GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עלי סלאלחה: בסופו של דבר, כולם יגיעו למשרד החינוך, וגם אלו שהיו במשרד הרווחה.
עלי סלאלחה: אני פונה מכאן לשרת החינוך, לקברניטי משרד החינוך, לקחת את היוזמה ולעשות איזשהו מפגש בין כל המשרדים הנוגעים בדבר ולהגיד: רבותיי, בואו נטפל בנושא הזה בגוף אחד שידאג לילדים שלנו בכל חלקי הארץ.
עלי סלאלחה: משרד החינוך, האם הצעתי מקובלת?
אפרת לאופר: שוב, יש החלטת ממשלה ואנחנו צריכים לפעול לפיה.
עלי סלאלחה: בסדר.
עלי סלאלחה: הממשלה היא שלנו, משרד החינוך הוא שלנו, והילדים הם בעיקר שלנו.
עלי סלאלחה: נציגת השלטון המקומי, בבקשה
רות דיין מדר: אני מצטרפת לעמדת יושב-ראש הוועדה שיש להסדיר את זה.
רות דיין מדר: צריך לדעת מי האבא והאימא ומולו לפעול.
רות דיין מדר: אנחנו כבר ביוני, וספטמבר זה עוד רגע.
עלי סלאלחה: יפה.
עלי סלאלחה: נציגת המועצה לשלום הילד, בבקשה.
נעם וילדר: ישבתי והקשבתי.
נעם וילדר: אפשר קצת להשתגע.
נעם וילדר: אני אומר את המובן מאליו.
נעם וילדר: נכון להיום, מעונות היום הם לא מקום בטוח לילדים אלרגיים.
נעם וילדר: הסיבות כבר נאמרו.
נעם וילדר: זה גם עניין הנהלים.
נעם וילדר: חוזר מנכ"ל משרד החינוך צריך להיות גם על מעונות היום.
נעם וילדר: הנהלים היום הם בגדר המלצות.
נעם וילדר: אין אכיפה של הנושא הזה, אין מספיק הכשרות של הצוותים, וכבר דיברנו למה.
נעם וילדר: הסייעות מגיעות למעון סמל, שבו יש אפשרות לילד לקבל סייעת.
נעם וילדר: ואם הוא עובר ועדה ונותנים לו סייעת, הן כמובן מגיעות רק לשעתיים ובשעה השלישית הילד מופקר.
נעם וילדר: כאמור, אין אימא ואבא לנושא הזה.
נעם וילדר: כל משרד אחראי על חלק אחר בפאזל הזה, ובסוף אין מישהו שדואג לילדים האלו.
נעם וילדר: אחרי הבית, המקומות האלה צריכים להיות המקום הכי בטוח עבור הילדים.
נעם וילדר: אבל זה לא קורה.
נעם וילדר: אדוני, שאלת: מי צריך להיות האימא והאבא.
נעם וילדר: יש החלטת ממשלה, אבל צריך לעשות פה סדר.
נעם וילדר: משרד החינוך צריך להיות אחראי על זה כי מדובר בזכותם של הילדים לחינוך, בזכות לגישה לחינוך, ובזכות לחינוך שוויוני.
נעם וילדר: אף אחד לא רוצה לקבל את הילדים האלה כי הם נתפסים כנטל ולא מרגישים מספיק ביטחון לטפל בהם כי לא נותנים למסגרות האלה מעטפת ראויה וביטחון כדי שהן יוכלו לטפל, וכדי שהן יוכלו להגיד שהן מקבלות את הילד בלב שלם ולהכיל כל אירוע שמתרחש.
נעם וילדר: זה לא קורה היום, המצב היום הוא רחוק מזה.
נעם וילדר: לגבי סביבה מוגנת - בגילאים האלה אנחנו לא תמיד יודעים מפני מה צריך להגן על הילד.
נעם וילדר: יש ילדים שאנחנו יודעים שהם אלרגיים, ויש ילדים שאנחנו מגלים את זה בתוך המסגרת.
נעם וילדר: בגילאים הגדולים יודעים על האלרגיה.
נעם וילדר: כשאנחנו כבר יודעים למה הילד אלרגי, אפשר לייצר סביבה יותר מוגנת.
נעם וילדר: בגילאים האלה חייבים להיות בקשב.
נעם וילדר: אם היו מספיק מטפלות, ואם יחס התקינה במעונות היה דומה לשאר מדינות העולם, אז היינו במקום טוב.
נעם וילדר: אם היתה סייעת אחת על כל שלושה ילדים אז היינו במקום אחר לגמרי, ואולי היה אפשר לתת קשב ולזהות מקרי פגיעה.
נעם וילדר: אבל אנחנו לא במקום הזה, אנחנו רחוקים משם.
נעם וילדר: יש מטפלת מחנכת על כל שישה ילדים.
נעם וילדר: כשכולם מתרוצצים ממקום למקום היא לא יכולה לזהות מצבי מצוקה.
נעם וילדר: אי אפשר לבנות רק על זה.
נעם וילדר: כל עוד המצב לא משתנה באופן מערכתי ותשתיתי, חייבים לתגבר את עבודת הסייעות.
נעם וילדר: צריך לתת להן לעבוד כל השעות, שש שעות.
נעם וילדר: גם בגנים הפרטיים צריך לתת את כל המעטפת המיטבית למעונות היום כדי שהילדים וההורים ושכולם ירגישו ביטחון ללכת למסגרות הללו.
עלי סלאלחה: אנחנו נפנה למשרד האוצר לפתוח את הלב והכיסים, ולתת למשרד החינוך כדי שהסייעות שלנו יקבלו מספיק שעות.
עלי סלאלחה: כמובן שהשכר שלהן צריך להיות הולם ומכובד, ושיהיה להן רצון כן להיכנס לתפקיד הזה ולעשות אותו.
עלי סלאלחה: זה מאוד חשוב.
אפרת לאופר: לסביבה מוגנת, ולא משנה באיזה גיל, יש משמעות.
אפרת לאופר: וגם להטמעת הידע.
אפרת לאופר: אמרת דברים נכונים שמחזקים מאוד את הסביבה.
אפרת לאופר: הסביבה המוגנת היא מוגנת.
אפרת לאופר: היא לא בטוחה במאת האחוזים.
אפרת לאופר: ציין האדון שגם אצלו בבית אוכלים ילדים אלרגיים.
אפרת לאופר: אנחנו צריכים להגביר את המודעות בקרב הצוותים, זה צריך להיות הדבר הראשון במעלה.
אפרת לאופר: אי אפשר שנחשוב שהפתרון לילדים אלרגיים הוא רק סייעת.
אפרת לאופר: היא לא רק הפתרון.
אפרת לאופר: גם לסביבה, לשילוט, ליידע ומודעות, יש חשיבות.
אפרת לאופר: תחשבו על שילוט פשוט עם תמונה של הילד כשנכנסים לגן, ומה קורה כשיש פתאום סייעת מחליפה, סייעת ממלאת מקום, או גננת משלימה, שרואה את השלט.
אפרת לאופר: צריכים להכיר ולדעת את זה.
אפרת לאופר: להיכרות, לסביבה, ובכלל להדרכת הצוות, יש משמעות גבוהה.
אפרת לאופר: אנחנו, מבחינתנו, מכניסים כאן באמת המון המון יידע, ובאמת פועלים המון כדי לייצר המון יידע בקרב הצוותים.
נעם וילדר: אבל אי אפשר להגיד: בואו ניפטר מהסייעות.
אפרת לאופר: אף אחד לא אמר משפט כזה.
אפרת לאופר: אנחנו אומרים שצריך לפרוס את היריעה מבחינת הדרכת הצוותים והסביבה.
אפרת לאופר: הדיון לא יכול להתמקד רק בסייעת, צריך לחשוב על המון דברים.
אפרת לאופר: למשל, על מזרקים.
אפרת לאופר: יש לוודא שיש מזרק במעון ולוודא שיש אליו גישה.
אפרת לאופר: יש דברים שאנחנו צריכים לחשוב עליהם, וזו הסביבה.
עלי סלאלחה: אני חושב שצריך להיות תיק לכל ילד, שיהיה זמין לכל גננת וסייעת מחליפה.
אפרת לאופר: גם וגם.
אפרת לאופר: יש שניים: יש גם לילד באופן אישי, וצריך להיות גם בגן.
עלי סלאלחה: בדיוק.
חנן דגן: אני רואה שכל פעם מתעלמים מהבעיה והולכים להדרכה.
חנן דגן: ההדרכה נעשית.
חנן דגן: הבעיה היא שיש לי גן שעומד עכשיו בבית משפט כי הילד קיבל התקפה אלרגית כי לילד אחר היתה גבינה על החולצה, שהוא הגיע איתה מהבית, והוא הכניס את החולצה לפה.
חנן דגן: תינוקות עושים את זה.
חנן דגן: פה הבעיה.
חנן דגן: אותה גננת יותר לא רוצה להכניס את הילדים האלה.
חנן דגן: אנחנו צריכים לתת לזה משקל.
חנן דגן: אותם צוותים צריכים לדעת שיש מי ששומר עליהם מפני אותם הורים שלא מקבלים את זה.
חנן דגן: אין מה לעשות, ילד אלרגי יקבל התקפות אלרגיות.
חנן דגן: לידיים של ילד אלרגי יגיע המזון, אם זה בגלל שילד הגיע מהבית עם במבה בכיס, או ילד שהגיע עם גבינה על החולצה, ואם זה דבורה שהגיעה פתאום ועקצה את אותו ילד.
חנן דגן: אי אפשר לשמור על כל הדברים האלה, הדברים האלה יהיו.
חנן דגן: ילד אלרגי יגיע מדי פעם לבית חולים עם התקפה אלרגית, זה שאלה של זמן.
חנן דגן: אי אפשר להימנע מזה לחלוטין.
חנן דגן: אבל מי שומר על אותם צוותים?
חנן דגן: למה שהם ירצו להחזיק את הילדים האלה?
חנן דגן: אנחנו נותנים היום סיבה לברוח.
חנן דגן: בואו נקבל את הצוותים.
חנן דגן: לא רק הדרכה ומזרק, צריך לשמור עליהם.
עלי סלאלחה: כלומר, אתה מתכוון להגן עליהם משפטית, ולעגן את הזכויות והחובות שלהם.
קרן אוחנה איוס: כן.
קרן אוחנה איוס: אנחנו יכולים להגיש לכם תביעות על סך חצי מיליון שקל כנגד מנהלת גן, ואפילו מנהלת משפחתון של 12 ילדים, שייקח לה בערך 20 שנה לצבור את הכסף הזה.
קרן אוחנה איוס: במסגרת הזו יש רק עשרה ילדים.
קרן אוחנה איוס: הם נתבעים אזרחית עד לרמה שהם יכולים לאבד את קורת הגג שלהם, ולכן הם מסרבים.
קרן אוחנה איוס: אין להם יכולת הגנה.
קרן אוחנה איוס: החוק מחייב היום מעל שבעה ילדים.
קרן אוחנה איוס: אנחנו צריכים גם להסתכל על זה בראייה מרחבית.
קרן אוחנה איוס: יש את ההורה, הילד והמסגרת.
קרן אוחנה איוס: חייבים לחלוק כאן את האחריות.
חנן דגן: הכי מדאיג אותי שלא יהיו לילדים האלה מסגרות.
נעם וילדר: אולי לעשות גם סקר רחב בין כל צוותי החינוך ולשאול אותם האם הם מרגישים ביטחון לפעול בגן עם ילד אלרגי, והאם הם מרגישים שיש להם את כל הכלים.
נעם וילדר: המשרדים יקבלו את התשובות, ויחשבו בהתאם מה צריך לעשות כדי שהצוותים האלה ירגישו ביטחון.
נעם וילדר: אפשר לעשות הכשרות עד מחר, אבל בסוף איש צוות צריך להרגיש גם ביטחון שהוא יודע לתפעל את האירוע.
עלי סלאלחה: נציג הסתדרות הרפואית בישראל, בבקשה.
ארנון אליצור: אני מזכיר הארגון לאלרגיה ואימונולוגיה.
ארנון אליצור: קודם כול, אני מקשיב מאוד בעניין לכל הדיון.
ארנון אליצור: אני חושב שהוא מאוד חשוב.
ארנון אליצור: אני אומר כמה דברים מהצד המקצועי של עמדת האיגוד שלנו.
ארנון אליצור: אנחנו קוראים כבר כמה שנים בדיוק למה שאומר כבוד היושב-ראש, לעשות שולחן עגול משותף לכל מי שמתעסק בתחום כדי לשבת ביחד ולמצוא פתרונות נכונים.
ארנון אליצור: כאמור, השכיחות לאלרגיה למזון נמצאת בעלייה.
ארנון אליצור: זה לא רק מודעות אלא זה גם השכיחות.
ארנון אליצור: אנחנו רואים היום שההיקפים הם הרבה יותר גדולים מכפי שראינו לפני עשר שנים.
ארנון אליצור: זה אומר שגם פתרונות, שהוגדרו בזמנו כזמניים, כמו הפתרונות של משרד החינוך לתת את הסייעות, לצערי, הופכים לפתרונות קבע ולא נשארים זמניים.
ארנון אליצור: ההיקפים שבהם נדרשים לתת אותם רק הולכים ועולים, ואני לא חושב שהמערכת יכולה לעמוד בזה.
ארנון אליצור: שנית, דווקא התגובות של התינוקות הקטנים, שהם מתחת לגיל שלוש, יותר קלות.
ארנון אליצור: זה לא שאנחנו רוצים שהם יעשו תגובות, אנחנו לא רוצים שהם יעשו תגובות בכלל, אבל הם פחות בסיכון לתגובות קשות.
ארנון אליצור: דווקא לגבי האוכלוסייה שהיא הכי בסיכון, הילדים מעל גיל עשר והמתגברים, המערכת בכלל לא מודעת לקיומם ובכלל לא דואגת להם.
ארנון אליצור: לכן, אני מתחבר מאוד לדברי משרד החינוך שהפתרון צריך להיות מערכתי.
ארנון אליצור: צריך לצאת מנקודת הנחה שסייעת היא לא הפתרון.
ארנון אליצור: אנחנו כן רוצים להוציא את הסייעות גם מבתי הספר, וגם לא להכניס אותם לגנים.
ארנון אליצור: אבל בדיוק כמו שנעמה מעמותת יה"ל אומרת, לא יכול להיות שהפתרון יישאר באוויר.
ארנון אליצור: הגיע הזמן שהצוותים מכל המשרדים יישבו וייתנו פתרונות איך עושים הגנה מערכתית על הילדים האלה מגיל הגן, מגיל המעון, ועד גיל ההתבגרות.
ארנון אליצור: זה לא רק נוגע לשאלה של כן או לא סייעת, אלא זה גם נוגע להנחיות חוזר מנכ"ל, שבעינינו הן מאוד לא נכונות, של הגבלת הכנסת מזונות אלרגניים לבית ספר.
ארנון אליצור: כמו שדובר פה, שכיחות של אלרגיה למזון עולה.
ארנון אליצור: בכל בית ספר ובכל כיתה היום יהיה ילד עם אלרגיה לחלב, לביצה, לשומשום, לבוטנים.
ארנון אליצור: מה אתם רוצים שהילדים האחרים יכניסו בסנדוויץ' שלהם לבית הספר?
ארנון אליצור: שוקולד פרווה, בלי חלב בפנים?
ארנון אליצור: גם הפרווה לא תמיד מגן מפני אלרגיה לחלב.
ארנון אליצור: מה אתם רוצים שהם יכניסו?
ארנון אליצור: הסכנה באלרגיות למזון היא באכילה.
ארנון אליצור: לא במגע, לא בשאיפה.
ארנון אליצור: אם ילד אוכל את המזון האלרגני, זה המקום שהוא יכול לעשות תגובה.
ארנון אליצור: כפי שאמר נציג המעונות, תינוק יכול גם להכניס לפה דברים שהוא לא אמור להכניס, וצריך למנוע ממנו לעשות את זה.
ארנון אליצור: אבל הפתרון צריך להיות מערכתי ולא בהגבלת הכנסת מזונות אלרגניים.
ארנון אליצור: יתרה מזאת, אנחנו יודעים היום שאחת הסיבות לעליית השכיחות לאלרגיה למזון היא כי דוחים חשיפה למזונות אלרגנים.
ארנון אליצור: כדי להוריד את השכיחות ש לאלרגיה למזון, אנחנו רוצים לחשוף ילדים למזונות אלרגניים כמה שיותר מוקדם.
ארנון אליצור: כבר מגיל ארבעה חודשים, אם אפשר.
ארנון אליצור: כפי שאמרה מפקחת נעמ"ת, 70% - 80% מהתזונה היומית ניתנת במעונות.
ארנון אליצור: זה בדיוק המקום שהם יכולים לעשות חשיפה מוקדמת.
ארנון אליצור: אם עכשיו יהיה ילד עם אלרגיה לשומשום או לחלב במעון, ואנחנו נמנע מכל הילדים האחרים להביא את המזונות האלה, אז איפה הוא ייחשף ויאכל אותם?
ארנון אליצור: אני לא בטוח שבבית הוא יקבל מספיק.
ארנון אליצור: להיפך, מטרתנו היא למנוע התפתחות של עוד אלרגיות.
ארנון אליצור: אני חושב שהפתרונות לגבי איך להגן על הילדים צריכים להיות ברמת המערכת.
ארנון אליצור: שוב, זה לא צריך להיות ברמת הדיבורים אלא ברמת המעשים.
ארנון אליצור: אני מתחבר לחלוטין להצעת כבוד היושב-ראש, שתהיה דמות אחת שתאגד את כל הטיפול בנושא אלרגיה למזון מגיל הגן ועד סוף בית הספר, והיא תרכז ותפקח על כל מה שנעשה בכל המקומות.
עלי סלאלחה: את מי אתה מציע?
ארנון אליצור: ההצעה שזה יהיה ממשרד החינוך היא החלטה נכונה.
ארנון אליצור: הילדים מבלים את רוב שנותיהם שם.
ארנון אליצור: הם יקבלו אותם מהגיל הצעיר וילוו אותם במשך רוב השנים.
ארנון אליצור: יהיה להם הכי הרבה ניסיון.
ארנון אליצור: הם צריכים לעשות את זה גם בגיל היותר קטן.
ארנון אליצור: כאיגוד נשמח להיות שותפים לכל שולחן עגול כזה ולכל דיון.
עלי סלאלחה: יופי.
עלי סלאלחה: פרופ' ארנון, תודה רבה רבה לך על הדברים המעניינים.
עלי סלאלחה: עו"ד ולרי זילכה, פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלויות, בבקשה.
ולרי זילכה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על זכות הדיבור.
ולרי זילכה: אני מרכזת פורום של כ-60 ארגונים, ועוד הרבה מאוד הורים, שפועלים יחד לקידום מדיניות בעבור ילדים עם מוגבלות, בעיקר בגיל הרך.
ולרי זילכה: אם אנחנו עוסקים בנושא פעוטות, יש לנו פחות או יותר שלוש קטגוריות: יש לנו את הפעוטות עם עיכוב התפתחותי, שמקבלים את המענים לשילוב במעונות היום הכלליים ממינהל המוגבלויות תחת משרד הרווחה.
ולרי זילכה: יש לנו את הפעוטות עם הצרכים הרפואיים.
ולרי זילכה: ילד שיש לו בעיה של סוכרת, גסטרוסטום או קנולה, שצריך תמיכה של סייעת או ליווי כדי להשתלב במעון יום כללי, ואת זה הוא לא מקבל מאף אחד.
ולרי זילכה: זו קטגוריה שאין לה מענה.
ולרי זילכה: ויש את הקבוצה של הפעוטות עם האלרגיות, וכל הדיון מתנהל סביב הדבר הזה.
ולרי זילכה: אדוני שמע עד עכשיו את חוסר הבהירות על האחריות של משרדי הממשלה, מי לוקח אחריות על מה.
ולרי זילכה: אבל אדוני גם שמע את משרד החינוך אומר שברגע שאגף למעונות היום עבר למשרד החינוך, כל נושא התמיכות לשילוב עדיין נשאר במשרד הרווחה או איפה שזה היה.
ולרי זילכה: נדמה לי שיש פה חלון הזדמנויות.
ולרי זילכה: נכון, כמו שמשרד החינוך מגיל שלוש ומעלה נותן את כל המענים השילוביים, גם לעיכוב ההתפתחותי, גם לפעוטות עם צרכים רפואיים, גם לפעוטות עם אלרגיות, נדמה לי שהגיעה העת שמשרד החינוך ייקח גם את זה עכשיו לשלוש ומטה, וירכז ויסדיר את הנושא תחת אחריותו.
ולרי זילכה: אני ערה לזה שמגיל שלוש ומעלה יש חוק לימוד חובה, ולכן משרד החינוך חייב לעשות.
ולרי זילכה: מגיל שלוש ומטה אין.
ולרי זילכה: יש חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
ולרי זילכה: זה לא מספיק.
ולרי זילכה: הפורום שלנו עובד עכשיו לקידום חקיקה כדי להסדיר את נושא השילוב משלוש ומטה.
ולרי זילכה: ברור לי שעדיין אין החלטת ממשלה, אבל צריכה להיות עבודת מטה, ושמשרד החינוך יתחיל לאט לאט, לא היום, לא מייד, לקחת את הנושא של שילוב פעוטות מכל הסוגים, עם כל הצרכים, על אחריותו, כמו שהוא עושה מגיל שלוש.
ולרי זילכה: זו האמירה הנכונה של המעבר של האגף למעונות היום למשרד החינוך, ולא בין משרדי.
ולרי זילכה: אדוני, תודה.
עלי סלאלחה: חברים, עוד מישהו רוצה להוסיף?
עלי סלאלחה: כל אחד יסכם במשפט אחד, בבקשה.
רות דיין מדר: החלטת הממשלה המסתיימת צריכה להשתנות.
רות דיין מדר: כנראה שמשרד החינוך צריך לקחת את האחריות.
רות דיין מדר: אנחנו כשלטון מקומי נשמח לסייע בכל מה שנדרש.
ורד כרמון: אנחנו, במשרד הרווחה, נשמח מאוד לקיים את הדיונים ביחד, כפי שכבר עם התחלנו, גם עם הבריאות וגם עם החינוך, לטובת הילדים האלה.
ריקי רוזמרין: מבחינתי, כשמדברים על כל נושא, ובוודאי כאשר מדברים על נושא שהוא בריאותי הכרוך בסכנת חיים של תינוקות, ונאמר כאן קודם שאנחנו המדינה היחידה בעולם שיש בה פתרון כזה או אחר, אנחנו בין המדינות היחידות בעולם שיש בה תקינה כל כך עלובה, פשוט עלובה, ועצובה, שבה יש 11 ילדים בני שנתיים על מטפלת אחת, שישה תינוקות על מטפלת אחת.
ריקי רוזמרין: צריך גם לקחת את הדבר הזה בחשבון ולהסתכל על המכלול ולא רק על הפרטים.
ריקי רוזמרין: כשמדברים על איזושהי רפורמה צריך לראות ולהכיר את המסגרות שלנו.
ריקי רוזמרין: אני שמחה על המעבר למשרד החינוך, ואני מאוד מקווה שבאמת הדברים יתקדמו.
ריקי רוזמרין: הדלת שלנו תמיד פתוחה.
ריקי רוזמרין: כל מי שרוצה, מוזמן להגיע למעונות היום שלנו ולראות מה אפשרי, מה לא אפשרי, כדי שנוכל לקדם את העבודה למען בריאות הילדים.
עלי סלאלחה: לוסי חדידה מארגון הגננות, בבקשה.
לוסי חדידה: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הוועדה.
לוסי חדידה: אני שמעתי את קודמיי.
לוסי חדידה: גם היום נשמע בוועדה הזו שאנחנו עדיין בין משרדים לאור מעבר למשרד החינוך בפרסומים ובכל אמצעי המדיה.
לוסי חדידה: מתברר שהיכן שנוח, אנחנו במשרד החינוך, בעיקר בדרישות, ואיפה שאנחנו צריכים לקבל קצת הקלות והטבות אז אנחנו מופקרים בין המשרדים, וצריכים גם לנחש מול איזה משרד אנחנו אמורים לקיים שיח ולקבל מענה.
לוסי חדידה: אנחנו כן מקבלים הכשרות.
לוסי חדידה: צוין פה על ידי משרד החינוך עניין השילוט, ההיכרות עם הסביבה והדרכה, אבל כל הדברים האלה באים פחות לידי יישום אצלנו במסגרות הפרטיות.
לוסי חדידה: נאמר שילד לא מסיים את האלרגיה שלו בכיתה ב', אבל ילד גם לא מתחיל את האלרגיה שלו בגיל שלוש.
לוסי חדידה: מפרסמים לציבור שאפשר עכשיו ללדת, וכל המעבר נעשה ושאנחנו עברנו למשרד החינוך.
לוסי חדידה: אבל נאה דורש, נאה מקיים.
לוסי חדידה: אנחנו רוצים לקחת חלק בשולחנות העגולים.
לוסי חדידה: אנחנו רוצים להרגיש חלק.
לוסי חדידה: אבל לא רק בדרישות אלא גם בהקלות על התחום שלנו, שכרגע הוא בתהליך מאוד מאוד קשה, בעיקר סביב מצוקת כוח האדם, וגם בדרישות אין סופיות מהמשרד.
לוסי חדידה: אני רוצה להציע פתרון לגבי המחסור בסייעות משלבות.
לוסי חדידה: אפשר לקחת חובשות בעלות רקע רפואי המשתחררות מהצבא, וגם חובשות מד"א, ומתנדבים, וכל מי שיש לו ניסיון בתחום.
לוסי חדידה: יש לתגמל אותם ולהכניס אותם במסגרות בהן יש צורך.
עלי סלאלחה: תודה רבה לך על הדברים המאלפים.
קרן אוחנה איוס: מה שחשוב לנו, וזה נאמר על ידי פרופ' ארנון, הוא שצריך להסתכל על הרצף ההתפתחותי של הילד.
קרן אוחנה איוס: ככל שנקדים להיכנס באופן מלא למשרד החינוך, אז ההיכרות עם הילד בגיל הרך יותר, תוביל להיכרות של המערכת עם הילד הזה בשלבים היותר מתקדמים שלו בגנים הציבוריים, בבתי הספר, כשהוא יסיים את הליווי.
קרן אוחנה איוס: כשהוא יסיים, בלי נדר, בכיתה י"ב, כל המערכת תדע לזהות אותו ולהתאים עצמה אליו, והוא יתאים עצמו למערכת כבר מהגיל הרך.
קרן אוחנה איוס: זה יהיה פרופיל.
עלי סלאלחה: משרד החינוך, בבקשה.
אפרת לאופר: שוב, שלא נטעה.
אפרת לאופר: על פי החלטת ממשלה, המענים של כל הילדים עם צרכים נשארו במשרד הרווחה.
אפרת לאופר: כל מה שקשור בזה הוא בשיח מול משרד הבריאות לקבוע את הקריטריונים של הסיוע.
אפרת לאופר: שוב, לסביבה יש משמעות מאוד גבוהה.
אפרת לאופר: שם העניין כאן הוא הבנת והגברת המודעות, ועל זה אנחנו בהחלט נפרט.
אפרת לאופר: אנחנו גם בקשר ושיח.
עלי סלאלחה: משרד הבריאות, בבקשה.
דינה רחל צימרמן: אנחנו נשמח לעבוד ביחד עם המשרד, שיקבל אחריות על זה, לפי הכללים שציינתי, וגם ראש האיגוד של האלרגיה.
חנן דגן: חשוב שכל החלטות שנעשות יהיו יחד עם השטח עצמו.
חנן דגן: הרבה פעמים אני רואה שמטילים דברים ורגולציה וחוקים ותקנות והשטח עצמו לא יכול להתמודד.
חנן דגן: הוא גם לא מקבל תמיכה.
חנן דגן: השטח בורח מזה.
חנן דגן: אנחנו, השטח עצמו, מעונות ויצ"ו, נעמ"ת, המגזר הפרטי, צריכים להיות שותפים לכל אורך הדרך ולראות איך מחילים ואיך אפשר ליישם את זה.
חנן דגן: הרבה פעמים יש החלטות שהן לא ניתנות ליישום, ואנחנו מקבלים הפוך ממה שרצינו.
נעמה קציר שמואלי: אני מבקשת שככל שמתקיים דיון, שולחנות עגולים, דיונים משותפים, שיהיה מקום לעמותה כמי שמייצגת את ההורים לילדים האלרגיים.
נעמה קציר שמואלי: שלא יתקבלו החלטות מעל הראש שלנו, ושהן יהיו בשיתוף ומתוך רצון להגיע באמת לפתרון שהוא טוב לכולנו.
נעמה קציר שמואלי: בסוף לכולנו, למרות חילוקי הדעות, יש מטרה משותפת.
נעמה קציר שמואלי: כולם צריכים להיות שותפים בדיונים אלו.
עלי סלאלחה: ללא ספק.
עלי סלאלחה: החלטת הוועדה: הוועדה דורשת להקים צוות בין משרדי, בראשות משרד החינוך, שיתכלל את כל סוגית המענים לפעוטות האלרגיים במעונות המפוקחים במעונות הפרטיים, בכלל ההיבטים.
עלי סלאלחה: על הצוות לכלול נציגי ההסתדרות הרפואית, עמותות הורים לילדים עם אלרגיות, שלטון מקומי, ונציגי המסגרות השונות.
עלי סלאלחה: עד שהצוות יציג את החלטותיו, ואלה ייושמו, הוועדה קוראת לתגבר את שעות העסקת הסייעות במעונות המפוקחים וגם הפרטיים.
עלי סלאלחה: אני מקווה שהצלחנו היום לעשות ולהזיז משהו.
רות דיין מדר: אדוני היושב-ראש, ואולי גם נציג האוצר.
עלי סלאלחה: גם נציג האוצר.
עלי סלאלחה: זה הדבר החשוב ביותר.
עלי סלאלחה: נציג האוצר יושב בשקט.
עלי סלאלחה: הכסף בכיסים ואנחנו לא מרגישים.
עלי סלאלחה: חבר, בבקשה.
רום בר-אב: אין לי הרבה להוסיף על הנאמר.
רום בר-אב: אני מצטרף לעמדה שהוצגה על ידי משרד הבריאות ומשרד החינוך.
רום בר-אב: אני חושב שסייעת זה פתרון אחד מתוך סל הפתרונות הקיים.
רום בר-אב: מי שאמור להגיד מה הפתרון המתאים הם הגורמים הרפואיים המקצועיים.
רום בר-אב: שמענו גם את עמדת איגוד הרופאים שעוסקים באלרגיה וגם של משרד הבריאות.
רום בר-אב: אנחנו מאוד מאוד נכונים לקדם נהלים שיבטיחו סביבה בטוחה עבור הפעוט.
רום בר-אב: בהתאם למה שקרה במשרד החינוך, גם לשכבות הגבוהות יותר.
רום בר-אב: כמובן שנפעל לסייע בדבר הזה.
עלי סלאלחה: שום דבר לא יזוז בלי כסף.
עלי סלאלחה: הכסף הוא המפתח.
עלי סלאלחה: ברגע שיהיה תקציב, הדברים ינועו ויתקדמו.
עלי סלאלחה: וכמובן שעזרה לילדים ולהורים בסוגיה הזו היא מצווה.
עלי סלאלחה: תודה רבה לכם.
עלי סלאלחה: נעמתם לי.
עלי סלאלחה: אני נהניתי.
עלי סלאלחה: אני מקווה שאתם אכן נהניתם.
עלי סלאלחה: הישיבה נעולה.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את דיון ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: היום ה-13 ליוני 2022, י"ד בסיוון התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום: מניעת טביעה של ילדים ובני נוער א.
מיכל שיר סגמן: טביעת פעוטות בבריכות פרטיות ב.
מיכל שיר סגמן: טביעת בני נוער במים פתוחים.
מיכל שיר סגמן: זהו דיון מעקב.
מיכל שיר סגמן: לא מזמן ערכנו את הדיון הקודם.
מיכל שיר סגמן: אבל מאחר ואנחנו בפתיחת הקיץ, לצערנו, כבר מהדיון הקודם שהיה לפני מספר שבועות בודדים, ועד היום כבר שמענו על מקרים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח בבקשה עם משרד הבריאות זהבה רומנו.
זהבה רומנו: שלום לכולם, אני מנהלת את השרות הלאומי לבטיחות ילדים במשרד הבריאות בחטיבת הרפואה.
זהבה רומנו: זהו שקף של השותפים שלנו לדרך - משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד הכלכלה, משרד התחבורה הרלב"ד, משרד החינוך, ומשרד הבריאות, בעצם, הוא המשרד המוביל.
זהבה רומנו: הצטרפו אלינו כבאות והצלה ומשרד הפנים.
זהבה רומנו: אנחנו פועלים מול השלטון המקומי, מגזר שלישי, מגזר עסקי, ארגונים בין-לאומיים, מכוני מחקר ואקדמיה.
זהבה רומנו: אני מציינת את זה כאן, כי הם יהיו השותפים שלנו לכל תהליך ההסברה בנושא של מניעת טביעות בקרב צעירים, וכמובן, בקרב בני נוער, וכמובן, בקרב ילדים קטנים.
זהבה רומנו: הסלוגן שלנו זה במיוחד במים – "אל תורידו מהם את העיניים", זה סלוגן שמלווה אותנו כבר כמעט שלוש שנים.
זהבה רומנו: זה סלוגן שתפס מאוד חזק.
זהבה רומנו: אני אשמח שנראה את הסרטון.
זהבה רומנו: אפשר לראות את הסרטון גם בערבית.
זהבה רומנו: שקף נוסף - התאחדות בתי המלון, אנחנו פנינו אליהם בשנית, אנחנו מחכים לתגובה מהם.
זהבה רומנו: זה היה הסלוגן של התאחדות בתי המלון עם התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, סלוגן שרץ בלובי, עם סרטון, וחדרים בבתי המלון.
זהבה רומנו: זה היה הסלוגן שלהם.
זהבה רומנו: אני מניחה שהם ימשיכו עם הסלוגן הזה.
זהבה רומנו: אנחנו חושבים שהסלוגן הזה תפס מאוד חזק בקרב ההורים.
זהבה רומנו: לגבי רשתות השיווק.
זהבה רומנו: זה מסמך שבעצם אנחנו מבקשים מרשתות השיווק לצרף אותו לבריכות השחייה.
זהבה רומנו: זה מסמך שמראה על בטיחות ילדים בבריכות, איך צריך להתנהג ליד בריכה ביתית.
זהבה רומנו: המסמך הזה או שיותר נכון, זה פחות במסמך, אלא מדבקה שתודבק על הבריכות הביתיות.
זהבה רומנו: אנחנו נממן, ננסה שיתוף פעולה, כמובן, אם ירצו לשים את הסלוגן שלהם, אנחנו נשמח.
מיכל שיר סגמן: לא הבנתי, על כל בריכה פרטית שקונים יש את המדבקה?
זהבה רומנו: עדיין לא.
זהבה רומנו: זה החומר.
זהבה רומנו: אנחנו נבקש להדביק את זה.
מיכל שיר סגמן: זה יהיה רשות או חובה?
זהבה רומנו: זו רשות.
זהבה רומנו: אנחנו לא יכולים לחייב אותם.
מיכל שיר סגמן: אפשר לחייב בחוק.
מיכל שיר סגמן: אתם יכולים להחליט שאתם רגולטור, בדיוק כמו שעל סיגריות יש סכנה לבריאות, צריך לחשוב גם על זה.
זהבה רומנו: אני חושבת שזה צריך לעבור בחקיקה.
זהבה רומנו: אבל כרגע זה רשות, זו לא חובה.
זהבה רומנו: ההנחיות כאן הן הנחיות מאוד מזמינות, גם לא התנגדו לקבל את זה בוואטסאפ, או בדרך אחרת, או איזשהו ברושור, אבל גם כמדבקה.
זהבה רומנו: השקף הבא - אלה חומרים שאנחנו נפיץ אותם לכל בתי החולים, לקופות החולים, למרפאות, בחדרי המתנה זה יהיה תלוי שיהיה נגיש להורים.
זהבה רומנו: כמובן שזה יבוא עם בקשה מהצוות הרפואי להדגיש את זה בהדרכות להורים במיוחד הנושא של המים "לא, אל תורידו את הילדים מהעיניים", בדגש על הילדים הצעירים.
זהבה רומנו: זה חומר בעברית, גם מתורגם לערבית.
זהבה רומנו: זה היה בארבע השנים הקודמות, זה יהיה גם השנה, תצא קריאה לכל הדוברים לפרסם את זה בתוך בתי החולים וכמובן, בקופות החולים.
זהבה רומנו: השקף הבא – בריכות ביתיות, הנחיות בטיחות, זה גם כן נושא מאוד חשוב.
זהבה רומנו: בעצם, צמצמנו במסמך קליל להורים איך להתנהג בבריכה ביתית, אם זה בבחינת חומרי ניקוי, גידור, עומק, הסבר, מה שבא בתקנות שזה מאוד מורכב, כאן זה בצורה ציורית, פשוטה, נגישה.
מיכל שיר סגמן: איך הורים מקבלים את זה?
זהבה רומנו: הם יכולים לקבל את זה גם כן יחד עם אותו מסמך שציינו אותו קודם לכן, אנחנו יכולים לצרף להם את המסמך הזה.
מיכל שיר סגמן: פיזית?
זהבה רומנו: לתת להם פיזית ביום שהם רוכשים את הבריכה.
זהבה רומנו: אני חייבת לציין, שכל החומרים יהיו מפורסמים באתר המשרד, זאת אומרת, הם יהיו נגישים גם באתרים.
מיכל שיר סגמן: כמה טראפיק, כמה תנועה של גולשים יש באתר משרד הבריאות?
זהבה רומנו: נעלה את זה גם בפייסבוק.
זהבה רומנו: גם בטלגרם.
מיכל שיר סגמן: כהורה, ברגע שזה רשות, אז כאלה שזה יותר אכפת להם יסיימו.
מיכל שיר סגמן: וכרגיל, כמו שאנחנו שומעים במקומות אולי יותר מרוחקים עם פחות מודעות, זה לא יגיע למקומות הנכונים.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שמשרד החינוך יושב פה לצורך העניין, ואפשר לעשות שיתוף פעולה עם משרד החינוך, לחלק את זה להורים בסוף השנה לצורך העניין.
מיכל שיר סגמן: יש עוד מעט מסיבות סוף שנה, הורים מגיעים, להתחיל לחלק את זה פיזית.
יסמין פרידמן: סליחה, מי יקרא את זה?
מיכל שיר סגמן: אנשים קוראים.
מיכל שיר סגמן: את לא יכולה להסיר את האחריות לגמרי מההורים.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות בא ונותן ביד, משרד החינוך לצורך העניין בטקסי הסיום למיניהם, סתם אני זורקת רעיון, והורה לא קורא את זה, אז את יודעת, אז יש גבול.
זהבה רומנו: אני חייבת לציין, כל החומרים בעצם שאנחנו מפיקים, עוברים לכל המשרדים המשותפים.
זהבה רומנו: זאת אומרת, הם עוברים גם בצורה של פייפר, וגם בצורה דיגיטלית.
זהבה רומנו: זאת אומרת, אפשר לעשות בהם שימוש, אפשר לפרסם אותם באתרי המשרד, אפשר להדפיס ולחלק אותם.
מיכל שיר סגמן: רותם, אתם בקשר עם ארגוני ההורים?
מיכל שיר סגמן: יש אפשרות שיתחילו להעביר בוואטאספ, פשוט בקבוצות ההורים.
מיכל שיר סגמן: אני חברה בארבע קבוצות הורים שונות.
רותם זהבי: אפשר בהחלט לבחון את זה.
מיכל שיר סגמן: אני רגע מורידה את הכול לרמת היום-יום, בכוונה אני מדברת כהורה.
מיכל שיר סגמן: אתה כל הזמן מוצף.
מיכל שיר סגמן: אם לא דוחפים לך משהו עם כל - - -
רותם זהבי: כמה וואטסאפ קיבלת שלא קראת?
מיכל שיר סגמן: זה עובר.
מיכל שיר סגמן: ואז משם זה עובר לקבוצות משפחתיות.
מיכל שיר סגמן: יש כוח לקבוצות וואטסאפ.
יסמין פרידמן: מיכל, תהיו רגע הגיוניים.
יסמין פרידמן: תסתכלי על המלל.
יסמין פרידמן: אני עכשיו אשב לקרוא על העומק?
יסמין פרידמן: על זה?
יסמין פרידמן: אף אחד לא יקרא את זה.
יסמין פרידמן: בעיניי, הדבר היחיד שצריך להיות כתוב: "99 ילדים טבעו השנה, תדאג שהילד הבא לא יהיה שלך" - זה הדבר היחיד שיקראו אותו.
יסמין פרידמן: אף אחד לא יקרא עכשיו הוראות – פחות מ-10 סנטימטר, יותר, אף אחד לא יקרא את זה, תסלחו לי.
יסמין פרידמן: הכוונות שלכם מדהימות, אבל לא קוראים את זה.
רותם זהבי: הרעיון הזה של להביל את הציבור, הוא לא הוכח כמחנך.
רותם זהבי: להיפך, לפעמים הוא עשה את הפעולה ההפוכה.
רותם זהבי: לכן, צריך מאוד להיזהר עם האמירות האלה.