GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי סילבינגר: יש לנו את כל הדיונים במשרד החינוך.
אורלי סילבינגר: אתה רוצה שאני אתן לך?
אורלי סילבינגר: אנחנו יכולים לתת פה למען הפרוטוקול.
אורלי סילבינגר: הבטחנו לגיא שמאחר והוא לא יכול להיות פה, אנחנו נייצג את הפגישה שהייתה איתו כדי לשים על השולחן את הקשיים, כי בסוף אני חושבת שהכול פתיר.
אורלי סילבינגר: הכול פתיר.
אורלי סילבינגר: אני חושבת שצריך להסתכל מלמעלה ולהגיד – 17 ילדים מתו בשנה שעברה מטביעות, איך בשנה הבאה אפס ילדים מתים מטביעות.
רותם זהבי: גיא אומר שהתשתיות של הבריכות הן לא מספיקות כדי ללמד ילדים לשחייה מתחת לגיל כיתה ד'.
רותם זהבי: ולכן, הירידה בגילאים – כפי שמיכל ביקשה בדיון הקודם, הוא תלוי התאמת תשתיות.
רותם זהבי: זאת בעיה.
רותם זהבי: מה שאורלי אומרת, שיש פתרון, ואני אשמח גם כן להיות מודע לעניין הזה, כי לא ידעתי על הפגישה הזאת.
רותם זהבי: אני שמחתי.
רותם זהבי: אני חושב שזה באמת צריך להיות הכיוון.
רותם זהבי: לכן אני מציע גם לערב אותי בעניין הזה.
אורלי סילבינגר: אני כן מציעה למען הפרוטוקול שהיא תעלה את הנקודות שגיא העלה אותן, כי אני חושבת שבסופו של דבר יש לכם סיוע משמעותי לדרוש את הטיפול בנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: המשרד הממונה לדעתי - - -
אורלי סילבינגר: החינוך.
אורלי סילבינגר: על לימודי שחייה.
אורלי סילבינגר: אנחנו מדברים על השגחה הורית, על לימודי שחייה ועל רגולציה.
אורלי סילבינגר: הלכתי רגע אחד אחד כדי שיהיה לנו יותר קל להסתכל על המהלך הזה.
עינת שגיא אלפסה: לגבי הנושא של לימודי שחייה, כמו שאורלי אמרה, יש את הפער הזה בין חוזר מנכ"ל לבין העניין של הגדרות, של גובה הבריכות, וזה נושא שהוא פתיר.
עינת שגיא אלפסה: כי ברגע שזה בחוזר מנכ"ל אפשר לפתור את זה פנימית בתוך משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: זה מתגלגל לעניין תקציבי, פתיר ברור.
עינת שגיא אלפסה: הנושא הנוסף שדובר עליו, זה נושא תקציבים.
עינת שגיא אלפסה: כשהילדים יותר קטנים, אז צריך יותר מדריכים, יותר השגחה, יותר שעות של שיעורים, והדבר הזה כמובן הוא תלוי תקציב.
עינת שגיא אלפסה: נושא נוסף שהוא העלה, וגם הגיע אלינו לטרם - שכר מדריכי שחייה.
עינת שגיא אלפסה: מתברר ששכר למדריכי שחייה כמו עובדי ההוראה באופן כללי הוא נמוך, ועל כן יש מחסור במדריכים לשחייה, שזה גם כן חסם מאוד משמעותי.
עינת שגיא אלפסה: הוא אמר שהוא מקווה שאפשר יהיה להעלות את שכר המדריכים.
עינת שגיא אלפסה: דבר נוסף, שמשרד החינוך עושה מצ'ינג עם רשויות מקומיות לגבי שיעורי השחייה.
עינת שגיא אלפסה: יש רשויות שלא עושות את זה מכל מיני סיבות, בין אם בעיות תקציביות.
עינת שגיא אלפסה: מרחקים מבריכות שחייה, או פשוט סדרי עדיפויות שונים.
עינת שגיא אלפסה: דיברנו פה היום עם ציפי ברנד, סגנית ראש עיריית תל-אביב, והיא תדבר על הנושא הזה.
עינת שגיא אלפסה: כל הדברים האלה שכרגע דיברתי עליהם הם עניינים תקציביים שברגע ששמים את הנושא הזה בראש סדרי עדיפויות ואומרים שהמטרה שלנו שכל ילדי ישראל בכיתות הנמוכות יידעו לשחות זה פתיר.
עינת שגיא אלפסה: זה באמת רק עניין של תקציב.
אורלי סילבינגר: לימודי שחייה, הם אסטרטגיה שהוכחה כיעילה בכל העולם, והיא מומלצת על-ידי כל ארגוני הבטיחות העולמיים כעלות תועלת משמעותית בהשקעה.
אורלי סילבינגר: זאת אומרת, אם אנחנו מסתכלים על השקעות לאומיות, לימודי שחייה הם השקעה לאומית מאוד מוכחת ברמת עלות תועלת.
יצחק פינדרוס: אני אתייחס לסוף שדיברתם עליו.
יצחק פינדרוס: ממה שאני יודע היום בחינוך החרדי גם בכיתה ה' אין, אז אתם מדברים על צרות של עשירים להוריד מכיתה ה'.
אורלי סילבינגר: רשויות חלשות לא מקבלות חברה חרדית וערבית.
יצחק פינדרוס: מדובר היום על סדר גודל של 305-40% ממערכת החינוך בכיתות האלה.
יצחק פינדרוס: אז אתם מדברים על צרות של עשירים ל-60%, 30%, 40% גם אין בכיתה ה', הייתי מתפשר - - -
מיכל שיר סגמן: העשירים לוקחים שיעורים פרטיים, משלמים 1,500 שקל בחודש לילד.
יצחק פינדרוס: לא כולם.
יצחק פינדרוס: אני רוצה להתייחס על רישוי עסקים.
יצחק פינדרוס: אני חושב שאנחנו נחטא למטרה.
יצחק פינדרוס: יושב לידי חבר הכנסת דוידסון שמכיר מה זה רישוי עסקים.
יצחק פינדרוס: אם אני אדרוש מאדם שלצורך העניין ברמה הפרטית משכיר את הדירה שלו בקיץ ועושה החלפת דירה, נוסע לחופש, משכיר את הדירה שלו.
יצחק פינדרוס: לעבור תהליך של רישוי עסקים – אתם עוסקים בטרם, הברדק במדינת ישראל ברישוי עסקים, רק לסבר את האוזן, איש עסקים נורמלי שרוצה לפתוח עסק ברשות נורמלית, לוקח לו בערך שנה וחצי לקבל רישוי עסקים.
יצחק פינדרוס: אז בואו.
יצחק פינדרוס: אני לא ממליץ להיכנס לתהליך הזה כמו שאמרת, אנחנו היום בכלכלה שיתופית, וברמה שאדם כן יכול להשכיר חדר בבית שלו, או להשכיר את הבית שלו לשבועיים בשנה, אם הוא הצטרך לעבור תהליך של רישוי עסקים, אנחנו קוברים את הנושא.
יצחק פינדרוס: אני חושב שלא נכון שהן יהיו שם בכלל, התקנות, הן לא צריכות להיות שם - - -
מיכל שיר סגמן: הבריכה באשר היא בריכה, בלי קשר איפה היא נמצאת.
יצחק פינדרוס: היום, ברוב הרשויות נותנים לך לנהל את העסק שנתיים בלי רישוי עסק בגלל שהם מודעים לתהליך הארוך שזה קורה, ואז אתם תמצאו את עצמכם באותן שנתיים.
עאטף חיראלדין: תלוי איזה עסק.
יצחק פינדרוס: אני בוגר עיריית ירושלים, מעדיף לא לענות.
אורלי סילבינגר: לכן, חבר הכנסת פינדרוס, אמרתי שלא משנה איפה, אתה צודק.
אורלי סילבינגר: משנה המטרה.
יצחק פינדרוס: אמרתי, תעזבו את רישוי עסקים, תלכו לתקנות בטיחות.
יצחק פינדרוס: בריכות צריכות להיות בטיחותיות, כמו שגג צריך להיות בטיחותי, כמו שכל דבר צריך להיות בטיחותי.
יצחק פינדרוס: המקום נראה לי, אלא אם כן יבוא יועץ משפטי של איזה משרד ויגיד שיש לו רעיון יותר טוב, באמת, מה שסימון הציע בחוק התכנון והבנייה.
יצחק פינדרוס: צריכים להיות תקנות ברורות.
יצחק פינדרוס: זה צריך להיות בטיחותי, בלי כל קשר להשכיר, לא השכיר, מתי השכיר, השכיר את זה פעם בשנה, פעמיים בשנה, שלוש פעמים בשנה.
יצחק פינדרוס: כבוגר רישוי עסקים בעיריית ירושלים, לא נצא מזה.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, בדיקה של ההיתכנות הזאת, ואז זה פשוט כולל על כל הבריכות, בלי קשר איפה הן נמצאות בכלל אם זה בעסק או בבית פרטי.
זהבה רומנו: יש כאן וילות להשכרה עם בריכה שהן בעצם מושכרות כל השנה.
מיכל שיר סגמן: זה מה שדיברנו, הוא אמר לא להיכנס לרישוי עסקים והוא צודק.
מיכל שיר סגמן: ברגע שבונים בריכה או שיש בריכה במדינת ישראל, היא צריכה להיות בטיחותית.
יצחק פינדרוס: אם יש בריכה בבית ספר שהוא לא מושכר החוצה, מישהו בנה בתוך בית הספר שלו בריכה, הוא לא ייפול ברישוי עסקים.
יצחק פינדרוס: אז זה הרבה יותר גרוע – בית ספר שלם, בריכה לא בטיחותית כי הוא לא עסק.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים לבדוק את זה ולהחזיר לנו תשובה.
אוריאל בוסו: גברתי היושבת-ראש, אני קודם כל רוצה לומר שהדיון הוא סופר חשוב.
אוריאל בוסו: אני מסכים ודאי לחלוטין עם התפיסה של חברי הכנסת שיושבים פה - אני מגיע, כפי שאת יודעת מתחום התכנון במוניציפלי.
אוריאל בוסו: אין ספק שכל היתר של הוצאת בריכה הוא מחויב, כמו שיש אישור כיבוי אש, זה הצטרך אישור בטיחות לבריכה, זה לא משנה מה.
אוריאל בוסו: המקרים של הטביעות בבריכות ובצימרים – בת דודתי איבדה את ביתה.
אוריאל בוסו: מדובר באנשים אחראים שבכל שנייה שמים את העיניים שלהם על הילדים.
אוריאל בוסו: אבל כמו שאומרים, כשמגיעים לצימר, הם לא מכירים את הכניסות ואת היציאות, והכול מדובר בשניות.
אוריאל בוסו: ולכן, הנושא הזה חייב להיות כחלק בילד-אין צמוד לכל נושא תכנון ובנייה.
אוריאל בוסו: וכמו שאמרו, זה לא ישים לחלוטין לתפוס את זה עם נושא של רישוי עסקים.
אוריאל בוסו: אנשים שמשכירים את הבתים שלהם בתקופות קצרות, וזה לא מוכר כעסק, הדבר היחיד שהם צריכים לעשות במקרה הטוב זה דיווחי מס, מעבר לכך, אין שום דבר שיחייב אותם.
אוריאל בוסו: כמו שאמרו – זה ענף שלא יוכל להתקיים אחרת, ובנושא הבטיחות הוא בראש.
אוריאל בוסו: אני חולק על התפיסה הזאת להגיד – ההורים, קחו אחריות.
אוריאל בוסו: כמו שיש לנו חוק שאם מקימים מרפסת, צריך לשים מעקה.
אוריאל בוסו: אגב, כפי שכתוב בתורה – "ועשית מעקה לגגיך, ולא תשים דמים בבתיך", מה השאלה.
אוריאל בוסו: זו אחריות שלנו, ולא להגיד שההורים לא אחראים.
אוריאל בוסו: אני אציג בפני יושבת-ראש הוועדה, בסביון אצל משפחה שהאבא איבד את הבת שלו בטביעה.
אוריאל בוסו: הוא הביא אותי לראות בבריכה שלו פטנט, אגב, שזה מצפצף, מכניסים למים ואחרי מספר שניות ברגע שאין תנועה, כל הבית אזעקות וטלפונים, ולא משנה איפה שאתה נמצא, זה דבר שיכול להציל אחוז קטן.
אוריאל בוסו: אלו דברים שאנחנו צריכים לחייב.
אוריאל בוסו: אני מאמין שאדם שבונה בית עם בריכה, עוד 10, 15 אלף שקל תוספת של בטיחות זה לא דבר גדול.
אוריאל בוסו: אני אומר גם לגבי הפטנטים הנוספים – אנחנו מחויבים על ההגנה.
אוריאל בוסו: אני חושב שאת, גם כן, מבחינתך יכולה לפנות לשרת החינוך.
אוריאל בוסו: הפיזור הזה ברשויות שרשות אחת מחליטה כן ללמד שחייה, ובתוך הרשות שלה מחליטה אם זה מוכר שאינו רשמי, התקציב הוא האחרון, והממלכתי הוא התקציב הראשון.
אוריאל בוסו: כשמדובר בילדים, ילדי ישראל, זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.
אוריאל בוסו: בהרבה רשויות לא לומדים.
אוריאל בוסו: כפי שאמרתם גם כן מבחינת היכולות, ולכן, הרשויות החרדיות ולציבור החרדי ברשויות הכלליות בגלל שאין הרבה אפשרויות כמו הציבור הכללי, לא לומדים שחייה, מבחינתי, צריך להוריד אפילו את צו הלימודים בכיתות.
אוריאל בוסו: אני את הילדים שלי החל כיתה א', אם יש חוגים פרטיים אפילו לא רציניים, לוקח כדי שקודם כל כאשר יהיו במים לא יפחדו.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת דוידסון אמר, שאחרי שני שיעורי שחייה, ילד יודע להגיע למעקה הבריכה, גם אם הוא לא יודע לשחות.
מיכל שיר סגמן: שני שיעורים.
אוריאל בוסו: נכון.
אוריאל בוסו: כשאתה שם אותו רק בכיתה ה', כיתה ו', זה משהו אחר.
אוריאל בוסו: לכן צריך להוציא תקנות.
אוריאל בוסו: משרד החינוך שזה יהיה חלק מחובת תוכנית הלימודים של הרשויות.
מיכל שיר סגמן: יש לנו בעיה אחרת, אין מספיק בריכות שנמצאות בתקן של לימודי שחייה לילדים שזה בגובה מאוד מסוים.
אורלי סילבינגר: שוב, אני חושבת שמה שחשוב לה להסתכל על המטרה.
אורלי סילבינגר: אם אנחנו מסתכלים דרך הייעוץ המשפטי שאומר רגע, אז ילד בגיל כזה בגובה כזה, מה הפתרון?
אורלי סילבינגר: האם הפתרון הוא שילד ייכנס רק בגיל ה' לבריכה כי התקן אומר כך, זאת אומרת, יכול להיות שמי שיחסם את זה בעבר, וקבע את ההחלטה הזאת, היום היא פחות מתאימה.
מיכל שיר סגמן: יש צורך להכשיר את הבריכות הנוכחיות במקום להתחיל לייצר בריכות חדשות.
מיכל שיר סגמן: צריך לבדוק את זה.
אוריאל בוסו: ברגע שזה יהיה דבר שנצרך, אנחנו נמצא את הפתרונות.
אוריאל בוסו: אבל החלק הזה שראשי רשויות יכולים לעשות דין לעצמם הוא בלתי מתקבל על הדעת.
אוריאל בוסו: זה הדבר שצריך לשים מול עינינו.
ציפי ברנד: קודם כל, תודה על הדיון הזה, אני מאוד מתחברת לדברים שהוא אמר.
ציפי ברנד: לפחות אני ברמה האישית וגם ברמת הרשות, יש כל מיני גורמים שמנסים לקדם את הנושאים האלה של טביעה גם בבריכות וגם בחופי הים בצורה מאוד משמעותית בשנים האחרונות.
ציפי ברנד: אני חושבת שבסופו של דבר, צריך אתכם.
ציפי ברנד: צריך אתכם ואת הממשלה בשביל לקדם את זה בצורה משמעותית, ולמנוע את המספרים המחרידים האלה.
ציפי ברנד: 17 ילדים ובני נוער שטבעו למעשה בשנה האחרונה, אני חושבת שזה נתון מחריד.
ציפי ברנד: אם אנחנו מסתכלים מעבר למטריה של בני הנוער עד גיל 17 אלא בכלל, 86% ממקרי הטביעה, ואני רגע מסיטה את הדיון גם לתוך חופי הים, זאת אומרת, לא רק לבריכות הפרטיות, אלא גם מסתכלת רגע על חופי הים, 86%, אפילו טבעו במקומות בחופים מוכרזים.
ציפי ברנד: זאת אומרת, לא רק בני נוער, את הנתון הזה בדקנו וזה נתון נכון.
ציפי ברנד: בואו נקדם את הדיון ממה שאני רוצה לשים עליו את הדגשים.
ציפי ברנד: קודם כל, הנושא של תקינה ומה שנאמר פה קודם לכן, אנחנו לגמרי מאחוריו.
ציפי ברנד: אני חושבת שזה נכון, וזה גם עניין של חקיקה ותקנות של תכנון ובנייה.
ציפי ברנד: אני רוצה לשים את הדגשים על שלושה דברים שנראים לי פה סופר חשובים.
ציפי ברנד: הנושא של הלימוד, לימוד שחייה, אני חושבת ואצלנו חושבים שהוא צריך להיות חלק מתוכנית הלימודים בצורה מאוד ברורה.
ציפי ברנד: אנחנו צריכים למצוא כל דרך גם לנסות להוריד במעט את גיל השחייה, כי היום מדובר על ד', ה', אם זה הגיל שמתייחסים אליו.
ציפי ברנד: בנוסף לזה, כל הנושא של הסברה שציינתי פה קודם, קבוצות וואטסאפ וכו' - - -
מיכל שיר סגמן: דיברנו על האבסורד שבמעלית מותר לעלות מגיל 14 ומעלה לבד, אבל לבריכה מותר ללכת ...
ציפי ברנד: לגמרי.
ציפי ברנד: דיברתם קודם לכן על הסברה.
ציפי ברנד: אמרתם קבוצות וואטסאפ וכו'.
ציפי ברנד: אני באופן אישי כאימא לארבעה גם מקבלת ממשרד החינוך מסרים לגבי כל דבר בערך בטווח של כל שלושה ארבעה ימים.
ציפי ברנד: זאת אומרת, משרד החינוך יודע היום להוציא הודעות וואטסאפ מטעמו לכלל ההורים בארץ בטווח של שלושה ארבעה ימים על דברים חשובים יותר וחשובים פחות, על ברכות וגם סרטוני הדרכה וכו'.
ציפי ברנד: אני חושבת שצריך למצוא את הדרך.
מיכל שיר סגמן: ומה עם ילדים שלא לומדים תחת משרד החינוך, אלא פרטיים, או במוכר שאינו רשמי?
מיכל שיר סגמן: הם לא מקבלים את הוואטסאפ ממשרד החינוך.
ציפי ברנד: חד משמעית.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני בכוונה אומרת את זה, כי מדינת ישראל היא בערך המדינה היחידה בעולם המערבי שלא מתייחסת לילדים במסגרות פרטיות, לא כשווי זכויות - כלום.
מיכל שיר סגמן: בדוק.
ציפי ברנד: זאת אומרת, ההורים שלהם, הם מחוץ לכל מערכת הקשר - - -
מיכל שיר סגמן: אחת הסיבות שאנחנו פותחים היום את המחלקה לתיאום ותכלול ילדים במשרד המשפטים, זה כדי שיתחילו להסתכל על הילדים כמקשה אחת ולא איפה הם.
ציפי ברנד: מעניין.
ציפי ברנד: צריך להרחיב את קבוצת הוואטסאפ.
מיכל שיר סגמן: הם באמת לא תחת אחריות משרד החינוך, אבל הם כן תחרות אחריות המדינה, בחינוך פרטי או מוכר שאינו רשמי, אז הם לא חלק מאיתנו.
מיכל שיר סגמן: אגב, עיריית תל-אביב, יש לכם הרבה מאוד מסגרות פרטיות ומוכרות שאינן רשמיות, זה משהו שאתם יכולים לשים עליו דגש ולשים לב שהם לא מקבלים את ההודעות שאת כהורה - - - לא מקבל.
ציפי ברנד: אנחנו נבדוק מה קורה, אני ארשום לעצמי את זה.
ציפי ברנד: אז מה שרציתי פה הערת אגב בנושא של הודעות כך שאין את הבעיה הזאת למשרד החינוך לפחות לגבי הפורמליים לייצר מודעות הרבה יותר תכופה לנושא הזה כלפי ההורים.
ציפי ברנד: חוץ מהנושא של לימוד שחייה בגיל הצעיר, אפשר להתייחס גם, ושוחחתי על זה קודם לכן עם בטרם.
ציפי ברנד: יש את הנושא של "לייף סייבינג", שזה בעצם סגני מציל או חינוך של בני נוער שזה בעצם איזשהו ריענון של כל נושא השחייה.
ציפי ברנד: זה גם משהו שיכול להיות חלק תוכנית הלימודים.
ציפי ברנד: יושבת-הראש, צריך לראות איך כדאי להכליל את זה בצורה יותר מובנית בהמלצות למשרד החינוך.
ציפי ברנד: זה משהו שהוא מאוד נכון, וכדאי לקחת אותו מפה הלאה.
ציפי ברנד: הדבר המרכזי שאני רוצה לדבר עליו כדי לקחת את הדיון לחופי הים.
ציפי ברנד: קודם כל, אני מדברת כתל-אביבית, כסגנית ראש עיר תל-אביב.
ציפי ברנד: יש לנו 14 קילומטרים חוף, אבל פוקדים אותנו לא רק תושבי העיר, אלא תושבי כלל הארץ – תיירים, בני נוער, תושבים מכל מקום ברחבי הארץ.
ציפי ברנד: כך שבעצם החשיפה או הדיון פה הוא הרבה יותר רחב מאשר תושבי תל-אביב בפרט, ולכן הוא גם חשוב מאוד.
ציפי ברנד: אני חושבת שזה לא סביר.
ציפי ברנד: לא סביר שאני יורדת לחוף הים בשעה שש אחר-הצהריים, זו בדרך כלל השעה שרוב האנשים אחרי סוף יום העבודה יורדים לים עם הילדים, או בני הנוער שנמצאים בים ואין שירותי הצלה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו דיברנו על זה שבמיוחד בקיץ, וגם דיברנו על זה ארוכות גם בדיון הקודם, שלקיץ במיוחד במדינת ישראל, יש חשיבות אחרת.
מיכל שיר סגמן: יש חופש גדול, אנחנו מדינת חוף, אנחנו מדינת ים, לא רק אנשים, בני נוער לא מגיעים בבוקר, אלא מגיעים בערב.
מיכל שיר סגמן: באמת, להאריך את שעות המצילים לערב, או אפילו לשחק עם השמונה שעות שהם אמורים להיות במשמרת, שיתחילו טיפה יותר מאוחר, ויסיימו יותר מאוחר.
ציפי ברנד: לכן, בירכתי קודם את הקיום של הוועדה הזאת, כי הרבה ניסו לבדוק מהרבה מאוד מקומות ולאורך הרבה מאוד שנים בין שזה ברמת רשות, ובין שזה המצילים, ולדעתי, גם יהיו בכנסת על זה, אבל אף אחד לא הורה בצורה ברורה שצריך שיהיו שירותי הצלה בחופים המוכרזים מזריחה ועד שקיעה.
ציפי ברנד: צריך להבין, אנחנו לא מדינה גרעונית, ולא יכול להיות שבסופו של דבר, תקציבים יקפחו חיי אדם.
עאטף חיראלדין: בתל-אביב סוגרים בשש?
ציפי ברנד: גם בתל-אביב יש חופים בחודש יוני.
ציפי ברנד: רוב החופים נסגרים בשעה רבע לשש, רוב חופי הרחצה.
ציפי ברנד: בחודש יולי יש הארכה מסוימת של חלקם לשעה שבע.
ציפי ברנד: בחודש יולי אוגוסט - עד השעה שמונה.
ציפי ברנד: אבל מתוך 14 קילומטר חוף, או 14 תחנות הצלה, זה מעט מדיי.
ציפי ברנד: אתה לא לוקח אדם או תושב או אזרח, או לא משנה מי מגיע, או תייר שמגיע לחוף בצפון ואומר לו, רגע, תיסע שלושה קילומטר דרומה לחוף שיש מציל.
ציפי ברנד: עכשיו, למה?
ציפי ברנד: בסופו של דבר מכל התחקיר שעשינו פה וזה גם ברור לכם, השאלה היא אך ורק שאלה תקציבית, אין פה שום דבר אחר.
ציפי ברנד: כי אם אנחנו רואים את הנתונים גם של המדינה, גם של הממשלה היום וגם בכלל אנחנו מבינים.
מיכל שיר סגמן: מי מאריך עד השעה שבע, או עד השעה שמונה לפעמים בחלק מהחופים שהזכרת, אתם או המדינה?
ציפי ברנד: אנחנו.
סימון דוידסון: בעיריית ראשון לציון עד שמונה.
ציפי ברנד: לא בכל חוף.
ציפי ברנד: אבל בסדר.
ציפי ברנד: עיריית ראשון לציון, זו העירייה היחידה שלקחה את זה גם היא וגם חיפה למקום יותר קיצוני, מקום יותר טוב.
עאטף חיראלדין: יולי אוגוסט בתל-אביב עד שבע וחצי.
ציפי ברנד: בסדר.
ציפי ברנד: חוף גורדון היחיד הוא עד השבע רבע לשמונה ביולי אוגוסט.
ציפי ברנד: שאר החופים עד שבע.
ציפי ברנד: אני אעביר לך את ההודעה.
עאטף חיראלדין: את מדברת על תקציבים.
עאטף חיראלדין: התקציבים של עיריית תל-אביב.
ציפי ברנד: לא רק של עיריית תל-אביב.
ציפי ברנד: התקציבים הם גם של העירייה, אבל התקציבים גם צריכים לבוא ברגולציה מהממשלה.
עאטף חיראלדין: עיריית תל-אביב מעסיקה, לא משרד הפנים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מה המשמעות התקציבית?
מיכל שיר סגמן: באמת, אמיתי, רוצים לפתור בעיה, בסוף צריך להבין מה כתוב על החשבונית.
ציפי ברנד: אני לא דיברתי רק על תל-אביב.
ציפי ברנד: אני מדברת על כלל הארץ שאין אחידות ואין החלטה שמזרחה עד שקיעה חופי הים המוכרזים נמצא בהם מציל.
ציפי ברנד: למה?
ציפי ברנד: מה המשמעות התקציבית, מה הקושי?
עאטף חיראלדין: את מחליטה כסגנית ראש עיריית תל-אביב, את מחליטה שהחופים שלך פתוחים.
ציפי ברנד: זאת אומרת, אתה בא ואומר – לפחות שמונה שעות.
עאטף חיראלדין: ואז, למעשה, את כאחראית להפעיל את החופים את אחראית.
עאטף חיראלדין: תחליטי שמשעה חמש בבוקר עד עשר בלילה - - -
ציפי ברנד: זה דורש תוספת תקציבית מאוד משמעותית לרשות.
מיכל שיר סגמן: אבל זה לא דיון אישי.
עאטף חיראלדין: משרד הפנים לא מתקצב רשויות להפעיל את החופים.
עאטף חיראלדין: משרד הפנים מסייע לרשויות שאינן איתנות, תל-אביב לא בתוכן כדי להחזיק את החופים.
עאטף חיראלדין: כל העסקה של המצילים, הינם בהתאם להסכמי עבודה בין המעסיק לבין האוצר לבין ההסתדרות לבין איגוד המצילים.
מיכל שיר סגמן: עכשיו הבנו את הבעייתיות של האירוע.
עאטף חיראלדין: הרי היה הסכם עבודה, הסכם שכר בשנת 2016.
עאטף חיראלדין: משרד הפנים לא צד לזה כי הוא לא מעסיק.
עאטף חיראלדין: אז, למעשה, הוחלט בהסכם הזה למעשה יש הפרדה בין מצילי דור א', לבין מצילי דור ב'.
עאטף חיראלדין: ואז מצילי דור א', נשארו עם ההסכם של 1999 הם עובדים רק בעונת הרחצה שישה חודשים, ושישה חודשים בבית ומקבלים משכורת.
עאטף חיראלדין: מצילי דור ב' - נתנו להם לעובד חודש לפני עונת הרחצה, וחודש אחרי עונת הרחצה, הווי אומר, עונת הרחצה כבר שמונה חודשים לא שישה חודשים.
מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל לא הצליחה להתנער מהם במקום המדינה, וזה פשוט מזעזע לשמוע את זה בשנת 2022, זה עצוב.
מיכל שיר סגמן: אני מבקשת ממשרד הפנים דבר כזה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מהן העלויות לתגבור, מהי התוספת התקציבית.
סימון דוידסון: לא, אבל אתם כן מתקצבים סוכת מציל.
סימון דוידסון: אם עכשיו רוצה להוסיף עוד סוכת מציל, יש תקצוב של משרד הפנים.
עאטף חיראלדין: לא.
סימון דוידסון: אז מי מתקצב את זה?
עאטף חיראלדין: העירייה.
סימון דוידסון: אין שום תקציב של משרד הפנים לחופי הים?
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעשות שיקוף למה שאתה אומר כדי להבין שאני מבינה נכון.
מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל, משרד הפנים בעצם בא ואומר - חופי הרחצה של מדינת ישראל שהיא מדינת חוף לכל אורכה, לא תחת סמכותי.
מיכל שיר סגמן: אני מתקצב משכורות איקס לשעות מסוימות למצילים, ומה שירצה תגבור, שיעשה את זה על דעת עצמו.
סימון דוידסון: הם לא מתקצבים מצילים.
מיכל שיר סגמן: אני מנסה להבין.
מיכל שיר סגמן: אני לא אומרת את זה בציניות, אני באמת שואלת.
יעל גודר: גברתי, משרד הפנים לא משתתף בתקצוב של ההיבט של מצילים, לא עבור שמונה שעות, ולא עבור 12 שעות.
יעל גודר: משרד הפנים מחייב שבכל חוף מוכרז יהיה שלושה מצילים.
מיכל שיר סגמן: האם אתם יכולים להרחיב את התקן ביוני, יולי, אוגוסט, ככה שזה לא יהיה תחת ההחלטה של הרשויות?
יעל גודר: גברתי, כיוון שהמשרד לא משתתף במימון של ההיבט הזה, הוא לא יכול - - -
מיכל שיר סגמן: מי מתקצב את הדבר הזה?
יעל גודר: הרשויות המקומיות עצמן הן אלה שאחראיות.
מיכל שיר סגמן: רשות מקומית שלא יכולה לעמוד בזה?
מיכל שיר סגמן: לא יכולה לשלם?
יעל גודר: רשות מקומית מחויבת במסגרת ההסכמים וכן הלאה, לעמוד ברף של שמונה שעות.
יעל גודר: ככל שיש לה תקציבים פנויים והיא מבקשת לייעד אותם למטרה הזו ולהאריך ב-13 שעות, או לכל פרק זמן - - -
מיכל שיר סגמן: למה אתם לא יכולים להוציא תקנה שבאה ואומרת – חבר'ה, ביוני, יולי, אוגוסט, יש לנו כאן בעיה.
מיכל שיר סגמן: יש בני נוער שנמצאים מאחורי הצהריים עד הלילה, בואו תתגברו את זה.
מיכל שיר סגמן: אני אומרת לכם, הדיפולט, מיד תקבלו צעקות, אין לנו כסף.
מיכל שיר סגמן: אין לנו כסף.
ציפי ברנד: אז יהיו רשויות שתגידו להן יש לכם כסף, אבל תוציאו תקנה גורפת על הארץ.
עאטף חיראלדין: 90% כמעט מהרשויות המקומיות מפעילות את חופי הרחצה שלהן מהבוקר עד שבע או שבע וחצי.
ציפי ברנד: לא.
ציפי ברנד: ביוני – החוף בשעה חמש וחצי נסגר.
ציפי ברנד: אני הייתי אתמול בחוף – חמש וחצי החוף נסגר.
ציפי ברנד: שירותי ההצלה סוגרים, הייתי בחוף גורדון.
ציפי ברנד: יש לי וידאו מצולם של זה.
סימון דוידסון: סליחה, יש פה עניין ואני לא מבין, מה התפקיד שלך משרד הפנים?
עאטף חיראלדין: אני מנהל אגף חופי רחצה.
סימון דוידסון: ואוו, אתה הבן-אדם...
סימון דוידסון: אני העליתי פה נקודה שבמדינת ישראל יש מעט מדי סוכות מציל, מעט מדי חופים מוכרזים.
סימון דוידסון: מה שאתה אומר לי עכשיו, אנחנו מודעים שיש בעיה כזאת, אבל העירייה צריכה לפתור את זה.
סימון דוידסון: אבל אני יודע שזה לא כך.
סימון דוידסון: זאת אומרת, העירייה, אם היא רוצה עוד סוכת מציל לשים במקום מסוים, היא צריכה אישור של משרד הפנים.
עאטף חיראלדין: כן.
עאטף חיראלדין: משרד הפנים צריך להחריג.
עאטף חיראלדין: נכון, זה החוק.
סימון דוידסון: תקציבים אתם לא עוזרים להם בשום דבר?
עאטף חיראלדין: אם אתה נוגע בזה, אני רוצה לגעת בנושא התקציבים, שהסיוע שמשרד הפנים נותן לרשויות המקומיות, הוא לא מחויב.
עאטף חיראלדין: אני התחלתי את התפקיד שלי בשנת 2010, היה תקציב של 3.5 מיליון שקל לכל הרשויות המקומיות לרכישת ציוד הצלה ובטיחות לכל המדינה.
סימון דוידסון: לכל המדינה?
סימון דוידסון: תגיד מה אנחנו קונגו?
סימון דוידסון: לכל המדינה 3.5 מיליון?
עאטף חיראלדין: שנייה, אני מדבר איתך על 2010.
עאטף חיראלדין: עכשיו אנחנו ב-2022.
עאטף חיראלדין: למעשה, התקציב הזה גדל מ-3.5 לרכישת ציוד ובטיחות, זה כסף צבוע לחסקה, לגלגל הצלה וכיוצא בזה, למשרוקית, לכל מה שאתה רוצה מציוד הצלה.
עאטף חיראלדין: התקציב הזה גדל עד ל-7.5 מיליון שקלים.
עאטף חיראלדין: היום, יש לנו לציוד הצלה ובטיחות 7.5 מיליון שקלים.
עאטף חיראלדין: מ-2016, משרד הפנים מסייע לרשויות בתקציב שוטף להחזקת החופים, מצילים, עזרה ראשונה וכיוצא בזה, בסכום של 14 מיליון שקלים.
עאטף חיראלדין: רק משנה שעברה הגדילה את זה ל-25 מיליון שקלים לרשויות שאינן איתנות – תל-אביב, הרצליה, ציוד הצלה ובטיחות כן מקבלים.
עאטף חיראלדין: שרת הפנים בשנת 2022, נתנה הנחייה לגבי החופים המוכרזים, או שלהגדיל את מספר החופים, לנו נתנה הנחיה להוציא קול קורא לפיתוח עוד 10 חופי רחצה מוכרזים, לרבות החזקתם למשך חמש שנים, סכום שמסתכם קרוב ל-65 מיליון שקלים.
עאטף חיראלדין: אנחנו בישורת האחרונה להוציא את הקול קורא הזה.
מיכל שיר סגמן: זה יהיה תקף לקיץ הנוכחי?
עאטף חיראלדין: התחילו את התהליך הזה.
סימון דוידסון: זאת אומרת, עכשיו ייצא קול קורא לעוד 10 חופים.
עאטף חיראלדין: משרד הפנים יממן את ההקמה שלהם – 2.5 מיליון להקמה של כל חוף, וקרוב למיליון שקלים להחזקתו למשך חמש שנים.
ציפי ברנד: מה אתם מתקצבים בעצם רק את המשרוקיות, את החסקה, לא את עוד התקנים?
ציפי ברנד: אני מנסה להבין.
עאטף חיראלדין: לא, אני הסברתי.
עאטף חיראלדין: מהקול קורא יש קרוב ל-65 מיליון שקלים לפיתוח חופים חדשים.
עאטף חיראלדין: יש קול קורא שמגישים קול קורא, זוכים.
ציפי ברנד: לא, כשאתה מגדיר קול קורא, משרד הפנים, מה אתה כן?
ציפי ברנד: אתה מפתח את החוף, שם שלט.
עאטף חיראלדין: את מעסיקה, אני יכול להתערב לך במי שאת מעסיקה?
עאטף חיראלדין: אמרתי לך, אני הרגולטור.
ציפי ברנד: אתה הרגולטור של כלל הרשויות.
ציפי ברנד: זאת אומרת, אתה לא נכנס לשמונה שעות.
ציפי ברנד: אתה נשאר גם עכשיו בישראל 2022, עם תקן של שמונה שעות הצלה בלבד בחופי הים גם לגבי חופים.
עאטף חיראלדין: לא נשאר.
ציפי ברנד: אבל זה מה אתה אומר.
ציפי ברנד: מה זה לא נשאר?
עאטף חיראלדין: לפחות שמונה שעות.
ציפי ברנד: אני מצפה ממך כרגולטור שלי - - -
עאטף חיראלדין: את כסגנית ראש העיר - - -
ציפי ברנד: תעזוב רגע עם סגנית ראש עיר, אני מדברת על מדינה שלמה.
ציפי ברנד: אתה כרגולטור, יושבת פה כנסת מעבר לזה, ואנחנו מדברים על מדינה שלמה.
ציפי ברנד: אני חושבת שבישראל 2022, לבוא ולהגדיר שמונה שעות לחופים חדשים שמוכרזים, זה מעט מדי, זה דל מדי, וזו עצימת עיניים כלפי חיי אדם, לא יעזור שום דבר, זו עצימת עיניים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו כבר הסכמנו להסכים על זה, את צודקת.
מיכל שיר סגמן: זה לא בסדר.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי האם ניתן להגדיר חופים שמוגדרים לשחייה לילית?
מיכל שיר סגמן: חופים ספציפיים לשחייה לילית עבור בני הנוער בחודשי הקיץ?
עאטף חיראלדין: בשום פנים ואופן לא.
עאטף חיראלדין: מצילים לא יכולים לזהות במצוקה בתוך המים.
מיכל שיר סגמן: לא, אבל במקום שהוא יהיה עד שש, שיהיה עד שמונה.
מיכל שיר סגמן: שמונה יש לך אור יום.
עאטף חיראלדין: השעה שמונה זו השקיעה, חצי שעה לפני השקיעה חייבים לסגור את החופים וזה למה?
מיכל שיר סגמן: אבל היום אתה סוגר אותם שעתיים לפני השקיעה.
מיכל שיר סגמן: אני מבקשת ממך להאריך בחודשי הקיץ בשעתיים.
עאטף חיראלדין: יש סינוור.
עאטף חיראלדין: מתי השקיעה בשעה שמונה?
מיכל שיר סגמן: בשעה שמונה יש עוד דמדומים.
עאטף חיראלדין: בשעה שבע וחצי.
מיכל שיר סגמן: סליחה, אנחנו די חוזרים על עצמנו.
מיכל שיר סגמן: בואו נאמר את זה בצורה כזו.
מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל היא לא מתחילה ונגמרת בתל-אביב, וגם בתל אביב יש חוף אחד שנסגר.
מיכל שיר סגמן: רוב החופים בישראל בשעה שש נסגרים.
מיכל שיר סגמן: ידוע שבחודשי הקיץ יש מה לעשות, לא הולכים הביתה בשעה שש.
מיכל שיר סגמן: כי הם בני נוער.
מיכל שיר סגמן: אתה יכול עכשיו גם למחות נגד גיל ההתבגרות, אבל זה מה יש.
מיכל שיר סגמן: ולכן, אנחנו מדברים כרגע על הארכה של חודשי הקיץ בין השעה שש לשעה שמונה.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, כפי ציפי אמרה בחוכמה הוא הרגולטור, אתם יכולים להחליט את זה.
מיכל שיר סגמן: יוני, יולי, אוגוסט, או יולי, אוגוסט, ספטמבר – שלושה חודשים.
ציפי ברנד: יושב פה שולחן עם מלא נוכחים, עם הרבה מאוד אנשי מקצוע שכולם מסכימים על אותן שעות, זה לא איזה טירוף שלי.
מיכל שיר סגמן: שמדובר על זמן מוקצב.
סימון דוידסון: חבר'ה, אתם לא מבינים דבר אחד, הוא אומר את זה כמה פעמים, זה לא באחריות של משרד הפנים.
מיכל שיר סגמן: הם הרגולטור.
סימון דוידסון: אבל אם אנחנו רוצים, אנחנו צריכים שהם יעשו תקנה שתקבע על זה שהחופים במדינת ישראל עד השעה שבע וחצי.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים בא ואומר בצורה ברורה – חופי הרחצה בכל רחבי הארץ בחודשים איקס, וואיי, זד, יהיו פתוחים עד השעה רבע לשמונה חודשי הקיץ, זה הכול.