GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביטל בגין: אני לא יודעת מה היה התוכן של כל מה שביקשו, יש מקרים שבהם לא הגיעו עם ההורה בכלל ואז מתבקש צו אפוטרופוסית למעשה על בגיר אחר שיהיה אפוטרופוס על הקטין.
אביטל בגין: יכול להיות שהגיעה אישה מאוקראינה וההורה בכלל נמצא במדינה אחרת, האב, ויש בקשות שקשורות אליו.
אביטל בגין: את הפרטים של המקרים אני לא מכירה, אני יודעת שאלה הנושאים שהתבקשו.
אביטל בגין: נוסף לטיפול הכללי הזה, שני תחומים שאנחנו נותנים בהם ייצוג, אחד זה הקורבנות סחר, שמי שמוכרת כקורבן סחר, מקבלת ליווי ללא מבחן זכאות כלכלית אצלנו.
אביטל בגין: בנוסף, גם בהליכים מנהליים לצורך שנת שיקום בישראל והישארות במקלט, וגם בהליכים אזרחיים.
אביטל בגין: לשאלה כמה מקרים יש, אנחנו לא מכירים קטין שבסופו של דבר זה יתפתח לאיזו שהיא קביעה שהיה סחר בבני אדם.
אביטל בגין: היה באמת את המקרה של משהיא שהגיעה עם משפחה לא שלה, שבו זה הגיע אלינו בגלל החשש לסחר, שהסתבר כאי הבנה גדולה בגלל בעיות תרגום.
אביטל בגין: הייתה אפוטרופסות לאישה, הייתה אחות החורגת שליוותה אותה, הכל היה בסדר.
אביטל בגין: אבל, אנחנו בעצם שלחנו עורכת דין לקטינה.
אביטל בגין: הנשים הבגירות, זו בעצם שאלה יותר לדינה, ליחידה לסחר בבני אדם ולמשרד הפנים, שרואה אותם במקום.
אביטל בגין: אנחנו רואים שהעניין של ההזמנות מהארץ, שצריך מזמין, לבקש את הגעתו של האדם, יש מזמינים שהם סוחרים בבני אדם.
אביטל בגין: האישה מגיעה לפה לארץ והדבר מתגלה לפעמים בתשאול, לפעמים לא, זה מעורר שאלות מורכבות של מה לעשות בהקשר הזה.
אביטל בגין: אנחנו חושבים שחשוב, כחלק מהמאבק בתופעה, כן לאפשר כניסה ומעקב אחרי הסוחרים, גם כאשר הנשים לא משתפות פעולה.
אביטל בגין: המציאות היא מסובכת ובאמת השאלות הן לא אלינו.
אביטל בגין: בהקשר של הקטינים המלווים, אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד הפנים.
אביטל בגין: אנחנו הגענו להבנה והסכמות - - -
מיכל שיר סגמן: לא, אבל סליחה רגע, שאלה, אם אותה אישה רושמת סוחר כמשפחה, אני מניחה שבעת המצוקה רצים שם טלפונים, אתם צריכים להעלות לישראל אז תתקשרו לזה, יגידו שאתם קרובי משפחה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו במצב מצוקה, מצב מלחמה, אנשים רוצים לברוח, מבינים שבישראל צריך כתובת, מישהו אומר להם בוא אני אהיה הכתובת והם הולכים אליו.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שזו הסיטואציה, אלא אם כן אני טועה.
מיכל שיר סגמן: זה לחץ, ואז אותה אישה יכולה להיות גם אישה עם ילדים, זאת אומרת זה לאו דווקא איזה צעירה.
אביטל בגין: אני לא יודעת את המידע, אבל אני אומרת מהמקרים שנחשפו אצלנו בסיוע המשפטי, אלו היו נשים יחידות שהגיעו עם מאפיין בולט של חוסר רצון לשתף פעולה בחקירה ובבדיקה ובהכחשה של הדבר הזה.
אביטל בגין: לא ראינו מצב שבו זה היה אישה שהגיעה עם ילדים וזה היה המצב.
אביטל בגין: אבל, דינה דומיניץ, יכול להיות שתדע להגיד יותר.
אביטל בגין: בהקשר של הקטינים הלא מלווים אנחנו בעצם תיאמנו עם משרד הפנים בשיתוף פעולה איתם, שאנחנו התחייבנו להגיע לשדה התעופה לייצג כל קטין לא מלווה.
מיכל שיר סגמן: יש לכם כוח אדם שמדבר אוקראינית?
אביטל בגין: עשינו תיאום עם עורכי הדין החיצוניים מטעמנו.
אביטל בגין: נבחרו עורכות דין דוברות אוקראינית, עברו הכשרה מזורזת.
אביטל בגין: הכל עשינו מהר, על מנת לספק את השירות.
אביטל בגין: בנוסף, על מנת לא לעכב את הקטין ולא את תהליך הכניסה לישראל התחייבנו להגיע תוך שעה, שעתיים לשדה התעופה.
אביטל בגין: אנחנו לא יודעים מה המספר של הקטינים שמגיעים, באמת במקרה אנחנו עכשיו זכינו לשיתוף פעולה עם רשות האוכלוסין, אבל כאשר אני שומעת שמגיע ילד בן שש או בן שלוש עשרה שאנחנו לא שמענו עליו, אז אני מעט מוטרדת.
אביטל בגין: אנחנו נחזור ונבדוק את הדברים.
אביטל בגין: אנחנו חושבים שזה באמת חשוב לא להשאיר את הקטין לבד בהליכי הכניסה לישראל, גם אם יש מקום לגרש אותו.
אביטל בגין: זו לא אמירה שכל מי שנכנס צריך להיקלט, אבל כל מי שנכנס זכאי להליך הוגן.
אביטל בגין: וכל קטין שמגיע לפה צריך שיהיה מבוגר לצידו, שמייצג אותו ומשמיע את קולו.
אביטל בגין: ההחלטה תתקבל על ידי הרשויות ועל ידי הערכאות המשפטיות כפי - - -
מיכל שיר סגמן: גם אם מחליטים לגרש אותו, צריך לוודא שהוא נקלט במקום אחר בצורה שהיא ראויה.
אילן ברוש: אני בדיוק מקבל עכשיו הודעה על קטין שלא אושרה כניסתו, וכרגע הוא נמצא במסגרת שלנו, בקדמה, ובימים הקרובים הוא יוחזר חזרה.
מיכל שיר סגמן: לאן יוחזר חזרה?
אילן ברוש: לארץ המוצא אוקראינה.
אילן ברוש: לא, סליחה, לפולין.
אביטל בגין: הוא מאוקראינה ומשם הגיע לפולין.
מיכל שיר סגמן: יש מישהו שמוודא שבפולין יש מי שקולט אותו?
אילן ברוש: אל"ף, שבוע הבא אנחנו מוציאים שתי משלחות - - -
מיכל שיר סגמן: הילד אצלך.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדינה שאחראית על בטחונות בכל זאת.
אילן ברוש: אני אומר שאנחנו מוציאים שתי משלחות, משבוע הבא, פסיכוסוציאליות עם עובדים סוציאליים שיוצאים לסובב פולין.
אילן ברוש: כל משלחת יוצאת לשניים עשר יום, שבעצם היא גם תהיה המעטפת במענים של מקרים כאלה של חזרה, לראות באמת שהקליטה מתבצעת ומי שמוחזר הוא מוחזר כמו שצריך ולא למקום שאין בו מענה.
אילן ברוש: אז, משבוע הבא שתי המשלחות שיוצאות ברצף, כל משלחת שבועיים והם ישהו שם, יתעסקו עם הדברים האלה.
מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו נועלים את הדיון, יש עוד מישהו שלא דיבר, שרוצה לדבר?
שני בר טוביה: אז, אני מפורום ארגוני הפליטים ומבקשי המקלט.
שני בר טוביה: קיבלתי המון תשובות כאן והיה דיון מאוד חשוב.
שני בר טוביה: קיבלתי הרבה תשובות לשאלות שהיו לי, אז אני אתמקד במה שלא עלה.
שני בר טוביה: קודם כל, לגבי הנושא של שירותי בריאות, בדיוק כמו שהמצב של החינוך, גם הבריאות טרם היה פתרון שהוא פתרון טוב לכמה שבועות.
שני בר טוביה: אבל, כמו שיושבת ראש הוועדה אמרה כמה וכמה פעמים במהלך הדיון, אנחנו מתקדמים לסגור את שלושת החודשים הראשונים ויהיו עוד שלושה חודשים.
שני בר טוביה: אי אפשר להתייחס למצב הזה כמצב של רק רגע - - -
מיכל שיר סגמן: לא רק זה, אני צופה עוד גל.
שני בר טוביה: כן, וצופה עוד גל.
שני בר טוביה: טרם ואני לא אפרט, הם לא ערוכים לתת, ועל רקע זה מגיעות פניות לרופאים לזכויות אדם גם של אוקראינים בגירים וגם של קטינים שלא מצליחים לקבל את המענים, זה מתגבר עם הזמן.
שני בר טוביה: למשל, מחלות כרוניות, טרם לא יודעים להתמודד עם מחלות כרוניות, וזו דוגמא אחת מיני דוגמאות רבות.
שני בר טוביה: גם טרם מגדירים את עצמם כמומחים לשירותי רפואה דחופה, אז זה דבר אחד שאני רוצה להגיד.
שני בר טוביה: ככל שמתקדם הזמן צריך לחשוב.
שני בר טוביה: לגבי הילדים, יש פתרון, אז הסדר עם מאוחדת.
שני בר טוביה: צריך פשוט להחליט בהחלטה טכנית שמחילים עליהם את הסדר מאוחדת, שהוא הסדר שנתפר במיוחד לילדים חסרי מעמד.
שני בר טוביה: אז זה דבר ראשון לגבי הבריאות.
שני בר טוביה: דבר שני, לגבי אשרות עבודה, ואת נגעת בזה, ההורים האלה ככל שעובר הזמן הם צריכים לפרנס את הילדים שנמצאים כאן, זה דבר שני.
שני בר טוביה: שמענו את הגובה של סל המזון.
שני בר טוביה: שוב, ככל שחולף הזמן הצרכים מתגברים.
מיכל שיר סגמן: סל המזון, השכירות, זה לא משהו שאפשר לחיות איתו לאורך זמן.
שני בר טוביה: בדיוק.
שני בר טוביה: הדבר השלישי, אני רוצה לגעת בנקודה שלא נגענו בה בכלל, מי שהגיע לכאן לפני ה-24 במרץ, שכמו שאמר אילן ברוש, לא זכאי לכל השירותים - - -
מיכל שיר סגמן: הוא היה חכם, ברח בזמן, לא זכאי.
מיכל שיר סגמן: אני זוכרת פה את הוועדות בכנסת, אני וחבר הכנסת פינדרוס, הקמנו את השדולה של חיזוק יהדות התפוצות.
מיכל שיר סגמן: עשינו את זה ממש כמה ימים בודדים לפני שהמלחמה פרצה, וניסינו להגיד להם תעלו, תעלו, וקיבלנו תשובה 'כמו שאתם רואים את הטילים בחו"ל של עזה, אז ככה זה גם אצלנו, זה פחות נורא ממה שזה נראה'.
מיכל שיר סגמן: אבל, אלה שכן לקחו את האזהרות האלה בחשבון, היו חכמים ולא חיכו שיקישו להם בדלת, אז באמת - - -
שני בר טוביה: וגם מי שנמצאים כאן יותר זמן.
שני בר טוביה: מדינת ישראל החליטה שהיא מחילה עליהם הגנה מפני הרחקה, שמי שנמצא כאן והוא אוקראיני הוא מוגן מפני הרחקה.
שני בר טוביה: אי אפשר שהגנה מפני הרחקה לא תבוא עם אף זכות.
שני בר טוביה: זאת אומרת, אין לחברה הישראלית אינטרס לתת לאלפי אנשים להיות כאן ללא זכויות.
שני בר טוביה: אגב, לילדים, אי אפשר להניח שלא היו פה ילדים לפני ה-24 בפברואר, אי אפשר להניח את זה.
שני בר טוביה: ילדים שלא נמצאים במערכת החינוך חודשים על גבי חודשים ולא מקבלים סיוע בטרם וכו' וכו'.
שני בר טוביה: הם קטינים יש להם זכויות במדינת ישראל, גם מתוקף האמנה לזכויות הילד וצריך לטפל בהם.
שני בר טוביה: זה מוביל אותי רק לאמירה - - -
מיכל שיר סגמן: לא, חוק חינוך חובה.
שני בר טוביה: גם, בהחלט.
מיכל שיר סגמן: חוק חינוך חובה חל על כל ילד שגר בישראל ללא קשר למעמדו במרשם האוכלוסין במשרד הפנים.
מיכל שיר סגמן: הוראה זו חלה גם על ילדי עובדים זרים בגיל חינוך חובה השוהים בישראל, ללא קשר למעמד הפורמלי של הוריהם.
שני בר טוביה: בהחלט.
שני בר טוביה: אז, צריך לוודא שגם הילדים שנמצאים כאן, ואני מניחה שלא מדובר בהרבה ילדים, של מי שהיה כאן לפני ה-24 בפברואר, אבל צריך לוודא שהם גם מקבלים את הסיוע ואת הזכויות שהם זכאים להם.
שני בר טוביה: זה מוביל אותי לאמירה קצרה ויותר כללית, שהסיפור הזה שמדינת ישראל מחליטה שהיא מגנה על קבוצה מסוימת מפני הרחקה, בגלל מלחמה וכו', זה לא פעם ראשונה שהוא קורה בעשרים השנים האחרונות, זו כבר פעם חמישית שזה קורה, צריך להסדיר את זה.
שני בר טוביה: צריך להסדיר את זה, רצוי בכנסת, רצוי בהליך מסודר, צריך שיהיה כתוב וצופה פני עתיד, מה קורה כאשר מדינת ישראל מחליטה שקבוצה מסוימת מוגנת מפני הרחקה.
שני בר טוביה: אחרי שלושה חודשים ילדים נכנסים למערכת החינוך, שירות הבריאות ניתנים ככה וככה, לא משנה.
שני בר טוביה: אבל, כל הסיפור הזה שזה נתפר עכשיו אד הוק לאור המשבר באוקראינה, זה לא לטובת אף אחד, זה צריך להיות מסודר הנושא הזה כי זה גם ימשיך, זה גם ימשיך בעתיד, אי אפשר להניח לא.
שני בר טוביה: תודה.
נעם וילדר: תודה.
נעם וילדר: אני מהמועצה לשלום הילד.
נעם וילדר: אני לא אוסיף על הרבה דברים שנאמרו באמת וקיבלנו תשובות גם להרבה דברים.
נעם וילדר: אבל, כמו שגברתי יושבת הראש יודעת, בכלל ילדים זו אוכלוסייה עם צרכים ייחודים, ייעודיים שהמענה אליהם לא חונה במשרד כזה או אחר.
נעם וילדר: תמיד יש משרד ממשלתי שנותן מענה מכאן או מכאן, אנחנו גם רואים ושומעים את העשייה של כל משרד.
נעם וילדר: המציאות הזו יפה כמובן לעניין הילדים באוקראינה, אבל באמת מה שדרוש כאן זו איזו שהיא תכנית לאומית, בין משרדית, בין מגזרית, שבאמת נותנת מענה לכל דבר.
נעם וילדר: אנחנו באמת רואים שמענים ניתנים לחסמים שנמצאים במשרד אחר.
נעם וילדר: עכשיו, יש פרויקטור ויש כל מיני יוזמות או פעולות בין משרדיות שנעשו בעניין הדיור, וזו יכולה להיות פלטפורמה טובה לדבר הזה.
נעם וילדר: אבל, צריך איזו שהיא תכנית סדורה של מישהו שדואג לכל הדבר הזה בראיה מלמעלה עם כל המסביב.
מיכל שיר סגמן: מה שהם בעצם אומרים כאן הוא שהרשויות מקומיות שאליהם הכל מתכנס ברגע שילד או משפחה עברה לגור שם, אז בעצם הרשות המקומית היא הופכת להיות הגורם המתכלל, גם מבחינת מגורים, גם מבחינת החינוך, גם מבחינת קופת החולים או הסדר הבריאות שצריך לשלוח את הרופא אליו, אני לא טועה - - -
נעם וילדר: נכון, אבל הם בקשר - - -
אילן ברוש: לא, בהקשר לכל האוכלוסיות?
אילן ברוש: גם לעולים, גם לנמלטים וגם לזכאים?
מיכל שיר סגמן: עולים הם בנפרד, הם תחת משרד הקליטה, שחבל שלא יכולנו לשמוע אותם.
אילן ברוש: לא, עולים וזכאים הם תחת משרד הקליטה.
אילן ברוש: מה שאת אומרת הוא בעצם לעשות פורום בין משרדי רק לנמלטי המלחמה?
נעם וילדר: לא.
נעם וילדר: אני מדברת על כל הילדים, כמובן שיש מענים שכבר ניתנים לעולים, אבל צריך לפרט, מה ניתן לעולים, מה ניתן לילדים חסרי מעמד, מה המענים שכל אוכלוסייה כזו צריכה, מה החסמים, צריך שיהיה איזה שהוא משהו מתכלל.
נעם וילדר: כי, אנחנו באמת רואים שיש כל מיני יוזמות או פתרונות שניתנו, אבל מה שנקרא, אין לזה אמא ואבא.
נעם וילדר: גברתי יושבת הראש מכירה את זה מעשייה רחבה שקשורה לזכויות ילדים.
מיכל שיר סגמן: לא, אנחנו כרגע בלי קשר למלחמה באוקראינה ולעלייה או לפליטים, בכל מקרה כרגע בימים אלה, גם הצעת חוק שאנחנו הולדנו פה בוועדה לזכויות הילד וגם בהצעת מחליטים של משרד המשפטים, בעצם אנחנו מקימים בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל, גוף שמתאם ומתכלל את הילדים בישראל.
מיכל שיר סגמן: זה משהו שהוא באמת חסר תקדים, כי הוא בעצם יגרום לכל משרדי הממשלה לדבר באופן עקבי וקבוע, פורום מנכ"לים קבוע, כך שילדים לא ייפלו בין הכיסאות, דבר שבעצם ראיתי מהיום הראשון שנכנסתי פה לוועדה.
מיכל שיר סגמן: זה קרה בזכות שיתוף הפעולה עם המועצה לשלום הילד.
מיכל שיר סגמן: אבל, פה את מדברת ספציפית על מצב של מלחמה ועל גל של עליה פלוס פליטי מלחמה.
נעם וילדר: נכון.
מיכל שיר סגמן: בעצם את חוזרת על מה שהיא אמרה, שזה לעגן בחקיקה אולי?
מיכל שיר סגמן: איזה שהוא משהו שיהיה סדור וקבוע.
נעם וילדר: צריך שיהיה שיח ויהיה מישהו שמנהל את זה בתכנית סדורה בין משרדית לעניין הספציפי הזה, לעניין העולים - - -
מיכל שיר סגמן: אז כרגע יש לך שני משרדים.
מיכל שיר סגמן: משרד העלייה והקליטה אמון על כל העולים, ושם זה יחסית יותר קל, כי כן בחירום או לא בחירום, מדינת ישראל יודעת להבין את הזרם הזה ודי מתורגלת בו.
מיכל שיר סגמן: כל מה שקשור ללא עולים - - -
אילן ברוש: נמלטי המלחמה.
מיכל שיר סגמן: איזו מילה יפה כדי לא להיכנס לחלק המשפטי הזה.
מיכל שיר סגמן: כן, נמלטי המלחמה, אז באמת שמו את משרד הרווחה בתור הגורם.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות, ואני בדרך כלל מתרגזת בדיונים, הפעם משרד העלייה והקליטה החליט שהוא רוצה להרגיז אותי, אבל בדרך כלל דווקא על חוסר תיאום, ופה אני שומעת על תיאום מאוד יפה בין משרד הממשלה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, כן יש כאן זרימה מאוד מאוד יפה בין משרדי הממשלה שאני חייבת להודות, שלצערי, כן?
מיכל שיר סגמן: די נדיר.
נעם וילדר: לא, אני נוטה להסכים.
נעם וילדר: אבל, אני רוצה לשים כוכבית שאת המענה, נניח, שיש ל'בטרם', משרד הבריאות, המענה הזה ניתן בגלל שהילדים האלה לא מוכרים, זאת אומרת ההגנה עליהם לא ניתנת וההסדר של מאוחדת לא ניתן עליהם, שזה נמצא במשרד אחר - - -
מיכל שיר סגמן: נכון, אבל כן עשו להם ביטוח בריאות, זאת אומרת הם כן מקבלים בסוף את אותו מענה.
אילן ברוש: אתם ראית את החוזה עם בטרם?
נעם וילדר: כן.
אילן ברוש: ראית אותו?
אילן ברוש: ראית את סל המענים שבטרם נותן לנושאים רפואיים?
נעם וילדר: אני ראיתי שזה נותן מענה דחוף בלבד.
אילן ברוש: לא, לא, זה היה לפני ההסכם.
אילן ברוש: בטרם נתן,
שני בר טוביה: הם מפנים לבתי החולים כאשר יש מקרים שהם לא יודעים לטפל בהם, כמה זמן זה יכול להחזיק?
אילן ברוש: לפני החוזה עם בטרם, היה מה שנקרא, קו ראשון שבטרם נתנו.
אילן ברוש: התקשרנו, עשינו חוזה של שלוש פסיק ארבעה מיליון שקלים לחודש, עמד לתת סל מענים משבר ברגל ועד ניתוח, כל סוג ניתוח.
אילן ברוש: אני לא מכיר את מה שאת אומרת, על מענים שבטרם לא ידעה לתת.
אילן ברוש: אני אשמח לדעת איזה מענה - - -
נעם וילדר: מה לגבי טיפות חלב?
אילן ברוש: שנייה.
אילן ברוש: אני אשמח לדעת איזה מענה בטרם לא ידעה לתת שהוא לא מופיע בחוזה התקשרות איתם, על מנת לבדוק למה.
נעם וילדר: גם חלק ממה שאתה ציינת שהם כן נותנים מענה, הם מפנים לבתי החולים ומכסים באמצעות אותו תקציב, על מנת שיהיה סדר.
נעם וילדר: אבל, אז זה אומר שכל דבר נפתר אד הוק.
אילן ברוש: נכון, זה הכי טוב שאפשר.
נעם וילדר: זה מצוין לכמה שבועות, אבל הם כבר נמצאים כאן יותר מכמה שבועות.
אילן ברוש: לא, אז אמרתי את זה, אנחנו מתייחסים לכל חודש בחודשו תקציבית.
מיכל שיר סגמן: זה חלק ממה שדיברנו עליו מול רשות האוכלוסין, של לבוא ולהאריך את זה מעבר, כי כשהם מבקשים את התקציב, אז מתקצבים אותם פייר הזמן.
מיכל שיר סגמן: עכשיו, אם אומרים להם שעד סוף מאי, אז משרד האוצר עדיין לא הקצה להם ליוני.
מיכל שיר סגמן: עכשיו, זה לא אומר שלא יהיה תקציב ליוני, זה פשוט אומר שבכל פעם אין תכנון לטווח ארוך.
נעם וילדר: הכל נובע מהמתן של אשרת תייר.
מיכל שיר סגמן: לכן, הבקשה שלנו, הוועדה שולחת בקשה ישירה אל שרת הפנים, לבוא ולומר, לא מעכשיו לעכשיו, הארכה של כמה שבועות, אלא על מנת שהמערכות יידעו כיצד להסתנכרן, איך להמשיך מנקודה זו ואילך, לבוא ולומר בואו נאריך עכשיו לעוד שלושה חודשים.
מיכל שיר סגמן: כלומר, לא עד סוף מאי, לא עד סוף יוני, לחצי שנה, לא משנה, אוקיי?
מיכל שיר סגמן: לבוא ולתת מרווח נשימה, על מנת שיוכלו גם לתכנן את העניינים גם ברמה התקציבית וגם ברמה האופרטיבית.
נעם וילדר: אני רוצה רק להבהיר, יש גם עניינים נקודתיים.
נעם וילדר: יש את העניין של בטרם, אני נניח לא יודעת שהם מקבלים שירותי טיפות חלב, זה שירות חשוב לתינוקות לפעוטות ובטרם לא נותנים את זה.
נעם וילדר: אתם התייחסתם לעולים - - -
אילן ברוש: אני התייחסתי לכולם, כולם יכולים לקבל טיפול בטיפת חלב, בלי קשר לאזרחות שלהם ותמיד.
נעם וילדר: אוקיי, חשבתי שהתייחסת לעולים.
נעם וילדר: לגבי העניין של הילדים שהיו פה לפני ה-24 בפברואר, דיברו כאן על עניין החינוך והבריאות - - -
מיכל שיר סגמן: אגב, אנחנו לא יודעים כמותית על כמה מדובר בכלל.
אילן ברוש: גם כמה לפני ה-24?
אילן ברוש: חודש?
אילן ברוש: חצי שנה?
נעם וילדר: גם הקושי הנפשי שהם חווים.
נעם וילדר: להבנתנו, הקושי הנפשי שהם חווים לא מקבל את המענה.
נעם וילדר: זה משהו שחשוב לתת עליו את דעת.
מיכל שיר סגמן: אבל, פה את מדברת על מה?
מיכל שיר סגמן: על תיירים או על עולה?
נעם וילדר: על כל הילדים.
שני בר טוביה: הם נמצאים כאן ללא אשרה.
מיכל שיר סגמן: את מדברת על תיירים?
שני בר טוביה: הם ללא אשרת תייר.
אילן ברוש: הם ללא אשרה, פג תוקף האשרה שלהם ממזמן.
שני בר טוביה: לא, רגע, יש כאלה שהיו כאן לפני ה-24 בפברואר, הם היו כאן על אשרות עבודה.
שני בר טוביה: להבנתו, ואגב אפשר לוודא את זה מול רשות האוכלוסין, מאריכים להם את אשרות העבודה.
שני בר טוביה: מי שהיו כאן על אשרות תייר, לפני ה-24 בפברואר, שאלה טובה, מאריכים להם?
שני בר טוביה: לא מאריכים להם?
שני בר טוביה: בכמה מאריכים להם?
שני בר טוביה: זו שאלה טובה.
נעם וילדר: והם לא נכנסים תחת המענה שאתם נותנים, מענה נפשי וחשוב, זאת אומרת זה משהו שחייבים לשים עליו את הדעת.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שאנחנו בעיקר לא יודעים על מה מדובר.
נעם וילדר: בוודאי, זה נובע מזה.
נעם וילדר: אני אסיים ואגיד, אלו העניינים הנקודתיים שלא עלו.
מיכל שיר סגמן: הקצוות הפתוחים שעוד לא ניתן עליהם מענה.
נעם וילדר: בדיוק.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשאל שאלות מסודרות.
נעם וילדר: כאשר משרד אחד מחליט לתת אשרת תייר, יש לזה קשיים וחסמים שנמצאים אצל משרד אחר, וכאן החשיבות של גורם מתכלל, של תכנית לאומית סדורה בנושא הזה.
נעם וילדר: זו הייתה כוונתי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נוסיף את זה לשאלה למשרד הפנים גם, העולים שלפני ה-24 בפברואר.
אילן ברוש: לא העולים, נמלטי מלחמה.
אילן ברוש: לא עולים, אנחנו לא מדברים על עולים.
טירה גליונויר: רק להביא משהו לתשומת ליבנו, משרד החינוך הקצה הרבה מאוד משאבים לעניין הרגשי של מי שיגיע, אגב גם הורים וגם ילדים, אנחנו מתקשים מאוד לממש אותם בקרב אוכלוסיית היעד.
טירה גליונויר: חשבנו שזה אולי תלוי תרבות, אנחנו עוברים לאופציות אחרות שהן פחות אחד על אחד, יותר קבוצתי.
טירה גליונויר: יכול להיות שלא מעט דברים חונים בחלקים התרבותיים ושווה שביננו אולי ננהל איזה שהוא שיח ולברר מה כן חונה.
טירה גליונויר: כי, אני באמת חושבת שאנחנו מאוד נערכנו, לא משרד החינוך, עוד משרדים משותפים והייתה לנו איזו שהיא הכנה וכן נכתבה תכנית מגירה, שמשרד העלייה והקליטה ריכז אותה.
טירה גליונויר: אני חייבת להגיד שהיא הכינה את כולנו לכמה מצבים, אבל בהיבט הזה של הרבה פעמים להגיד לא ניתן, אז ביחד אפשר לנהל שיח ולראות למה זה ניתן.
טירה גליונויר: כי, כן, המשאבים עומדים, חונים, משרד החינוך הקצה את האפשרויות האלה בגלל הבדלי תרבות מתקשים לממש זאת.
שני בר טוביה: במקרה של אם משלחת שיוצאת, אז אולי זו סוגיה שיהיה מעניין להעלות במסגרת המשלחת, הפער הזה.
אילן ברוש: אני רק אציין שיש פורום שולחן עגול, שיושבים בו כל משרדי הממשלה, הוא מתכנס כל שבועיים.
אילן ברוש: מדובר על תשעה משרדי ממשלה, סמנכ"לים ומשנה למנכ"לים.
אילן ברוש: אלו שני פורומים קבועים, אחד זה לסוגית נמלטי מלחמה, שמתכנס כל שבועיים קבוע ברשות מנכ"לית המשרד סיגל מורן.
אילן ברוש: הפורום השני, שמחר הוא מתכנס, זה משרד המשפטים, זו כל הסוגיה של זיהוי חשד לסחר בנתב"ג, שדינה מובילה אותו וכל שבועיים הוא מתכנס.
נעם וילדר: אבל השולחן העגול הוא לא לעניין הדיור?
אילן ברוש: לא, לא, הוא להכל, לצו השעה.
אילן ברוש: את מוזמנת להצטרף לדיון הבא.
טירה גליונויר: גם משרד העלייה מוביל כזה שולחן כמה פעמים בשבוע.
אילן ברוש: כל שבועיים כל משרדי הממשלה יושבים שעה סביב השולחן, מעלים - - -
נעם וילדר: אז אני חושבת שזה צריך להיות לא רק משרדי ממשלה, זה צריך להיות חברה אזרחית וזה צריך להיות - - -
אילן ברוש: גם החברה האזרחית.
נעם וילדר: צריכים להיות בדיוק האנשים שיודעים להגיד מה הקשיים.
אילן ברוש: רונית בר יושבת בפורום הזה.
אילן ברוש: כל פורום היא המנכ"לית של העמותה הישראלית להתנדבות, כל פורום היא נמצאת שם.
אילן ברוש: היא מאגדת סביבה שמונים או תשעים ארגוני חברה אזרחית קבוע.
אילן ברוש: אם תרצי אני אשלח לך קישור ותראי איך זה מתנהל.
שני בר טוביה: אפשר עוד חידוד קטן לגבי מי שנכנס לפני ה-24?
שני בר טוביה: כי, אמרת שתפנו.
שני בר טוביה: אז רק לחדד, שההחלטה לא להכיל את מוקד צו השעה על מי שנכנס לפני ה-24, להבנתי זו לא החלטה של שרת הפנים, כן?
שני בר טוביה: אז החלטה לגבי אשרות היא החלטה של שרת הפנים.
שני בר טוביה: אבל, להחיל את מוקד צו השעה על מי שנכנס רק אחרי ה-24, למען האמת אני לא יודעת של מי ההחלטה הזו, אולי היא הייתה של כמה שרים.
שני בר טוביה: אני חושבת שהגיע הזמן לשנות אותה, כי חיים כאן אנשים שכרגע לא מטופלים.
מיכל שיר סגמן: אתה חושב שצריך להאריך את צו השעה ללפני ה-24?
אילן ברוש: אני לא אתייחס לזה כרגע, אבל אני אשמח לעשות שיח.
אילן ברוש: אני אסביר רגע, מה זה בעצם 24?
אילן ברוש: היינו חייבים להגדיר.
אילן ברוש: אני רואה פה ממש את המסמך הראשוני שהוצאנו ממש ביום הראשון של הדיונים, והיינו צריכים להגדיר לאוצר, אני מקריא לכם, מה המענה, כמה אנשים אנחנו עוד צופים ומה התקציב המוערך.
אילן ברוש: הם ביקשו איתנו להגדיר, מה שנקרא, מספר מטרה או סדר גודל על כמה לכמת את כל האירוע.
אילן ברוש: עכשיו, כאשר אנחנו אומרים, מה-24 זה היום שהתחילה המלחמה ומשם בעצם אמרנו שכל מי שנקלט נכנס לתוך המעטפת של המענה.
אילן ברוש: אם אנחנו הולכים רגע אחורה, כמה אחורה?
אילן ברוש: שבוע, שבועיים?
אילן ברוש: אם מדובר במספרים של - - -
נעם וילדר: כל מי שלא יכול לחזור הביתה.
אילן ברוש: רגע, אבל מלפני ה-24 - - -
מיכל שיר סגמן: זה מזכיר לי את הסרט עם טום הנקס שהוא נתקע בלי אזרחות בטרמינל.
אילן ברוש: אין לי ויכוח איתך, אני דווקא חושב שזה בסדר.
אילן ברוש: אני צריך לחשוב בשני היבטים, מי לפני ה-24 כמה זמן, כי יש פה, אם אני לא טועה, שמונת אלפים אזרחים מאוקראינה שהם מהגרי עבודה או כאלה שאשרה שלהם - - -
מיכל שיר סגמן: לא, מדינת ישראל יודעת שהם מהגרי עבודה ויודעת אם נגמר לו או לא נגמר לו, יכול או לא יכול, ולפי זה מאריכים.
אילן ברוש: להערכתי, גם מנהל האוכלוסין לא יודע להגיד את הנתונים המדויקים מלפני ה-24 לחודש, זו דעתי האישית.
מיכל שיר סגמן: לא, שוב אני אומרת, מי שבא לכאן לעבוד המדינה יודעת.
אילן ברוש: על איזה מספרים מדובר?
מיכל שיר סגמן: שוב, גם את זה המדינה יודעת.
מיכל שיר סגמן: המדינה לא יודעת כמה עובדים זרים יש אצלה?
אוריאל בוסו: זה לא מהגר עבודה, אתה נמצא פה לפני ה-24 זה נראה לי - - -
מיכל שיר סגמן: לא, אז אני אומרת, מהגר עבודה שעוד לא תמה לו אשרת העבודה, הכל בסדר.
מיכל שיר סגמן: תמה לו אשרת העבודה, אין לו לאן לחזור הביתה אז עושים דיון ורואים מה עושים איתו, כי אין לו בית לחזור אליו.
מיכל שיר סגמן: אם מדובר על תייר שבא לבקר את קרובי משפחתו, ובזמן שהוא כאן הוא הופתע גם לגלות שרוסיה פלשה למדינה שלו, וכרגע הוא נמצא במלחמה ואין לו בית לחזור אליו, אז אתה יודע, הוא גם צריך סוג של מענה.
מיכל שיר סגמן: שוב, אני לא סתם הזכרתי את הסרט עם טום הנקס על טרמינל.
מיכל שיר סגמן: אלו מקרים שטכנית לא קרו רק בישראל, אלא בכל העולם.
מיכל שיר סגמן: פה, מדינת ישראל הרי יודעת מי נכנס, מי יצא, מי תייר, מי לא תייר, מי בא לעבודה, עד מתי האשרה, יש את הנתונים האלה.
מיכל שיר סגמן: אם מחליטים כן, ולכן אני אומרת כן לשקול את הארכה של צו השעה לאלה שהגיעו לפני ה-24, אז לבחון את הדברים.
מיכל שיר סגמן: אתה לא צריך ללכת חצי שנה אחורה, כי בסוף יש לך רגע נתון.
מיכל שיר סגמן: התחילה לך מלחמה ב-24 בפברואר, יש X תיירים שבאו לטייל פה, יש X מהגרי עבודה שאשרת העבודה שלהם נגמרה ב-25 בפברואר או במאי, מה אנחנו עושים איתם?
אילן ברוש: אז אני חייב לציין שמי שהגיע גם לפני ה-24 בפברואר, ואני זוכר פשוט שפנו אליי עם מקרים שהם מצריכים איזו שהיא התערבות, אמרתי תאשרו.
אילן ברוש: אישרתי את זה במוקד לפני ה-24 במשורה, אני זוכר ממש מקרים בודדים שאמרנו אוקיי, זה סיוע הומניטרי, זה טיפול במזון, זה נקודתית לאשר את זה.
אילן ברוש: אז, בהקשר הזה, למי שפנה והוא ממש מספר ימים אפילו שבועות - - -
מיכל שיר סגמן: שגרירות אוקראינה עובדת?
אילן ברוש: הם ביקרו, הם היו אצלנו במוקד.
מיכל שיר סגמן: כלומר, יש להם את היכולת לבוא, אם יש באמת תייר שנתקע פה לתת מענה ואני מניחה שהם עובדים גם מול משרד החוץ.
אילן ברוש: כן, גם משרד החוץ וגם משרד המשפטים היו שם.
אילן ברוש: את מוזמנת לבוא ולבקר במוקד.
מיכל שיר סגמן: טוב, תודה.
מיכל שיר סגמן: אני ממש רוצה לסיים את הדיון.
מיכל שיר סגמן: יערה שילה, מומחית גיל הרך, ביקשה לומר כמה מילים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מצליחים לשמוע אותה.
מיכל שיר סגמן: ד"ר מאיה אלעזר, איגוד הפסיכיאטריה של הילד, גם ביקשה לדבר, אז בבקשה.
מאיה אלעזר: שלום, צוהריים טובים.
מאיה אלעזר: תודה על הזכות להשתתף בדיון.
מאיה אלעזר: אני שמעתי הרבה דברים מעניינים שיש לי מה למסור.
מאיה אלעזר: מאחורי גם חברי איגוד הפסיכיאטריה של הילד, שמאוד התגייסו לעזור, וגם פסיכולוגים רבים.
מיכל שיר סגמן: יפה שהתגייסתם לעזור, להבנתי, אין לכם יותר מדי כוח אדם.
מאיה אלעזר: זהו, שעל זה רציתי לדבר, שיש אלפי מתנדבים שהיו שמחים לקבל הסבה מהירה כזו להדרכה של קבוצות ילדים, כי עכשיו בתהליך המניעה של בעיות פסיכיאטריות, תעסוקה של ילדים הוא נושא מספר אחד.
מאיה אלעזר: זה שהם ייכנסו למסגרות זה מצוין, שיש תוכניות זה ממש טוב, קבוצות טיפוליות שהן בזום או במרכזים, הן גם חיוניות ובאמת שאין הרבה אנשים שיכולים לעשות את זה, דוברי רוסית ויש מעט אנשי מקצוע - - -
מיכל שיר סגמן: כלומר, את מדברת על הסבה מקצועית לאנשים שהם כבר פסיכולוגים ופסיכיאטרים שצריכים לעשות הסבה מידית בעצם?
מיכל שיר סגמן: שהם דוברי השפה כמובן, על מנת שהם יוכלו לתת מענה.
מיכל שיר סגמן: זה עניין של משרד הבריאות בעצם.
מאיה אלעזר: כן.
מאיה אלעזר: יש הרבה מאוד פסיכולוגים שהגיעו, למדו פסיכולוגיה ברוסיה ובאוקראינה ופה לא עשו את תהליך ההסמכה בארץ, אבל הם רוצים לעזור עכשיו לילדים ולקבל ידע הכי עדכני ומהיר שאפשר, על מנת לקבל זכות להעביר את הקבוצות הטיפוליות.
מאיה אלעזר: יש אנשים שרוצים לעשות את זה, ואם המדינה תעשה את התהליך הזה של הסבה מהירה להדרכה של הקבוצות האלו, איך לעזור בהתמודדות עם אובדן, עם התמודדות עם לחץ, עם סטרס, הרבה חוויות קשות שהילדים חוו, אז זה יכול מאוד לעזור.
מאיה אלעזר: יש אנשים שרוצים לעשות את ההסמכה הזו, הסבה מהירה.
מיכל שיר סגמן: זו שאלה בעצם למשרד הבריאות, האם יש ביכולת
מיכל שיר סגמן: כם קודם כל רצון ואחר כך עניין של יכולת באמת להעביר את אותם האנשים להסמכה מהירה, כמובן שוב, אנשים בעלי תארים בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה, פשוט צריכים לעבור הסמכה של טיפול בילדים.
מאיה אלעזר: בארץ, כן.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות פה, הוא אומר שזה ייבדק.
זהר מור: זה ייבדק אל מול אגף בריאות הנפש שלנו.
מאיה אלעזר: בנוסף, יש עוד נושא, שעכשיו שהילדים ייכנסו למסגרות, אז יעלו בטח עוד הרבה סוגיות של אבחון ילדים עם צרכים מיוחדים שבאוקראינה לא אובחנו בכלל, ועכשיו אנחנו נראה את כל הקשיים, אז יש פסיכיאטרים דוברי רוסית שהם מוכנים לעזור ופה אנחנו רוצים לבנות שיתוף פעולה עם משרד החינוך, על מנת שתהיה לנו תקשורת בנוגע לאבחון מהיר ומתן מענה.
טירה גליונויר: אנחנו נשמח לשתף איתכם פעולה.
מאיה אלעזר: בהחלט.