GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי רוזמרין: אני מפקחת פדגוגית במעונות נעמ"ת במרחב ירושלים ובמטה יהודה.
ריקי רוזמרין: אני נמצאת פה בכל הוועדות, ובין היתר, גם של אלרגיות, של שילוב ילדים עם אלרגיות במעונות היום.
ריקי רוזמרין: אנחנו עושים צעדים.
ריקי רוזמרין: חשוב לי להציף את הקשיים ואת המורכבות.
ריקי רוזמרין: אני רוצה להתמקד בכמה נקודות: ראשית, ילד, שהוא בגילאי שלושה חודשים עד שלוש שנים, שימלאו לו בספטמבר, שהוא עם אלרגיה לחלב, וגם ילד עם מולטי אלרגיה, מקבל במעון סייעת למשך שעתיים ביום.
ריקי רוזמרין: מי שמגיע מהחינוך של הילדים הגדולים יותר, בגנים ואולי בבתי ספר, אני לפחות יודעת לגבי גני ילדים, מקבל שש שעות, וגם שעות צהרון.
ריקי רוזמרין: אבל אצלנו תינוקות, כמעט בני יומם, ששותים ואוכלים חלב, בכיתת התינוקות בוודאי, והם נמצאים תשע שעות ביום במסגרת, 18 תינוקות עם שלוש מטפלות, מקבלים סייעת למשך שעתיים ביום.
ריקי רוזמרין: זה לעג לרש, זו אפליה של הגיל הצעיר, של התינוקות.
ריקי רוזמרין: מעבר לכול, זה לא ריאלי.
ריקי רוזמרין: אין באמת פתרון ומענה מותאם לתינוקות אחרים שאוכלים, שותים, יונקים ושפולטים, במהלך היום.
ריקי רוזמרין: אני רוצה לבקש פה, ואני מבקשת זאת בכל ועדה בה אני משתתפת, להעלות את הסיוע באופן משמעותי.
ריקי רוזמרין: בעיניי, לתינוקות בגילאים האלה, צריכה להיות סייעת צמודה כשיש תינוקות עם אלרגיה לחלב בכיתת התינוקות.
ריקי רוזמרין: העניין השני הוא המחסור המאוד מאוד גדול בסייעות.
ריקי רוזמרין: גם כשכבר מקבלים את השעתיים האלה ביום, במקרים רבים אין סייעות ואנחנו עומדים באיזשהו חוסר אונים ולא יודעים מה לעשות.
עלי סלאלחה: למה אין סייעות?
ריקי רוזמרין: כי פשוט אין בנמצא.
עלי סלאלחה: האם הן לא רוצות לעבוד?
ריקי רוזמרין: אולי הן לא רוצות לבוא, אולי הן לא רוצות לבוא לשעתיים.
ריקי רוזמרין: הן אולי לא רוצות לבוא בכלל.
ריקי רוזמרין: השורה התחתונה היא שהרבה פעמים אין סייעות.
ריקי רוזמרין: יש כל מיני ארגונים שמטפלים בנושא הסייעות.
עלי סלאלחה: ואם לסייעות האלה יהיו ארבע-שש שעות, האם הן יבואו?
עלי סלאלחה: אני בטוח שבמדינת ישראל יש הרבה בחורות שרוצות להתפרנס ולעבוד, אבל לא בשביל שעתיים.
ריקי רוזמרין: בדרך כלל השעתיים האלה הן משמונה עד עשר כשמדובר באלרגיה לחלב.
ריקי רוזמרין: כשזה מולטי אלרגיה זה תלוי האלרגנים.
ריקי רוזמרין: לפעמים זה בשעת הצוהריים, וזה יכול להיות מאחת עשרה עד אחת, וזו בכלל שעה הזויה.
ריקי רוזמרין: מי רוצה להגיע באמצע היום לשעתיים?
עלי סלאלחה: שמונה עד עשר זה בבוקר, לא אמצע היום.
ריקי רוזמרין: כשהילד מקבל את השעתיים האלה אנחנו צריכים לנסות ולראות מה הכי טוב לילד, מה הצרכים שלו.
ריקי רוזמרין: כלומר, איפה לשים את השעתיים האלה.
ריקי רוזמרין: השמיכה ממש ממש ממש קצרה.
ריקי רוזמרין: אם זה ילד עם אלרגיה עם החלב אז אנחנו מבקשים מהסייעת להגיע משמונה עד עשר.
ריקי רוזמרין: אם זה ילד עם אלרגיה לאלרגנים אחרים כמו: דגים, קטניות, ויש לנו מגוון מאוד מאוד רחב של אלרגיות, אז אנחנו אולי חושבים לקחת אותה בשעת הצוהריים.
ריקי רוזמרין: מה שאנחנו לא עושים, זה פשוט לא מספיק טוב ולא נותן מענה.
ריקי רוזמרין: בנוסף, הסייעות הן לא סייעות רפואיות אלא סייעות משגיחות.
ריקי רוזמרין: אם חלילה ילד מקבל התקף, ויש לנו ילדים שמקבלים התקף, או שצצה איזושהי אלרגיה חדשה, שאנחנו לא יודעים עליה כי הילדים מאוד קטנים והם בתהליך של תחילת עיכול וחשיפה של המזון, או כשילד נחשף ממקור לא ידוע, אז הצוות המקצועי הוא זה שמטפל בו, לא הסייעת.
ריקי רוזמרין: כלומר, רק המטפלות שנמצאות.
ריקי רוזמרין: בכיתת פעוטות ובכיתת בוגרים יש 33 ילדים מגילאי שנתיים עד קצת פחות מגיל שלוש עם שלוש מטפלות.
ריקי רוזמרין: הן צריכות גם לטפל בילד אם חלילה הוא נחשף.
ריקי רוזמרין: הן צריכות להזריק לו, לדאוג לפנות אותו וכו'.
ריקי רוזמרין: אם כבר מביאים סייעת, למה לא להכשיר אותה ולתה לה כלים כדי שהיא גם תישא קצת באחריות על מה שקורה?
ריקי רוזמרין: עניין השעות הוא קריטי, בוודאי בכיתת תינוקות.
ריקי רוזמרין: אנחנו מתחייבים לתת במעונות בין 70% ל-80% מהתזונה היומית.
ריקי רוזמרין: אנחנו מתחייבים וחתומים על זה.
ריקי רוזמרין: במקרה ויש מגוון אלרגיות, למשל, יש לנו ילד עם אחד עם מגוון רחב של אלרגיות, ולפעמים זה חמישה-שישה ושבעה אלרגנים, או שניים או לפעמים שלושה ילדים עם אלרגיות, אנחנו נמצאים במורכבות מאוד מאוד גדולה.
ריקי רוזמרין: בתחילת השנה יצאה איזושהי המלצה או חוזר או הנחיה שברגע שיש ילד אלרגי לחלב, יש להוציא את האלרגן הזה, את החלב, בשעות הבוקר, בתנאי שיש הסכמת כל ההורים.
ריקי רוזמרין: ברגע שיש לנו ילדים, ויש לנו לא מעט כאלה, שהם מולטי אלרגיה, או מספר ילדים עם אלרגיות שונות באותה כיתה, כמות והמגוון של המזון שהם יכולים לצרוך מצטמצמים בצורה דרמטית.
ריקי רוזמרין: אני חושבת שצריך לשקול את הדבר הזה ולא להוציא חלב באופן גורף מהכיתה.
ריקי רוזמרין: יש גם לדאוג לסייעות מותאמות.
ריקי רוזמרין: תודה.
עלי סלאלחה: נעמה קציר, בבקשה.
נעמה קציר שמואלי: בוקר טוב, ותודה רבה על קיום הדיון הזה.
נעמה קציר שמואלי: לדעתי, אדוני היושב-ראש לא כול כך מכיר את הנושא ואת הדיונים הקודמים שקיימנו בוועדה הזו.
עלי סלאלחה: קראתי.
נעמה קציר שמואלי: ברשותכם, אתן תקציר כדי להבין איפה אנחנו נמצאים.
נעמה קציר שמואלי: למעשה, מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות?
נעמה קציר שמואלי: היינו בדיון הזה לפני כחצי שנה.
נעמה קציר שמואלי: האם השתנה משהו?
נעמה קציר שמואלי: האם אנחנו יודעים לשמור טוב יותר על הילדים במעונות?
נעמה קציר שמואלי: התשובה היא לא.
נעמה קציר שמואלי: שנית, האם יש לנו מענה לילדים האלרגיים במעונות?
נעמה קציר שמואלי: שלישית, האם יש כוונה לשפר את כל התחלואות והכשלים, אותם מנתה בצורה די מדויקת מפקחת נעמ"ת שדיברה כאן לפניי?
נעמה קציר שמואלי: אלו הדברים אותם אנחנו זועקים כבר שנים ארוכות, ולצערי הרב אין באמת איזשהו שינוי בשטח שגורם לנו להיות בטוחים היום עם הילדים שלנו במעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: אגב, גם בעניין קבלת הילדים האלה למעונות היום הדברים לא השתנו.
נעמה קציר שמואלי: האפליה ממשיכה ונמשכת מבלי שאף אחד עושה באמת איזשהו מעשה.
נעמה קציר שמואלי: יש לנו הקלטות ושיחות של הורים שמתקשרים ושואלים האם יש עדיין במקום, ואומרים להם שכן.
נעמה קציר שמואלי: אבל ברגע שהם ממלאים את הטפסים ורואים שהילד אלרגי אומרים להם שאין מקום.
נעמה קציר שמואלי: לכו תוכיחו עכשיו שזה באמת בגלל האלרגיה – כן או לא.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו כבר יודעים שזו הסיבה שהילדים לא מתקבלים למעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: גם אם מישהו יגיד אחרת ויוציאו עוד איזה נוהל שאומר: אל תפלו ילדים אלרגיים בקבלה למעונות, זה סתם מס שפתיים.
נעמה קציר שמואלי: לא יותר מזה.
נעמה קציר שמואלי: אני סבורה שהגיעה העת והשעה לעשות באמת שינוי משמעותי ומהותי.
נעמה קציר שמואלי: יש להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.
נעמה קציר שמואלי: סליחה, שאני אומרת זאת, אדוני היושב-ראש.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו באמת מבקשים ודורשים שיהיו כללים ונהלים ברורים, שיהיה פיקוח של מפקח אחרי הכללים והנהלים האלה, שכשאומרים שלא ייכנסו אלרגנים מסוימים לשטח המעון אז שבאמת לא ייכנסו, להפסיק להעמיד את ההורים ואת הילדים בסיטואציות כול כך מורכבות שכאלה מול הגננת וההורים.
נעמה קציר שמואלי: אני לא מצליחה להבין איך אנחנו עד היום לא מצליחים לקבוע נהלים שייושמו ושישפרו את המוגנות של הילדים שלנו במעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: המעבר של המעונות למשרד החינוך לא שיפר ולא שינה את מצב הילדים במעונות.
נעמה קציר שמואלי: אפילו להיפך.
נעמה קציר שמואלי: בחלק מהדברים ההתמודדות אפילו הפכה למורכבת יותר כי לא ברור מי מטפל ואיך מטפל ומיהו הגורם האחראי.
נעמה קציר שמואלי: אני עומדת פה היום בשם כל ההורים לילדים האלרגיים ומבקשת ממך, אדוני יושב-ראש הוועדה, ומכל היושבים בחדר הוועדה כרגע.
נעמה קציר שמואלי: בבקשה, בואו נפסיק לדבר ונתחיל לעשות, ונתחיל לקדם את מה שצריך לקדם.
נעמה קציר שמואלי: הדברים הם כול כך ברורים ופשוטים.
נעמה קציר שמואלי: אפשר ליישם אותם מחר בבוקר.
נעמה קציר שמואלי: זה הכול עניין של רצון.
נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, הוא לא מגיע לכדי בשלות ולאיזשהם מעשים שישנו את המצב הבלתי הנסבל במעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: יש ילדים אלרגיים בכל מסגרות החינוך במדינת ישראל.
נעמה קציר שמואלי: אין שום מקום בו מתקיים הג'ונגל כפי שהוא שמתקיים במעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: אני ממש מבקשת שתהיה כאן איזושהי הנחיה ברורה לגורמים המקצועיים להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.
נעמה קציר שמואלי: אני פשוט רואה את הנולד.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו נמצאים עכשיו ביוני ובעוד חודש מסתיימת שנת הלימודים.
עלי סלאלחה: ב-11 באוגוסט 2021 היה דיון פה בוועדה, ומשרדי הממשלה השונים הגיבו לדיון שהיה פה.
עלי סלאלחה: כעמותה שאכפת לה, האם עשיתם משהו כדי לקדם את זה או שגם אתם נשארתם שקטים, נחמדים ויפים, והילדים סובלים?
עלי סלאלחה: מה את מציעה לעשות כדי לקדם את הנושא החשוב הזה?
נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, עמותת יה"ל היא עמותה שמורכבת כולה ממתנדבים.
נעמה קציר שמואלי: גם אני מתנדבת, וכל ההורים בעמותה זו הם מתנדבים.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו עושים את המקסימום שאנחנו יכולים לעשות.
נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, הדברים לא בהכרח נמצאים בידיים שלנו.
נעמה קציר שמואלי: יש כללים ונהלים, וכבר ישבנו ודיברנו עליהם.
נעמה קציר שמואלי: למה אין מישהו שמפקח שהדברים האלה קורים?
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מוצאים את עצמנו רודפים אחרי הכללים והנהלים, שדרשנו וביקשנו שיהיו וייכתבו, אבל אף אחד לא באמת מיישם אותם.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מבקשים ודורשים שיהיה נוהל אחיד בכל מעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: בפועל, כל מעון עושה מה שהוא רוצה.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מוצאים את עצמנו מלווים מאות הורים מדי שנה יד ביד בתוך המעון, מדריכים את צוותי המעון, מדברים עם מנהלות המעון, על מנת לראות איך אפשר לשלב את הילדים בצורה הכי בטוחה, והכי נוחה, והכי טובה ויעילה.
נעמה קציר שמואלי: אבל לרמוז כאילו אנחנו יושבים ולא עושים דבר.
עלי סלאלחה: סליחה, לא התכוונתי.
עלי סלאלחה: אני מכבד את כל אלה שעובדים בהתנדבות ועושים למען החברה.
עלי סלאלחה: אבל אנחנו רוצים ללמוד ולהפרות האחד את השני, ואנחנו גם רוצים לראות איך אנחנו יכולים לעזור האחד לשני גם בנושא החשוב הזה.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו תמיד נשמח לעמוד לרשותם של כל הגורמים: משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הכלכלה והרווחה, כדי לעזור ולעשות את הדברים הכי טוב והכי נכון.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו אומרים את זה כל הזמן.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו רק מבקשים שכאשר יש כללים יש גם צורך בפיקוח, ושיהיה מי שיפקח שהכללים אכן מיושמים, ושהם לא יהיו רק מס שפתיים כתובים על איזשהו נייר, ושהם באמת יקוימו.
נעמה קציר שמואלי: זה לא בשמיים.
נעמה קציר שמואלי: שנית, סייעת למשך שעתיים הם באמת לעג לרש.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו זועקים את הזעקה הזו כבר שנים ארוכות.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מבקשים שנושא הסייעות יותאם בדיוק למצב שקורה במסגרות חינוך חובה, שיש סייעות לכל ילד על בסיס האלרגיה שלו, עד אשר יהיה מענה אחר שהוא ראוי ותואם יותר, שיבטיח את שלומם של הילדים שלנו במסגרות הללו.
עלי סלאלחה: נמצאים איתנו חניכי המכינה הקדם צבאית.
עלי סלאלחה: ברוכים הנמצאים.
עלי סלאלחה: אני מקווה שאנחנו גם נלמד מכם, ושתשמעו את הדיון המאלף הזה.
עלי סלאלחה: עו"ד קרן אוחנה, בבקשה.
קרן אוחנה איוס: תודה לכבוד היושב-ראש על זכות הדיבור.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה לדבר ברמה הפרקטית.
קרן אוחנה איוס: אכן, היינו בדיון כאן באוגוסט, שלאחריו, באוקטובר, משרד הבריאות נתן דוח המלצות, ונאמר כך: לעניין רכש מזרקי אפיפן למעונות יום פרטיים, שאינם מתוקצבים על ידי אגף מעונות, בהתאם לסיכום הוועדה, משרד הבריאות קיים ישיבה עם אגף המעונות והציע את סיועו בביצוע רכש אל מול החברה שמספקת את המזרקים.
קרן אוחנה איוס: שרת החינוך לאחר מכן הגישה בדצמבר מכתב תשובה, שבו היא ממליצה על כללי התנהלות מול מוסדות שהם בתי ספר וגנים ציבוריים, ולא במגזר הפרטי, ואנחנו עוסקים בגילאי לידה עד שלוש.
קרן אוחנה איוס: אנחנו עשינו כמה דברים מאז: אנחנו ניסינו לפנות באופן עצמאי.
קרן אוחנה איוס: מאחר וחוק הפיקוח מחייב את מעונות היום במסגרות לפעוטות להחזיק מזרק אפיפן במעון, ניסינו לפנות לחברות שמשווקות זאת בשוק.
קרן אוחנה איוס: לצערנו הרב, לא הצלחנו לרכוש כיוון זה משהו שמצריך מרשם רופא.
קרן אוחנה איוס: ניסינו גם ברמה ארגונית.
קרן אוחנה איוס: ניסינו לבודד מזרק אחד מתוך שניים שמגיע בחבילה.
קרן אוחנה איוס: עשינו פיילוט והזמנו קבוצה של מזרקים.
קרן אוחנה איוס: לקח להם ארבעה וחצי חודשים, כשהתוקף שלהם הוא שנה.
קרן אוחנה איוס: למעשה, זה שירת את אלו שנתנו להם את זה כשירות, שבעה וחצי חודשים קדימה, כשחלקם היו כבר חודשי קיץ, שזה ממילא לא בשימוש.
קרן אוחנה איוס: בינואר עברנו למשרד החינוך, והיום הוא המשרד האמון על מעונות היום ועל המסגרות לפעוטות, ומשם אמורה לבוא הבשורה.
קרן אוחנה איוס: חייבת להיות כאן איזושהי גישה הוליסטית מתכללת, שלוקחת את משרד החינוך, משרד הבריאות, ואת המסגרות לפעוטות, ומייצרת דרכי פעולה מצד ההדרכה, מצד מזרקי האפיפן ומצד ההקצאה.
קרן אוחנה איוס: וזאת מכיוון שגם כשילד מקבל הקצאה של שעתיים, הוא לא מקבל אותה למסגרת הפרטית.
קרן אוחנה איוס: המסגרות שלנו עוברות עכשיו חוויה של הסתגלות במערכת החינוך.
קרן אוחנה איוס: הן מכשירות את הצוותים שלנו.
קרן אוחנה איוס: הן משתדלות להיות הכי טובות יש והן גם מנסות הכי הכי הרבה להימנע מאפליה.
קרן אוחנה איוס: כשילד עם אלרגיה או עם מולטי אלרגיה מגיע לגן פרטי, לפעמים מנהלת הגן עשויה לשקול אם לקבל או לא לקבל, לא בגלל שהיא לא רוצה לקבל את הילד אלא מאחר והיא לא בטוחה שהיא יכולה לתת לו מענה מציל חיים.
קרן אוחנה איוס: זה לא ממקום מפלה אלא ממקום שרוצה להגן עליו ולשמור על חייו, כי הסביבה היא סביבה עתירת גירויים, כפי שציינו פה חברותיי.
קרן אוחנה איוס: רוב המזון בגילאי לידה עד שלוש הוא כזה שאם לילד יש אלרגיה לחלב, לגלוטן, לבוטנים, לקטניות או לפחמימות כאלו ואחרות, האלרגיה שלו מתגלה אצלנו או נחשפת אצלנו.
קרן אוחנה איוס: אנחנו צריכים קצת יותר הכוונה והדרכה, ובטח לקיחת אחריות.
קרן אוחנה איוס: זה מוביל אותי גם לעניין המשפטי כעורכת דין.
עלי סלאלחה: קראתי שהמזרק הזה עולה כ-500 שקל לזוג.
עלי סלאלחה: מי נושא בעלויות?
עלי סלאלחה: האם אלו הם ההורים?
קרן אוחנה איוס: ילד שמוגדר כילד עם אלרגיה מקבל את זה באופן אישי על ידי הרופא שמטפל בו.
קרן אוחנה איוס: ההורים מקבלים מרשם ורוכשים צמד ואחד מהם הולך עם הילד לגן.
קרן אוחנה איוס: מסגרת הגן אמורה להחזיק אחד כזה במסגרת כי יכולות להתפתח אלרגיות כי הילדים הם בגילאי לידה עד שלוש, ולעיתים הם נחשפים לראשונה למזונות במסגרת.
קרן אוחנה איוס: המסגרת אמורה להגיש סיוע מציל חיים.
קרן אוחנה איוס: אנחנו אמורים להחזיק אחד כזה, שהוא לא תלוי הילד אלא תלוי מסגרת.
עלי סלאלחה: מי יכול לתת את הזריקה הזו לילד?
קרן אוחנה איוס: צוות שעבר הדרכה.
קרן אוחנה איוס: הצוותים היום מחויבים בחוק.
עלי סלאלחה: בכל הגנים יש צוותים כאלה?
קרן אוחנה איוס: כן, כן.
קרן אוחנה איוס: כולם עוברים על פי חוק הפיקוח הכשרה של קורסי עזרה ראשונה של 22 שעות, כאשר חלק מההדרכה היא התמודדות עם אלרגיות.
קרן אוחנה איוס: אני לא יכולה להגיד לך שזה מספיק – קומסי קומסה.
קרן אוחנה איוס: אבל אנחנו בהחלט משתדלים.
קרן אוחנה איוס: זה המקסימום שאנחנו מצליחים כרגע לגייס מתוך המשאבים שהמדינה מקצה.
עלי סלאלחה: אנשים בפריפריה הצפונית והדרומית לא מקבלים דברים רבים במדינת ישראל בגלל המרחק וכיוון שהן אוכלוסיות חלשות ומוחלשות.
עלי סלאלחה: האם גם הם מקבלים?
קרן אוחנה איוס: על הנייר הם אמורים לקבל.
קרן אוחנה איוס: בפועל, בשל היעדר כוח אדם ותחלופה מאוד גדולה אצלנו בענף, וכיוון שאנשים מגיעים על בסיס פנוי להובלה, אתה קם בבוקר ואין לך סייעות.
קרן אוחנה איוס: אתה לוקח אז מישהי שמוכנה לעבוד ליום, יומיים, אבל היא ללא הכשרה מתאימה.
קרן אוחנה איוס: לעיתים מסגרות נאלצות לא לקבל את הילדים האלה מכיוון שהן לא מסוגלות לתת להן מענה מציל חיים במקרה של חשיפה לאלרגן, חלילה.
קרן אוחנה איוס: אנחנו מבקשים שהוועדה תגייס את כל המחויבים להמלצות משרד הבריאות, כי הם מנגנון ההגנה היחיד שיש לנו.
קרן אוחנה איוס: ואם משרד הבריאות המליץ שהמדינה תיקח על עצמה אחריות של התקצוב של הדבר הזה או אספקה של הדבר הזה למעונות, אז, ראשית, בואו נתחיל בבסיס שבכל מעון יהיה מזרק אפיפן כדי שנוכל להגיש סיוע מציל חיים.
קרן אוחנה איוס: שנית, הקצאת שעות לסייעות.
קרן אוחנה איוס: כאמור, שעתיים ביום לא מספיקות.
קרן אוחנה איוס: בגנים הפרטיים בכלל לא מקבלים.
קרן אוחנה איוס: שעתיים זה יותר טוב מכלום.
קרן אוחנה איוס: גם הגנים הפרטיים צריכים להיכנס לקריטריון.
קרן אוחנה איוס: כי כשההורה מגיע לרופא, והרופא שואל לאן הילד אמור להגיע או איזה טופס הוא אמור למלא, אז לגנים הפרטיים אין טופס שאנחנו יכולים למלא ולהפנות את הילד לרופא או משהו שמישהו ייקח על זה אחריות.
קרן אוחנה איוס: וגם עניין האחריות המשפטית.
קרן אוחנה איוס: אנחנו חשופים בצריח אם חלילה קרה משהו לילד.
קרן אוחנה איוס: אנחנו לא גוף שנמצא תחת אחריות ציבורית כזו או אחרת.
קרן אוחנה איוס: אומנם אנחנו מוסדות חינוך בסוף, אבל אנחנו גם עסקים פרטיים.
קרן אוחנה איוס: אין חברות ביטוח שמוכנות היום לכסות גן ילדים פרטי שמקבל ילד עם אלרגיה מסכנת חיים ולתת הגנה מלאה.
קרן אוחנה איוס: קשה לנו לעמוד בהתמודדות הזו מול הורה ולהגיד לו שהלוואי ויכולנו יותר.
קרן אוחנה איוס: מי שיכול לעשות "הלוואי ויכולנו יותר" הם היושבים סביב השולחן הזה.
קרן אוחנה איוס: לכן, אנחנו מבקשים לגייס את הוועדה לעמוד בהמלצות משרד הבריאות ומשם להתקדם.
עלי סלאלחה: האם לקופות החולים יש תפקיד בכל הסיפור הזה?
קרן אוחנה איוס: לא שמחובר לגנים הפרטיים.
קרן אוחנה איוס: אנחנו מונים 77% מהשוק, 350,000 ילדים.
עלי סלאלחה: קראתי באיזשהו שיש הסכם עם מד"א בנושא עליו אנחנו מדברים.
קרן אוחנה איוס: אני לא שמעתי דבר כזה.
עלי סלאלחה: אין שום הסכם?
חנן דגן: אין שום הסכם.
עלי סלאלחה: אין שום הסכם.
עלי סלאלחה: בהזדמנות זו אנחנו רוצים לאחל לשר הבריאות החלמה מהירה.
עלי סלאלחה: נאחל לו הצלחה ובריאות.
חנן דגן: המגזר הפרטי מופלה באופן קבוע לכל אורך הדרך, ולא רק בנושא של מענים אלרגיים.
חנן דגן: ראינו את זה בזמן הקורונה כשאמרו שמקבלים ערכות לבדיקת קורונה.
חנן דגן: כמובן שכל ילד בכל מוסד חינוכי קיבל 20 בדיקות, ואצלנו חמש.
חנן דגן: כמובן שזה לא הספיק וההורים היו צריכים לממן.
חנן דגן: אותו הדבר לגבי המזרקים.
חנן דגן: אמרו שצריך להיות מימון, אבל את המימון לא קיבלנו.
חנן דגן: יש דרך מאוד פשוטה והיא לעשות את זה דרך הילדים האלרגיים.
חנן דגן: אם הקופה תספק לכל ילד מזרק נוסף, אותו הוא יוכל לשים במוסד החינוכי, פתרנו את הבעיה איך להעביר.
חנן דגן: אני מניח שהבעיה הקשה היא הלוגיסטיקה איך להעביר כסף לגן פרטי או איך להעביר את המוצר לגן פרטי.
חנן דגן: אפשר לפתור את זה בקלות דרך קופות החולים.
חנן דגן: כל ילד אלרגי ממילא מקבל מזרקים מקופת החולים.
חנן דגן: אני אומר זאת כאחד שהוא אלרגי.
חנן דגן: זה נכון שלא בכל גן יש ילד אלרגי, אבל צריך לראות איך ניתן לעשות זאת בדרך מסוימת.
מופיד מרעי: אתה אומר שלוגיסטית אפשר להחזיק את המזרק בכל פעוטון לשעת הצורך.
חנן דגן: אותה גננת ניגשת לקופת החולים והיא מראה אישור שהיא גננת, והיא תקבל את זה.
חנן דגן: אי אפשר לקבל את זה דרך קופות החולים אלא רק דרך בתי מרקחת פרטיים או מקומות פרטיים, וזה לרוץ.
חנן דגן: אי אפשר להפריד את הזוגות.
חנן דגן: זה עלות מאוד גבוהה.
חנן דגן: התוקף מאוד מאוד קצר.
חנן דגן: היא ציינה פה שנה.
חנן דגן: כאחד שלוקח מזרק, אני יכול להגיד לך שיש לי תקופות שאני מקבל מזרק לחצי שנה כי זה התוקף שקיים.
חנן דגן: הכול תלוי בתקופה.
חנן דגן: עכשיו קיבלו קצת יותר ארוך כי היה מחסור כי מוסדות הציבור נדרשו.
חנן דגן: הדבר הזה נע ונד, וחייבים לשים פתרון באופן קבוע איך הגן מקבל את המזרק הזה בעלות מסובסדת ולא בעלות של 500 שקל כל חצי שנה.
עלי סלאלחה: אתה אומר בעלות מסובסדת.
עלי סלאלחה: מי ישלם?
עלי סלאלחה: ההורים?
חנן דגן: לא.
חנן דגן: הגן יכול לספוג חלק.
חנן דגן: אם זה יהיה במחיר באמת סביר, הגן יספוג את זה.
חנן דגן: אבל לא הגיוני שהוא יוציא כל חצי שנה-שנה 500 שקל על מזרקים.
חנן דגן: אם הוא ישתמש אז הוא בוודאי ובוודאי יצטרך שוב לקנות למקרה עתידי אם יקרה, חלילה.
חנן דגן: צריך לשים לזה סוף.
חנן דגן: אם מדינת ישראל אומרת שהיא מספקת ומממנת את זה, אז תדאגו לזה.
עלי סלאלחה: למה שמשרד הבריאות ומשרד האוצר לא יממנו את המזרקים האלה?
עלי סלאלחה: אני מניח שמספרם של הילדים האלה במדינה הוא לא בשמיים.
עלי סלאלחה: מדובר אולי ב-600 ילדים.
חנן דגן: זו השאלה שאנחנו שואלים באופן קבוע.
חנן דגן: זה לא רק ילדים.
חנן דגן: כל מוסד חייב להחזיק אצלו, גם אם אין אצלו ילד אלרגי.
חנן דגן: חשוב לקחת בחשבון שאצל ילד קטן האלרגיה היא דבר מתפתח.
חנן דגן: זה לא בהתחלה.
חנן דגן: נניח שהוא התחיל לצרוך חלב, לדוגמה, ואחרי תקופה הוא מפתח את האלרגיה.
חנן דגן: הדבר הוא לא חד משמעי.
חנן דגן: למשל, עד שהילד לא ייעקץ לא נדע שהילד הוא אלרגי לעקיצת דבורים.
חנן דגן: התקפה חמורה באלרגיה לדבורים היא מתפתחת.
עלי סלאלחה: אנחנו יכולים לבקש ולפנות למשרד האוצר להעביר כסף למשרד הבריאות עבור מזרקים לילדים עליהם אנחנו מדברים.
חנן דגן: משרד החינוך עם חוק הפיקוח אמור.
חנן דגן: לאט לאט הוא יידע על כל גן שקיים.
חנן דגן: הוא יודע לשלוח מפקחים, צוותים, והוא צריך לדעת ולדאוג גם איך הגן מקבל מזרק אפיפן.
חנן דגן: זה דבר מאוד מאוד פשוט וזה לא צריך לבוא על חשבון הגן באופן קבוע.
חנן דגן: דבר נוסף שצריכים לקחת בחשבון, שהעלתה קרן, הוא נושא האחריות.
חנן דגן: כילד אלרגי אני זוכר שמורים היו פוחדים להוציא אותי לטיולים ולקחת את האחריות הזו.
חנן דגן: אין שום דבר שמבטח את הצוות בגן ואת מנהלת הגן.
חנן דגן: אם יקרה חס וחלילה משהו והיא תקבל תביעה, אז המשמעות היא להוציא את האוכל מהילדים שלה כי אחר כך לא יהיה לה ממה לחיות.
חנן דגן: באותו רגע היא אומרת: למה שאקח סיכון?
חנן דגן: אני לא יכולה לבטח את עצמי.
חנן דגן: באף חברת ביטוח זה לא קיים.
חנן דגן: אני לא יכולה לקחת אחריות כי אף אחד לא מוכן להסיר ממני את האחריות.
חנן דגן: אני אפחד לתת את הזריקה, אעדיף לא לעשות זאת.
חנן דגן: קודם נקרא לאמבולנס ושהם יחליטו.
חנן דגן: לפעמים זה זמן שמציל חיים.
חנן דגן: כדי לקבל שיתוף פעולה מהצוותים בשטח, אנחנו צריכים להגיד להם שהם לא צריכים לפחד מהילדים האלה.
חנן דגן: אי אפשר לדחות את הילדים האלה.
חנן דגן: בעבר אלרגיה היתה עניין נדיר, אבל היום אלרגיה היא דבר מאוד שכיח.
חנן דגן: אין כמעט מקום שאין בו ילד אלרגי.
חנן דגן: אנחנו לא צריכים להיות במצב שהצוותים יפחדו לטפל באותם ילדים.
חנן דגן: אנחנו צריכים לקבל אותם יחד בשיתוף פעולה.
חנן דגן: דיברו פעם בישיבות על הסרת האחריות הפלילית לגבי טיפול בילד אלרגי, וזה נעצר באיזשהו שלב.
חנן דגן: למעשה, חזרנו אחורה.
חנן דגן: אנחנו גם צריכים להבין שיש מקומות, כמו משפחתון קטן שמטפל בחמישה ילדים, שזו קצת בעיה לפעמים להשגיח על ילד בצורה ספציפית.
חנן דגן: לא כל אחד בנוי לזה.
חנן דגן: יש מסגרות שהן נמצאות בתוך בתים שבהם אוכלים הכול, והילדים חיים שם לצד בעלי הגן , המשפחה והילדים שלהם, וקשה ליצור הפרדה טוטלית ממזון אלרגני.
חנן דגן: צריך להלך פה בין הטיפות וליצור מצב אידיאלי ביותר למען הילדים האלה, מתוך הבנה של מה שקורה בשטח.
חנן דגן: יש את המצב האידאלי אבל צריך להיות ריאלי.
עלי סלאלחה: אני קראתי את תגובת משרד הבריאות.
עלי סלאלחה: הם אומרים: כל הצוות עובר הכשרה בנושא אלרגיה.
עלי סלאלחה: האם אכן ההכשרה הזו הועברה, מועברת, לצוותים ולאנשים שצריכים לטפל בזה?
עלי סלאלחה: אני מתכוון לכלל מדינת ישראל ולא רק לערים שבין גדרה לחדרה.
חנן דגן: הצוותים עוברים הכשרה.
חנן דגן: הבעיה היא עם התחלופה הגדולה של הצוותים כי אנחנו לא מספיקים להכשיר אותם.
חנן דגן: הענף כולו נמצא במצוקת כוח אדם מאוד מאוד קשה, ואני מניח גם בוויצ"ו, נעמ"ת, וגם בגני עירייה, ולא רק במגזר הפרטי.
חנן דגן: בגלל התחלופה לא מספיקים להכשיר את העובדים.
חנן דגן: שנית, חשוב להדגיש שיש הבדל בין לימוד תיאוריה לבין טיפול בפועל במקרה ומתרחש אירוע שזה.
חנן דגן: אנחנו יודעים את זה.
חנן דגן: אנחנו יכולים לקחת אדם שידקלם לך הכול בעל פה, אבל ברגע הקריטי הוא נכנס להלם והוא לא מצליח לתפקד.
עלי סלאלחה: אז מה הפתרון?
חנן דגן: זה נכון שצריך את מזרק האפיפן, וצריך הדרכה.
חנן דגן: זה הדבר המינימלי.
חנן דגן: אי אפשר לעשות הרבה, אבל כן צריך לספק את ההדרכה, כפי שקורה היום, וזה בסדר גמור.
חנן דגן: צריך לגרום לצוותים לא לפחד מילדים אלרגיים.
חנן דגן: יש היום פחד מאוד מאוד גדול, ואני שומע מהשטח את החשש הזה.
עלי סלאלחה: איך עושים את זה?
חנן דגן: ראשית, יש לגבות את הצוותים ולהגיד להם שאם הם לקחו ילד אלרגי ואם קורה משהו שקשור לאלרגיה אז הם לא ייתבעו מחר ויישארו בלי כלום
עלי סלאלחה: האם יש מפקחים שמגיעים לגנים האלה ומבקרים?
חנן דגן: רק התחלנו את חוק הפיקוח.
חנן דגן: אני מניח שזה יהיה במהלך שנת הלימודים הבאה בצורה יותר מסיבית.
עלי סלאלחה: חברים, תודה רבה.
עלי סלאלחה: אני מברך את חברי וידידי חבר הכנסת מופיד מרעי.
עלי סלאלחה: אדוני, בבקשה.
מופיד מרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.
מופיד מרעי: לא הצלחתי להבין מי יהיה אחראי, ועל מה, ומה אנחנו צריכים לעשות כאן בוועדה.
מופיד מרעי: הוועדה יכולה לקחת את הנושא ולקדם אותו.
מופיד מרעי: אתם אמרתם שמשרד הבריאות והאוצר יישאו בהוצאות המזרקים, ושהמזרק יעבור דרך קופת החולים של המשפחה ויגיע לילד.
מופיד מרעי: הילד יבוא עם המזרק לפעוטון, ושם המטפלת, שהוכשרה, ותוודאו שהיתה באמת הכשרה לכולם כי לא בטוח שזה אכן קרה, תיתן טיפול.
מופיד מרעי: אגב, זו הכשרה, לא הדרכה.
מופיד מרעי: יש הבדל.
מופיד מרעי: אתם צריכים לוודא שכולן מוכשרות לזה.
מופיד מרעי: כמו כן, תוודאו שיש פיקוח על ההכשרה ועל נושא נוסף שנשאיר אותו לסוף.
מופיד מרעי: אם כן, הוא מגיע עם מזרק, ובמקרה הצורך המטפלת תדע להזריק לו אותו בזמן אמת.
מופיד מרעי: החזקת המזרק תהיה אצל הילד או בפעוטון.
מופיד מרעי: הוא צריך להיות בפעוטון ויש צורך בכללים ותנאים להחזקת המזרק.
מופיד מרעי: אתם אומרים שאתם כמשפחתון או כפעוטון יכולים ללכת על חלופה אחרת ולקנות אותו, ושיש צורך באישור.
קרן אוחנה איוס: זה חובה בחוק שיהיה במקום, גם אם אין ילד אלרגי.
עלי סלאלחה: במקרה ויתגלה במקרה ילד שכזה אז יש מזרק.
מופיד מרעי: אז למה להטיל את זה על משרד הבריאות?
מופיד מרעי: למה אתם לא עושים את זה מראש?
קרן אוחנה איוס: אין לנו יכולת לרכוש את זה כיוון שאנחנו לא יכולים לגשת לבית מרקחת ולקנות.
מופיד מרעי: אתם צריכים לעמוד בתנאים.
מופיד מרעי: האם אתם אומרים: תנו לנו את הכסף, אנחנו נרכוש?
מופיד מרעי: תחליטו מה אתם רוצים.
קרן אוחנה איוס: אסביר.
קרן אוחנה איוס: בחוק הפיקוח נכתב שכל מסגרת לפעוטות מעל שבעה ילדים צריכה להחזיק מזרק אפיפן במימון המדינה.
קרן אוחנה איוס: אנחנו לא יכולים לרכוש את זה.
קרן אוחנה איוס: גננת לא יכולה לגשת לקופת חולים ולרכוש צמד מזרקים.
מופיד מרעי: כארגון של הפעוטונים, והיום זה במשרד החינוך, האם אתם יכולים לקבל ישירות זאת מהמדינה?
עלי סלאלחה: מי יכול לרכוש את זה?
קרן אוחנה איוס: או המדינה או - - -
מופיד מרעי: בשני המקרים המדינה תרכוש?
מופיד מרעי: תגידו איך.
קרן אוחנה איוס: אבל זה לא עובד.
קרן אוחנה איוס: אנחנו לא מצליחים.
קרן אוחנה איוס: ניסינו.
קרן אוחנה איוס: את מוזמנת לנסות את הפיילוט.
קרן אוחנה איוס: קחי את הטופס הזה ולכי לבית מרקחת ותגידי לי אם את מצליחה.
מופיד מרעי: גבירותיי, אני מציע לא להישען במקרה הזה על המערכת הניהולית של הפעוטונים כי זה דבר חדש במשרד החינוך וכן ללכת על נוסחה שהאוצר יעביר דרך משרד הבריאות, משרד הבריאות יממן את זה.
מופיד מרעי: אתם תוודאו שאתם יודעים להחזיק ולתחזק ולתת את המזרק כמו שצריך וכשצריך.
עלי סלאלחה: הדבר הכי החשוב הוא שזה יגיע לילד.
עלי סלאלחה: תודה רבה, חבר הכנסת מופיד מרעי.
עלי סלאלחה: ד"ר דינה צימרמן, בבקשה.
דינה רחל צימרמן: תודה רבה.
דינה רחל צימרמן: אני רוצה לקחת את הדיון הזה צעד אחד אחורה מבחינת השאלה מה זה ילד אלרגי ומה הוא צריך.
דינה רחל צימרמן: הדיון צריך להתמקד בנושא הזה.
דינה רחל צימרמן: כולנו חושבים שחשוב שילדים יוכלו לקבל אפשרות להיות במעון ובכל מסגרת חינוכית כמו כל ילד אחר, כי ילדים עם אלרגיה הם לא ילדים חולים.
דינה רחל צימרמן: לילדים עם אלרגיה יש אתגר.