GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אפללו:  לא לקבוע שזה יהיה רק מכיתה ה', כי זה ראש קטן לעשות את זה
אלי אפללו:  אני אומר לך, רוב הילדים עד כיתה ה' כבר למדו לשחות
עינת שגיא אלפסה: באוכלוסיות החזקות
אלי אפללו: בעיקר
אלי אפללו:  לגבי האוכלוסייה החרדית – זה פיקוח נפש, חשוב להם ללמוד שחייה
אלי אפללו:  זה חלק מהאג'נדה שלהם
אלי אפללו:  גם בקרב האוכלוסייה הערבית יש קושי גדול מאוד, כי אין להם בריכות
אלי אפללו:  אולי רק ברהט יש איזושהי בריכה
אלי אפללו:  לכן משרד החינוך צריך לדאוג שגם ייבנו בריכות - - -
רותם זהבי: תשאל את עצמך כמה בריכות יש בביתר עילית או בערים חרדיות ותמצא ששם  אין הרבה בריכות
רותם זהבי:  בוודאי אם אתה רוצה ללמד את הילדים וצריך להסיע אותם, זה סיפור מורכב מאוד ולא פשוט
אלי אפללו: צריך להיות תיאום ציפיות בין כל המשרדים וגם איגום משאבים, כי הנושא של בריכה זה לא רק קאנטרי ולא רק ספורט, לא רק להנאה
אלי אפללו:  לצערי גם בנתניה אין מספיק בריכות ולכן מסיעים את הילדים לווינגייט, לאליצור וכו'
אלי אפללו:  ברור שיש חוסר
אלי אפללו:  אם סימון דוידסון היה יושב פה, הוא היה צועק עד השמים, כי כבר שנים רבות מבקש שיהיו בריכות
אלי אפללו:  לא מזמן יצא קול קורא לבריכות לימודיות וכו'
אלי אפללו:  אני חושב שמשרדי הממשלה צריכים לראות ביניהם מי מקדם את זה
אלי אפללו:  ברור לי שזה לא רק חינוך ולא רק ספורט ולא רק משרד הפנים, אבל צריך לאגם משאבים כי אנחנו רוצים שבסופו של דבר הילדים שלנו ידעו לשחות
אלי אפללו:  ברגע שילד יודע לשחות, אנחנו לא נראה את מקרי הטביעות האלה
אלי אפללו:  אנחנו מדברים על ממוצע של 20 ילדים בשנה שטובעים, ורובם בבריכות
טלי גוטליב: בבריכות פרטיות
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על שכינסת את הדיון החשוב הזה
מיכל שיר סגמן:  אני גם מבקשת שתקיים דיון המשך לפני החופש הגדול, לפני יציאת הילדים לחופשה
מיכל שיר סגמן:       הזכרת את חבר הכנסת דוידסון שאמר נתון חשוב מאוד, שילדי כיתה א', ברגע שהם עוברים שיעור שחייה אחד, זה מפחית ב-85% את הסיכון שלהם לטבוע
מיכל שיר סגמן:  זה נתון שהוא קריטי
מיכל שיר סגמן:  לכן התשובה של משרד החינוך היום על מגבלות ועל בריכה שכן מתאימה ולא מתאימה, שמענו זה גם בדיונים קודמים
מיכל שיר סגמן:  גם לפני שנה שמענו את זה ועדיין הייתי רוצה לדעת מה נעשה
מיכל שיר סגמן:  להגיד כל שנה שיש מגבלה, כי צריך בריכה מאוד מסוימת – זאת לא תשובה
מיכל שיר סגמן:  זאת לא תשובה, כי ילדים טובעים
רותם זהבי: כפי שידוע לך, משרד החינוך לא בונה בריכות שחייה
מיכל שיר סגמן: לשלוח את הילדים לשיעורי שחייה – אמרת שצריך בריכה מסוימת וכו'
מיכל שיר סגמן:       דבר שני, דיברנו על העלאת הגיל המחויב
מיכל שיר סגמן:  זה פשוט מצחיק שילד עד גיל 14 לא יכול לעלות לבד במעלית, אבל פה מדובר על גילאים הרבה יותר נמוכים בכל הקשור לשחייה ובריכות שחייה
מיכל שיר סגמן:  זה מגוחך, משהו שאין בו היגיון
מיכל שיר סגמן:       הייתי רוצה לראות הכשרות של תיכוניסטים, כיתות י"א-י"ב, לסייר בחופים
מיכל שיר סגמן:  שילמדו אותם להיות מצילים, אם זה בבריכות ואם זה בחופים
מיכל שיר סגמן:  זה דבר שהוא מקובל בעולם
מיכל שיר סגמן:  בדיון בשנה שעברה ישב כאן בחור אוסטרלי בשם פול והוא אמר דברי טעם, שאני מקווה מאוד שהוא יחזור עליהם, שמדינת ישראל לא מתנהגת כמדינת חוף
מיכל שיר סגמן:  אין לנו משמר חופים, אנחנו לא מכשירים את הצעירים החסונים והנהדרים שלנו לסייר בחופים, כולל בחופים הלא מוכרזים, וחבל, כי זה יכול למנוע טביעות
מיכל שיר סגמן:  הינה כוח האדם שמדברים עליו
מיכל שיר סגמן:       לגבי שירותי ההצלה בחופש הגדול ובחופשים בכלל – בני הנוער שלנו קמים רק בצוהריים, הולכים לים אחרי הצוהריים, אבל בשעה שש המציל כבר מסיים את העבודה שלו
מיכל שיר סגמן:  למעשה בשעות הכי קריטיות שבהן בני הנוער נמצאים בים, אין אף אחד שישגיח
מיכל שיר סגמן:  גם כאן, הסיכום של הדיון הקודם היה לחשוב על איך אנחנו פותרים את החלק הזה
מיכל שיר סגמן:       בפעם הקודמת דקלה העלתה את עניין המצלמות
מיכל שיר סגמן:  האם התקדם, אפילו ברמת החשיבה, אם לא ברמת התקציב, משהו לכיוון הזה? זה משהו שיכול להציל חיים
ואליד אלהואשלה: תודה על קיום הדיון החשוב הזה
ואליד אלהואשלה:  ראשית, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת אבו סולף, רק השבוע נפטר ילד – סאלח אבו סולב – לאחר שטבע בבריכה פרטית ביישוב אבו תלול בנגב
ואליד אלהואשלה:  זה מעיד על המצב הנורא בנושא הזה
ואליד אלהואשלה:  לכן חשוב לשים דגש על הנושא של לימוד שחייה לתלמידים
ואליד אלהואשלה:  ללמד ילדים שחייה בגיל צעיר עוזר מאוד
ואליד אלהואשלה:       בנגב יש 18 יישובים מוכרים, אבל יש שלוש בריכות – ברהט, בלקיה ובחורה
ואליד אלהואשלה:  בשאר היישובים אין אפילו בריכת שחייה אחת
ואליד אלהואשלה:       אני מבקש שיהיה המשך לדיון הזה ואליו לזמן את רשות הבדואים שאחראית על הנושא התקציבי ושתדווח לוועדה מה היא עשתה בנושא הזה
ואליד אלהואשלה:  בשנה שעברה חבר הכנסת דוידסון הגיע לחורה והיה פרויקט של אלפי תלמידים שלמדו שחייה, אבל זה לא מספיק
ואליד אלהואשלה:  צריך להתקדם עם הפרויקט הזה, כדי לנסות להציל עד כמה שיותר חיי ילדים
אלי אפללו: רותם זהבי, אני יוצא מנקודת הנחה שחלק גדול מהילדים לומדים באופן פרטי ועד שמגיעים לכיתה ה' כבר לא יישארו כל כך הרבה ילדים שלא יודעים לשחות, ואם כן – זה רק לחזק את השחייה שלהם
אלי אפללו:  מי שכבר למד כבר כמה שיעורים ולמד את הסודות, הוא לא צריך לחצות את הכינרת, אלא רק צריך לדעת להינצל מטביעה בבריכה ולהכיר את אמצעי הזהירות
אלי אפללו:  אנחנו רואים שחלק גדול מהטביעות אינן בחופי הים, אלא בבריכות, בצימרים וכו'
אלי אפללו:  האם משרד החינוך יכול לתת להורים שוברים ללימודי שחייה? כך אתם תחסכו את ההסעות, אולי זה יכול להיות בעזרת המתנ"סים או בקייטנות ואז לעשות את זה לגילאי 6
אלי אפללו:  תחסכו את כל העניין של חונכים, מדריכים, הסעות וכן הלאה
אלי אפללו:  זה הרבה יותר קל
אלי אפללו:  תנסו לבדוק את זה
רותם זהבי: מי ילמד?
אלי אפללו: חסר? בבריכות שחייה יש לא מעט מורים שרוצים ללמד
אלי אפללו:  יש שיעורים פרטיים, יש קבוצות
אלי אפללו:  ראיתי את זה אצל הנכדים שלי – כל קבוצה היא בת חמישה ילדים, אתה משלם 200 שקלים לשלושה-ארבעה שיעורים
רותם זהבי: אני אבחן את זה
רותם זהבי:  אני לא רוצה לשלוף סתם תשובה
רותם זהבי:  בקיץ יש קייטנות שהן קייטנות ללימוד שחייה, גם לילדים לפני כיתה א' ואנחנו מאשרים את זה
רותם זהבי:  יחד עם המפקח על החינוך הגופני אנחנו מאשרים את זה ואפילו מעודדים
רותם זהבי:  יכול להיות שהקיץ צריך לעודד את זה יותר
אלי אפללו: תיזמו דברים, לא צריכים לקרוא לכם לפה כדי שאנחנו נשאל ונראה
אלי אפללו:  אתם משרד החינוך והאחריות שלכם ליזום דברים ולראות איך אפשר ללמד את הילדים האלה כבר מגיל קטן, כדי שלא נבזבז את החמש שנים האלה עד שיגיעו לגיל כזה או אחר ובאמצע יהיו טביעות
רותם זהבי: אהבתי את האמירה הזאת שלך
רותם זהבי:  אני יכול לומר לך שבשנים האחרונות עודדנו קייטנות גלישת גלים, גם בנתניה, גם בתל אביב, אשדוד וחיפה
רותם זהבי:  מסתבר שהקייטנות האלה צצות כמו פטריות והרבה ילדים הולכים אליהן
רותם זהבי:  זה נותן להם הרבה ביטחון להתמודד עם הגלים, עם הזרמים, להכיר את הים עם הגלשן כי הוא סוג של מצוף
רותם זהבי:  זה מעודד לצאת מעולם המסכים של הילד, הוא הולך אל הים
רותם זהבי:  נדמה לי שבשנה שעברה היו לנו קרוב למאה קייטנות גלישה כאלה בכל הארץ
רותם זהבי:  מדובר בעשרות אלפי ילדים
עינת שגיא אלפסה: שוב, זה לאוכלוסיות חזקות
רותם זהבי: יכול להיות
רותם זהבי:  אפשר להגיד את זה על כל דבר
אלי אפללו: דרך אגב, יש בחור מנתניה שלא משתייך לאוכלוסייה חזקה והוא הגיע למקום התשיעי בעולם בגלישה תחרותית
רותם זהבי: תמיד נתניה היו מובילים
טלי גוטליב: אני מתנצלת אם אני אומרת דברים כואבים, אבל אני מסתכלת על המציאות ואומרת להורי ישראל: עם כל הכבוד לכם, תשמרו על הילדים שלכם
טלי גוטליב:  עם כל הכבוד, גם אני אימא לשלושה ילדים, אחת מהם ילדה מוגבלת שאני צריכה לשמור עליה כל החיים ולא להוריד ממנה את העיניים אפילו לשנייה
טלי גוטליב:  בתור אחת שהייתה סנגורית וגם ייצגתי במקרים שקשורים לקטילת חיים של ילדים קטנים, כמובן שזה ברשלנות וברור שיש כבר עונש והמוות הוא עונש, אבל זה לא מעניין אותי כי אני פה בשם הילדים ובשם קדושת החיים
טלי גוטליב:  אני מצפה מהורים באשר הם הורים להיות אחראים על הילדים שלהם
טלי גוטליב:  בואו נשים את הדברים הבאים על השולחן, תסתכלו על הגרפים – רוב מקרי הטביעה לא קשורים למסגרות החינוך
טלי גוטליב:  אני לא מאמינה שאני אומרת את זה, בדרך כלל אני מעבירה ביקורת, אבל מסגרות החינוך שומרים על ילדינו
טלי גוטליב:  תסתכלו על מקרי הטביעות, ברוך השם, זה לא קורה כמעט בכלל במסגרת של קייטנות ולא במסגרות בית הספר
טלי גוטליב:  לכן זה לא משנה אם ילד יודע לשחות או לא יודע לשחות כאשר מקרי הטביעות הרבים ביותר הם מגיל אפס עד ארבע
טלי גוטליב:  מה זה הדבר הזה? אני צריכה לדבר בכנסת ולהזכיר להורים שאסור להוריד את העיניים מהילד שלהם אפילו לא לדקה? עם כל הכבוד, אני לא מתכוונת לא להגיד את זה: זו אחריות הורית
טלי גוטליב:  מצטערת
טלי גוטליב:  גם אני אימא ורובכם פה גם הורים, אתם לא מורידים את העיניים מהילד שלכם
טלי גוטליב:  לא יכול להיות, אני רואה טביעה בגיגית
טלי גוטליב:  מה אתם משאירים את הילד שלכם לבד בגיגית? השארתי אי-פעם ילד לבד בגיגית
טלי גוטליב:  כן, "הוא על הדפני והוא לא זז", אבל בשנייה קורים אסונות
טלי גוטליב:       המסר שלי פה הוא להורי ישראל: אוי ואבוי
טלי גוטליב:  זה בידיים שלנו ובאחריות שלנו
טלי גוטליב:  נכון, אסונות קורים, אבל אני לא מדברת על אסונות, אני מדברת על רשלנות
טלי גוטליב:  אי-שמירה על ילד עלול להוביל לאסון
טלי גוטליב:  אני לא מדברת פה לא על זדון ולא על כוונה, כי אף אחד לא רוצה בתוצאה הנוראית הזאת של חס וחלילה קטילת חיים
טלי גוטליב:  הורים שיש להם בריכות פרטיות, אני צריכה לעשות לכם רגולציה של גידור? ואם לא תגדרו, ואם תורידו את הגדר ושכחתם לנעול את הגדר ויצאתם לעשות קפה – מה זה מעניין אותי? כמו שיש לנו אחריות הורית, אז יש לנו אחריות על הילדים
טלי גוטליב:  שימו לב למקרי הטביעה, תראו את הגרפים, תמפו את הגרפים – בריכות פרטיות, בטיולים, בכל מיני מקומות לא מוכרזים
טלי גוטליב:  כמות המקרים שקורית בחוף ים עם מציל לא גדולה
טלי גוטליב:  אז כשאתם שולחים את הילדים שלכם בני ה-15 למשל לחוף הים כשאין מציל, הם כבר ילדים גדולים ואני לא מצפה מכם לשמור על הילדים שלכם
טלי גוטליב:  היום ילדים בגיל צעיר יחסית הופכים להיות עצמאיים
טלי גוטליב:  אני לא מדברת על המקרים האלה שברוך השם הם המיעוט שבמיעוט
טלי גוטליב:  אבל תסכלו על המקרים שקורים בתוך הבתים
רותם זהבי: צריך הסברה בנושא הזה
טלי גוטליב: אני פחות מכבסת את המילים ואומרת כאן, זה המסר שלי
טלי גוטליב:  היה חשוב לי לצאת מוועדת ביקורת ומוועדת החוקה כדי לומר את זה
טלי גוטליב:  אף אחד לא אומר את זה, כי בעניין הזה הולכים על תבנית ביצים, כי האסון הוא אסון והוא נוראי
טלי גוטליב:  באמת, שאלוהים ישמור להתמודד עם דבר נוראי שכזה
טלי גוטליב:  אבל אני מצפה מהורי ישראל, בכל הכבוד, לשמור על ילדיהם מכל משמר
טלי גוטליב:  לא משאירים ילד לבד
טלי גוטליב:  אני לא צריכה להזכיר לכם מושכלות יסוד – לא משאירים ילד לבד בגיגית ולא משאירים ילד קטן בבריכה
טלי גוטליב:  כשהמשפחה שלי הולכת פעם בשנה לבריכה שאנחנו סוגרים למשפחה, כי אנחנו דתיים וכדי שאפשר יהיה להיות ביחד, אנחנו מביאים שני מצילים
טלי גוטליב:  מה זאת אומרת? אנחנו בבריכה, ואנחנו שם והילדים שם, ואם חלילה יקרה משהו – שיהיה מציל
טלי גוטליב:       עם כל הכבוד, אני אומרת פה בצער רב, תזכרו שכל ילד זה עולם ומלואו, ילד קטן כגדול
טלי גוטליב:  שלא נאמר כל אדם, אז בוודאי ובוודאי
טלי גוטליב:  כמובן שליבי עם הכאב, אבל תפתחו את העיניים שלכם, כי כמעט כל אסון שקשור לילדים אפשר למנוע
טלי גוטליב:  זאת האחריות ההורית שלנו, זאת האחריות שלנו כמבוגרים
טלי גוטליב:  סליחה אם אני נוגעת פה בעצבים חשופים או בכאב חשוף, בסוף-בסוף אני בשמם של הילדים שחובתנו לשמור עליהם
אלי אפללו:  זה היה חשוב מאוד, נוגע ללב
אלי אפללו:  לצערי אין כאן נציג של הורים - - -
עינת שגיא אלפסה: כולנו פה נציגי הורים
אלי אפללו: נכון, אבל לא נציג הנהגת ההורים הפורמלית
אלי אפללו:  אני חושב שצריך להפנות את להנהגת ההורים שגם הם יוציאו חוזרים בעניין, ידברו
תמי ברנע: זה מה שנקרא "העלאת מודעות", כפי שמשרד הבריאות פועל בנושא והם רוצים להציג לנו
תמי ברנע:  יש מצגת של משרד הבריאות בנושא
זהבה רומנו: אני מנהלת את התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים במשרד הבריאות
זהבה רומנו:  תודה רבה על היוזמה שלכם לקיום הישיבה
זהבה רומנו:  שותפים לתוכנית משרד הכלכלה, משרד החינוך, הרלב"ד, משרד הפנים, כבאות והצלה, משרד הרווחה והביטחון החברתי וכמובן משרד התחבורה
זהבה רומנו:  אנחנו עושים גם שיתופי פעולה עם ארגון בטרם ועם ארגונים מהמגזר השלישי
זהבה רומנו:   הנתונים הם נתונים כואבים מאוד וגם דובר על המקרים שקרו רק השנה
זהבה רומנו:  אני אציין מה אנחנו עושים במסגרת התוכנית הלאומית – בכל שנה אנחנו מעלים קמפיין טלוויזיה וכן ברשתות החברתיות
זהבה רומנו:  המטרה שלנו להעלות את המודעות של ההורים ואת המודעות של הילדים לתפיסה של בטיחות
זהבה רומנו:  אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לחנך גם את הדור הצעיר וגם את הדור של ההורים איך לחשוב בצורה בטוחה
זהבה רומנו:  כפי שאמרה חברת הכנסת גוטליב, חשוב לנו שההורים יהיו עם תפיסה שהיא תפיסה מתוכננת
זהבה רומנו:  אם למשל אנחנו יודעים שילדים טובעים באמבטיה, אזי חשוב שכשנכנסים לחדר האמבטיה והולכים לרחוץ את הילדים, יש לתכנן את הכול מראש: להביא את כל מה שצריך – מגבת, סבון וכל דבר אחר שצריך לצורך הרחצה – ולא לעזוב את הילד באמבטיה וללכת להביא את המגבת כי שכחתי אותה בחדר אחר, כי בשניות האלה הילד יכול לטבוע באמבטיה
זהבה רומנו:  ראינו שהיו מקרים כאלה
זהבה רומנו:  כששוטפים את הבית ומשאירים את הדלי ואני הולכת לחדר אחר כי שם יש את הטלפון, הילד חשוף לדלי המים, מסתכל מה יש בו וטובע בתוך הדלי
זהבה רומנו:  אנחנו חייבים לחנך את ההורים לתפיסה של בטיחות, לחשוב צעד אחד קדימה, לחשוב על זה שאני לא משאירה דלי עם מים כשהילדים ללא השגחה; אני צריכה לחשוב שאם אני מאפשרת לילדים להתרחץ בגיגית, ברגע שאני מסיימת את החלק הזה שכל המשפחה מתרחצת בבריכה וכולם נכנסים פנימה, צריך לרוקן את הבריכה ולא משאירה אותה עם מים, כדי שילד לא ייכנס ללא השגחה
זהבה רומנו:       חשוב לנו להדגיש את העקרונות האלה, את תפיסת הבטיחות של איך מתנהגים ליד מים
אלי אפללו: איך אתם מגיעים לציבור?
זהבה רומנו: אנחנו מגיעים לציבור באמצעות קמפיין
זהבה רומנו:  בכל שנה עולה סרטון בנושא
זהבה רומנו:  בדרך כלל אנחנו מעלים את זה לקראת יוני-יולי, אז מתחילה עונת הרחצה
זהבה רומנו:  הקמפיין הוא גם לאוכלוסייה הערבית וגם לאוכלוסייה היהודית
זהבה רומנו:  הסרטון עולה גם בטלוויזיה וגם ברשתות המדיה האחרות
אלי אפללו: אתם משתפים גם את קופות החולים? הרי כל אחד מגיע לקופת חולים ולרופא בצורה כזאת או אחרת
אלי אפללו:  מספיק אם רופא הילדים ישאל שאלה וכד'
זהבה רומנו: לקמפיין שהעלינו היו הרבה מאוד הדים
זהבה רומנו:  אנחנו מעלים אותו גם בטלוויזיה וגם ברשתות החברתיות במהלך כל הקיץ
זהבה רומנו:  הקמפיין בטלוויזיה יקר, אבל ברשתות החברתיות אנחנו מעלים את זה לאורך כל תקופת הקיץ
זהבה רומנו:       בכל השנים השקענו יותר באוכלוסייה הצעירה, באוכלוסיית הילדים מגיל אפס עד ארבע
זהבה רומנו:  השנה השקענו גם באוכלוסיית בני הנוער – "להיות קול במים" – זה אומר שמתרחצים רק בחוף מוכרז, רק בנוכחות מציל, נשמעים להוראות הבטיחות, לא שותים אלכוהול ונכנסים למים
זהבה רומנו:  להעביר מסרים לבני נוער לא דומה למסרים שמועברים להורים
זהבה רומנו:  לכן השתמשנו ברשתות כמו אינסטגרם וטיקטוק, נעזרנו באושיות טיקטוק, והיו יותר ממיליון צפיות של ילדים
זהבה רומנו:  אושיות הטיקטוק שיתפו פעולה תוך כדי העברת מסרים לאיך להתנהג בצורה בטוחה בחופי הרחצה
זהבה רומנו:       לגבי קופות חולים ובתי חולים – הוצאנו פוסטרים שאנחנו מעבירים לטיפות החלב, קופות החולים ובתי החולים
זהבה רומנו:  כל שנה אנחנו מבקשים לתלות את הפוסטרים האלה בחדרי ההמתנה  של מרפאות קופות החולים וטיפות חלב
זהבה רומנו:  הורים שיושבים בחדר ההמתנה יכולים לצפות בפוסטרים
זהבה רומנו:  אנחנו גם מעבירים את הסרטונים שהזכרתי
זהבה רומנו:  בחדרי ההמתנה יש טלוויזיות והורים יכולים לצפות בהם וכך לקבל את המסרים
זהבה רומנו:       מעבר לכך, אחיות טיפת חלב מחויבות להדריך את ההורים להתנהגות בטוחה ליד מים
זהבה רומנו:  ילד שמגיע לקבל חיסון או לבדיקת התפתחות וכו', בתקופת הקיץ מקבל הדרכה לגבי הנושא של התנהגות בטוחה ליד המים
זהבה רומנו:      פנינו גם להתאחדות בתי המלון ואנחנו עושים איתם שיתופי פעולה
זהבה רומנו:  זו כבר השנה הרביעית שאנחנו עושים שיתופי פעולה עם התאחדות בתי המלון
זהבה רומנו:  אנחנו מבקשים מהם להעביר מסרים של בטיחות למשפחות שמגיעות לנפוש בתקופת הקיץ
זהבה רומנו:  התאחדות בתי המלון הרימו את הכפפה, עשו סרטונים משלהם וגם  השתמשו בסרטונים שלנו
זהבה רומנו:  משפחה שנכנסת לבית המלון יכולה כבר בחדר לצפות בסרטון איך להתנהג בצורה בטוחה
זהבה רומנו:  פנינו גם להתאחדות הצימרים והם השתמשו יותר בפלאיירים אותם הם חילקו למשפחות שהגיעו עם הילדים
זהבה רומנו:  בפלאיירים יש הנחיות לבטיחות והתנהגות בסביבה של מים
זהבה רומנו:       לגבי הבריכות הביתיות – אני לא מדברת על הבריכות הביתיות המובנות, אלא הבריכות המתנפחות או גיגיות ששמים במרפסת הבית
זהבה רומנו:  גם באלה טובעים לא מעט ילדים
זהבה רומנו:  פנינו לרשתות השיווק וביקשנו מהם שכשהם מוכרים למשפחה בריכה מתנפחת הם ייתנו להם גם הפלאייר שלנו שמסביר איך להתנהג עם בריכה מתנפחת
זהבה רומנו:  קיבלנו הדים חיוביים מרשתות השיווק
זהבה רומנו:  חלק מהן עשו פלאייר ותלו אותו ליד המקום בו הם מציגים את הבריכות, חלק חילקו את הפלאייר למי שרכש את הבריכות האלה
זהבה רומנו:  כך גם לגבי מצופים, משקפי שחייה, גלגלי ים – ביקשנו מהם לחדד את זה שמצופים וגלגלי ים אינם אמצעים להצלה
זהבה רומנו:  הם אמצעים שמסייעים, אבל הם לא אמצעי הצלה
זהבה רומנו:       כל מה שהראיתי עד עכשיו זה מה שעשינו בשנים הקודמות
זהבה רומנו:  גם השנה אנחנו מתכוונים לפנות שוב לרשתות השיווק לשתף איתנו פעולה ולחדד את המסרים לגבי איך להתנהג במים בצורה בטוחה
זהבה רומנו:       בריכות פרטיות – יש תקנות לגבי בריכות פרטיות
זהבה רומנו:  לקחנו את אותן תקנות שהיו כתובות בצורה מאוד-מאוד מקצועית
זהבה רומנו:  לקחנו את התקנות והפכנו את זה להנחיות הרבה יותר ידידותיות ופרסמנו באתר האינטרנט וכן באתר של ארגון בטרם
זהבה רומנו:  אנחנו מנסים בכל הזדמנות להנגיש את ההנחיות האלה בצורה הרבה יותר ברורה ובטוחה
זהבה רומנו:       לימודי שחייה – כפי שציין רותם זהבי, משרד החינוך הוא חלק מהתוכנית הלאומית
זהבה רומנו:  התוכנית עם משרד החינוך תמכה במתן שיעורי שחייה לאוכלוסיות בסיכון, האוכלוסייה החרדית והאוכלוסייה הערבית והבדואית
אחמד טיבי: בדואים הם ערבים
אחמד טיבי:  אוכלוסייה ערבית באופן כללי
זהבה רומנו: יותר מ-5,000 ילדים קיבלו שיעורי שחייה בתמיכה של התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים
טלי גוטליב: סליחה שאני קוטעת
טלי גוטליב:  כמה ילדים מתו בשנה שעברה?
עינת שגיא אלפסה: בשנה שעברה טבעו למוות 16 ילדים
טלי גוטליב: באיזה גילאים?
עינת שגיא אלפסה: הרוב מתחת לגיל 4
טלי גוטליב: שזה אומר בבתים, באחריות ההורים
טלי גוטליב:  כמה משאבים אנחנו מבזבזים פה על חינוך ולהגיד להורים
טלי גוטליב:  החינוך עובד, מערכת החינוך עובדת, הם מסבירים לילדים, הם מחנכים את הילדים, מלמדים שחייה
טלי גוטליב:  מעניין אותה כמה מ-16 המקרים האיומים האלה קרו באחריות הורים במדינת ישראל
עינת שגיא אלפסה: אין ספק שזו אחריות הורים להשגיח קודם כול על הילדים שלהם
עינת שגיא אלפסה:  אין שום ספק בזה, אבל יש דברים שאנחנו יכולים לעשות כדי לסייע להם
טלי גוטליב: אין שאלה, אני רק רוצה לדעת כמה מתוך 16 המקרים
זהבה רומנו: לכן ההתערבות שלנו היא איך לחנך את ההורים לחשוב בטוח
שקלים: מה לגבי החייאה למשל, טיפים להחייאה של פעוטות? בטיפות חלב למשל
שקלים:  טיפים קטנים שבאמצעותם אפשר להציל חיים
זהבה רומנו: יש
רותם זהבי: והשפעה דרך בית הספר על ההורים
טלי גוטליב: להפך, בעניין הזה אני מחזקת את מערכת החינוך
טלי גוטליב:  אני רק אומרת שלא יכול להיות שרוב 16 המקרים הם בגילאי אפס עד ארבע
טלי גוטליב:  זה אומר בריכות פרטיות
טלי גוטליב:  מה זה הדבר הזה? מצטערת, אני לא מוכנה לקבל את זה וצריך שההורים ידעו שעם כל הכבוד יש לנו אחריות על חיי ילדינו
טלי גוטליב:  די
זהבה רומנו: גם אם יש אחריות, אנחנו רוצים לתת להם את הכלים איך להתנהל
טלי גוטליב: קודם כול, אני אגנה בכל גינוי את הרשלנות בשמירה על קטינים
טלי גוטליב:  מצטערת, אני לא מוכנה לקבל את זה
טלי גוטליב:  יש לך בריכה פרטית? תשמור על הילד שלך
טלי גוטליב:  מה יעזור גידור? מה יעזור אם אני אכריח בפרגולה? מה יעזור אם אני אכריח? הרי הכול יכול לקרות
טלי גוטליב:  הרי זה לא בזדון, זה בתום לב, אבל 16 מקרים וזה באחריות של הורים
טלי גוטליב:  הורים צריכים לדעת את זה ואנחנו צריכים לומר להם את זה בפנים שיש לנו אחריות על חיי ילדינו, זה קודש הקודשים
טלי גוטליב:  תסתכלו כמה מקרים מתוך 16 מקרים הם בבריכות פרטיות
אחמד טיבי: יש גם חלוקה גיאוגרפית של 16 הילדים האלה?
עינת שגיא אלפסה:  אנחנו מנסים להוציא את הנתון הזה עכשיו ובהמשך אנחנו נענה גם על השאלה הדמוגרפית וגם חתך הגילאים
זהבה רומנו: רותם זהבי העביר אלינו איגרת שתופץ בבתי הספר והגנים על מערכת החינוך
זהבה רומנו:  ברגע שאנחנו מקבלים חומרים, אם זה ממשרד הכלכלה או משותפים אחרים שלנו שמעבירים אלינו מסרים, אנחנו מפיצים
זהבה רומנו:  למשל, לקראת חג הפסח קיבלנו מסרים ממשרד הכלכלה לגבי חומרי ניקוי וכו'
זהבה רומנו:  את המסרים האלה אנחנו מפרסמים בתוך מערכת הבריאות ומחוצה לה ומבקשים להעביר את המסרים האלה להורים
זהבה רומנו:  אנחנו מפרסמים את זה ברשתות החברתיות ובכל דרך שיש לנו להגיע להורים
זהבה רומנו:       דיברנו על מערכת החינוך
זהבה רומנו:  הצלחנו לגייס יותר מ-30 אחיות שמעבר לתפקידן הרגיל הן לקחו על עצמן להיות נאמנות בטיחות
זהבה רומנו:  בקיץ האחרון כל אחת מהן לקחה על עצמה פרויקט מסוים
זהבה רומנו:  למשל, יש פרויקט שעשו אחיות מבית חולים בנהריה – הן לימדו בחוף הים בנהריה קורס החייאה למתרחצים
זהבה רומנו:  הן העבירו מסרים של בטיחות למתרחצים
זהבה רומנו:  אנחנו עושים עכשיו פרויקט עם כלל האחיות, וכל אחת מהאחיות שנמצאות בפורום של נאמנות בטיחות לקחה על עצמה לקדם פרויקט באוכלוסייה ובארגון שלה
זהבה רומנו:  מכל הפרויקטים שנעשו נבחר מספר פרויקטים ונעשה אותם ברמה הרוחבית
זהבה רומנו:       דוגמה נוספת, סדנה של אחות מבית חולים העמק לאוכלוסייה הלא יהודית בה העבירה מסרים של בטיחות, בדגש על הנושא של התנהגות בטוחה ליד המים
אלי אפללו:  אני מבקש ממשרד הבריאות – אנחנו עושים פה הרבה מאוד מצגות, טיקטוק, רשתות חברתיות, אבל אנחנו לא נוגעים באנשים ובבעיה
אלי אפללו:  אני מבקש שתפנו לקופות החולים ותעבירו מסרים באמצעות רופאי הילדים
אלי אפללו:  אני מעריך שמגיל לידה עד גיל ארבע כל ילד מגיע לאיזשהו רופא ילדים
אלי אפללו:  אם רופא הילדים ישאל את האם או האב אם הילד לומד שחייה או שמתכוונים ללמד אותו שחייה או אם יש להם בריכה וכו', לא יותר מדקה, הוא נוגע בבן אדם, הוא נוגע בילד
אלי אפללו:  זה אחרת לגמרי, זה אומר לגעת בצורה פרטנית באותם ילדים
אלי אפללו:  זה לא חייב להיות רק בנושא שחייה, אלא גם בנושא של בטיחות בדרכים וכד'
אלי אפללו:  בכמה רשויות יש היום מגרשים לבטיחות בדרכים, דבר שמציל נפשות כי מלמדים את הילדים איך לרכב על אופניים, איך לעבור מעבר חצייה וכן הלאה
אלי אפללו:  אני לא מבקש מרופא הילדים שיעשה את זה, אבל עצם השאלה להורה מתי הוא מתכוון ללמד את הילד, מעלה את המודעות
אלי אפללו:  רופא הילדים מלווה את הילד עד גיל 18
אלי אפללו:  אם הרופא שואל אם הילד יודע לשחות או לא או שילמד לשחות ומה הוא עושה, אלה שאלות בסיסיות שנוגעות בהורים ובילדים
אלי אפללו:  אם משרד החינוך גם ייתן שוברים ללימוד שחייה, אז סגרנו את המעגל וכל המשאבים מסביב כנראה שלא יהיו נחוצים
זהבה רומנו: אנחנו נבחן את זה
אלי אפללו: אני מבקש שתטפלו בזה, תראו איך עושים את זה
אלי אפללו:  נראה לי שצריך יותר לגעת
אלי אפללו:  למשל פניתי לכלה שלי ושאלתי מתי הנכד שלי הולך ללמוד שחייה והיא ענתה שהוא עדיין קטן
אלי אפללו:  אמרתי: לא
אלי אפללו:  גיל חמש זה לא גיל קטן
אלי אפללו:  זו בדיוק הנקודה – מישהו צריך להפעיל איזושהי חשיבה, ואם רופא אומר את זה, זה הרבה יותר מאשר סבא או בן משפחה
זהבה רומנו: השקענו יותר באחיות טיפת חלב וגם אחיות קופות החולים
זהבה רומנו:  למעשה יצא נוהל של מינהל הסיעוד של משרד הבריאות שמחייב כל אחות, שכשילד מגיע עם פגיעה לחדר מיון או לקופת חולים - - -
אלי אפללו: זה במקרה של היפגעות, אבל אני מדבר שתהיה יוזמה
אלי אפללו:  כל  ילד שמגיע לדברים שגרתיים, מדברים עם ההורה על שחייה
אלי אפללו:  עכשיו אנחנו בתקופת הקיץ, אז מה יותר נעים מזה שהרופא שואל את האימא אם הילד יודע לשחות וכו'
אלי אפללו:       אני מבקש לעבור למינהל התכנון
אלי אפללו:  דיברתי עם מספר מהנדסי ערים ונאמר לי שיש הנחיות, אבל כנראה שכל עירייה גוזרת מההנחיות האלה את מה שהיא רוצה כי אלה הנחיות שהן לא ממש סגורות
אלי אפללו:  דיברתי גם עם היועץ המשפטי של הוועדה
אלי אפללו:  נאמר לי שאם למשל יש בבריכה איזושהי משוכה, זה לא אומר כלום
אלי אפללו:  צריכים שיהיו דברים ברורים, עם הנחיות ברורות, כדי שבהיתר הבנייה ידעו בדיוק מה לעשות
אלי אפללו:  אדם בונה בריכה, הוא צריך לדעת שצריך גדר בגובה מסוים, דלת שננעלת אוטומטית ולא שהיא תישאר פתוחה ומישהו יוכל להיכנס
אלי אפללו:   יש לא מעט הנחיות שאתם יכולים להוציא
אסתי אופק: אני מנהלת אגף תקנות במינהל התכנון
אסתי אופק:  אני פחות יכולה להתייחס להנחיות שהרשויות מוציאות - - -
אלי אפללו: לא, הן יוצאות בהנחיות מרחביות, בתוך הוועדה עצמה
אסתי אופק: גם בריכת אינטקס, אם חופרים בקרקע ומשקיעים אותה, העבודה טעונה היתר
אסתי אופק:  אם בונים דק מסביב ומרימים סולם לעלות אליה – העבודה טעונה היתר
אסתי אופק:  בתקנות התכנון והבנייה לעבודה שטעונה היתר יש היום תקנות
אסתי אופק:  מה שיש בתקנות זה תקנה שהיא תפקודית
אסתי אופק:  כתוב: יותקנו אמצעים לתחימת השטח שסביב הבריכה
אסתי אופק:  באופן שתימנע כניסה לא מבוקרת של בני אדם, ובכלל זה ילדים ופעוטות, לבריכה
אלי אפללו: אני רוצה הגדרה ברורה, תגידו גדר - - -
אסתי אופק: אי אפשר בתקנות לרדת לרווחים של המוטות של הגדר ולגובה הגדר והמנעול
אלי אפללו: למה לא?
אסתי אופק: את זה עושים בעולם התקינה, בעולם של תקן ולא בתקנות
אלי אפללו:  הייתי יושב-ראש ועדת תכנון ובנייה בנתניה
אלי אפללו:  נניח שבעירייה מסוימת עושים את זה טוב, כי יש הנחיות מרחביות שהם קבעו לעצמם
אלי אפללו:  הם לא צריכים חוקים, אלא הם לוקחים הנחיה מרחבית, קובעים לעצמם וזה מאושר בוועדה
אלי אפללו:  אבל אם מינהל התכנון יקבע משהו לכל הרשויות, מה הבעיה?
אסתי אופק: הנחיות מרחביות הן בעניינים עיצוביים, זה יותר צבע, גודל, באיזה חזית של הבניין
אסתי אופק:  זה לעניין עיצובי
אלי אפללו: זו החלטה שלכם
אלי אפללו:  אתם יכולים להגיד שהנחיה מרחבית  יכולה להיות גם בנושא בטיחותי
אסתי אופק: יותר חזק לומר את זה ברמת התקן, כמו בכל נושא אחר
אלי אפללו: כמה זמן לוקח לעשות תקן?
רותם זהבי: עשר שנים
אלי אפללו: חבר'ה, אל תספרו לי
אלי אפללו:  הייתי במכון התקנים, הייתי בוועדה המקצועית של מכון התקנים
אלי אפללו:  המינהל יכול לקבוע הנחיות ולהפיץ לכל מהנדסי הערים
אלי אפללו:  תאמינו לי שמפה הדברים הרבה יותר קלים
אסתי אופק: אני יכולה לבחון את זה
אלי אפללו: אז תבחנו את זה, אני רוצה תשובה תוך חודש
אלי אפללו:  אני אומר לכם שזה הדבר הכי פשוט, הכי יעיל והכי מהיר
אלי אפללו:  אם אנחנו מדברים על גדר בגובה של 80 או 90 – תחליטו שכל מי שרוצה בריכה שיגדר אותה בגדר
אלי אפללו:  מבחינתי מבחינה עיצובית היא יכולה להיות מזכוכית או מתכת וכד'
אסתי אופק: ברגע שאנחנו עושים דבר כזה אנחנו לוקחים אחריות על הבטיחות, שזה פחות התחום שלנו
אלי אפללו: אז בואו ניקח אחריות
אלי אפללו:  אני מוכן לקחת אחריות על עצמי, מה הבעיה? לא הבנתי מה הבעיה
אלי אפללו:  אם אני רוצה תקנות, אני לוקח אחריות? בוודאי שאני לוקח אחריות
אסתי אופק: בוודאי, ולכן בדרך כלל מפנים לתקן רשמי שנבחן
אלי אפללו: למה צריך תקן רשמי לזה? כשאני בונה בית, אני צריך תקן רשמי?