GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינת שגיא אלפסה:  למה לקח לנו זמן להבין את המקרה ובגלל זה זה לא מופיע בנתונים? כי לא נתפס שילד בן 13 נכנס לבריכה ובכלל לא יודע להתמודד עם המצב הזה
עינת שגיא אלפסה:  אם הילד היה לומד לימודי שחייה, אפילו לימודים בסיסיים, זה לא היה קורה
עינת שגיא אלפסה:  כך גם הסיפור שקרה בערב ליל הסדר – ילד בן 4 טבע בבריכה בצימר בקצרין; ביום שישי האחרון, בצוהריים, ילד בן שנה ושמונה חודשים טבע למוות בבריכה בבית שלו
עינת שגיא אלפסה:  בתקשורת צוין במפורש שהבריכה לא הייתה מגודרת; גם המקרה, שלצערי הוא כבר לא כזה חריג, של הנערה שטבעה בשיטפון
עינת שגיא אלפסה:  בשנים האחרונות יש לנו לא מעט מקרים כאלה
עינת שגיא אלפסה:       טביעה היא גורם התמותה השני בקרב ילדים, אחרי תאונות דרכים
עינת שגיא אלפסה:  כשאנחנו מדברים על תאונות דרכים, זה כלל תאונות הדרכים – גם כנהג, גם כהולך רגל, גם כלים חשמליים
עינת שגיא אלפסה:  טביעה זה בהחלט משהו מאוד-מאוד משמעותי בתמונת היפגעות ילדים
עינת שגיא אלפסה:  ב-15 השנים האחרונות, החל משנת 2008, אז התחלנו לאסוף את הנתונים, טבעו למוות 259 פעוטות ובני נוער
עינת שגיא אלפסה:  הם מהווים 14% מכלל מקרי הטביעה
עינת שגיא אלפסה:  זה דבר משמעותי מאוד-מאוד
עינת שגיא אלפסה:  מה שאנשים לא מבינים – אנחנו צועקים את זה כבר הרבה מאוד שנים ואנשים לא מבינים – ילד מתחת לגיל 5 יכול לטבוע גם במים רדודים מאוד-מאוד
עינת שגיא אלפסה:  למעשה אנחנו מדברים על ס"מ בודדים
עינת שגיא אלפסה:  ברגע שהפה והאף שלו מכוסים במים, הוא נמצא במצב של טביעה
עינת שגיא אלפסה:  יש מקרה של ילד שטבע בקערת מים של הכלב
עינת שגיא אלפסה:  כלומר, זה ממש-ממש משמעותי
עינת שגיא אלפסה:  הטביעה היא במהירות, בדממה, ילד שטובע – ברגע שהפה והאף שלו מכוסים במים, הוא לא צועק, הוא לא יכול לקרוא לעזרה
עינת שגיא אלפסה:  תוך שתיים עד שמונה דקות הוא מאבד הכרה עד מוות מוחי בלתי הפיך ומוות
עינת שגיא אלפסה:  לכן הנושא הזה הוא בדמנו, בנפשנו
עינת שגיא אלפסה:       היינו פה בהרבה מאוד ישיבות של הוועדה כדי לנסות למנוע
עינת שגיא אלפסה:  אני מקווה מאוד-מאוד שאולי הפעם אנחנו נצא עם איזושהי בשורה, כדי שבשנה הבאה הנתונים ייראו אחרת
עינת שגיא אלפסה:       בעבודה שלנו בחנו את הנתונים של הטביעה
עינת שגיא אלפסה:  חילקנו את 15 השנים לקבוצות של חמש שנים ובדקנו מה המגמות בכל קבוצה של חמש שנים
עינת שגיא אלפסה:  שנת 2023 נכללת בחמש השנים האחרונות
עינת שגיא אלפסה:  כפי שאמרתי, בשנת 2023 טבעו עד היום ארבעה ילדים
עינת שגיא אלפסה:       במצגת אפשר לראות כמה ילדים טבעו בכל שנה
עינת שגיא אלפסה:  יש לנו שתי קפיצות גדולות: הקפיצה בשנת 2018 – בשנה זו טבעו 37 ילדים למוות, מתוכם יש את תשעת הילדים שטבעו בנחל צפית, מה שמוסיף לקפיצה, אבל גם אם אנחנו מורידים אותם עדיין מדובר על 27 ילדים
עינת שגיא אלפסה:  זו שנה חריגה מאוד-מאוד
עינת שגיא אלפסה:  אני חושבת שזו השנה שבה הנושא של בריכות ביתיות נעשה נפוץ יותר
עינת שגיא אלפסה:  מצד אחר, יש לנו את השנה שבולטת למטה, שנת 2020, שנת הקורונה, שהייתה שנה שבה הייתה ירידה בהיפגעויות
אלי אפללו: יש לכם פילוח לפי עונות רחצה, שאז יש יותר מקרים?
עינת שגיא אלפסה: כן
עינת שגיא אלפסה:  באופן מובהק, אנחנו יודעים שבאופן טבעי בקיץ יש הרבה יותר טביעות, גם בים, גם בבריכות, בצימרים, אבל לא רק
עינת שגיא אלפסה:       אני אציג את החלוקה לפי קבוצות של חמש שנים בכל פעם: מ-2008 עד 2012 – 72 ילדים טבעו בכל אותה תקופה; מ-2013 עד 2017 – טבעו 85 ילדים; בין 2018 עד 2023 – 103 ילדים
עינת שגיא אלפסה:  אלה קפיצות גדולות מאוד-מאוד
עינת שגיא אלפסה:        בדקנו גם את השינוי מבחינת האוכלוסייה, כדי שזה יהיה מותאם: בחמש השנים האחרונות אוכלוסיית הילדים עלתה ב-6
עינת שגיא אלפסה: 2%, אבל טביעות הילדים עלו ב-18%
עינת שגיא אלפסה:  כלומר, זה עדיין יותר מפי שניים
עינת שגיא אלפסה:  הנושא הזה הוא לא רק בגלל קצב הגידול של האוכלוסייה
עינת שגיא אלפסה:       זירת ההיפגעות – בחמש השנים האחרונות אנחנו רואים עלייה בטביעות בסביבת הבית
עינת שגיא אלפסה:  "סביבת הבית" זה גם פנים הבית וגם חצר הבית
עינת שגיא אלפסה:  העלייה בשימוש בבריכות ביתיות היא חלק משמעותי מאוד מהמגמה הזאת
עינת שגיא אלפסה:  לצערי יש גם הרבה מאוד טביעות, במיוחד בשנתיים האחרונות, באמבטיה, בדליים, במקומות שאנחנו כבר לא מצפים לראות שם הרבה מאוד טביעות
עינת שגיא אלפסה:  מלבד זאת, אנחנו רואים גם עלייה במקרי טביעה במקורות מים טבעיים, לא בהכרח ים
עינת שגיא אלפסה:  דווקא בים אנחנו רואים ירידה בחמש השנים האחרונות
עינת שגיא אלפסה:       את הנתונים האלה אנחנו בוחנים גם לפי חתכי גילאים: העלייה המשמעותית מאוד היא אצל ילדים מתחת לגיל 4
עינת שגיא אלפסה:  ההסבר לזה הוא שילדים מתחת לגיל 4, בצורה מובהקת, טובעים יותר בבית ובסביבתו; הקבוצה השנייה שהיא דומיננטית  זה ילדים בני 15 עד 17, בני נוער, שהם טובעים יותר במים טבעיים – ים, נהרות, כינרת וכו'
עינת שגיא אלפסה:       נושא נוסף שאנחנו בודקים זה הנושא של אשכולות כלכליים חברתיים
עינת שגיא אלפסה:  בנושא של היפגעות אנחנו יודעים שילדים מאשכולות סוציו-אקונומיים נמוכים נמצאים בסיכון יתר להיפגעות, בכל סוגי ההיפגעות, וגם בטביעה
עינת שגיא אלפסה:  למשל, הנער בן ה-13 משגב שלום, שלא למד לשחות, אין לו את הכלים להתמודד עם זה, שלא לדבר על הטביעות באמבטיות או בדליים בבית, שזה בולט ביותר באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים
עינת שגיא אלפסה:  אבל אנחנו רואים גם – וזה שונה מכלל ההיפגעויות – עלייה בטביעות באשכולות הביניים ובאשכולות הגבוהים
עינת שגיא אלפסה:  אני מאמינה שזה בעיקר בגלל השכיחות של השימוש בבריכות ביתיות ובבילויים בצימרים
עינת שגיא אלפסה:  צימר, מתחת לארבעה מקומות אירוח, הוא מבחינתנו נחשב ביתי
עינת שגיא אלפסה:       טביעה בגילאי 0 עד 4 על פי אובייקט מעורב – הבולטות המובהקת של הבריכות הביתיות
עינת שגיא אלפסה:  בחמש השנים הראשונות שנבדקו אין בכלל ציון של בריכות ביתיות
עינת שגיא אלפסה:  בחמש השנים האחרונות 20 ילדים טבעו בבריכות ביתיות
עינת שגיא אלפסה:  כפי שכבר ציינתי, יש עלייה בטביעות בדלי וגיגית
עינת שגיא אלפסה:  אני שמה את זה כרגע בצד, זה משהו שאנחנו חייבים להתמודד איתו ולהתייחס אליו
עינת שגיא אלפסה:       כרגע, אם אנחנו שואלים איפה נוכל להביא את השינוי הכי-הכי משמעותי, זה אם נטפל בנושא של בריכות ביתיות
עינת שגיא אלפסה:  בהקשר זה בדקנו רגולציה מהעולם: באוסטרליה למשל, ממש מוגדר מהי חובת גידור לבריכה פרטית – גובה גדר 120 ס"מ; ראש גדר לפחות 90 ס"מ מעל חפצים שילדים יכולים לעלות עליהם
עינת שגיא אלפסה:  אנחנו יודעים שילדים סקרניים מאוד-מאוד והם מטפסים; מרווחים בגדר עד 10 ס"מ
עינת שגיא אלפסה:  כך, בדומה לזה, באריזונה
עינת שגיא אלפסה:  בצרפת – חיוב למניעת גישה חופשית לבריכה לילדים מתחת לגיל 5
עינת שגיא אלפסה:  אנחנו יודעים שילדים סקרניים מאוד-מאוד, אוהבים את המים, ומספיק שהיינו במים, בילינו, נהנינו, חזרנו הביתה, הם ימצאו את הדרך להגיע לשם
עינת שגיא אלפסה:  אם לא תהיה גדר כמו שצריך, עם שער שננעל אוטומטית, לא שער שתלוי בטוב ליבם של שאר בני הסביבה שינעלו אותו היטב, הם ימצאו את הדרך להגיע למים
עינת שגיא אלפסה:  החובה שלנו, פה בבית הזה, לקחת אחריות לצד החובה של ההורים להיות בסביבת הילד, אבל אנחנו יודעים שאי אפשר להקיף ילדים 360, כי תמיד יש את המקום שהם ימצאו את הדרך לברוח דרכו
עינת שגיא אלפסה:      דרכי ההתמודדות למניעת טביעה: השגחה צמודה – זה אומר לא שאני נמצא ליד הילד ומשחק בטלפון או מדבר עם מישהו אחר
עינת שגיא אלפסה:  בהרבה מאוד מהטביעות אנחנו רואים שיש הרבה מבוגרים מסביב ואז כל אחד בטוח שמישהו אחר משגיח
עינת שגיא אלפסה:  נדמה לנו שכשיש הרבה ילדים, ההשגחה טובה יותר
עינת שגיא אלפסה:  בפועל זה בדיוק הפוך, בשנים האחרונות אנחנו ממש מדברים על לקבוע מבוגר תורן, להכריז בקול רם: עכשיו אני עם הילדים, וכשאני עם הילדים אני לא עם הטלפון, אני לא מדברת, אני לא שותה, אני לא הולכת לשום מקום
עינת שגיא אלפסה:  נמאס לי קצת, אני גם רוצה לבלות בנופש, בכייף שלי? אני מעבירה את האחריות למבוגר אחר בצורה ברורה;     גידור מלא – זה הדבר שלגביו אנחנו קוראים לבית הזה לפעול לשינוי ולקבוע גידור מלא
עינת שגיא אלפסה:  כרגע, לפי התקנות, כתוב שבריכה  פרטית צריכה להיות מתוחמת
עינת שגיא אלפסה:  מה זה "מתוחם"? אם יש דשא מסביב זה מתוחם? מה זה אומר? אנחנו צריכים שזה יהיה ברור מאוד-מאוד איך לגדר את הבריכה גם בבית וגם בצימרים;     לימודי שחייה – יש את הפרויקט של משרד החינוך, שאנחנו מברכים עליו כמובן והוא גם התרחב בשנים האחרונות, אבל עדיין לא מספיק
עינת שגיא אלפסה:  יותר מזה, הפרויקט מדבר על לימודי שחייה בכיתות ד'-ה' - - -
רותם זהבי: זה מתחיל בכיתה ה'
רותם זהבי:  יש מקומות בכיתה ד'
עינת שגיא אלפסה: אנחנו מדברים על כיתות נמוכות יותר
עינת שגיא אלפסה:  ההמלצה שלנו היא ללימודי שחייה החל מגיל 4, אבל אני מבינה שמשרד החינוך לא יכול לקחת גנים שלמים כבר בגיל 4 ללימודי שחייה
עינת שגיא אלפסה:  בכל מקרה, מבחינתנו לא יאוחר מכיתה ב';     בני נוער – אנחנו חיים במדינת חוף
עינת שגיא אלפסה:  יש חופים לכל אורך המדינה ובני הנוער צריכים להכיר את הסכנות, להבין, לדעת
עינת שגיא אלפסה:  זה צריך להיות חלק ממערכת החינוך;     כמובן שלגבי חופים לא מוכרזים צריך שיהיה שילוט ברור ואכיפה
עינת שגיא אלפסה:       כאמור, זה לא דיון ראשון בנושא הזה
עינת שגיא אלפסה:  אני מקווה מאוד-מאוד שהפעם אנחנו נצא מפה עם בשורה כלשהי, כדי שבשנה הבאה אני אבוא ואני אתחיל לדבר על איזשהו שינוי והלוואי עוד חמש שנים נראה מגמת ירידה
אלי אפללו: תודה רבה לבטרם ולך, עינת, ולאביעד
אלי אפללו:  אני מעריך מאוד את המצגת, היא מצגת טובה
אלי אפללו:  גם עברתי על סיכומי הדיון שהיו בשנים האחרונות והפעם אני רוצה לקבוע גם יעדים לכל משרד או לכל גורם שעוסק בזה
אלי אפללו:       אופיר פינס-פז בבקשה
אלי אפללו:  אופיר, לך יש יחס מיוחד, גם היית שר הפנים וגם היית המרצה שלי בתואר שני
אופיר פינס-פז: הכול נכון
אופיר פינס-פז:       חברים, אני מעריך מאוד את העובדה שהדיון הזה מתקיים בוועדה לשמירת זכויות הילד – אני חושב שזה שמה המקורי
אופיר פינס-פז:  הייתי חבר בה במשך כמה קדנציות – ואני שמח שאתה, אלי,  עומד בראשה
אופיר פינס-פז:  זו עבודה חשובה, יש לה תפקיד מאוד מוגדר, אבל הוא נפרס על אין-סוף אתגרים
אופיר פינס-פז:       האתגר של טביעות ילדים הוא אתגר מדאיג מאוד ומסוכן, שעולה בחיי אדם, בחיי ילדים קטנים, שזה אסון
אופיר פינס-פז:  אני גם מסכים להערכה – למרות שזה לא תחום הטיפול שלי – שבריכות פרטיות שצמחו כפטריות אחר הגשם, שכל אחד שמחזיק מעצמו ובונה לעצמו בית, הוא ישר בונה בריכה
אופיר פינס-פז:  זו גם כן תופעה מדהימה
אופיר פינס-פז:  אז זה נורא יפה, נורא כחול ונורא "שופוני", אבל בסוף-בסוף-בסוף זו אחריות ענקית ומי שלא מבין את העניין הזה משלם מחיר של כל החיים – לגדר את הבריכות, הסיפור של ילדים שקופצים למים ולא מבינים את הסכנות, וכמה הם אנרגטיים כולנו יודעים
אופיר פינס-פז:  יש לי כבר נכדים ואני ממש מודה לאלוהים שאין לי בריכה כזאת, כי בעיניי זו אחריות שמדירה שינה
אופיר פינס-פז:       אני רוצה להתעסק בים, זה תחום האחריות שלי כמנהל פורום רשויות החוף
אופיר פינס-פז:  נציגת בטרם אמרה שהתופעה של טביעות ילדים בים נמצאת בירידה מסוימת
אופיר פינס-פז:  גם משרד הפנים אומר את זה
אופיר פינס-פז:  כמובן שזו בשורה טובה, אני לא מציע לאף אחד להתבסם ולא לנוח על זרי הדפנה, אבל כנראה שיש איזושהי ירידה בכמות הטביעות, אני לא חושב שהיא משמעותית
אופיר פינס-פז:  השבוע הייתי בביקור בים המלח, שזה ים אחר לגמרי, עם הרבה צרות משל עצמו, אבל המועצות האזוריות בים המלח סיפרו לי שהם הצליחו להפחית במידה ניכרת את הטביעות בים המלח, לטענתם אך ורק כתוצאה מאכיפה, משילוט ומכריזה
אופיר פינס-פז:  אגב, לא רק שילוט
אופיר פינס-פז:  אני אומר לכולם לא להסתפק בשילוט, אלא גם כריזה
אופיר פינס-פז:  כריזה היא מאוד-מאוד חשובה, בוודאי בחופים המוכרזים שיש אמצעי כריזה למצילים
אופיר פינס-פז:  צריך גם לחשוב על כריזה בחופים הפתוחים באמצעות גורמים מוסמכים ברשויות שצריכים לפקח
אופיר פינס-פז:  האכיפה בחופים הלא מוכרזים היא נושא מאוד-מאוד כאוב, שם אין כמעט אכיפה, אלא מסתפקים בשילוט, והשילוט לא עוזר
אופיר פינס-פז:  אם השילוט היה עוזר, אנשים בכלל לא היו מגיעים לחופים הלא מוכרזים שאסור לרחוק בהם
אופיר פינס-פז:  ממילא אנשים מתעלמים מהשילוט וכן מגיעים
אופיר פינס-פז:       אין ספק שהטביעות בחופים הלא מוכרזים הם מכה, אבל לצערי יש גם טביעות בחופים מוכרזים
אופיר פינס-פז:  קודם כול, שעות הפעילות של המצילים, אדוני היושב-ראש, לדעתי לא מתאימים למציאות העכשווית של משבר אקלים, של שעות רחצה הרבה יותר ארוכות
אופיר פינס-פז:  היום אנשים מגיעים לים בשעות הרבה יותר מאוחרות ולפעמים כבר אין מצילים, כי בדרך כלל המצילים הולכים הביתה ב-18:00 או 18:30 כאשר יש עדיין אור
אופיר פינס-פז:  בעונת הרחצה יש אור עד 21:00 או 20:30, אנשים נהנים להגיע לים דווקא בשעות האלה כאשר השמש פחות קורנת ופחות מזיקה ואפשר ליהנות ממנה יותר ומהחוויה של חוף ים
אופיר פינס-פז:  לכן אני חושב שמשרד הפנים צריך לעודד את הרשויות המקומיות להאריך את שעות ההפעלה של שירותי ההצלה
אלי אפללו: העלית נקודה נכונה מאוד ומצד שני גם בעייתית
אלי אפללו:  לא כל הרשויות יכולות לאפשר לעצמן להאריך את שעות פעילות המצילים, כי יש הסכמים וכו'
אלי אפללו:  ידוע לי שנתניה, הרצליה ותל אביב כן עושות את זה
אופיר פינס-פז: אתה צודק, אתה גם מכיר את הנושא מקרוב מהיותך הרבה שנים סגן וממלא-מקום של ראש עיריית נתניה
אופיר פינס-פז:  אני חושב שהרגולטור, משרד הפנים, צריך לסייע בתקציב מיוחד לטובת הפעלה שעתית ארוכה יותר, כי הרבה רשויות מקומיות לא יכולות לשאת בנטל הכספי הזה ובסופו של דבר האחריות היא גם שלהן, אבל קודם כול של משרד הפנים כרגולטור
אופיר פינס-פז:  אם יש תופעה חדשה – וצריך לבחון את הציבור הישראלי
אופיר פינס-פז:  אנחנו בחנו אותו ועשינו סקר משתמשים וגילינו כמה דברים: אנשים מגיעים לחופי הים בשעות מאוחרות יותר ממה שהיו נוהגים להגיע בעבר; אנשים מעדיפים צל על שמש
אופיר פינס-פז:  כמעט שאין הצללה בחופי הים
אופיר פינס-פז:  פעם היינו מגיעים לים כדי להישרף, כדי להיצלות, כדי להשתזף, אני מקווה שהימים האלה עברו, כי כולם מבינים את הנזקים
אופיר פינס-פז:  אנשים משוועים לצל, אבל זו סוגיה נפרדת ואני לא אלה אתכם בזה, אנחנו עוסקים בטביעות
אופיר פינס-פז:       יש לנו בעיה קשה מאוד עם הביטוח, אדוני היושב-ראש
אופיר פינס-פז:  חברות הביטוח הישראליות, וכנראה שגם הבין-לאומיות, מערימות קשיים גדולים מאוד על ביטוח מפני טביעות בים
אופיר פינס-פז:  הן לא רוצות לבטח את הרשויות המקומיות או מקשות מאוד או מעלות את סכומי הפרמיה בצורה קיצונית מאוד
אופיר פינס-פז:  זו סוגיה שהבאנו בפני מקבלי ההחלטות במשרד הפנים ורק לפני חודש ישבתי עם מנכ"ל משרד הפנים החדש והסוגיה הזאת הועלתה על ידינו בכל עוצמתה, כי היא באמת בעייתית
אופיר פינס-פז:  הרשויות חשופות לתביעות ולמרות כל המאמצים שהן עושות – אפשר לומר שאפשר לעשות יותר, אבל נעשים מאמצים – אין מי שיבטח למקרים מהסוג הזה ולצערנו יש מקרים של טביעות בחופי הרחצה, ולא מעט
אופיר פינס-פז:  למרות הירידה המסוימת בטביעות בשנה שעברה, עדיין המספרים הם גדולים
אופיר פינס-פז:  אין איתי כרגע את הנתונים, אבל אני מניח שלמנהל אגף החופים במשרד הפנים יש את הנתונים
אופיר פינס-פז:       אני רוצה לסכם: 1
אופיר פינס-פז:  שעות ההצלה צריכות להשתנות; 2
אופיר פינס-פז:  לא מספיק לשים שלטים בחופים הבלתי מוכרזים, אלא צריך לייצר אכיפה
אופיר פינס-פז:  אכיפה עולה כסף ואין מי שישים את הכסף על אכיפה של עשרות ק"מ
אופיר פינס-פז:  צריך לזכור, אם יש לנו 160-150 חופים מוכרזים, תחשבו שכל השאר זה חופים פתוחים, מה שאומר מאות ק"מ של חוף לא מוכרז שקשה מאוד להגן שם מפני שחייה של אנשים, טביעות וכד'; 3
אופיר פינס-פז:  בעיניי אין להסתפק בשלטים
אופיר פינס-פז:  שלטים לא מספיקים, צריך אמצעי כריזה, ממש לנדנד לאנשים, לחנך את האנשים, להשמיע את זה בצורה מאוד תקיפה מעמדות ההצלה בוודאי בחופים המוכרזים
אופיר פינס-פז:  זה הוכיח את עצמו בים המלח ואין סיבה שזה לא יוכיח את עצמו גם בים התיכון ובים סוף
אלי אפללו: תודה רבה, אופיר, יושב-ראש הפורום לחופי הים התיכון
אלי אפללו:       משרד הפנים, בבקשה
אלי אפללו:   מה ההתייחסות שלכם לנושא הזה של טביעות?
יעל גרמן: אנחנו כאן בהיבט של חופי הרחצה
יעל גרמן:  בכל מה שקשור לחופי רחצה יש שלושה סוגים שונים של חופים
אלי אפללו: דרך אגב, מינהל התכנון כפוף למשרד הפנים?
יעל גרמן: זו יחידה בפני עצמה
יעל גרמן:      יש שלושה סוגים של חופי רחצה: יש חופי רחצה שהוכרזו ככאלה שמותרים לרחצה מכוח סעיף 3 לחוק הסדרת מקומות רחצה
יעל גרמן:  בחופים אלה יש כמובן אחריות פיקוח ואכיפה ברמה היום-יומית על-ידי הרשות המקומית הרלוונטית שבתחומה נמצא החוף, כאשר משרד הפנים משמש כרגולטור, כסוג של מפקח על
יעל גרמן:  במסגרת זו אנחנו עורכים ביקורות, מוודאים התאמה של ההוראות שמצויות בצו הסדרת מקומות רחצה מ-2016;     יש חופים שהם אסורים לרחצה
יעל גרמן:  גם לגבי אלה למשרד הפנים יש אחריות כמפקח-על, כרגולטור
אלי אפללו: בנקודה הזאת אמר קודם השר לשעבר אופיר פינס, שבאותם חופים מוכרזים אנחנו יכולים להיות שקטים יותר, אבל צריך להאריך את שעות העבודה של המצילים
אלי אפללו:  מה אתם עושים בחופים שאינם מוכרזים?
יעל גרמן: כפי שהתחלתי לומר, יש שני סוגי חופים -  מוכרזים ואסורים לרחצה
יעל גרמן:  האסורים הם מכוח ההכרזה של שר הפנים בסעיף 1 לחוק
יעל גרמן:  בכל הנוגע לחופים שהם חסרי הסטטוס, למשרד הפנים אין אחריות ולא נערכת שם ביקורת קבועה, כפי שהיא נערכת בחופים המותרים והאסורים לרחצה
אלי אפללו: אני רוצה להבין
אלי אפללו:  בחופים שאינם מוכרזים למשרד הפנים אין אחריות?
יעל גרמן: אנחנו לא אחראים על חופים כאלה
יעל גרמן:  לשיטתנו מדובר בשטח ככול שטח אחר בתחום השיפוט של הרשות המקומית ולכן חובה עליה, כבכול מקום אחר בשטחה, לדאוג לבטיחות הציבור הרחב
יעל גרמן:  אני אציין, אדוני, שלא ניתן למנוע גישה לחופים עצמם
יעל גרמן:  גם החופים שאסורים לרחצה, הרחצה בהם אסורה, אבל אין שום מניעה שאנשים יבואו לחוף, ייהנו ויבצעו פעילויות אחרות
יעל גרמן:      בהיבט של מצילים – לא מדובר בנושא שהוא באחריות המשרד
יעל גרמן:  המשרד דואג לכך שימלאו את החובה שיהיו מצילים לפחות שמונה שעות בעונת הרחצה
יעל גרמן:  כמובן שככול שהרשות המקומית, שמכירה את ציבור הרוחצים, יודעת על צרכים אחרים ויש לה את מקורות התקציב, היא מוזמנת להאריך, אבל אנחנו קובעים סטנדרט מינימלי
אלי אפללו: בואו לא נעשה ראש קטן
אלי אפללו:  אתם משרד הפנים, אחראים על החופים, על החופים המוכרזים
אלי אפללו:  אני חושב שיש לכם את האפשרות וגם את הסמכות לשבת עם הרשויות ולנסות לראות איך מאריכים את שעות הפעילות
אלי אפללו:  כמובן שהרשויות גם זקוקות אולי לתמיכה כזאת או אחרת, לא לכולן יש את הצד הכספי החזק
אלי אפללו:  אני לא מדבר על עיריית תל אביב, אבל יש רשויות אחרות שאולי כן זקוקות לאיזושהי תמיכה, גם בעניין ההסכמים וכד'
אלי אפללו:  שמנו לב שאכן אנשים באים בשעות מאוחרות יותר, במיוחד שהיום שעות האור ארוכות יותר ואנשים מגיעים לחוף הים בסביבות 17:30 – 18:00 ואז כבר אין שעות הצלה
אלי אפללו:  למעשה מראש אתם אומרים שאתם לא אחראים, אבל זה לא הולך ככה
אלי אפללו:  אולי אפשר לפחות לשבת עם הרשויות ולנסות לראות איך אפשר להאריך את השעות, אם זה על-ידי חוזים עם המצילים או להביא מצילים בחוזה אישי בדיוק בשעות האלה
אלי אפללו:  זה לא שאין מצילים, אלא הבעיה היא או מהצד של ההסכמים עם המצילים או מהצד הכספי
יעל גרמן: בכל הנוגע להסדרת ההעסקה של המצילים – כפי שאתה יודע, יש להם הסדרים מול משרד האוצר
יעל גרמן:  הרשויות המקומיות, ככול שידוע שיש רחצה בשעות מאוחרות יותר, הן בהחלט יכולות להתחיל את שעות המצילים בשעות מאוחרות יותר
אלי אפללו: לא, אי אפשר
אלי אפללו:  מי שמכיר ויודע, כבר בשש בבוקר יש אנשים מבוגרים שמגיעים לים לשחות ולעשות פעילות
אלי אפללו:  לכן אי אפשר לדחות ולומר שלא יתחילו בשש, אלא מתחילים בשמונה
אלי אפללו:  כך גם אי אפשר לומר שבאמצע היום נפסיק את ההצלה
אלי אפללו:  אולי אפשר לומר שיהיו פחות מציל אחד או שניים
אלי אפללו:  כנראה שהשעות לא מספיקות ולמעשה אחרי שעה מסוימת מפקירים את המתרחצים
אלי אפללו:  אם יש רשות חזקה והיא לוקחת את זה על עצמה, מה טוב, אבל לדעתי משרד הפנים צריך לקיים דיון עם מרכז השלטון המקומי ועם רשויות החוף כדי לראות איך ניתן להאריך את השעות האלה
אלי אפללו:  אנחנו מדברים בסך הכול על ארבעה או חמישה חודשים שבהם שעות האור ארוכות יותר וצריך לנצל אותן, הציבור רוצה לנצל אותן ולמעשה בהן אנחנו לא נותנים לו שעות פיקוח והצלה
יעל גרמן: אני חושבת שברשויות מקומיות מסוימות מתחילים בחופי רחצה שונים בשעות שונות
עאטף חיראלדין: אני מנהל האגף לחופי רחצה במשרד הפנים
עאטף חיראלדין:  חופי מדינת ישראל הם לאורך ארבעת הימים – ים תיכון, כינרת, ים המלח וים סוף – 309 ק"מ, כאשר רק 21 ק"מ מתוך החופים האלה הם חופים מוכרזים לרחצה
אלי אפללו: מה אתם עושים כדי למנוע טביעות ויותר הצלה?
עאטף חיראלדין: אנחנו עושים פיקוח
עאטף חיראלדין:  יש פקחים ארציים שעוברים בכל החופים במהלך עונת הרחצה ומוודאים שהרשויות מקיימות את הוראות החוק
אלי אפללו: הם מסיירים בכל החופים המוכרזים?
עאטף חיראלדין: הם מסיירים בכל החופים המוכרזים לרחצה
אלי אפללו: כמה פקחים יש במשרד הפנים?
עאטף חיראלדין: שניים
אלי אפללו: נו, אתה מבין?
עאטף חיראלדין: בהתאם לחקיקה הרשות המקומית היא האחראית לפקח
אלי אפללו: אבל גם על הרשות צריך לפעמים לפקח
עאטף חיראלדין: כן, אנחנו מוודאים שהם מקיימים את ההוראות והם מפקחים
עאטף חיראלדין:  אנחנו מפקחים על הרשויות ומוודאים שהם מקיימים את ההוראות
עאטף חיראלדין:       בנוסף, אנחנו מחייבים שילוט
עאטף חיראלדין:  כל החופים המוכרזים וגם אלה שאסורים לרחצה משולטים
עאטף חיראלדין:  בשנה זו גם הוצאתי הנחיה לשלט גם את החופים חסרי הסטטוס, בכיתוב שונה
עאטף חיראלדין:  זה נעשה במסגרת התקציבים שאנחנו נותנים לרשויות
עאטף חיראלדין:       אנחנו נותנים לרשויות 7
עאטף חיראלדין: 5 מיליון שקלים לרכישת ציוד הצלה ובטיחות, כולל שילוט
עאטף חיראלדין:  בנוסף, משרד הפנים גם מסייע תקציבית לכל הרשויות החלשות – מתוך 25 רשויות חופיות, 14 רשויות חלשות – להפעלה ואחזקה
עאטף חיראלדין:  בתוך זה כלול גם פיקוח על החופים האסורים לרחצה
עאטף חיראלדין:  ניתנה הנחיה לרשויות המקומיות גם לבצע סיורים במשך כל שעות היום גם בחופים האסורים לרחצה, סיורים רכובים עם מגפון, שקוראים לכל מי שנכנס פנימה לצאת ולא להתרחץ במקום שאין בו שירותי הצלה
אלי אפללו: אני מבקש מכם לקיים דיון עם המרכז לשלטון מקומי, כדי לנסות לראות איך אתם מאריכים את שעות פעילות ההצלה בשבועות או בחודשים שבהם יש שעות אור ארוכות יותר ולפי זה גם שעות ההצלה
עאטף חיראלדין: בחופשת הקיץ הרשויות המקומיות מפעילות שירותי הצלה משבע בבוקר ועד שבע וחצי בערב
עאטף חיראלדין:  בשעה תשע בערב אין אור ויש בעיה להציל בשעות אלה
אלי אפללו: אני מדבר על פעילות הצלה עד שעת השקיעה, זה יכול להיות עד שבע או שבע ורבע, אולי קצת יותר מאוחר
אלי אפללו:  תבדקו, תראו איזה רשויות כן נותנות שירותי הצלה בשעות האלה, איזה לא
עאטף חיראלדין: אני יודע בוודאות שבכל הרשויות יש שירותי הצלה עד שבע או שבע וחצי בערב
עאטף חיראלדין: אני אשמח
עאטף חיראלדין:  אם אתה יודע, אז תעביר אלינו את שעות ההצלה של כל רשויות החוף
עאטף חיראלדין:  אם יש רשויות שאין להן את זה - - -
רותם זהבי: בשבע יש אור מלא
אלי אפללו: אוקיי, עד השקיעה
רותם זהבי: אם המציל מודיע ברמקול שהחוף נסגר כשעדיין אור מלא, האנשים נשארים במים והמציל הולך
אלי אפללו: לכן אמרתי, עד השקיעה
רותם זהבי: בקיץ השקיעה היא בשמונה וקצת אחרי
אלי אפללו: אני רוצה לשמוע מה משרד החינוך רוצה כדי למנוע טביעות או מה הוא עושה בנושא של לימודי שחייה
אלי אפללו:       דרך אגב, אני חייב לציין שני חברי כנסת שהגיעו, ותודה רבה שהגעתם, כי בחודש הזה קשה להגיע להרבה ועדות, כי רצים מוועדה לוועדה
אלי אפללו:  מיכל, תודה רבה, את היית פה יו"ר לפניי
אלי אפללו:  גם לך ואליד, תודה רבה שהגעת, זה חשוב מאוד-מאוד
רותם זהבי: לפני בערך שנה התקיים כאן דיון בראשותה של מיכל שיר ועלו הנושאים האלה
רותם זהבי:  אני אתייחס גם לדברים שעלו בדיון שהיה לפני שנה
רותם זהבי:       במשרד החינוך יש הנחיות חוזר מנכ"ל, מסודרות מאוד, בכל מה שקשור לרחצה בבריכה, לרחצה בים, לרחצה בפארקי מים
רותם זהבי:  ההנחיות האלה מתעדכנות מעת לעת ואנחנו גם מוציאים מנשרים כאלה ואחרים לשטח, כדי שזה יהיה ברור
רותם זהבי:       דבר נוסף, לקראת מפעלי הקיץ ולקראת עונת הרחצה אנחנו עוסקים בהכשרות – הכשרות של מנהלי קייטנות, הכשרות של תנועות נוער, הכשרות של בתי ספר של החופש הגדול – ומדגישים להם את כל הנושא של בטיחות ברחצה, כי הפעילות בתוך הבריכות היא פעילות גדולה מאוד ורבה מאוד
רותם זהבי:  התהליך הזה של הרחצה עם ההנחיות, עם ההגעה של המדריכים ושל המורים והמלווים אל הבריכה, הוא גם תהליך חינוכי ולא רק תהליך של רחצה וכייף
רותם זהבי:  עצם זה שהילדים שומעים הנחיות בטיחות, עצם זה שהמדריך מעמיד אותם ומראה להם מה הסכנות, זה כשלעצמו תהליך חינוכי
רותם זהבי:       דבר נוסף, הנושא של הגדלת מספר הלומדים
רותם זהבי:  בכל שנה זה יוצא המחזור של כיתות ה' והיום יש שאיפה לרדת לגיל של כיתות ד'
אלי אפללו: למה כיתות ה' או ד', למה לא כיתות ב'? מה זה משנה מתי מתחילים?
רותם זהבי: השאלה הזאת נשאלת כל שנה
אלי אפללו: זה לא משנה, הלוא התשלום הוא אותו תשלום
רותם זהבי: כשאתה מלמד ילדים, אתה צריך בריכה מתאימה
רותם זהבי:  לא כל בריכה במדינת ישראל יכולה לשמש ללימוד ילדים
רותם זהבי:  צריך להיות גובה מים מסוים, הנגשה מסודרת לילדים וכו'
רותם זהבי:  לכן לא כל הבריכות שקיימות בערים מתאימות ללימודי שחייה
רותם זהבי:  יש הנחיות, גובה מים מסוים, ולכן זו הגבלה
רותם זהבי:  זו הגבלה קודם כול מבחינת הילד, כי אתה לא יכול לשים אותו במים עמוקים לפני שהוא יודע לשחות
רותם זהבי:  אתה גם מלמד בלי מצופים – הוא צריך לעמוד ואז לאט-לאט הוא מתחיל לקבל את הביטחון במים
רותם זהבי:       דבר אחר, ככול שאתה יורד בגיל, המעטפת של המלווים היא הרבה יותר גדולה
רותם זהבי:  אם ילד בכיתה ה' הוא כבר עצמאי והוא יודע ללכת למקלחת ולהתלבש ולחזור חזרה עם בגד ים והמדריך מחכה לו, אם זה ילד בכיתה א' או בכיתה ב', אתה כבר צריך לקחת שני מדריכים על כל קבוצה של עשרה ילדים, זו כבר מעטפת אחרת לגמרי, עלות אחרת לחלוטין
רותם זהבי:  כל זה מחייב התארגנות אחרת ועם תקציבים אחרים ושונים לחלוטין
אלי אפללו: תסכים איתי שכשאתה מלמד ילד בגיל 8-7, הוא קולט את זה הרבה יותר מהר מאשר ילד מבוגר יותר
רותם זהבי: בהחלט, כמו שבגיל הזה הוא לומד שפה יותר מהר
אלי אפללו: ואנחנו חוסכים, חס וחלילה, את השנים שבהן הילדים שלא יודעים לשחות מגיעים לבריכה ואז הסיכון גדול יותר
רותם זהבי: יש פה שתי מגבלות: האחת, הבריכות – אמרתי שאין מספיק בריכות מותאמות
אלי אפללו: ואולי, ואל תיפגעו, אתם אומרים שההורים ילמדו את הילדים שלהם ועד שיגיעו לכיתה ה', הכמות תהיה קטנה יותר
עינת שגיא אלפסה: יש הורים שאין להם כסף
רותם זהבי: בוא נגיד שלא כל תאוותנו בידינו, אנחנו עושים מה שאפשר לעשות עם האמצעים המוגבלים שיש לנו
אלי אפללו: אני חושב שתנסו לבדוק מה אפשר לעשות כדי להתחיל בגיל צעיר יותר
רותם זהבי: בשנים האחרונות הגדלנו את התקציב דווקא לאוכלוסיות מוחלשות
רותם זהבי:  היום לומדים כ-5,000 ילדים, גם מהמגזר החרדי וגם מהמגזר הערבי, בתקציבים ייחודיים שקיבלנו בתוכנית שנקראת "תוכנית חומש לבטיחות"
רותם זהבי:  אנחנו מקצים לעניין הזה תקציבים ייחודיים – 2 מיליון למגזר הערבי ועוד 1
רותם זהבי: 2 מיליון למגזר החרדי – כאשר אנחנו מייחדים את התקציבים האלה לאוכלוסיות המוחלשות, כדי להגביר את הנושא הזה
מיכל שיר סגמן: השתנה משהו מהשנה שעברה?
רותם זהבי: כן, הגדלנו את התקציב
רותם זהבי:  בשנה שעברה היה לנו חצי מהתקציב הזה והגדלנו אותו, היום זה בין 3 ל-4 מיליון שקל שמוקצים לנושא הזה של אוכלוסיות מוחלשות
אלי אפללו: יש לכם איזשהו מידע או סטטיסטיקה כמה ילדים שנכנסים לכיתה א' יודעים לשחות?
רותם זהבי: לא, אין לי את הנתון הזה
אלי אפללו: אני חושב שמשרד החינוך צריך לעשות פה איזושהי עבודה קצת יותר עמוקה, לראות שאלה שכן יודעים לשחות יוצאו מהמשוואה וכל מי שלא יודע לשחות להשקיע בו מאמץ