GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אפללו: אבשלום, בבקשה
אבשלום אדרת: עמותת "בשביל החיים", אנחנו מלווים את הכניסה למערכת החינוך מהשלבים הראשונים, מהשנים שבהם גם במשרד החינוך חשבו שלא צריך לדבר על זה כי דיבור על זה יזיק וייתן רעיונות לילדים, עד המצב שהגענו היום שהוא באמת לא להאמין שעברו בסך הכול עשר שנים מאז הקמת התוכנית, שהיום כל 3,000 הפסיכולוגיות של השפ"ח עברו הכשרה באיתור וזיהוי סיכון אובדני ובעצם גם נותנות טיפולים לילדים בבתי הספר כאשר הרמה היא לא רמה חמורה אלא רמה יותר נמוכה
אבשלום אדרת:       אני רוצה להגיד דבר אחד חשוב, זה שנכנסה תוכנית של "בוחרים בחיים", תוכנית בכיתות ט', וודאי כאן משרד החינוך יפרטו יותר עליה
אבשלום אדרת:  אנחנו תמיד מסתכלים לא רק על מה שנעשה אלא מה שעוד צריך להיעשות
אבשלום אדרת:  התוכנית הזאת בשנה שעברה הועברה ב-500 כיתות שזה הישג יפה מאוד, אבל היא חייבת להיות מועברת לשנתון שלם, לכל 1,800 הכיתות
אבשלום אדרת:       עדיין יש קשיים תקציביים בעניין הזה כי זה דורש הכשרה יותר גדולה, זה דורש כניסה יותר מסיבית לבתי ספר
אבשלום אדרת:  הרבה מנהלים לא מוכנים עדיין שידברו אצלם בבית הספר בצורה פתוחה על הנושא הזה, לכן גם ביקשנו העלאה של התקציב לנושא של היחידה למניעת אובדנות
אבשלום אדרת:  ביקשנו להעלות את זה ב-10 מיליון שקל שחלק מזה ילך גם למשרד החינוך כדי שיוכלו לאפשר ליותר ילדים לשמוע על זה
אבשלום אדרת:      אני רוצה לומר לכם שאני עדיין נתקל בהרבה בתי ספר שבהם המנהלים והסגל החינוכי מאוד מסתייגים מהנושא הזה
אבשלום אדרת:  אני עצמי מלמד ולימדתי בעבר במכללות לחינוך
אבשלום אדרת:  עכשיו אני מלמד במכללה דתית לחינוך בדרום, בנתיבות, האקדמית חמדת, מלמד שם בתואר שני בניהול מערכות חינוך, ובכל קורס שאני מלמד אין מצב שאני לא מספר את הסיפור האישי
אבשלום אדרת:       הבן שלי התאבד כשהיה בן 19 בתחילת דרכו הצבאית
אבשלום אדרת:  הוא נקלע למצוקה קשה מאוד
אבשלום אדרת:  רצה לשרת בתחום המחשבים והתקשורת והצבא שיבץ אותו לאפסנאות, והוא מצא את עצמו בעבודה פיזית, מעמיס ומפרק משאיות עם הציוד של החיילים
אבשלום אדרת:  הוא הספיק להיות שם חודש וחצי ופעם ראשונה שהם יצאו הביתה עם נשק, למוחרת הלכו לשמירה בטרמפיאדות
אבשלום אדרת:  הוא לא חזר לבסיס והלך לשדה ליד הבית והתאבד
אבשלום אדרת:  זה הביא אותי, כבר למעלה מ-20 שנה לעשייה בתחום הזה של מניעת אובדנות, ואני כל פעם מאוד מודאג מהמצב שבו אני מספר את הסיפור האישי לכל הסטודנטים והסטודנטיות
אבשלום אדרת:      לצעד הסיפור האישי אני נותן הרצאה שלמה על מניעת אובדנות, שפותחה בשיתוף פעולה עם היחידה למניעת אובדנות
אבשלום אדרת:  אני אומר להם, תיראו, מה שאתם שומעים עכשיו, וכולם מורים ולפעמים הם מורים בכירים בבתי הספר
אבשלום אדרת:  לפעמים זה הפעם הראשונה שהם שומעים את זה בכלל שיש סימנים מוקדמים לאובדנות, שאפשר להציל את המתאבדים, ודאי ילדים ונוער לפני שהמעשה קורה
אבשלום אדרת:       אני אומר להם, זה לא מספיק שאתם שמעתם את ההרצאה הזאת
אבשלום אדרת:  יש לנו מתנדבים של העמותה "בשביל החיים" שעוברים הכשרה מאוד רצינית, שכמוני עוברים בבתי ספר ומספרים את הסיפור האישי ואת ההרצאה של מניעת אובדנות, כי אני חושב שכל הורה חייב לשמוע את זה
אבשלום אדרת:  אף אחד לא הזמין אותי עשר שנים, אף בית ספר
אבשלום אדרת:  אני אומר, זה אומר משהו
אבשלום אדרת:  כולם שם מהמגזר הדתי
אבשלום אדרת:       לצערי יש עדיין הבדלים בין המגזרים, כי יש בתי ספר שכן מזמינים אותי, אבל זה לא מחלחל עדיין לכל המקומות
אבשלום אדרת:  זה מאוד חשוב לקחת לתשומת לב
אבשלום אדרת:  כאן שמענו על עולים חדשים שזה אוכלוסייה באמת עם קשיים עצומים
אבשלום אדרת:  בכנס שמענו כאן עכשיו מה שקורה במשפחות אתיופיות
אבשלום אדרת:  אנשים לא יודעים שבמגזר של העולים מאתיופיה, זה המגזר שבו שיעור ההתאבדויות הוא הגבוה ביותר בכל קבוצה אתנית בעולם, לא רק בישראל
אבשלום אדרת:  מוכרחה להיות תשומת לב יותר גדולה
אבשלום אדרת:      אני אמרתי בישיבה הקודמת של ועדת הבריאות ואני חוזר על זה גם כאן
אבשלום אדרת:  אנחנו בקשר מאוד הדוק עם הצבא גם בגלל שהבן שלי התאבד בצבא ועברתי תהליך מולם
אבשלום אדרת:  אני מאוד מכבד את מה שהם עושים
אבשלום אדרת:  בעשר שנים האחרונות הם מובילים תהליך מאוד משמעותי של מניעת אובדנות של חיילים
אבשלום אדרת:  במשך 14 שנה הסתבר שהם הורידו ב-70% את מספר החיילים המתאבדים
אלי אפללו: דרך אגב, יש פה נציגות ממשרד החינוך? אוקיי
אבשלום אדרת: אני רק רוצה להשלים ולומר שבצבא רמ"ט אכ"א הזמין אותנו לישיבה דחופה בגלל שהשנה היו שתי התאבדויות חיילים יותר מהשנה הקודמת, להבין שבסך הכול בצבא מתאבדים עשרה עד 14 חיילים בשנה
אבשלום אדרת:  במדינה מתאבדים למעלה מ-500 בני אדם וכרבע מהם זה צעירים מתחת לגיל 24
אבשלום אדרת:  כל התקציב של היחידה זה 17 מיליון שקל
אבשלום אדרת:  שאלנו את הצבא, כמה אתם משקיעים בדבר הזה? תקשיבו טוב, הם משקיעים 70 מיליון שקל בשנה במניעת אובדנות ולכן חיילים מתאבדים הרבה פחות
אבשלום אדרת:  למה הם הזמינו אותנו? הם הזמינו אותנו כי הם רוצים לשלב את הסיפורים האישיים בכל קורסי הפיקוד של הצבא
אלי אפללו: ברור
אלי אפללו:  אין ספק, כנראה שצריך ללמוד גם הצבא
אבשלום אדרת: לגמרי
אלי אפללו: אוקיי
אלי אפללו:  בבקשה, משרד החינוך, שם ותפקיד
שמחה פרידמן: אני פסיכולוגית ראשית, שפ"י, משרד החינוך
שמחה פרידמן:  אנחנו העברנו מצגת לוועדה
שמחה פרידמן:  אפשר להעלות אותה?
יהודית גידלי: אנחנו לא קיבלנו שום מצגת
שמחה פרידמן: המצגת תעלה
שמחה פרידמן:  תוך כדי, נתחיל
שמחה פרידמן: אני רוצה קודם כל להגיד, התייחסתי לזה גם בוועדה הקודמת, שאנחנו מדברים על מגפה שקטה ושמאחורי ההתאבדויות איומים בהתאבדויות וניסיונות התאבדות של ילדים ובני נוער
שמחה פרידמן:  בדרך כלל, למעלה מ-90% מהמקרים מדובר בדיכאון ובדיכאון שהוא מתמשך
שמחה פרידמן:       אני חושבת שהעבודה של משרד החינוך, עיקרה היום הוא בתוך התוכנית אבל לא רק בתוך התוכנית למניעת התאבדויות
שמחה פרידמן:  אנחנו מדברים בעצם על הכשרה של פסיכולוגים ויועצים שהם לב ליבה של התוכנית מבחינתנו משום שהם אלה שנותנים למורים, למנהלי בתי ספר, לצוות החינוכי את הכלים לזהות סימני מצוקה של ילדים
אלי אפללו: הנה, המצגת עלתה
שמחה פרידמן: אוקיי
שמחה פרידמן:  מה שאני רוצה להדגיש, שבעצם מדובר כאן ברצף סיכוי-סיכון
שמחה פרידמן:  אנחנו עוסקים הרבה מאוד במניעה ובמתן כלים למורים לאתר ילדים עם סימני מצוקה בכלל, וסימני מצוקה ספציפיים לסיכון להתאבדות
שמחה פרידמן:  מדובר כאן בעצם על פירמידה של צרכים ופירמידה של מענים
שמחה פרידמן:  חשוב לי להדגיש שהפער ביניהם הולך ונפער
שמחה פרידמן:  יש חסר מאוד גדול בפסיכולוגים והפער בין הצרכים למענים נפער
שמחה פרידמן:  אני הדגשתי בישיבה הקודמת וחשוב לי להגיד את זה בישיבה הזאת - - -
אלי אפללו: הבעיה היא בכוח אדם או בתקציבים?
שמחה פרידמן: גם וגם
שמחה פרידמן:  בכוח אדם מדובר בכך שחסרים פסיכולוגים
שמחה פרידמן:  ככל שיאותרו יותר ילדים, עדיין תורי ההמתנה לפסיכולוגים הם מאוד מאוד גדולים ואני רוצה להסביר את המשמעות של זה בתוך בית ספר
שמחה פרידמן:       בתוך בית ספר מורה יכול עם החשד או החשש הכי קטן לפנות אליו להתייעץ איתו, אז ההיוועצות הזאת נותנת למורה את הביטחון
שמחה פרידמן:  זה תחום קשה ומפחיד
שמחה פרידמן:  זה נותן למורה את הביטחון להמשיך לעקוב אחרי התלמיד ולקרוא לו גם לשיחות אישיות
שמחה פרידמן:  לא כל ילד מגיע ישר ליועצת, וודאי לא כל ילד מגיע ישר לפסיכולוג, לכן זה מבנה שלם שבזכות התוכנית אנחנו בעצם הכשרנו כ-3,000 פסיכולוגים ואנחנו נראה את הנתונים של הכשרה של היועצים, אבל זה מבנה שלם שצריך לבסס בו את היכולת של מורים להתייעץ בחיי היום-יום בכל מגזרי האוכלוסייה, וכן, יש הבדלים מסוימים בין המגזרים, אבל את התוכנית הזאת גם צריך לתחזק
שמחה פרידמן:  לא רק לקדם אותה ולהרחיב אותה אלא גם לתחזק את כוח האדם הקיים כי השחיקה היא מאוד גבוהה
שמחה פרידמן:       אני רוצה לבקש מריבה להמשיך ואחרי זה נחזור לנתונים נוספים
יוסף טייב: רק ברשותך, כמה משרד החינוך משקיע סביב הנושא הזה בשנה?
שמחה פרידמן: במונחים תקציביים?
יוסף טייב: כן, תקציב מיועד לכך
שמחה פרידמן: יש פה שני תקציבים, אחד ידוע כי זה התקציב שאנחנו מקבלים מהתוכנית הלאומית, זה 6 מיליון שקלים
יוסף טייב: שבאה ישירות ממשרד החינוך?
שמחה פרידמן: ממשרד הבריאות למשרד החינוך
שמחה פרידמן:  אני מזכירה שזו תוכנית צומחת
פנינה תמנו: 6 מיליון שקלים למניעת אובדנות או לאיתור, זיהוי ומניעה?
שמחה פרידמן: 6 מיליון שקלים לפעולות שהן מפורטות לכל מה שפורט כאן
פנינה תמנו: סליחה, היושבי-ראש המשותפים, הם לא אשמים אבל זה ממש בדיחה
יוסף טייב: לכן שאלתי
שמחה פרידמן: החלק שהזכרתי אותו והוא לא מתוקצב זה מה עושים יועצים חינוכיים ופסיכולוגיים חינוכיים בחיי יום-יום גם בעבודתם, גם ברשויות שלא בתוכנית, כי 155 רשויות נמצאות בתוך התוכנית
שמחה פרידמן:  יש 256 רשויות, בקרוב 257, אז יש הרבה מאוד עבודה שהיא לא מתוקצבת, היא נעשית בשוטף של פסיכולוגים ויועצים חינוכיים גם ברשויות שאינן כרגע בתוכנית
אלי אפללו: איך אתם מודדים את עצמכם?
שמחה פרידמן: אנחנו תיכף נראה את המספרים, אז אולי נשמור את השאלה הזאת
ריבה שכטר: אני ממונה חירום ואובדנות במשרד החינוך
ריבה שכטר:  אני בעצם רוצה להציג עם פוקוס יותר לכיוון של התוכנית "בוחרים בחיים", שהיא תוכנית הדגל בעצם של התוכנית הלאומית למניעת אובדות בהיבט של תוכנית מניעה בתוך בתי הספר, כשהרעיון הוא שיח ישיר עם מתבגרים על הנושא של אובדנות
ריבה שכטר:      אני רגע רוצה להקדים ולומר, אנחנו כל הזמן מדברים על הנושא של השיח ואני חושבת שמאוד מאוד חשוב לדבר קודם בכלל על שיח ישיר עם מתבגרים בנושא של מצוקות בכלל, לכן כשאני מסתכלת על התוכנית "בוחרים בחיים" אני מסתכלת עליה על קצה הרצף כשיש לנו הרבה מאוד תוכניות מניעה, החל - - - לתוך הכ"חות שבדרך, לתוך תוכניות חוסן שבעצם מכשירות את המורים, את היועצים, את צוותי החינוך לדבר באופן ישיר עם מתבגרים
ריבה שכטר:      הקצה של התוכנית הוא באמת התוכנית "בוחרים בחיים" שזו תוכנית כרגע בצמיחה
ריבה שכטר:  אתם רואים פה את הנתונים
ריבה שכטר:  אני אסתכל על מספר היועצות שהוכשרו לתוכנית הזאת
ריבה שכטר:  אני בעיקר אשווה את השנים האחרונות
ריבה שכטר:  בתשפ"ב 710 יועצות
ריבה שכטר:  הנתונים של תשפ"ג הם של מחצית השנה, אז אנחנו מדברים על 655 יועצות
ריבה שכטר:  כיתות שממש עברו את התוכנית, בשנה שעברה, בתשפ"ב היו לנו 663 כיתות
ריבה שכטר:  השנה, כרגע הנתון הזה קצת חסר
ריבה שכטר:  אנחנו מעל 500
ריבה שכטר:  אנחנו בטח נגיע ל-1,000 כיתות
ריבה שכטר: כדי שנוכל להתמקד וכדי שנוכל באמת לראות ראיית רוחב, החשיבה היא בסופו של דבר להתמקד בכיתות ט'
ריבה שכטר:  יש ב-ט' היום 5,000 כיתות
ריבה שכטר:  כל התוכנית וכל ההליכה היא לכיוון של למצוא פלטפורמה ודרך להגיע עם התוכנית הזאת לכלל כיתות ט' כחלק מתוכניות המניעה
ריבה שכטר:  זה הכיוון שאנחנו מובילים אותו במשרד
ריבה שכטר:  ברגע שנגיע לזה, יש לזה שני אפקטים
ריבה שכטר:  גם נצליח להגיע ליותר כיתות וליותר תלמידים, וגם, ואני חושבת שזה לא פחות חשוב, אנחנו בעצם ננגיש את השיח עם המתבגרים על הנושא של אובדנות באופן שהוא יהיה ברור שנורמטיבי, לגיטימי - - -
אלי אפללו: יש לכם פה איזשהו גרף שמראה ירידה או עלייה במספר המתאבדים או מקרי האובדנות, נניח לילדים עד גיל 18?
פנינה תמנו: 100 שנה אומרים - - -
אלי אפללו: לא, אני רוצה לדעת מספר עם איזושהי עלייה או ירידה
אלי אפללו:  אני רוצה לדעת מגמות
אלי אפללו:  זה המינימום שהייתם צריכים להביא לפה לדעתי
ריבה שכטר: אני רגע רוצה לעשות הסתייגות בעניין הזה
ריבה שכטר:  בעצם משרד הבריאות קובע את המספרים
אלי אפללו: תיראו, זה לא עניין של רק משרד הבריאות
אלי אפללו:  תיראו, לפני למעלה מעשר שנים הייתה תוכנית שאושרה, תוכנית לאומית בין-משרדית
פנינה תמנו: 2013
אלי אפללו: 2013, של חינוך, בריאות ורווחה לבריאות הנפש לילדים ונוער
קריאה: זאת התוכנית הלאומית, לא התוכנית לבריאות הנפש
קריאה:  היא לא מ-2013, היא מלפני שנה
אלי אפללו: למיטב ידיעתי נכון להיום התוכנית הזאת לא מיושמת או כמעט מתחילה להיות מיושמת
אלי אפללו:  איפה זה נמצא?
קריאה: היא לא מתוקצבת עדיין
קריאה:  היא תלויה בכם
אלי אפללו: למעלה מעשר שנים?
קריאה: לא, לא, זה מלפני שנה
ריבה שכטר: זה שתי תוכניות שונות
ריבה שכטר:  החלטת הממשלה על התוכנית למניעת התאבדויות הייתה ב-2013
ריבה שכטר:  זה התוכנית שעד לרגע זה דיברנו עליה
ריבה שכטר:  במהלך הקורונה לנוכח עלייה במצוקה של ילדים בתחום בריאות הנפש בכלל, מצוקות נפשיות של ילדים באשר הם, הייתה עבודה בין-משרדית של שלושת המשרדים כפי שהזכרת, ויש תוכנית כתובה שהוגשה לאוצר, תוכנית בין-משרדית, בריאות, רווחה, חינוך שלא תוקצבה עדיין
קריאה: לא תוקצבה ולא יצאה לדרך מעולם
פנינה תמנו: אלי, מה שהיה בקורונה, הייתה קפיצה באמת אדירה ואז נתנו הנחיה - - - -
אלי אפללו: איפה אנחנו? איפה אתם? איפה קול הזעקה? תיראו, אנחנו יושבים בוועדה
אלי אפללו:  אנחנו יכולים לדבר פה כמה שאנחנו רוצים
אלי אפללו:  הלא אנחנו מפה צריכים לצאת עם איזשהו מסר
אלי אפללו:  צריכים לצאת עם איזושהי קריאה, עם איזושהי הבנה ואחר כך גם להתחיל למדוד את העבודה שלכם, כי אנחנו בעצם בכנסת, זה בקר לעבודת הממשלה
אלי אפללו:  אם אנחנו נשב פה שנה על גבי שנה ורק נתחיל לבכות אחד על כתפי השני, זה לא יעזור, אז בואו תגידו לנו מה צריך לעשות
אלי אפללו:  קודם כל צריך למדוד, זה ברור, אבל מה צריך לעשות כדי להקטין את מקרי האובדנות? כל משרד כמובן בתחום שלו
ריבה שכטר: את התוכנית הבין-משרדית מהשנה שעברה לקידום בריאות נפש של ילדים צריך לתקצב, כי כיום למשרדים אין תקציב לתוכנית הזאת
קריאה: זה חיכה לתקציב מדינה
קריאה:  התוכנית נעצרה מכיוון שהכנסת התפזרה
אלי אפללו: השעה עכשיו 13:30
אלי אפללו:  אני מעביר את יו"ר הוועדה לחברי, חבר הכנסת יוסף טייב
פנינה תמנו: עשיתם חלוקה לפי שעות?
אלי אפללו: יותר נוח לי
אלי אפללו:  אני התחלתי והוא מסכם
אלי אפללו:  בבקשה
יוסף טייב: אנחנו עושים את זה ביחד
יוסף טייב:  ברשותכם, משרדי הממשלה, תיראו, התחושה שלי כרגע לפחות עד לרגע זה היא שאנחנו במצב סטטי
יוסף טייב:  משרדי ממשלה באים להראות מה קיים
יוסף טייב:  הייתי גם בבוקר והשתתפתי בוועדת הבריאות
יוסף טייב:  אני לא מרגיש איזשהו דרייב מכם לבוא, שאומר חברים, התוכנית הזאת חשובה לנו, ברמה המקצועית
יוסף טייב:  עזבו את הרמה הפוליטית
יוסף טייב:  את הרמה הפוליטית תשאירו לנו
יוסף טייב:  ברמה המקצועית אני לא שומע פה איזשהו משהו, חברים, אנחנו צריכים תוכנית, זו התוכנית, זו העלות שלה, ככה האומדן ובואו תעזרו לנו להביא את זה לשולחן המשא ומתן
יוסף טייב:      לקראת הדיון אני ביקשתי מהממ"מ
יוסף טייב:  מריה העבירה לי נתון שהוא קצת מדאיג אותי ואני אשתף אתכם בנתון הזה, שמספר ניסיונות התאבדות בשנת 2021 עלו ב-27% ממספר הניסיונות ב-2020
יוסף טייב:  הווה אומר שאנחנו פועלים אבל כנראה לא פועלים מספיק
יוסף טייב:  יכול להיות שבאמת מספר הניסיונות גדל אבל בסוף מספר ההתאבדויות ירד, אבל אני חושב שבמערכת חינוך התפקיד שלנו למנוע גם את אותם ניסיונות
יוסף טייב:  אם אנחנו לא מגיעים למצב הזה, כנראה זה אומר דרשני ואנחנו צריכים לבדוק איך אנחנו מטפלים בנושא הזה
יוסף טייב:      נתון השני שהוא מדאיג, עלייה של 46% בקרב בנים ושל 27% בקרב הבנות
יוסף טייב:  הייתי רוצה גם לקבל או ממשרד הבריאות או ממשרד החינוך איזשהו נתון או הסבר לנתון הזה
יוסף טייב:       חברי הכנסת, אנחנו ננסה לעשות את זה בריץ'-רץ', חבר כנסת-איש מקצוע, חבר כנסת-איש מקצוע
שמחה פרידמן: סליחה, אם אפשר רק לסיים את ההצגה של משרד החינוך?
יוסף טייב: כן בבקשה, תסיימו את ההצגה
שמחה פרידמן: אני לא הולכת לאף שקף בלי להגיד לך כמה זה קריטי
שמחה פרידמן:  מדובר בתחום מוזנח שנים, הרבה שנים
יוסף טייב: תודה, להתבטאות הזאת חיכיתי
שמחה פרידמן: הוא בדם ליבנו
שמחה פרידמן:  אני מרשה לעצמי לייצג פה את משרד הבריאות גם, ואם אילן ירשה לי, אפילו את משרד הרווחה
שמחה פרידמן:  זה בדם ליבנו
שמחה פרידמן:  אנחנו ישבנו לילות כימים על התוכנית לקידום בריאות נפש של ילדים ואנחנו יושבים בבין-משרדי על התוכנית למניעת התאבדויות
שמחה פרידמן:  אנחנו בוועדת חינוך וזכויות ילד אני רוצה להגיד, ילד שרק מאיים או רק חושב, הוא ילד לא לומד
שמחה פרידמן:  בו רגע נדבר על התפקוד היום-יומי
שמחה פרידמן:  זה ילדים סובלים, זה ילדים במצוקה
שמחה פרידמן:  הם לא לומדים, החיים החברתיים שלהם נפגעים, אז אם היה צריך לדבר על קריטיות, אני יכולה להמשיך
שמחה פרידמן:  זה קריטי
יוסף טייב: בסדר גמור, תודה רבה, רק שאלה אחת אני אשאל ותתייחסי לזה בהמשך השקף
יוסף טייב:  האם בתוכנית לקחתם בחשבון אפשרות של לשלב את הילדים, ואני בכוונה מקדים את המאוחר כי יש פה חבר כנסת שזה חשוב לו מאוד והוא ודאי יעלה את זה, קוראים לו סימון דוידסון
יוסף טייב:  האם אותם ילדים משתתפים בפעילויות ספורט? האם הדבר הזה של אולי דרך פעילויות ספורט, לבוא ולהוביל את הילד בסוף לאיזשהו פתרון?
סימון דוידסון: אם כבר העלית לי להנחתה, אדוני היושב-ראש, פשוט בזמן שאתם מדברים אני חוקר עכשיו תוכנית שאני הולך להציג אותה בשבועיים הקרובים פה בוועדת חינוך יחד עם ועדת התמכרויות, רווחה, בריאות
סימון דוידסון:  התוכנית נקראת תוכנית איסלנד
סימון דוידסון:  אני לא יודע כמה אתם מכירים את המדינה הזאת, אבל המדינה הזאת, שיעור הנוער שהשתמש בסמים, אלכוהול וההתאבדויות היו מהגבוהות בעולם
סימון דוידסון:  התוכנית הזאת, אני לא אפרט את כולה, אבל בסוף היא נוגעת למה שאמר היושב-ראש בנושא של פעילות של הילדים בשעות הפנאי כדי שילדים לא יהיו חסרי מעש
סימון דוידסון:  הנושא של מדריכים, מאמנים, תנועות נוער וכן הלאה, בסוף שומרים על הילדים מלהגיע למקומות הכי מסוכנים
סימון דוידסון:       אנחנו נעשה המון תוכניות ויהיו פרופסורים ומרצים
סימון דוידסון:  אני מאמין באמונה שלמה שצריכים בסוף ללמוד ממה שקורה בעולם
סימון דוידסון:  יש מדינות בעולם שהמצב שלהן היה הרבה יותר גרוע והן הצליחו על ידי פעולות כירורגיות עם תוכנית לעשר שנים קדימה ולא משהו היום לשים פלסטר, אלא צריכים להסתכל קדימה
סימון דוידסון:  אחת הבעיות בבניין הזה, ויושבים פה חברי כנסת שיסכימו איתי, שאנחנו חיים מפלסטר לפלסטר ואנחנו לא מסתכלים על תוכנית באמת ארוכת טווח
סימון דוידסון:  חייבים בנושא הזה כמו בנושאים אחרים שנוגעים לנושא של חינוך הילדים שלנו, להסתכל קדימה להרבה מאוד שנים ולא להסתכל רק על תוכנית אחת אלא להסתכל מה קורה בעולם, איך אפשר ללמוד, איך אפשר להביא דברים שאנחנו לא עשינו אותם עדיין
סימון דוידסון:  מבטיח לכם שיש בעולם אנשים שיודעים קצת יותר טוב מאיתנו בכל תחום
סימון דוידסון:       העלית לי להנחתה אז אני השלמתי מה שאמרת, אבל תמיד אני אומר בוועדות, אם אנחנו לא נהיה על זה ולא נעשה עוד דיון מעקב, אז הדיון הזה יסתיים, אנחנו נהיה נחמדים מאוד, נתחבק ונלך ולא יקרה כלום, לכן אני מבקש שיהיה רשום בפרוטוקול שבדיון הזה יהיה דיון מעקב כדי לראות מה עושים קדימה לפעילות שתהיה עשר שנים קדימה
סימון דוידסון:  תודה
יוסף טייב: משרד החינוך, אני רוצה לשמוע אתכם, רק יש לי חברי כנסת שהם חייבים להגיע לישיבת סיעה
יוסף טייב:  פנינה, שקף אחד זה בסדר?
פנינה תמנו: כן
יוסף טייב: בבקשה
שמחה פרידמן: רק כדי להראות השוואתית את ההערכות סיכון להתאבדות שהתבצעו, התערבויות עם צוותי חינוך, התערבויות מערכתיות של בתי ספר וטיפול פסיכולוגי ילדים
שמחה פרידמן:  השקף הזה מייצג שינוי שקרה בעקבות התוכנית למניעת התאבדויות
שמחה פרידמן:  לפני כן היו הרבה מאוד פעולות של איתור הילדים, עבודה עם הורים ועבודה עם צוותי חינוך, אבל לא עבודה סדורה שבה מורה יודע שאם הוא יאתר ילד עם חשש הכי קלוש, הכי קטן שאולי הוא מראה סיכון להתאבדות בלי אפילו לבטא איום מפורש, ודאי אם יש איום מפורש, הערכת הסיכון תתבצע על ידי פסיכולוג מהשירות הפסיכולוגי-חינוכי ברשות המקומית
שמחה פרידמן:       המשמעות של זה היא שאין הפניה ברמות סיכון נמוכות ובינוניות, זאת אומרת אין הפניה במקרים האלה למיון פסיכיאטרי
שמחה פרידמן:  ההורים לא צריכים לנסוע הרבה פעמים קילומטרים, לעבור את הסטיגמה כמו שהם תופסים את זה לא אחת, של כניסה לתוך מערכות פסיכיאטריות
שמחה פרידמן:  לצערי סטיגמה כזאת קיימת וכולנו מתמודדים איתה
שמחה פרידמן:  זה שזה זמין ונגיש מגדיל את הסיכוי שהילדים האלה יעברו הערכה
שמחה פרידמן:  אלה מספרים חדשים
שמחה פרידמן:  לפני התוכנית לא יכולנו להציג הערכות סיכון להתאבדות על ידי שירותים פסיכולוגיים-חינוכיים ברשויות המקומיות מטעמו של משרד החינוך, וגם טיפול במי שנמצאים בסיכון, כאמור, נמוך או בינוני
שמחה פרידמן:  זה התפתחות שהיא מאוד מאוד חשובה
שמחה פרידמן:  חשוב לנו גם לתחזק את הקיים וגם להרחיב את הפעולות האלה לרשויות נוספות ככל שהתוכנית תורחב
שמחה פרידמן:  יש כאן מהלך מאוד מאוד חשוב לטובת הציבור, לטובת הילדים, ההורים והצוותים
יוסף טייב: תודה רבה
יוסף טייב:       חברת הכנסת פנינה תמנו, בבקשה
פנינה תמנו: תודה
פנינה תמנו:  ראשית אני רוצה לברך אתכם, היושבי-ראש המשותפים על הדיון הכול כך חשוב הזה והמשמעותי
פנינה תמנו:  אין לי ספק בכלל שלא רק ביום הזה שאנחנו מציינים את יום האובדנות כאן בכנסת, שהדיון הזה מתקיים, אלא גם בהמשך, כי כפי שאתם רואים, גם חברי, חבר הכנסת דלל וטייב שבקיא בנושא, בסופו של דבר יש פה צורך במעקב
פנינה תמנו:       לפני שאני באה בטענות לפקידים, אני חושבת שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו כנבחרי ציבור
פנינה תמנו:  זה לא אומר שאני מסירה, אגב, אחריות מפקידות בכירה
פנינה תמנו:  אני חושבת שמנהיגות של משרתי ציבור ודרגים בכירים היא נדרשת ולא תמיד צריך לחכות לנבחרי ציבור, אבל לצד זה לא יכול להיות שהתוכנית הלאומית ב-2013 קיבלה תקצוב מאוד מאוד דל, מבייש, כאשר אנחנו מבינים שאובדנות, לצערנו המספרים של האנשים שנוטלים את חייהם בידיהם זה מספרים מאוד גבוהים
פנינה תמנו:  לדעתי זה מספר 2 בתמותה
פנינה תמנו:  בילדים זה 100
מירי כהן: עד גיל 24, זה לא עד 18
פנינה תמנו: זה ילדים
פנינה תמנו:  כ-100 ילדים מתאבדים מידי שנה
פנינה תמנו:  אני חושבת שהתקציבים האלה מביישים את השליחות שנדרשת מכולנו כחברה, בין אם זה נבחרי ציבור ובין אם זה משרתי ציבור, ובטח הורים שאני שמעתי אותם עכשיו למעלה בשדולה שמובילה סגנית השר מיכל וולדיגר
פנינה תמנו:       אני רוצה להסב את תשומת לבכם גם לסיפור של ילדים עולים חדשים
פנינה תמנו:  אנחנו רואים שבקרב עולים חדשים ההתמודדות היא אף קשה יותר גם כשמדובר בילדים
פנינה תמנו:  מדברים על מחסור בכוח אדם, בפסיכולוגים, בפסיכיאטרים
פנינה תמנו:  כשאנחנו מדברים על ילדים עולים, אנחנו צריכים להיות יצירתיים
פנינה תמנו:  אז לא צריך פסיכולוג
פנינה תמנו:  אני רוצה שיהיה מישהו שגם אם עושים לו הסבה, עובד סוציאלי שעושים לו הסבה או מטפל אלטרנטיבי אחר, שיהיה לילדים האלה כתובת בשפה שלהם
פנינה תמנו:  אנחנו חייבים לעשות על זה דיון
פנינה תמנו:       דבר אחרון, אני רואה פה את סרגוסטי, באמת אנשים שפועלים פה גם מהחברה האזרחית הרבה מאוד שנים
פנינה תמנו:  לא יכול להיות מצב שאנחנו בדיוני תקציב, התוכנית הזאת שיצאה בקורונה, שבקורונה ראינו קפיצה אדירה של ילדים שבמצוקה, מה גם שמעבר לזה שההתמודדות של הקורונה, הם ברשתות
פנינה תמנו:  הם מוצאים גם דרכים
פנינה תמנו:  הם שואלים ברשתות איך אני מתאבד? בגוגל
פנינה תמנו:  הם רואים כל מיני הנחיות איך להתאבד
פנינה תמנו:  לפעמים לצערי זה אחד מדרבן את השני ויש איזה שיח מאוד קשה, ועדיין לא תקצבו את התוכנית הזאת
פנינה תמנו:  כמה היא אמורה להיות בתקצוב?
קריאה: מיליארד שקלים לשנה
פנינה תמנו: לחמש שנים, לא לשנה
פנינה תמנו:  שיתחילו במשהו
פנינה תמנו:  אני חושבת שאנחנו יכולים לדרוש את הדבר הזה
פנינה תמנו:  זה בעיקר מה שהיה חשוב לי לומר
אלי אפללו: מה התקציב היום? 6 מיליון זה התקציב שאמרתם קודם?
שמחה פרידמן: התוכנית הכוללת של קידום בריאות נפש של ילדים ובני נוער, התקציב שהוגש לכל שלושת המשרדים הוא על סך מיליארד שקלים
אלי אפללו: זה לחמש שנים, אמרת
שמחה פרידמן: כן
אלי אפללו: אוקיי, זאת אומרת זה 200 מיליון שקל לשנה
שמחה פרידמן: לא, זה היה מיליארד שקלים לשנה
אלי אפללו: כמה היום?
שמחה פרידמן: אין היום
אלי אפללו: אין כלום?
פנינה תמנו: כרגע לא
פנינה תמנו:  התוכנית לא מתוקצבת
פנינה תמנו:  הממשלה החליטה עליה בתקופת הקורונה
אלי אפללו: זה מה שציינתי קודם
פנינה תמנו: לתוכנית הזאת שהם עושים יש 6 מיליון אבל התוכנית הלאומית, אין לה עדיין תקציב כי בעצם היא מותנית בתקציב מדינה
פנינה תמנו:  כרגע אנשי האוצר לא תקצבו
פנינה תמנו:  אף אחד לא דן עליה ולכן אני חושבת, מכובדיי, אנחנו נצטרך, הכנסת, לדחוף מכאן את הממשלה לתקצב את התוכנית הזאת גם בהתחלה מסוימת של משהו
פנינה תמנו:      על התוכניות שכן קיימות צריך לשאול שאלה, איך בוחרים את הכיתות, איך בוחרים את בתי הספר, איזה ערים נכנסות? אני יודעת שיש תוכניות נפלאות שהתחילו, אבל בסוף איך אתם עושים את התעדוף? אני ממש מתנצלת שאני צריכה ללכת
פנינה תמנו:  אני בטוחה שיהיה דיון המשך ואנחנו נגיע אליו
פנינה תמנו:  תודה
יוסף טייב: מודים לך מאוד
יוסף טייב:       ברשותכם, משרד הבריאות, נאמר פה שאפשר להפנות את אותם תלמידים לפסיכולוגים ברשות המקומית
יוסף טייב:  מה זמן ההמתנה של ילד שצריך?
נועם וילדר: זה יכול להגיע לשנה ויותר
יוסף טייב: אני אגיד לכם למה אני שואל
יוסף טייב:  אני קיבלתי נייר עמדה של עמותת "בזכות", המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות, ואני בדרך כלל עובר על ניירות עמדה
יוסף טייב:  אני מקבל פה עמדה שמדאיגה, זמני המתנה בלתי סבירים לטיפול נפשי
יוסף טייב:  קופות החולים, אין אחיות מתוקף חוק ביטוח בריאות ממלכתי לתת לילדים ובני הנוער טיפול נפשי תוך זמן סביר
יוסף טייב:  כמה זמן אמרתם?
נועם וילדר: שנה ויותר
יוסף טייב: אני לא רוצה לפרש את נייר העמדה, אבל מבחינתי שנה זה לא זמן סביר
יוסף טייב:  אני באמת שואל מה משרד הבריאות וקופות החולים מתכוונים לעשות בנושא הזה?
מירי כהן: מה שהוזכר מקודם, המצוקות הנפשיות של הילדים, אנחנו יודעים שהן עלו בצורה גדולה מאוד גם בעקבות הקורונה, ולכן הממשלה החליטה לגבש תוכנית חירום לילדים, תוכנית בין-משרדית, משרד הבריאות, חינוך ורווחה בדיוק לנושא הזה כי המצוקות שלהם גדולות והתורים והיכולת לטפל הם קטנים מידי
מירי כהן:  תורי המתנה של שנה זה לא סביר לכל אדם, בוודאי לילד שנמצא בתהליך התפתחות שזה משפיע על כל החיים שלו
מירי כהן:  זה לא סביר ולכן גובשה התוכנית הזאת
מירי כהן:  לצערי, ונאמר כאן גם על ידי משרד החינוך, כל מי שעוסק בתחום של ילדים ובכלל במצוקות הנפשיות, התוכנית הזאת באמת הייתה הצלה לילדים האלה ו אנחנו חושבים שהיא צריכה לצאת אל הפועל, ואם היא תצא לפועל מה שיותר מהר, זה טוב
מירי כהן:  זו העמדה של גורמי המקצוע ואני מסכימה עם מה שנאמר פה, כי הזמנים האלה בלתי סבירים
מירי כהן:       אנחנו יודעים שיש בעיה לא רק לגבי ילדים בבריאות הנפש, לגבי כולם
מירי כהן:  תורי ההמתנה כולם הם בלתי סבירים וזה אחד הדברים שניתן לזה דגש גם עכשיו בתוכניות התקציב וגם בהסכמים הקואליציוניים וכו', שגם ש"ס מובילה אותם וכו'
מירי כהן:  כל תחום בריאות הנפש מצריך תקציב מאוד גדול כדי להביא אותו למצב סביר של תורים שהם סבירים לאנשים
מירי כהן:  ההתמודדות הזאת היא באמת בלתי סבירה
מירי כהן:  לגבי ילדים אני חושבת שהמצוקה אפילו יותר חמורה
יוסף טייב: התוכנית הזאת צריכה החלטת ממשלה או שזה הולך להיכנס בחוק ההסברים?
מירי כהן: אני אומרת שוב, זו תוכנית לשלושת המשרדים והיא קריטית לילדים עם המצוקות הנפשיות
מירי כהן:      אני רוצה לקשור את התוכנית למניעת אובדנות
מירי כהן:  התוכנית למניעת אובדנות משקיעה בילדים
מירי כהן:  התוכנית שמשרד הבריאות מתכלל, 17 מיליון, מתוכם 6 מיליון, כלומר הנתח הגדול ביותר ניתן למשרד החינוך
מירי כהן:  לא מספיק אבל מה שאני אומרת, התוכנית למניעת אובדנות היא בקצה, היא בקדקוד, כי המצוקות הנפשיות זה המתח המרכזי
מירי כהן:  אם לא נטפל ואם יאתרו את הילדים ולא יהיה להם מענה טיפולי בהמשך, אז כפי שנאמר, מה עשינו? לכן אני אומרת שוב, התוכנית שגובשה היא תוכנית טובה, כלומר שגובשה שלושה משרדים
מירי כהן:  היא תיתן את המענה לאותן מצוקות
מירי כהן:  אם היא תתוקצב, אני חושבת שזה קריטי ויעזור מאוד לכל הילדים, יקצר את התורים וייתן מענים אחרים לא רק לגבי תורים, אלא בתים מאזנים, פעילות של משרד החינוך
מירי כהן:  כל מי שנמצא כאן, כל אנשי המקצוע סבורים שהיא חשובה מאוד והמצב היום הוא לא סביר
יוסף טייב: שמך לפרוטוקול
נועם וילדר: אני עורכת דין מהמועצה לשלום הילד
נועם וילדר:  אני שמחה על מה שנאמר פה עכשיו
נועם וילדר:  תופעת האובדנות היא תופעה מאוד קשה