GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליעזר רוזנבאום: בין המת"ק לרווחה - - -
אופיר שמא: לא, לא, לא, לייזר.
אופיר שמא: זה לא קורה.
אליעזר רוזנבאום: זה לא קורה.
אופיר שמא: אבהיר שוב, ואבהיר את זה לפרוטוקול: בין המת"ק לבין המינהל האזרחי, כשהמת"ק וגם יחידת הרווחה של המינהל האזרחי הם חלק מהמינהל האזרחי – וצריך להבין שאני מתאם הרווחה שיושב במינהל האזרחי ואני חלק מהמינהל האזרחי – בינינו זה אפילו לא תיאום בין גופים.
אופיר שמא: אנחנו אותו גוף.
אופיר שמא: ככול שהתפיסות וההסגרות יבוצעו כשאנחנו מוסיפים את הנתיב הזה, את הנתיב הרווחתי - - -
עאידה תומא סלימאן: אבל מי צריך להוסיף את הנתיב הרווחתי?
עאידה תומא סלימאן: אם אתם אותו גוף והמשטרה פונה למת"ק - - -
מיכל שיר סגמן: שר הביטחון.
אופיר שמא: אם המשטרה פונה למת"ק, אנחנו נדע מזה ונדע לתאם את זה עם הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אז איך יכול להיות?
עאידה תומא סלימאן: יש החזרות בלי פניה למת"ק?
עאידה תומא סלימאן: כן?
עאידה תומא סלימאן: פשוט לוקחים אותם בניידת ושמים אותם במעבר.
קריאה: במעבר.
קריאה: זה קורה.
מיכל שיר סגמן: אבל, עאידה, זה בדיוק מה שהוא אומר.
מיכל שיר סגמן: קורה כאן איזשהו משהו שאנחנו באמת מנסים להבין.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מבינים שעל מנת לצמצם את התופעה, אנחנו צריכים לא רק החזרה עם תיאום ביטחוני, משטרה שבאה ועושה את החלופין, אלא באמת גם תיאום רווחתי, כלומר מישהו שמרים טלפון למשרד הרווחה.
עאידה תומא סלימאן: אפילו אין תיאום ביטחוני.
אופיר שמא: לא, לא.
אופיר שמא: זה לא משרד הרווחה.
מיכל שיר סגמן: תיאום ביטחוני יש.
אופיר שמא: גבירתי, זה לא למשרד הרווחה.
מיכל שיר סגמן: עאידה, לא.
מיכל שיר סגמן: תיאום רווחתי אין.
עאידה תומא סלימאן: הם אמרו שיש החזרות- -
מיכל שיר סגמן: לא, לא, לא.
עאידה תומא סלימאן: - - בלי ידיעת המת"ק.
סגן ענבל ממן: אגיד: יש החזרות שקורות בידיעת המת"ק, וזה נעשה בציר הביטחוני, ובאמת הילד מוחזר יד ביד לשוטר הפלסטיני.
מיכל שיר סגמן: ומי יודע מזה?
סגן ענבל ממן: אנחנו, המת"קים, היחידה שלנו.
סגן ענבל ממן: לצערי, יש החזרות שקורות – אני יודעת שלפחות בגזרת חברון, וכך שמעתי מהמת"ק שלנו – שהשוטר פשוט מביא אותו למעבר מיתר או למעבר טרקומיא.
סגן ענבל ממן: לא מעדכנים אותנו.
מיכל שיר סגמן: אז יש בעיה בנוהל.
מיכל שיר סגמן: אם מעדכנים אתכם, אתם כן עושים תיאום רווחתי?
סגן ענבל ממן: כן.
סגן ענבל ממן: בוודאי.
מיכל שיר סגמן: אז, זה עניין של נוהל פנים-ישראלי.
סגן ענבל ממן: אנחנו אותו גוף.
אופיר שמא: זה לא בנוהל פנים-משרדי.
אופיר שמא: זה נוהל בין המשרדים.
מיכל שיר סגמן: אבל אתם יושבים בשולחנות עגולים, אז על מה אתם מדברים אם לא על הנוהל הזה?
מיכל שיר סגמן: שאלת תם – לא ישבתי אתכם באף אחד מהשולחנות העגולים.
ענבר בזק: מה מדברים שם?
מיכל שיר סגמן: עובדה שאתם לא עושים את זה.
אליעזר רוזנבאום: היא מדברת על תקלות.
אליעזר רוזנבאום: זה לא הפרטו.
אליעזר רוזנבאום: השכיח הוא שמתואמים.
אליעזר רוזנבאום: יכול להיות שבטרקומיא היו מקרים כאלה ואחרים.
אליעזר רוזנבאום: נבדוק את זה.
מיכל שיר סגמן: אני מצטערת.
מיכל שיר סגמן: אני לא מסתכלת על זה כעל מקרה יחיד.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שכשיש תיאום רווחתי, כלומר כשיש שוטר שמכיר את הנוהל ובמקום לקחת ילד ביד ולהחזיר אותו חזרה דרך המחסום או לחלופין לעשות רק תיאום ביטחוני ולא את התיאום הרווחתי, אנחנו רואים שאין מיגור.
מיכל שיר סגמן: אם יש נוהל מסודר שבו כל שוטר יודע: "אני לא יכול להחזיר את הילד את הזה בלי תיאום ביטחוני ורווחתי – שני הדברים האלה ביחד – הילד עדיין לא מוחזר".
מיכל שיר סגמן: זה חלק מהנוהל, וזה כרגע לא קיים.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו מעבירים למת"ק.
אליעזר רוזנבאום: המת"ק עושה את החיבור ביניהם.
אופיר שמא: העניין הוא פה בהעברה למת"ק, אוקיי?
אליעזר רוזנבאום: כשהיו תקלות שלא תיאמו - - -
אופיר שמא: הלקונה היא בהעברה למת"ק, אבל יש פה שתי לקונות, כיוון, גברתי, שמה שאמרת פה בעצם מכניס את כל הגופים, ואסביר.
אופיר שמא: ראשית, הלקונה היא בין המשטרה לבין המת"ק, כלומר לא כל ההסגרות מתבצעות דרך המת"ק.
אופיר שמא: ברגע שהסגרה מתבצעת דרך המת"ק, המת"ק יודע להגיע לכל מקום בכל שעה; אנחנו יודעים לקבל טלפונים גם בשעות 01:00 ו-02:00 בלילה, ואנחנו יודעים גם לטפל בהם.
אופיר שמא: אנחנו גם יודעים לגייס את משרד הרווחה לטיפול בנושא.
מיכל שיר סגמן: השאלה היא אם אתם תמיד עושים את זה, אתם, כנוהל.
אופיר שמא: כשזה מגיע אלינו, התשובה היא: חד-משמעית, כן.
אופיר שמא: אין לי אופציה אחרת.
אופיר שמא: אני בתוך אותו ארגון.
מיכל שיר סגמן: בסך-הכול, זה עניין של נוהל, שהשוטרים יידעו את הנוהל של ההעברה למת"ק.
מיכל שיר סגמן: על זה מדובר.
אופיר שמא: לא.
אופיר שמא: צריך להפוך את זה לנוהל.
מיכל שיר סגמן: מי אמון – סליחה על שאלת התם, אני ממש צועדת אתכם – על יצירת הנוהל הזה של מהמשטרה אל המת,ק בכל אחד ואחד מהמקרים?
מיכל שיר סגמן: 52 הילדים שהוחזרו – כמה מתוכם עברו למת"ק?
רפ"ק אהרון דגן: 100%.
מיכל שיר סגמן: 52 ילדים עברו למת"ק?
רפ"ק אהרון דגן: בפיילוט?
ענבר בזק: לא בפיילוט – בכלל.
מיכל שיר סגמן: בפיילוט היו 52 ילדים.
רפ"ק אהרון דגן: בפיילוט – 52 – 100% דרך המת"ק.
מיכל שיר סגמן: 100% עברו למת"ק.
מיכל שיר סגמן: אצלכם במת"ק, מתוך ה-52 האם הגיעו אליכם 52 ילדים?
רפ"ק אהרון דגן: זה חייב, כי הם אלה שמעבירים.
רפ"ק אהרון דגן: אני לא פוגש את השוטר הפלסטינאי במחסום.
מיכל שיר סגמן: אני מנסה באמת להבין.
רפ"ק אהרון דגן: המת"ק מזמינים את השוטר הפלסטינאי במחסום ואומרים לו "תבוא", וגם ההעברה – זה לא השוטר.
רפ"ק אהרון דגן: זה המת"ק מחתים אותו, את השוטר הפלסטינאי, על טופס, ואומר לו "עכשיו קיבלת את X, נכון?
רפ"ק אהרון דגן: תחתום שקיבלת אותו ליד שלך".
מיכל שיר סגמן: 52 ילדים עברו למת"ק.
מיכל שיר סגמן: האם אתם קיבלתם 52 ילדים?
מיכל שיר סגמן: מתוך 52 הילדים כמה עברו תיאום רווחתי?
אופיר שמא: ככול שהם עוברים אלינו למת"ק - - -
מיכל שיר סגמן: לא "ככול".
מיכל שיר סגמן: היה פיילוט.
מיכל שיר סגמן: יש 52 ילדים.
סגן ענבל ממן: אני מכירה שכל 52 הילדים הגיעו אלינו.
מיכל שיר סגמן: האם כולם עברו תיאום רווחתי?
סגן ענבל ממן: כן, הגיעו דרך מת"ק ג'נין ועברו תיאום רווחתי.
מיכל שיר סגמן: וכמה מתוכם חזרו?
סגן ענבל ממן: אחד.
רפ"ק אהרון דגן: לי יש רשימה של חמישה.
סגן ענבל ממן: לנו יש רשימה של אחד.
סגן ענבל ממן: אנחנו עברנו ת"ז-ת"ז.
מיכל שיר סגמן: 52 – חזרו בין אחד לחמישה – אז הניסוי לא כזה כאילו כשל.
סגן ענבל ממן: נכון, הוא דווקא בסדר.
סגן ענבל ממן: פשוט צריך להרחיב אותו.
רפ"ק אהרון דגן: עוד פעם, צריך להסתכל מנקודת מבט של: אוקיי, אנחנו העברנו אותם, אבל מתוך ה-52 רק 10% - בואו נגיד: חמישה תפסנו.
מיכל שיר סגמן: אתה לא יודע להגיד אם לא חזרו יותר.
רפ"ק אהרון דגן: אם לא חזרו יותר, ואם הם חזרו – זה לא שהם חזרו אחרי חודש-חודשיים, אלא אחרי יומיים-שלושה אחרי זה הם כבר חזרה בצומת.
מיכל שיר סגמן: זה עניין שחומה יכולה לפתור.
אופיר שמא: מן הסתם, כל נתון שיינתן פה זה נתון של אך ורק מה שידוע לנו, ולא דברים שאינם ידועים.
אופיר שמא: אבל, שוב, אני חושב - - -
מיכל שיר סגמן: אם אני צריכה רגע לשים את האצבע, ואני באמת מנסה לעשות קצת סדר דווקא כגורם חיצוני שפוגש אתכם כאן, שזה הפלוס הגדול של ועדה באופן כללי – אנחנו הבנו:
מיכל שיר סגמן: דבר אחד – צריך לחדד את הנוהל של העברה למת"ק - -
קריאה: ליצור.
מיכל שיר סגמן: - - או לייצר את הנוהל הזה, אם הוא לא קיים.
מיכל שיר סגמן: קודם כול, זה שלב ראשון שאנחנו רואים שהוא כבר מקדם אותנו לעבר איזשהו מקום.
מיכל שיר סגמן: במת"ק, מתוך נקודת הנחה שאכן כל דבר עובר טיפול רווחתי, אנחנו יודעים - -
קריאה: כל דבר עובר תיאום.
מיכל שיר סגמן: - - שקודם כול זו התחלה של צמצום, גם אם זה לא מיגור.
מיכל שיר סגמן: דרך אגב, גם צמצום של ילד אחד זה צמצום.
מיכל שיר סגמן: אסור לזלזל גם בזה.
מיכל שיר סגמן: דבר שני – ברמת נוהל המשטרה, בפעם השנייה, זה מה שדיברנו עליו, שלא יכול להיות ששוטר תנועה, לצורך העניין, לא יידע את הנוהל אלא יהיה שם כדי לוודא שאף אחד לא דורס את הילד או שהילד לא נדרס או לא מפריע לתנועה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה עניין של כן נוהל פנים-משטרתי שאפשר לייצר אותו לגבי איך להתייחס לילדים האלה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, מה הוא צריך לעשות?
מיכל שיר סגמן: שוטר תנועה לא יכול לעמוד שם ולשמור על התנועה.
מיכל שיר סגמן: הוא צריך להודיע למישהו שיבוא במקום לאסוף אתה ילדים, להעביר אותם למת"ק, שיעברו את זה וכו' וכו'.
מיכל שיר סגמן: אם, למשל, השוטר נמצא שם, בצומת, כצופה, זה לא תקין ברמה פנים-משטרתית.
מיכל שיר סגמן: אז, הנה, עוד משהו שאפשר לחדד אותו.
מיכל שיר סגמן: זה כן פתיר, וזה לא דורש יותר משיחת טלפון.
מיכל שיר סגמן: באמת, אני הולכת בכוונה לדברים – לפשט.
אליעזר רוזנבאום: אמרתי.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו נחבר אותם, את התנועה, את מג"ב וגם את כולם.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי: כמה זמן לוקח לחבר אותם?
אליעזר רוזנבאום: זה עכשיו בכל מחוז אפשר להקים את השולחן העגול, ושם לעשות תדריך בדיוק על הנוהל.
מיכל שיר סגמן: השאלה היא כמה זמן זה לוקח, כי הדיון היה פה בנובמבר, ובנובמבר יש בחירות.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שבסוף נובמבר עוד נתראה פה עוד פעם?
אליעזר רוזנבאום: למה?
אליעזר רוזנבאום: אנחנו עובדים - - -
מיכל שיר סגמן: אני אומרת שזה היה בנובמבר, ועכשיו אנחנו ביוני.
מיכל שיר סגמן: הכנסת מתפזרת, וניפגש פה בנובמבר, אני אשאל אותו השאלה ואקבל את אותה התשובה.
מיכל שיר סגמן: לכן, אני מנסה להימנע מהסיטואציה.
אליעזר רוזנבאום: אני רוצה להקים את השולחנות העגולים.
אליעזר רוזנבאום: במהלך יולי-אוגוסט להקים את כל ששת המחוזות, כי ביהודה ושומרון אנחנו לא ריבון ואז אין לי מה לעשות שם.
אליעזר רוזנבאום: הצבא ריבון שם.
מיכל שיר סגמן: אנחנו כן אמרנו שכן יש דרכים לצמצום.
מיכל שיר סגמן: הנה, כרגע, עלינו על - - -
אליעזר רוזנבאום: אני מדבר על הצמתים ביהודה ושומרון.
מיכל שיר סגמן: אה, זה בסדר.
מיכל שיר סגמן: תכף תקנות איו"ש יפקנו, ויהיה בכלל שמח.
אליעזר רוזנבאום: יש מחוזות קלאסיים של משטרת ישראל.
אליעזר רוזנבאום: זו התוכנית: במהלך יולי-אוגוסט להקים בכל מחוז, עם מג"ב ועם כולם, שולחן, לעבור על הנוהל ולהסביר.
אליעזר רוזנבאום: זהו.
אליעזר רוזנבאום: נתחיל לעבוד.
אליעזר רוזנבאום: עכשיו, אני לא מחכה.
אליעזר רוזנבאום: ברגע - - -
עאידה תומא סלימאן: מה לעבור על הנוהל?
עאידה תומא סלימאן: יש נוהל?
מיכל שיר סגמן: את לא היית כאן.
מיכל שיר סגמן: עאידה, אנחנו אמרנו שני דברים.
אליעזר רוזנבאום: יש נוהל.
אליעזר רוזנבאום: למה אין נוהל?
אליעזר רוזנבאום: ודאי שיש נוהל.
מיכל שיר סגמן: אמרנו שיש דברים שצריך לייצר נוהל.
אליעזר רוזנבאום: לא עבדו על הפיילוט בלי נוהל.
עאידה תומא סלימאן: אבל הפיילוט נכשל.
אליעזר רוזנבאום: בסדר, נכשל – אנחנו מתקנים אותו.
עאידה תומא סלימאן: צריך לתקן, לא?
מיכל שיר סגמן: עאידה, אנחנו אמרנו פה כמה דברים, ואני באמת רוצה לקצר.
עאידה תומא סלימאן: ניצלתם את ההזדמנות שיצאתי?
מיכל שיר סגמן: את רואה?
מיכל שיר סגמן: משהו...
רפ"ק אהרון דגן: כשיצאת, גם הגענו למסקנה שהפיילוט לא נכשל כי היו תפיסות והועברו בצורה מסודרת – 52.
עאידה תומא סלימאן: לייזר, למה אתה אומר?
מיכל שיר סגמן: עאידה, אגיד לך מה.
מיכל שיר סגמן: אני מנסה לפרק את זה, כדי שזה יהיה - -
עאידה תומא סלימאן: צריך.
מיכל שיר סגמן: - - איזשהו דיון שאנחנו יוצאים ממנו עם משהו ביד ועם איזושהי תובנה, ואמרתי גם שאנחנו, כגורם חיצוני שמסתכל עליהם, לפעמים יש לנו הרבה מאוד תובנות כי אנחנו באמת גורם לא תלוי.
מיכל שיר סגמן: הנוהל שצריך להית זה: (1) כל שוטר, כולל שוטר תנועה – יבין מה הוא צריך לעשות כשהוא פוגש ילד בצומת; (2) אין דבר כזה שאותו הילד לא עובר טיפול רווחתי, תיאום רווחתי, מהמת"ק, כלומר הנוהל שהיה חסר וקרה כנראה לא בצורה סדורה זה הנוהל של ההעברה מן המשטרה אל המת"ק ומהמת"ק – חוץ מתיאום ביטחוני גם תיאום רווחתי.
מיכל שיר סגמן: ראינו שזה כן מצמצם את התופעה.
מיכל שיר סגמן: קודם כול, זה נוהל שחייב לקרות: (1) השוטרים שנמצאים יידעו מה הם צריכים לעשות, גם אם זה שוטר תנועה; (2) נוהל העברה מסודר למת"ק, ומהמת"ק – תיאום רווחתי בנוסף לתיאום ביטחוני.
מיכל שיר סגמן: אלה, קודם כול, צעדים ראשונים שצריכים לקרות כנוהל – לא כשוטר שמגדיל ראש, לא כי זה הגיע במקרה לבן אדם הנכון שידע לעשות עם זה, אלא באמת כנוהל.
מיכל שיר סגמן: זה יהיה צעד ראשון.
מיכל שיר סגמן: נכון שיש הרבה מאוד כשלים אולי בדרך, נכון שיש גם בעיה של כוח-אדם שאני לא מזלזלת בה ונכון שהרבה מאוד נמצא בתוך הרשות הפלסטינית, אבל אנחנו יודעים שזה כן מצמצם את התופעה בצורה מסוימת.
מיכל שיר סגמן: אני כן הייתי ממליצה גם למשטרת ישראל להסתכל על זה: על ארגוני הפשיעה לא פחות מאשר על הילדים שעובדים פה, בתוך שטחי מדינת ישראל, ולכן זו לא בעיה של הרשות – זו בעיה ישראלית, כי הילדים האלה מופעלים על-ידי אנשים בוגרים, ורובם גרים וחיים פה במדינת ישראל והם לא חלק מהרשות.
מיכל שיר סגמן: אומנם הילד עובר מהרשות, אבל מי שמתפעל אותו זה ישראלי, ואת הישראלי הזה צריך לתפוס.
מיכל שיר סגמן: זה עוד משהו שצריך לטפל בו.
מיכל שיר סגמן: אגב, זה חלק ממיגור הפשיעה בחברה הערבית באופן כללי ובמדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: זה חלק מהתפיסה הזאת, והשאלה היא אם ילדים הם חלק מהתפיסה כשאנחנו מדברים על מיגור, כי יש לי תחושה שמדובר בסוף על אותן נפשות פועלות; אותם הנשקים זה אותם המפעילים של הילדים.
מיכל שיר סגמן: זו אותה שכונה.
אופיר שמא: אני רק רציתי להוסיף שלנוהל כזה צריך להיות נדבך נוסף שהוא בעצם התבחינים של מתי אותו קטין – שמעתי עכשיו את אהרון מדבר קצת על המגבלות בחוק – כן מופנה, באופן חירומי, למענה של פה, ואיפה מדינת ישראל מחויבת לו ואיפה כן פונים לרווחה בישראל.
אופיר שמא: אני חושב שזה נדבך משמעותי ושהוא צריך להיות חלק.
מיכל שיר סגמן: אם הוא לא אזרח ישראלי - - -
אופיר שמא: גם אם הוא לא אזרח ישראלי.
מיכל שיר סגמן: אבל, לדעתי, זה עניין של חקיקה – לא?
אופיר שמא: זה כבר מופיע בחוק.
אופיר שמא: העניין הוא לא החוק.
אופיר שמא: העניין הוא להגיד איפה כן ואיפה – לא, מכיוון שאם אנחנו מדברים עם משטרת ישראל וקצת נראה אותם, צריך גם להבין שפה גם השוטרים הם קצת חסרי אונים.
אופיר שמא: כלומר, מתי שוטר אומר "אוקיי, זה מקרה חירום, פה נמתח קו, ופה אני כבר צריך טיפול של איש מקצוע"?
אופיר שמא: זה כבר משהו של מדינת ישראל.
אופיר שמא: בתוך נוהל כזה חשוב לנו מאוד שיהיה מין נדבך שכזה, מכיוון שאם אנחנו הולכים ומתאמים טיק-טיק-טיק מהר, להחזיר מהר ולעשות, אז יש פה כבר נושא של קרבנות סחר, ויושבת פה דינה, ויש פה כבר נושא של סכנות כאלה ואחרות שהילדים האלה עשויים להיות חשופים אליהן.
אופיר שמא: לכן, בתוך נוהל כזה אותו שוטר צריך גם שיהיה משהו שאומר לו מתי הוא פונה לאיש מקצוע והוא יצטרך לטפל בזה.
אופיר שמא: אגב, במקרים רבים גם קורה שמגיעים לפתחנו ואני אומר: שנייה, לפני שאנחנו מריצים את התהליך, קודם כול שאנשי המקצוע של המשרד יראו.
אופיר שמא: הדברים האלה קורים ומגיעים.
ענבר בזק: לא כל מקרה הוא חירומי.
אופיר שמא: אני לא יכול לומר לך שכל מקרה הוא מוגדר כחירום ברמה הזאת.
אופיר שמא: אני חושב שצריך בנוהל כזה ליצור תבחינים של מתי השוטר בעצם אומר "זה לא שלי.
אופיר שמא: אני צריך פה איש רווחה שיבוא".
מיכל שיר סגמן: אם יש ילד בן שמונה, זה לא אוטומטית מקרה חירום?
מיכל שיר סגמן: אם ילד בן שמונה שנמצא בצמתים הוא לא מקרה חירום, אז מה כן מקרה חירום?
אופיר שמא: בגלל זה אני אומר – אני קצת מתפרץ לדלת פתוחה בנושא הזה – שצריך פה, בתוך נוהל שכזה של קשר, לא להשאיר את הכול אצל משטרת ישראל והשוטרים, אלא להגיד: שנייה, יש מקרים שזה לא ישר הולך לתיאום וקדימה.
מיכל שיר סגמן: אם מגיעים אליכם לתיאום רווחתי, יש לכם כוח-אדם כדי לטפל בילדים אצלכם?
אופיר שמא: מה זה "אצלנו"?
אופיר שמא: כשהם מגיעים לאיו"ש?
אופיר שמא: אין לנו סמכות לטפל בהם, כשהם מגיעים לאיו"ש.
אופיר שמא: כשזה מגיע לאיו"ש, זה שייך לרשות הפלסטינית.
אופיר שמא: הרשות הפלסטינית ב-1994, לפי ההסכמים, לקחה אחריות על הנושאים הרווחתיים בכול הנוגע לאזרחים שלה, כלומר ברגע שילד יצא את גבולות הקו הירוק והגיע לרשות הפלסטיני – זה נמצא בסמכותה ובאחריותה.
אופיר שמא: הם גם לא יתנו שאנחנו - - -
מיכל שיר סגמן: אז מה משרד הרווחה יכול לעשות איתם כאן?
מיכל שיר סגמן: איזה נוהל אתה רואה?
אופיר שמא: אגיד לך משהו שאני ככה טיפה.
אופיר שמא: .. – אגיד מה קורה כבר היום כשמדברים במשטרת ישראל; כששוטר רואה שיש פה איזושהי סכנה ברורה ומיידית, יכול מאוד להיות – שוב אני חושב שצריך לעשות על זה איזושהי עבודת מטה קטנה מול המשטרה - - -
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שצריך להגדיר מה זה "סכנה ברורה ומיידית" ולמי?
אופיר שמא: בדיוק.
מיכל שיר סגמן: אם זה לילד, אז כל ילד שהוא קטין – זו סכנה ברורה ומיידית בלי שאלה בכלל.
אופיר שמא: אני חושב שפה משטרת ישראל ומשרד הרווחה צריכים להגדיר איזשהם תבחינים.
אופיר שמא: איך קוראים לך?
עדי נעמת: עדי – מהמועצה לשלום הילד.
אופיר שמא: אוקיי.
אופיר שמא: את נתת איזושהי הערה שכמובן צריכה להילקח בחשבון לגבי מתי המשטרה אומרת "אוקיי, נתפס ילד בצומת X בתוך מדינת ישראל.
אופיר שמא: מה קרה פה?
אופיר שמא: איפה אנחנו מייד מחזירים אותו והולכים לנתיב של להחזיר אותו כמה שיותר מהר, ואיפה אנחנו אומרים 'שנייה, פה צריך טיפול'".
אופיר שמא: אגב, יש מקרים כאלה.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת "שנייה, יש טיפול"?
עאידה תומא סלימאן: מה יכול להיות?
אופיר שמא: כלומר, אם, לצורך העניין, שוטר רואה ילד בן שמונה, כפי שאמרתם, והוא מתרשם שהוא לא יודע, שחקירת ילדים וכו' לא יודעת לתת לו את התשובות והוא נמצא באיזשהו מצב שצריך פה מענה ברור ומיידי – שיהיה לו את הנתיב לפנות לרווחה כדי לקבל את הטיפול המיידי.
מיכל שיר סגמן: כלומר, הילד יוכל לקבל טיפול רווחתי בישראלי, ולא רק תיאום רווחתי.
עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק?
אופיר שמא: לפעמים, לפני התיאום נדרשת התייחסות מקצועית.
אופיר שמא: זה מה שאני אומר.
מיכל שיר סגמן: להפיג את החששות של אותו הילד?
מיכל שיר סגמן: אולי מחכה לו משהו?
סגן ענבל ממן: במקרים קיצוניים, רואים שהילד הזה כנראה עבר משהו - - -
אופיר שמא: לראות שלא מחכה לו סכנת חיים.
אופיר שמא: מדינת ישראל לא מחזירה – לא אנשים ולא ילדים – למצבים של סכנת חיים.
אופיר שמא: שימו לב כמה אני נזהר בלשוני.
מיכל שיר סגמן: יש את זה בחוק?
אופיר שמא: כן, זה מופיע בחוק.
מיכל שיר סגמן: אתה כל הזמן אומר "זה לא אני, זה לא אני, זה לא אני", אז אני כן אומרת לך: אם השוטר תופס את הילד ולא יודע להעביר אותו לגורם שיודע לאבחן שמדובר פה בבעיה של סכנת חיים של ילד ויש סיכוי שעל-פי החוק מותר לרווחה במדינת ישראל לטפל בו ולתת לו מענה – זו בעיה.
מיכל שיר סגמן: אז, זו כן בעיה שלך.
מיכל שיר סגמן: אתה לא יכול להמשיך לגלגל את הבעיה הזאת הלאה.
עאידה תומא סלימאן: מיכל, סליחה.
עאידה תומא סלימאן: בעיניי - - -
מיכל שיר סגמן: אז הרווחה תעמוד איתך גם בצומת ותחפש את הילדים.
מיכל שיר סגמן: אני לא מצליחה להבין.
אליעזר רוזנבאום: תבוא לתחנה, ותעזור לנו לטפל בילד.
אליעזר רוזנבאום: כי מה?
אליעזר רוזנבאום: את רוצה עכשיו שהשוטר יטפל?
מיכל שיר סגמן: אבל זה עניין של נוהל.
מיכל שיר סגמן: מה שאנחנו אומרים לכם הוא: תייצרו את הנוהל.
מיכל שיר סגמן: תשב עם הרווחה, ותייצרו את הנוהל הזה.
אליעזר רוזנבאום: אני מסכים.
מיכל שיר סגמן: בינתיים, את הנוהל של להעביר את זה למת"ק לתיאום רווחתי אתם לא מצליחים לעשות.
עאידה תומא סלימאן: התקיים דיון אחד בעניין הנוהל עד היום?
עאידה תומא סלימאן: התקיים דיון אחד מאז הדיון הקודם עד היום?
דינה דומיניץ: התקיימו 14 דיונים.
קריאה: היו מספר דיונים.
מיכל שיר סגמן: 14 דיונים, ועדיין אין נוהל?
מיכל שיר סגמן: את רוצה להגיב?
מיכל שיר סגמן: אמרי לפרוטוקול שם מלא ותפקיד.
דינה דומיניץ: כן, אני אשמח.
דינה דומיניץ: אני דינה דומיניץ, מנהלת היחידה לתיאום המאבק בסחר בבני אדם, מתאמת בין-משרדית לנושא הזנות וגם לנושא הפוליגמיה.
מיכל שיר סגמן: נושא קליל.
דינה דומיניץ: כן, בקטנה.
דינה דומיניץ: ..
דינה דומיניץ: אני באמת מלווה את הנושא הזה, כי אנחנו, בהחלט, רואים פה אינדיקציות וסממנים שכן יכולים להצביע על תופעות של סחר בבני אדם, וביחס לילדים האלה בהחלט אין ספק שהם קרבנות ואין ספק שהם ילדים בסיכון בתוך מדינת ישראל.
דינה דומיניץ: מושכלות יסוד אצלנו באמת, גם בתחום הסחר, זה שתמיד צריך לעבוד בשילוב זרועות של כל הגורמים הרלוונטיים ושצריך לעבוד על שלושת המישורים: זה לא רק אכיפה כלפי מחוללי הפשיעה, שזה ברור ואמרתם זאת כאן וכולכם מבינים, וגם המשטרה כמובן מבינה את זה שאם אנחנו לא נטפל במחוללי הפשיעה, במי שמביא את הילדים האלה ובמי שמרוויח את הכסף מניצול הילדים האלה, שהם לפחות בחלקם הגדול ישראלים או נמצאים פה בישראל, אז אנחנו לא נצליח באמת לצמצם את התופעה הזאת.
דינה דומיניץ: זו לא רק אכיפה, אלא זה גם הגנה, רווחה לילדים האלה, וזה גם מניעה.
דינה דומיניץ: זה לחשוב איך אנחנו מונעים מראש את התופעות האלה.
דינה דומיניץ: אלה הכלים שיש לנו.
דינה דומיניץ: הפיילוט עצמו היה מאוד מאוד חשוב דווקא בגלל שהוא לא הצליח, כי זה מאפשר לנו באמת ללמוד מה אנחנו צריכים לשנות הלאה.
דינה דומיניץ: מבחינתי, אחת התובנות הכי חשובות היא באמת העובדה שבפיילוט הזה לא היינו מעורבים כל הגורמים; זה היה המשטרה מול המינהל האזרחי.
דינה דומיניץ: החוליה הזאת מאוד מאוד חשובה.