנחנו באמת רוצים - -
אלי אפללו: מה השכר שלכם היום לשעה? 29 שקלים?
רוני קמאי: אני בת 16, השכר הוא 22 שקלים לשעה
רוני קמאי:  עכשיו זה אחרי עלייה משנה שעברה
רוני קמאי:  השכר שלי נחשב יחסית גבוה
רוני קמאי:  אם ילד בן 14 רוצה לעבוד - הוא ירוויח 20 שקלים לשעה
אלי אפללו: קיבלתי כרגע את הנתונים, אז ככה: בגילאי 16-17 מרוויחים 22
אלי אפללו: 98, שזה 23 שקלים
אלי אפללו:  בגילאי 17-18 מרוויחים 25
אלי אפללו: 4 שקלים, ועד גיל 16 מרוויחים 21
אלי אפללו: 45 שקלים
אלי אפללו:  אלה כרגע הנתונים, אני לא אומר זה גבוה או נמוך
רוני קמאי: זה דברים בשביל שעת עבודה, ואנחנו בבית הספר
רוני קמאי:  אני לומדת עד השעה חמש, זה אומר שאני יכולה לעבוד שלוש שעות, כי יש לי עוד עבודות להגיש
רוני קמאי:  אני משיגה 60 שקלים, שזה אולי יכול להביא לי שלושה סנדוויצ'ים בקפיטריה, אם יש לי בכלל קפיטריה
רוני קמאי:  אלה עוד הדברים הבסיסיים, אני לא מדברת על פריווילגיות של מורים פרטיים; אנחנו לומדים בכיתה של ארבעים תלמידים, אז רוב התלמידים בכיתה שלי לוקחים מורים פרטיים, שזה עוד מאה שקלים לשעה, ורוב התלמידים במדינת ישראל לוקחים שיעורים פרטיים
אלי אפללו: קודם כל, אני שמח שאת בעצם אומרת: "אנחנו יוצאים לעבוד, מנסים למצוא פתרונות עבודה כדי לנסות להתקיים ולסייע, אולי, למשפחה", אולי לעצמך, באיזו שהיא צורה
אלי אפללו:  אבל הייתי רוצה לשאול אותך, מהם הפתרונות שלך, בעצם? מה את מציעה? מה היית רוצה שאנחנו בוועדה נעשה? האם לפעול להגדלת השכר? תגידי לי פתרונות או כל מיני רעיונות
אלי אפללו:  זו בעצם הנקודה, שלי חשוב לקבל את הרעיונות מכם
רוני קמאי: אני חושבת שזה צריך לבוא אחד עם השני
רוני קמאי:  אם, נגיד, זה ששיעור נהיגה עולה 100 שקלים על 45 דקות, ו-100 שקלים זה במקרה הטוב
רוני קמאי:  מדובר על מחירים לא הגיוניים לנוער ששכר המינימום שלו הוא 22 שקלים
רוני קמאי:  זה צריך להגיע משני הכיוונים: גם להעלות את שכר המינימום, אבל גם לעשות הגבלה של המחירים
רוני קמאי:  לשים איזה שהוא מעקב על זה, אם זה בשיעורי הנהיגה או האוכל בקפיטריות
רוני קמאי:  בקפיטריות, הרי, אין תחרות ביניהם
אלי אפללו: המחירים לא מפוקחים על ידי מועצת התלמידים?
רוני קמאי: אין שום פיקוח כי זה מישהו חיצוני שבא
רוני קמאי:  אין פיקוח על זה, אין פיקוח על שיעורי נהיגה או על שיעורים פרטיים, ושכר המינימום שלנו נמוך
רוני קמאי:  אני חושבת שזה צריך לבוא משני הכיוונים: גם לאזן את הפיקוח על כל הנושאים האלה, אבל גם להעלות את שכר המינימום שלנו
אלי אפללו:  מי עוד נמצא בזום?
יעל נבון: יעל נבון
אלי אפללו: יעל נבון
אלי אפללו:  בבקשה, יעל
יעל נבון: שלום, ד"ר יעל נבון ממרכז טאוב, מהיוזמה לחקר התפתחות ואי שוויון בגיל הרך
יעל נבון:  אני מודה לכם, קודם כל, על רשות הדיבור ועל ההזמנה, ורוצה לחזור עוד על הנושא של הגיל הרך, שעלה על ידי יערה ועל ידי דנית בצורה כל כך טובה וחשובה
יעל נבון:       (הצגת מצגת)     המסר המרכזי שאני רוצה להעביר זה שמעבר לסיפורים האישיים של הגיל הרך, נורא חשוב להבין ששם נבנים היסודות לכל החיים
יעל נבון:  מוח של ילד מתפתח עד גיל חמש ל-90% מהגודל שלו
יעל נבון:  עד גיל שנתיים או שלוש הוא למעשה מקבל את הצורה, את הכישורים ואת הקשרים, שנראים כמו מבנה של מוח מבוגר, וכל הדברים האלה לא קורים בוואקום, אלא קורים בסביבה ותלויים בגירויים שלה: בסטרס של ההורים, ביכולת שלהם לספק חוגים, אוכל, כמובן, תרופות או מומחים
יעל נבון:  אמרה דנית על עיכובים התפתחותיים שקורים כבר בגיל הרך, והגרפים שלנו מראים איך המניפה למעשה נפרשת: הדברים שמתחילים להיפתח בגיל מאוד צעיר נפרשים במעין מניפה
יעל נבון:  זאת אומרת, בגיל יותר מאוחר כל פער כזה הולך וגדל
יעל נבון:       עוד דבר שחשוב לי להגיד זה ששיעור הילדים העניים בגיל הרך גבוה מהשיעור של ילדים בגיל הרך
יעל נבון:  לנו יש נתונים מ-2018, בהם דובר על משקי בית של ילדים בכלל הגילאים, עד גיל 17, שהראו ש-22% ממשקי הבית הם עניים
יעל נבון:  כאשר אנחנו מדברים על משקי בית מגיל לידה ועד גיל ארבע, אנחנו מדברים על 25%
יעל נבון:  ומן הסתם, זה ממשיך
יעל נבון:  מצד אחד, בגיל הרך יש לנו יותר צרכים, מצד שני, זה פוגע פגיעה יותר אנושה ומהצד השלישי, יש לנו יותר ילדים עניים בגיל הרך, והיקף העוני משתנה על פני גילאים
יעל נבון:  יש לנו נתונים שמראים מה קורה במגזרים השונים מתוך העניים, על פני גילאים, וצדקו פה מאוד כל מי שאמרו לפניי, שבגיל הרך מדובר אכן בעיקר בערבים ובחרדים, אבל לא רק
יעל נבון:  מדובר גם על ילדים ששני הוריהם עובדים במידה מסוימת לכל הפחות
יעל נבון:  זאת אומרת, 1 ל-10 ילדים בגיל הרך, עם שני מפרנסים במשק הבית, מוגדר כמתחת לקו העוני נכון לנתוני 2018, אני לא חושבת שזה השתפר
אלי אפללו: יעל, יש לך רעיונות לפתרונות או דברים שאת יכולה לתת לנו, איזו שהיא חשיבה - -
יעל נבון: אני רוצה שנזכור שצריך למקד את הפתרונות בגיל הרך
יעל נבון:  כמו שיערה אמרה, זה מתחיל שם ומשם רק נפתח
יעל נבון:  פתרונות לגיל הרך עולים פחות - -
אלי אפללו: את אומרת שככל שאנחנו נקדים ונטפל בילדים בגיל הרך יהיה הרבה יותר טוב
יעל נבון: יש שני דברים נוספים ואחרונים שאני רוצה לומר, פרקטיים: אין היום ריכוז וניהול נתונים של הגיל הרך
יעל נבון:  יש את משרד החינוך, שקיבל עליו את המסגרות, אבל שוב, אין שיתוף פעולה בנושא הזה לצורך איתור מוקדם, של משרד הבריאות, החינוך, והרווחה
יעל נבון:  מרכזי יום של הגיל הרך זה תלוי מועצה מקומית ותלוי כל מיני יוזמות, אפרופו ג'וינט
יעל נבון:  אין דבר כזה ברמה הלאומית
יעל נבון:  זה חשוב כי כך אפשר לאתר מוקדם
יעל נבון:       דבר שני, חינוך לגיל הרך מוגבר
יעל נבון:  אנחנו יודעים על כ-50%-60% בלבד מהילדים בגיל הרך שנמצאים במסגרות
יעל נבון:  25% נמצאים במסגרות מפוקחות
יעל נבון:  הפתרון הוא, כמובן, לא לפתוח את החינוך לגיל הרך לכולם או בחינם לכולם, אלא משהו דיפרנציאלי, שייקח בחשבון מי הם אלה שזקוקים ביותר לחינוך איכותי, כי חינוך לא איכותי לא יעזור לאף אחד
אלי אפללו:  יש עוד מישהו שרוצה להשלים? ממש עוד דקה?
טלי שונרי: אני אשמח להוסיף את הקשר לילדים בסיכון
טלי שונרי:  אנחנו יודעים מהספרות כי יש קשר הדוק בין משפחות שחיות בעוני, תפקוד של ההורים תחת לחץ ועומסים לבין זה שיש עלייה בסיכון של ילדים להתעללות, לפגיעה, לאלימות וכו'
אלי אפללו: הערה נכונה
אלי אפללו:  בבקשה, ברביבאי
דנית ברביבאי: קודם אמרה קודמתי כאן, יעל, שאין מידע לגבי כלל הפעוטות במדינת ישראל, מאחר ורק 25%-27% נמצאים במסגרות מפוקחות הנמצאות תחת משרד החינוך
דנית ברביבאי:  יש צורך חשוב בהקמת רשות לגיל הרך, שתתכלל את כלל המענים, מ-א' עד ת'
דנית ברביבאי:  לכל הפעוטות במדינת ישראל, כך שיהיו שם נציגים ממשרד הבריאות, הרווחה והחינוך ומכלל המשרדים השונים, שיוכלו לתת מענים לכלל הפעוטות במדינת ישראל, ובפרט- לאגד את הנתונים הללו
דנית ברביבאי:  יש המון משפחות והמון פעוטות שנמצאים בעוני ובמצוקות קשות, ואנחנו אפילו לא מודעים להם
יערה שילה: סליחה, אלי, חוק המועצה לגיל הרך עבר בזכות הוועדה הזו
יערה שילה:  לצערי הרב, שר אחרי שר לא מממש את המועצה
יערה שילה:  יש דו"ח שעשו מרים אחיטוב - - - יישום המועצה לגיל הרך
יערה שילה:  אם יממשו אותו אז אולי יקרה משהו
אלי אפללו: אני מאוד מוטרד, לאחר שראינו פה את הנתונים ושמענו כמעט את כל הגורמים
אלי אפללו:  אני מוטרד כי יש פה, בעצם, מגמה הפוכה: ככל שהמדינה שלנו חזקה יותר, מתקדמת יותר, הרבה דברים יותר, בקדמה כזו או אחרת, אנחנו הולכים אחורה בנושא של האוכלוסיות החלשות, שזה הילדים, ומדד העוני בילדים פשוט בלתי נסבל
אלי אפללו:  אנחנו מדברים פה על עוני שחלק מהילדים חווים חסך שהוא לא רק בדברים שהם מותרות, אם זה חוג או משהו כזה
אלי אפללו:  אנחנו מדברים פה על ילדים שכנראה שהם רעבים וחסרים גם פת לחם
אלי אפללו:  מאוד כואב כשאנחנו רואים גם לפעמים את השפע במקומות אחרים: כמויות אוכל שנזרקות, אם זה בשווקים, באולמות, בהרבה מאוד מקומות
אלי אפללו:  מצד שני, יש לנו מעמדות
אלי אפללו:  אתה כאילו נמצא במדינה אחרת, ולכן זה מאוד מטריד אותי
אלי אפללו:       אני מבקש ממשרד הרווחה, לאור המגמה הזו, שתעבירו את נושא הפתרונות: מה קיים היום במערכת? מה התוכניות שלכם? בעצם אמרתם שיש לכם דברים מוכנים, אז אתם לא צריכים להמציא שום דבר, רק תעבירו את זה בראשי פרקים למזכירת הוועדה
נורית ויסברג נקאש: הייתי רוצה, בבקשה, מכבוד היו"ר, לא לכוון את זה רק למשרדים החברתיים, חינוך ורווחה
אלי אפללו: קודם כל פניתי למשרד הרווחה
אלי אפללו:  יש לכם תוכניות ל-2023, אז אני מבקש, בראשי פרקים, מה התוכניות? מה התקציבים? מה אתם עושים? אילו פתרונות לצמצום המגמה?     מהאוצר אני מבקש נוכחות בכל הדיונים, וגם אילו תקציבים, או נקודות, האוצר נותן, כי ראינו פה שאנחנו לא רוצים ליצור את המעגל הראשון, השני, של העוני
אלי אפללו:  אנחנו צריכים למצוא פתרון כולל, והאוצר יכול לתכנן את הנושא התקציבי
אלי אפללו:      לגבי משרד החינוך, דיברתם פה על ארוחה חמה ליום לימודים ארוך, דיברתם על הנושא של המטבחים הקהילתיים
אלי אפללו:  כל מה שדיברנו פה, אני מבקש לדעת האם הם אכן נמצאים בתוכניות שלכם? האם מתכוונים לעשות משהו? ואולי יש דברים נוספים שלא דיברתם עליהם פה? אני מבקש גם ממשרד החינוך לבחון את הנקודות האלו ולהעביר לנו את התוכניות ואת המדידה של אותן תוכניות
אלי אפללו:      לגבי הביטוח הלאומי: הצגתם פה מצגת מקיפה
אלי אפללו:  אמנם רצינו גם נגזרות מזה, אני מניח שאי אפשר בישיבה כזו לתת את כל הנגזרות, אבל כן הייתי רוצה שתעבירו לנו את המצגת שהצגתם פה
אלי אפללו:  תוסיפו את הדברים שנשאלתם עליהם, וגם חברות הכנסת שהעלו את זה: חתכים נוספים, כדי שנוכל באמת לאפיין ולדעת איפה אנחנו משקיעים את המאמץ, כי כשיש לי 13% מהמגזר, נקרא לו החילוני, הישראלי הלא חרדי והלא ערבי, אז הבעיה שלי שם היא עדיין לא חמורה כמו הבעיה של אותם 47%-48% מהילדים במגזרים האחרים, ושם צריך לראות מה אנחנו עושים בשביל לאפיין ממה נובע עוני
אלי אפללו:  באיזו צורה? באילו נקודות נוכל יותר להתמקד ולשנות את המגמה?     זהו, אני חושב שעברנו פה על הכל
אלי אפללו:  דובר על הנושא של הביטחון התזונתי, אז נצטרך, כמובן, לקיים ישיבה נפרדת באיזה שהוא שלב לגבי הביטחון התזונתי
נורית ויסברג נקאש: אני רוצה רק לבקש ולהעיר שבאתר האינטרנט ביוטיוב, אפשר למצוא, גם בעברית וגם בערבית, סרטון שמסביר איך מודדים עוני, איך מסתכלים על זה
נורית ויסברג נקאש:  אני מאוד מזמינה את הציבור לראות את הסרטון, להיחשף אליו ואולי קצת להבין מה המשמעות של עוני
דנית ברביבאי: האם נכנס לסיכום הדיון, אני פשוט לא שמעתי, הנושא של מעונות היום?
אלי אפללו: לא הכנסתי אותו כרגע לסיכום
אלי אפללו:  אנחנו נעשה, כמובן, דיון נפרד בנושא של הביטחון התזונתי, נכלול גם את הנושא של מעונות וכך הלאה
קריאה: סבסוד להורים
אלי אפללו: יש לנו הרבה מאוד נקודות
אלי אפללו:  את הדיון היום הקדשנו לנושא דו"ח העוני
אלי אפללו:  יש מדד של העוני, ראינו את השקפים, הגרפים וכך הלאה
אלי אפללו:  אין ספק שמלידה ועד גיל 18 יש הרבה מאוד אוכלוסיות של ילדים, וכל אחת מהן תזדקק לטיפול נפרד או מיוחד, אבל אנחנו דנו היום בעיקר בדו"ח העוני, וכל מה שסיכמתי כרגע מיועד לכל אותם המשרדים ולכל מי שעוסק בנושא הזה
רן מלמד: אם אפשר עוד דבר אחד להוסיף לסיכום שלך, אדוני
רן מלמד:  כשמדברים על דו"ח העוני ועל איך מחשבים את העוני, וזה נאמר בקצרה, מדברים בעיקר על חישוב ההכנסות, ולא מדברים כמעט על ההוצאות
רן מלמד:  אני חושב שצריך להביא לך סרגל של ההוצאות של משפחות שחיות בעוני, מה הילדים שלהן צריכים כדבר שהוא חובה?
אלי אפללו: כן, אבל גם ההוצאות הן דבר יחסי לאוכלוסיות - -
רן מלמד: כן, אבל כשמשרד האוצר בא, למשל, לקבוע קצבאות, או זכאויות שונות, הוא קובע הרבה פעמים את הקריטריון הכלכלי ככזה שקובע את הזכאות לקבלת סיוע
רן מלמד:  הזכאות הזו נקבעת תמיד רק על פי הכנסה, ולא על פי הוצאה
רן מלמד:  ברגע שאתה קובע את זה רק על פי ההכנסה, גם אם ההוצאה יותר גבוהה כי המשפחה צריכה וההכנסה שלה נמוכה, יש פה כשל
רן מלמד:  אם תצליח לתקן את זה, אפשר לתקן גם - -
אלי אפללו: את השאלה הזו תעבירו לנציג האוצר שייתן עליה מענה, האם יש חשיבה, באמת, להיכנס גם לנושא ההכנסה וגם לנושא ההוצאה
אלי אפללו:       תודה רבה לכולכם, המשך יום טוב
אלי אפללו: בוקר טוב
אלי אפללו:  אני פותח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד
אלי אפללו:  על סדר-היום: הצגת יחידת התיאום הממשלתית לזכויות ילדים ונוער
אלי אפללו:       אפשרתי לחלק מהדוברים לדבר בזום כי הבנתי את הבעייתיות
אלי אפללו:  קצת קשה לקיים דיון בזום, אבל היום אנחנו לא אמורים לקבל החלטות אלא רק לשמוע וזאת גם השתתפות גם בוועדה
אלי אפללו:  אשמח, כמובן, שכל אחד יאמר את דברו בקצרה
אלי אפללו:  לא להיכנס אחד לדברי השני כדי שנוכל לקיים כמו שצריך את ההידברות וההשתתפות בוועדה
אלי אפללו:       נתחיל לפי הסדר
אלי אפללו:  מיכל גולד, מתאמת ממשלתית לזכויות התלמיד והנוער
אלי אפללו:  נשמח מאוד לשמוע אתכם
מיכה גולדמן: תודה רבה
מיכה גולדמן:  אני מודה לוועדה על ההזדמנות להציג את היחידה
מיכה גולדמן:  אני מתרגשת גם מכך שנמצאת פה יושבת-ראש הוועדה היוצאת
אלי אפללו: האמת היא שהייתי צריך להזכיר אותה, כי היא גם המליצה לי מאחורי הקלעים כן לקחת את זה, למרות שמראש רציתי
אלי אפללו:   אני מודה לך מיכל על פועלך בוועדה לפניי
מיכל שיר סגמן: תודה רבה
מיכה גולדמן: כשאציג את הדברים אני אדבר גם על הדברים שנולדו מתוך הוועדה
מיכה גולדמן:  אחד מהדברים זאת גם היחידה אז זה ממש מתקשר
מיכה גולדמן:      שוב, תודה על ההזדמנות להציג את יחידת התיאום הממשלתית לזכויות ילדים ונוער
מיכה גולדמן:  אני רוצה להגיד שבאתי לא רק להשמיע אלא גם לשמוע
מיכה גולדמן:  נציג כמה דברים אבל חשוב לנו לשמוע את מי שנמצא פה ואת מי שנמצא בזום
מיכה גולדמן:  אנחנו מעריכים מאוד כל מי שהגיע לפה ואני מקווה שנצליח יחד
מיכה גולדמן:  בסוף, תיאום זה כלי והוא לא בא להחליף אף משרד או אף ארגון
מיכה גולדמן:  הרעיון הוא להצליח לעבוד יחד טוב יותר ונכון יותר
מיכה גולדמן:  לראות בצורה רחבה יותר לטובת הילדים והנוער
מיכה גולדמן:  באמת – שלי שלכם
מיכה גולדמן:   זה כלי שנועד לכולנו
מיכה גולדמן:       אני רוצה למקד את הדברים שלי בארבע נקודות עיקריות
מיכה גולדמן:  הנקודה הראשונה היא, מה זה תיאום ואיך זה משפיע ישירות על ילדים ונוער? אני רוצה לתת דוגמה, שבעיניי היא גם היתה השראה להקמת היחידה
מיכה גולדמן:       הדבר השני זה כוחה של הוועדה לזכויות הילד להתניע מהלכים
מיכה גולדמן:  יש לי שתי דוגמאות אבל אלה דוגמאות מיני רבות
מיכה גולדמן:  אמרתי שבוע שעבר ואני אומר זאת שוב, שאנחנו כיחידה ממשלתית, הוועדה פה בכנסת וארגוני החברה האזרחית, כל אחד לוקח באמת את זווית ההסתכלות הרחבה על ילדים ונוער בשלוש הזירות והשיתוף יחד הוא הצלחה
מיכה גולדמן:       הדבר השלישי זה כמה דוגמאות לעבודה בין משרדית מתואמת שהביאה באמת לתוצאות שאפשר לראות אותן וללמוד מהן
מיכה גולדמן:       הדבר האחרון, החלטת הממשלה 1652 שעברה
אלי אפללו: כמה זמן המצגת?
מיכה גולדמן: כמה שאדוני ירצה
אלי אפללו: אנחנו רוצים לסיים בסביבות 13:15 ויש עוד דוברים שאני  רוצה לשמוע
מיכה גולדמן: נהיה ממוקדים וניתן דוגמאות
מיכה גולדמן:       (מוצגת מצגת)     כשאני מדברת על תיאום אני תמיד מתחילה מציטוט מדוח רוטלוי שמדבר על-כך שחייהם של ילדים אינם מסודרים על פי מבני משרדי הממשלה ועם דוגמאות איזה משרדי ממשלה הם רלוונטיים לילדים ונוער
מיכה גולדמן:  באמת, הפונקציה הנדרשת ביותר בתחום זה תיאום בין כל הגורמים
מיכה גולדמן:  אם שואלים מה זה תיאום, אז מבחינת חשיבות התיאום, אני אזכיר ארבעה דברים עיקריים:     אחד, ניצול מושכל של ידע שנמצא בכל גוף וקבלת תמונה רחבה
מיכה גולדמן:  עבודה משותפת שמביאה לחשיבה שונה ופורצת דרך
מיכה גולדמן:  גיוס שותפים למציאת פתרונות מחוץ לקופסה והבאת קולות מהשטח
מיכה גולדמן:  חיבור שטח-מטה
מיכה גולדמן:       אני חושבת שהדוגמה הטובה ביותר לזה זה באמת השולחן הבין מגזרי שהיה בתקופת הקורונה
מיכה גולדמן:  בעצם, כשפרצה  הקורונה, משרד ראש הממשלה הקים כמה שולחנות משנה לאוכלוסיות שהיו זקוקות לקשב באותה תקופה
מיכה גולדמן:  מן הסתם, האוכלוסייה הראשונה היתה אוכלוסיית הקשישים
מיכה גולדמן:  בעצם, אני מטעם הממשלה, יחד עם המועצה לשלום הילד מטעם החברה האזרחית, הצלחנו להפנות זרקור לילדים ולנוער ולצורך לטפל בהם וההשלכות של משבר הקורונה על ילדים ונוער
מיכה גולדמן:       בזכות הראייה המשותפת והחיבור של קולות השטח עם קולות הממשלה, הצלחנו להביא גם לשינויים שבאו לידי ביטוי בחקיקה לשעת חרום
מיכה גולדמן:  החזרה לעבודה עובדי נוער שהוגדרו  כחיוניים
מיכה גולדמן:  החזרת נוער בסיכון למסגרות החינוך גם בתקופה שלא היתה למידה
מיכה גולדמן:       אני חושבת שיצאנו מאותה הבנה, שבסוף באמת השלם גדול מסך חלקיו
מיכה גולדמן:  היכולת לעבוד ביחד, ממשלה, חברה אזרחית, שלטון מקומי, מאפשר לזקק את הצרכים, להבין מה נדרש באותה עת וגם להביא לשינויים
אלי אפללו: לאיזה משרד אתם כפופים?
מיכה גולדמן: למשרד המשפטים
מיכה גולדמן:  אנחנו בחטיבה החברתית של משרד המשפטים
מיכה גולדמן:  זאת חטיבה חדשה שהוקמה שמאגדת כמה יחידות תיאום
מיכה גולדמן:       הדבר השני זה התנעת מהלכים בעקבות פנייה של הוועדה לזכויות הילד
מיכה גולדמן:  אני אתן שתי דוגמאות
מיכה גולדמן:  דוגמה אחת היא הקמת ועדת מנכ"לים קבועה שקמה, בין היתר, בעיקר קריאה של יושבת-ראש הוועדה היוצאת
מיכה גולדמן:       דבר שני, שגם עלה פה בוועדה, זה הנושא של שחרור קטינים ממאסר
מיכה גולדמן:  זה בזמנו אחד הדיונים פה בוועדה בראשות היושבת-ראש יפעת שאשא ביטון
מיכה גולדמן:  היא אמרה שאנחנו יושבים כאן בחדר אבל המהלכים של כולם לא מביאים לשינוי
מיכה גולדמן:  יש 75% רצידביזם של קטינים ובואו נעשה משהו יחד