GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן ברוש: דרך אגב, את כל הנתונים שלחנו לכם מסודר באמצעות נפתלי שהוא הפרויקטור לנושא הפרטני.
מיכל שיר סגמן: את זה קיבלנו.
אילן ברוש: יש לנו שלושה דסקים.
אילן ברוש: דסק פרטני שמטפל בנושאים האלה, דסק SOS שהוא מצבי חירום וקיצון, שזה סחר בנשים, אלימות, פגיעה בילדים.
אילן ברוש: אני לא אשתף אתכם, בגלל צנעת הפרט וזה בשידור כרגע.
אילן ברוש: אבל יש מקרים ממש קשים, שאנחנו יום יום מטפלים בהם ומנסים ככל הניתן להגיע למי שפונה אלינו.
אילן ברוש: הרעיון של המוקד הוא שכל אחד יכול לפנות אליו, הרשויות המקומיות, האזרחים וכל מי שרוצה.
אילן ברוש: עד היום נכנסו למוקד עשרים וארבע מאתיים אלף שיחות.
אילן ברוש: כלומר, אפילו יותר מסך כל העולים.
אילן ברוש: כל השיחות האלה מנוטרות, בודקים בעצם מה השיחה ואז מעבירים אותה לדסק הרלוונטי, אם זה גיור, אם זה מזון, אם זה ביגוד.
מיכל שיר סגמן: איפה הם ישנים?
מיכל שיר סגמן: זה שיש משפחה, זה לא אומר שהמשפחה יכולה לקלוט אותם.
אילן ברוש: אז רגע, תיכף ניגע בבעיות הפרטניות, אבל בגדול אם אנחנו מדברים על הילדים, אז אמרתי חמשת אלפים ארבע מאות ילדים, מתוכם שבעים וחמישה ילדים עם צרכים מיוחדים - - -
מיכל שיר סגמן: איזה גילאים?
מיכל שיר סגמן: כלומר, אפס עד שבע עשרה?
מיכל שיר סגמן: אפס עד שמונה עשרה?
אילן ברוש: אפס עד שמונה עשרה.
אילן ברוש: על הפילוח פחות רלוונטי לדבר כמה, אבל אם את רוצה לדעת, עד שש שנים אנחנו מדברים עד שלוש שנים שניים עשר ועד שש שנים שישה ילדים, סליחה זה הצרכים המיוחדים.
אילן ברוש: לגבי הילדים הרגילים, עד שלוש שנים מאתיים חמישים ושניים ילדים ועד שש שנים, שלוש מאות שישים וארבע ילדים.
מוריה רבינוביץ': סליחה, אלו נתונים רק לגבי ילדים שהם מוכרים לשירותי הרווחה, מתוך אלף שמונה מאות ארבעים?
אילן ברוש: לא, זה סך הכל הנתונים מתוך כל - - -
מוריה רבינוביץ': שמונה מאות ארבעים, זו הטבלה.
מוריה רבינוביץ': תסתכל, בסך הכל זה אלף שמונה מאות ארבעים.
אילן ברוש: נכון.
אילן ברוש: אלף שמונה מאות ארבעים.
מוריה רבינוביץ': אבל, סך הכל אמרת שיש חמשת אלפים ארבע מאות.
אילן ברוש: שפנו למוקד, שנמצאים - - -
מיכל שיר סגמן: לא, חמשת אלפים ארבע מאות ילדים אמרת.
אילן ברוש: כן, אלף שמונה מאות ארבעים פנו למוקד.
אילן ברוש: אלה הילדים שאנחנו נתנו להם - - -
מיכל שיר סגמן: כלומר, יותר מארבעת אלפים איש שהם מעל גיל שש, הילדים הם מעל גיל שש בעצם, זה מה שאתה אומר?
אילן ברוש: הנקודה השנייה שחשוב להדגיש היא כמה ילדים עם צרכים מיוחדים שהגיעו, בסדר?
אילן ברוש: יש לנו כרגע, אנחנו מדברים על שבעים וחמישה ילדים, בהגדרה של צרכים מיוחדים, בהקשר של או צרכים פיזיים, רפואיים או צרכים נפשיים או מוגבלות שכלית התפתחותית, אחת משלושת הקטגוריות האלה.
אילן ברוש: אנחנו יודעים מי הם, אנחנו מכירים את המשפחות והן תחת טיפול.
אילן ברוש: עכשיו, חשוב לי לומר שהמוקד והפרויקט שנקרא צו השעה, נותן מענה לילדים בחמישה דברים מרכזיים, בסדר?
אילן ברוש: אחד, הוא כל סוגיית המזון.
אילן ברוש: אם אני מסתכל על הפניות, צריך להבין החבר'ה שמגיעים באשרת תייר, הם לא יכולים לעבוד.
אילן ברוש: אין להם בכלל זכאות לעבודה, הם נמצאים פה או אצל המשפחות שקיבלו אותן ואז הם נטל על המשפחה, או שהם עושים כל מיני דברים על מנת להתפרנס או לא חוקי או כל מיני דברים שאני לא אפרט.
אילן ברוש: אז, אנחנו בעצם מסייעים להם בסל מזון, באמצעות אש"ל ירושלים או הג'וינט.
אילן ברוש: הקצנו לזה כמעט שלושה וחצי מיליון שקלים, סיימנו את הסל הראשון.
אילן ברוש: כל משפחה שפונה ומבקשת סיוע במזון, מקבלת שבע מאות שקלים סל מזון לרכישה של כל דבר.
מיכל שיר סגמן: לחודש קבוע, שבע מאות שקלים?
אילן ברוש: לבן אדם, למשפחה.
מיכל שיר סגמן: אה, לבן אדם או למשפחה?
אילן ברוש: לבן אדם.
אילן ברוש: אם זה משפחה עם ילד, אז זה שבע מאות שקלים לבגיר ובהתחשבות הזו, חמש מאות שקלים.
אילן ברוש: אנחנו עושים איזו שהיא הערכה.
אילן ברוש: דרך אגב, כל מי שנותן את המענה הוא עובד סוציאלי מקצועי, זה לא מוקדן או משהו כזה.
אילן ברוש: הוא עובד סוציאלי שקורא את הפניה, מנתח אותה, מבין אותה ואם צריך גם שולחים עובד סוציאלי לעשות בדיקה, לבדוק האם הדבר הוא אמיתי.
אילן ברוש: כי, היו לנו מקרים של ניסיונות לא נעימים לקחת כרטיסים של אנשים או מישהו שאסף שלושים דרכונים ובא בתמורה לקחת את הכרטיסים, אז אנחנו די מקפידים שהדברים יהיו תחת מעקב, מה שנקרא, ובקרה של עובד סוציאלי.
אילן ברוש: הם אלה בעצם האנשים שמחזיקים את המוקד בהיבט של המענים.
אילן ברוש: אלו עובדים סוציאליים שעובדים כבר חודשיים ימים סביב השעון ונותנים את המענים האלה.
מופיד מרעי: אז הסל מזון הוא למעשה במתכונת של דמי מחייה כזה?
אילן ברוש: כן, בדיוק.
אילן ברוש: בהתחלה זה היה שופרסל, עכשיו העברנו את זה לפרויקט של אשל ירושלים.
אילן ברוש: הם מגיעים עד הבית ונותנים את הכרטיס.
מופיד מרעי: ואז הוא מגיע ומקבל?
אילן ברוש: כן, הוא מגיע, חותם על הצהרה שהוא משתמש בכרטיס.
אילן ברוש: אנחנו מאמתים שהוא אכן הבן אדם שהגיע מה-24 בפברואר, הוא אכן מי שעומד בקריטריונים.
אילן ברוש: אנחנו ממש עובדים בצמוד עם מנהל האוכלוסין ורשות ההגירה.
אילן ברוש: כל יום אני מקבל דוח נתונים של כניסה ויציאה, אנחנו על זה במאה אחוז.
אילן ברוש: אני רק אסיים את המענים, על מנת שנבין את התמונה הכוללת.
אילן ברוש: כל הסוגיה של ביגוד, כל מי שצריך ביגוד - - -
מופיד מרעי: אנחנו גם רוצים להבין.
אילן ברוש: אני אשמח, אני פה בשביל זה.
אילן ברוש: אני באתי עכשיו מהמוקד וזה היום שהוא בעצם יום פה.
אילן ברוש: דרך אגב, חשוב להבין שאת הפרויקט הזה מרימים הרבה מהחברה האזרחית, מהארגונים החברתיים, שהם באמת נכנסו תחת האלונקה ונתנו את כל מה שיש להם.
אילן ברוש: אני לא אגע בדברים ספציפיים, אבל תרומות במיליונים, כרטיסים.
אילן ברוש: כל הסוגיה של בגדים היא באמצעות ויצו, ביגודית, כל אחד מגיע לביגודית.
אילן ברוש: הוא רשאי לבחור עד חמישה פריטים.
אילן ברוש: אני יכול להגיד לך במספרים, וגם שלחנו לכם, אני לא אלאה אתכם בנתונים, אבל כמה הגיעו לביגודית, כמה בגדים הלכו, אנחנו גם עושים על זה מעקב.
אילן ברוש: כל הסוגיה של מענים רפואיים, שזו הייתה הבעיה המרכזית, כי תייר שמגיע לפה הוא לא זכאי לביטוח רפואי והוא לא מקבל מענה רפואי.
אילן ברוש: באמצעות חברת טרם שעד גיל שישים, כל מי שמגיע מאוקראינה והוא נמלט מלחמה והוא בתוך הקטגוריה של צו השעה, הוא זכאי לטיפול רפואי מלא, בדיוק על פי החוזה שסיכמנו.
אילן ברוש: מדובר על תקציב של בערך חמישה וחצי מיליון שקלים.
אילן ברוש: אני לא אפרט, אבל היו כבר אפילו ניתוחים, הפלות, לידות וכל זה יורד בעצם מהסל התקציבי.
אילן ברוש: זה הסיפור של המענה.
אילן ברוש: נתנו גם מענה לשישים פלוס, שזה בעצם תקציב הרבה יותר גבוה והתעריף הוא יותר גבוה לאנשים שהם אוכלוסייה מבוגרת.
אילן ברוש: הסיפור של סיוע נפשי, עשינו התקשרות לסיוע נפשי בשלושה מימדים, אחד באמצעות נט"ל שזה סיוע נפשי טלפוני.
אילן ברוש: כל מי שרוצה ואומר שהוא צריך שיחה.
אילן ברוש: אני חייב לספר, זו אנקדוטה מעניינת, התחלנו את המוקד עם מוקדנים ומוקדניות דוברי רוסית, ואז הבנו שביומיים הראשונים אנשים התקשרו, שמעו רוסית וניתקו את השיחה.
אילן ברוש: אז, הבנו שקשה להם לשמוע רוסית, אז החלפנו את המוקדנים בדוברי אוקראינית, ואז כל השיחות נענו, ובעצם התחיל המנגנון של המענה.
אילן ברוש: כי, אנחנו לא ידענו את זה, אבל מי שבא מאוקראינה קשה לו קצת עם הרוסית.
אילן ברוש: כנ"ל הטיפולים, כל הטיפולים הנפשיים והסוציאליים, אנחנו מקפידים שהם יהיו בשפה האוקראינית.
אילן ברוש: אנחנו נותנים אפשרות גם לשיח ברוסית.
אילן ברוש: אם תתקשרו למוקד עכשיו, כוכבית חמש אחת שלושים, יענו לכם או ברוסית או באוקראינית או בעברית - - -
מופיד מרעי: זה מסתכם בשיחה טלפונית או שמעבר לזה?
אילן ברוש: אז ישנן שלוש אופציות, הדבר הראשון הוא שיחה טלפונית והמטפל עושה אבחון, ואם הוא מרגיש שצריך לעשות פגישה פרונטלית, אז אנחנו מעבירים אותו גם לטיפול.
אילן ברוש: אם תסתכלו בדיווח, עד עכשיו חמישה ילדים קיבלו טיפול פסיכולוגי ופסיכיאטרי צמוד, בהתאם לאבחון של נט"ל, לשיחה שהייתה.
אילן ברוש: בעצם, הם החליטו האם הוא מצריך טיפול יותר עמוק, יותר אינטנסיבי.
אילן ברוש: מאה שבעים וארבע שיחות של טיפול נפשי כרגע היו באמצעות המוקד וחמש טיפולים פרטניים.
מופיד מרעי: אתם מפנים אנשים או ילדים - - -
אילן ברוש: כל מי שרוצה.
מיכל שיר סגמן: עד כמה הם מודעים לשירות הזה?
מיכל שיר סגמן: עד כמה הם יודעים שזה קיים?
אילן ברוש: כולם יודעים.
אילן ברוש: בפלייר של מוקד צו השעה הגדרנו את חמשת המענים, מזון, רפואי, קורת גג, נפשי והשמה במוסדות רווחה, אלו המענים שהמוקד נותן.
מופיד מרעי: אתם יודעים שיש לנו מרכזי חוסן?
אילן ברוש: בוודאי, מה זה יודעים?
מופיד מרעי: אתם מפנים אותם?
אילן ברוש: מרכזי חוסן לא יודעים לטפל באוקראינית.
אילן ברוש: יש מרכז חוסן - - -
מופיד מרעי: זו בדיוק השאלה.
מופיד מרעי: הם יודעים לטפל בנפגעים כתוצאה מטראומה כזו או אחרת, מלחמתית ואירוע צבאי, בעיקר בגדר, בעוטף עזה, בצפון.
מופיד מרעי: כן, אני חושב שבהכוונה נכונה ובהסבר נכון ובליווי כמובן של אנשים שיודעים לתרגם, יכולים להיכנס ולהיות מטופלים במרכז חוסן שבמלא קיים וזה יכול לעזור.
אילן ברוש: אל"ף, אני חבר בהקמה של צוותי החוסן כולל בצפון אל מול הילה וגם דרך זה, אני מכיר את כל מרכזי החוסן.
אילן ברוש: להפעיל עכשיו את מרכזי החוסן במכרזים, הרי בסוף זה כסף.
אילן ברוש: אנחנו כדי לשטח בירוקרטיות ולעבוד נכון התחברנו לג'וינט, והג'וינט יותר קל לו לעשות התקשרויות ולא דרך שירות המדינה, שזה הצעות מחיר ותלכו וזה.
אילן ברוש: לכן, המהירות הייתה קריטית פה, הג'וינט קיבל את התקציב, הוא עשה את ההתקשרויות וככה אנחנו בעצם פתרנו את הבעיה.
אילן ברוש: עכשיו, להתחיל באמצעות המשרד לעשות קול קורא, להתחיל לחפש ולהתחיל זה, זה לוקח זמן.
מופיד מרעי: אני משאיר לכם את זה.
אילן ברוש: אז אני אומר, פתרנו את זה וחשבנו על דרך נכונה לעשות את זה חוקי, נכון ותקין, באמצעות הג'וינט שבעצם אלו הפלטפורמה שמציעה את השירותים באמצעותנו.
אילן ברוש: לכן, אנחנו משולש, מד"א, ג'וינט, רווחה.
אילן ברוש: יש שלושה קודקודים לציר הזה, יוסי היימן, אלי בין ואני, אנחנו בעצם הצוות שמוביל את המהלך הזה ברמה הלאומית.
אילן ברוש: דבר נוסף שרציתי לדבר עליו, דיברתי על הסוגיות הרפואיות ודיברתי על הנושא של הדיור, אנחנו מזהים בערך שישים רשויות שבהן יש את מרבית נמלטי המלחמה.
אילן ברוש: אני לא אעבור כרגע על כל הרשימה, אבל בגדול המוקדים הם חיפה, ראשון לציון, אשדוד, פתח תקווה, אשקלון, בתי ים, נתניה ובאר שבע.
אילן ברוש: מן הסתם אלו גם המקומות שיש בהם גם מרבית ריכוז של עולים.
אילן ברוש: לצורך העניין, במקומות האלה, מה שנקרא, שמנו כרגע את המאמץ.
אילן ברוש: אנחנו יודעים בכל רשות כמה יש במספרים, זה גם מופיע לכם בטבלה, נמלטי מלחמה וכמה מתוכם הם ילדים.
אילן ברוש: לכן, אנחנו משתדלים באמצעות עמותות וארגונים כרגע להיכנס לקטע הבלתי פורמלי, בעיקר אחר הצהריים.
אילן ברוש: הנחת העבודה היא שבאמת ההורים, האימהות בעיקר, לא יוצאות לעבודה, אלא נשארות בתוך הלחץ המטורף הזה של או מאחרים, או משפחות או דודים, קרובים כאלה ואחרים, זה מורכב.
אילן ברוש: הערכה שלנו היא שככל שהזמן יימשך, זה יהיה הרבה יותר מורכב.
מיכל שיר סגמן: ולכן השאלה היא האם יש איזה שהוא מענה להעביר אותם משם?
מיכל שיר סגמן: זו שאלה אחת.
מיכל שיר סגמן: השאלה השנייה היא לגבי החינוך שלהם.
אילן ברוש: אוקיי.
אילן ברוש: אז לגבי המענה של להעביר אותם, אנחנו על זה.
אילן ברוש: יש לנו כרגע אלף מיטות, שעשינו התקשרות עם שלושה בתי מלון, בחוזה פתוח ומסודר.
אילן ברוש: בנוסף, שני יזמים שבעצם הציעו לנו דירות בקהילה.
אילן ברוש: כרגע מושמים, מתוך המלונות שאנחנו פתחנו, לא פתחנו מלון אחד שכולו קליטה.
אילן ברוש: אלו מלונות שפעילים ובתוכם יש לנו חדרים בהסכם, כמו למשל זיכרון, ירושלים, ארד וכו' וכו'.
אילן ברוש: כרגע נמצאים במלונות, סדר גודל, של שמונים וארבע משפחות, מתוכן שלושים ושישה ילדים.
אילן ברוש: זה לא מלון כמו שמשרד הקליטה פתח, שכולו עולים ושם בעצם 24/7 צריך לתת מענה, זה מלון רגיל שבו נמצאים אורחים מכל הארץ ומחו"ל.
אילן ברוש: נמלטי המלחמה בעצם שוהים שם עם שתי ארוחות ביום.
מיכל שיר סגמן: העניין הוא שמדובר פה על מספר מאוד מועט של אנשים שכרגע נמצאים בבית מלון.
אילן ברוש: כן, כן.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא באמת על משהו שהוא רחב יותר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים על שבעה עשר אלף איש - - -
מיכל שיר סגמן: כחמשת אלפים ילדים שאין להם בעצם מעמד חוקי.
אילן ברוש: לא, יש להם מעמד של תייר, הם על אשרת תייר פה.
מיכל שיר סגמן: מעמד תייר, זה מעמד תייר.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שהם לא יכולים לעבוד, וזה אומר שאין השתלבות.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה לא איזה שהוא משהו, והלוואי ואם היינו יודעים שזה הולך להיגמר בעוד חודש, ובעוד חודש הם חוזרים לבתים שלהם, אז הדיון כנראה היה אחר.
מיכל שיר סגמן: פה, זה לא רק שכנראה לא חוזרים, אלא שנקבל תיכף גל נוסף, לפי איך שזה נראה, זאת אומרת עלולים.
אילן ברוש: אז, אל"ף, זה נכון וזה מדויק.
אילן ברוש: אני רק רוצה לומר - - -
מיכל שיר סגמן: לכן השאלה שלי היא ברמת הערכות.
מיכל שיר סגמן: הערכות, כמו שאמרת, היא קודם כל כסף, היא הערכות תקציבית, וזה עניין של מטרה.
מיכל שיר סגמן: בוא תגיד לי מה הולך להיות, הרי כמו שאמרת, הם לא ימשיכו לגור אצל הדודים שלהם ואצל קרובי המשפחה, כי כל משפחה, נחמדה עד כמה שהיא תהיה, באיזה שהוא שלב יש איזו שהיא בעיה של מקום, בעיה של עול ויש גם בעיה של דוחק וזה לא יעבוד לאורך זמן.
אילן ברוש: מקבל.
מיכל שיר סגמן: מה הלאה?
מיכל שיר סגמן: מה קורה איתם?
מיכל שיר סגמן: איפה הם יגורו?
מיכל שיר סגמן: במה הם יעבדו?
מיכל שיר סגמן: האם פותחים להם אשרת עבודה מיוחדת?
מיכל שיר סגמן: האם הילדים כבר משולבים או ישתלבו במערכות החינוך?
מיכל שיר סגמן: מעבר לזה, גם לגבי המענים הרגשיים, יש הבדל בין זה שבן אדם מרים טלפון, כי קצה נפשו, או כי אמא נורא נורא דואגת לילד שלה, שמראה סימני מצוקה, לבין זה שמישהו בא ושואל בן אדם, אתה בסדר?
מיכל שיר סגמן: אוקיי?
מיכל שיר סגמן: זה הבדל מאוד מאוד גדול.
מיכל שיר סגמן: אז על זה אני יותר רוצה להתעכב.
אילן ברוש: אז אני אתייחס.
אילן ברוש: קודם כל, השאלות הן מצוינות, אני לגמרי מבין את מה שאת אומרת.
אילן ברוש: קודם כל, כמו שאמרתי, הפרויקט התחיל ב-17 במרץ והנחת העבודה שלנו הייתה שלושה חודשים, לשם התכווננו.
אילן ברוש: בנוסף, גם מבחינת התקציב, זה יוצא סדר גודל של שלושה עשר מיליון, שניים עשר מיליון לחודש, לתת את סל המענים האלה.
אילן ברוש: מבחינה תקציבית, אנחנו כן, כל חודש אנחנו פונים לאוצר, מסבירים את הצרכים ומקבלים.
אילן ברוש: כרגע את החודש הזה סיימנו ואת החודש השני קיבלנו, כל חודש בחודשו, כאשר עוד פעם, הנחת העבודה שלנו כרגע היא שלפחות בשלושה חודשים הנוספים, אנחנו נצטרך להתמודד עם הסוגיה הזו.
אילן ברוש: כלומר, זה אומר כמעט חצי שנה - - -
מיכל שיר סגמן: למה לא להתמודד איתה כבר עכשיו בתכנון ארוך טווח?
אילן ברוש: מתמודדים.
אילן ברוש: אמרתי, שלושה חודשים ועוד שלושה חודשים זה חצי שנה.
אילן ברוש: כבר נכנסנו לפרויקט שהוא בר קיימא, כי מי שעשה אותו עד עכשיו הם עובדי משרד.
אילן ברוש: כלומר, זה אומר עובדים בתפקידים מאוד קריטיים כמוני או כל הפרויקטורים - - -
מיכל שיר סגמן: שעוסקים בשוטף של היום יום.
אילן ברוש: הם עזבו את השוטף שלהם ובאו לשבת במוקד צו השעה.
אילן ברוש: צפינו שזה הולך להיות, לכן עשינו התקשרות עם חברות חיצוניות.
אילן ברוש: כרגע למוקד לקחנו עובדת סוציאלית ותיקה שמנהלת את המוקד מאתמול, בחרנו עוד שישה עובדים ועובדות סוציאליות להיות, מה שנקרא, הדסקאים והרפרנטים, והפכנו אותו לבר קיימא.
אילן ברוש: זאת, מתוך הנחת עבודה שאלו הולכים להיות כמה חודשים ארוכים ואי אפשר לנטרל את העובדים מהעיסוק שלהם.
אילן ברוש: כלומר, גם פה לקחנו איזה שהוא נתח תקציבי והפכנו את זה למשהו שאפשר לנשום, ואני כאילו ממבט על בעצם משגיח ורואה שהכל מתנהל כפי שהגדרנו בדירקטיבה המשרדית.
אילן ברוש: לגבי סוגיית הילדים, אני אשאיר את זה תיכף למשרד החינוך שיתייחס בהקשר החינוכי.
אילן ברוש: לגבי סוגית - - -
מיכל שיר סגמן: טיפול נפשי?
אילן ברוש: טיפול נפשי, שוב, אני חושב שבהיבט הטיפול הנפשי נתנו מעטפת מלאה, גם טיפול.
אילן ברוש: כל מי שרוצה זכאי להתקשר, לקבל טיפול ויש לזה מודעות, יש לזה הד.
אילן ברוש: כלומר, יש לנו גם קבוצת פייסבוק של נמלטי מלחמה מאוקראינה וגם יש ווטסאפים וזה עובר מפה לאוזן, כל דבר מתגלגל מהר מאוד.
אילן ברוש: בנוסף, במוקדים אנחנו משולבים מאוד מאוד עמוק עם השלטון המקומי.
אילן ברוש: השלטון המקומי משתף פעולה איתנו ביחד.
אילן ברוש: אני רק אגיד שהנחת העבודה של המשרד הייתה, במקום להטיל את המשימה על הרשויות המקומיות ועל מחלקות הרווחה, עשינו הפוך, פעם ראשונה שאנחנו לוקחים את המשימה הלאומית על המטה, על המשרד ואנחנו נותנים שירות לרשויות המקומיות, מתוך הנחה שגם תקופת הקורונה וגם המשברים הסוציאליים שהיו בשנתיים האחרונות יעמיסו עליהם.
אילן ברוש: זה הוכח כפרויקט שעובד מאוד טוב.
אילן ברוש: שוב, אני אומר, אנחנו עם הזמן נזהה יותר ויותר תופעות של צורך בכלכלה, במזון ובכסף.
אילן ברוש: אנחנו הגשנו בקשה לאפשר להעסיק את כל נמלטות המלחמה בתחום של סיעוד ודיור מוגן בבתי אבות.
אילן ברוש: שם, אנחנו מזהים קושי בעובדים, אמרנו בואו ניתן - - -
מיכל שיר סגמן: יש המון קושי בעובדים, אני יכולה להגיד לך שפנו אליי אנשים אפילו בקניון ושאלו אותי למה לא מאפשרים להם לעבוד, הם יכולים.
מיכל שיר סגמן: אנשים שמחים, הם ישמחו לקלוט אותם.
אילן ברוש: אז זהו, יש פה בעיה חוקית, יש פה בעיה של אשרת תייר.
אילן ברוש: דרך אגב, מה קורה אם עוד חודש וחצי שנגמרות האשרות?
אילן ברוש: זאת השאלה המרכזית שעולה למוקד.
אילן ברוש: נגמרת לי האשרה עוד חודש וחצי, מה אני עושה?
אילן ברוש: שאלה.
מיכל שיר סגמן: לא יודעת למה בחרו לשים אותם על אשרת תייר, זו בעיה אחרת.
מיכל שיר סגמן: אפשר פשוט לשנות את ההגדרה, אתה יודע.
מיכל שיר סגמן: זה יפתור לך את הבעיה הרבה יותר מהר.
אילן ברוש: אני אלאה אתכם על הבג"צים שיש מהפליטים מאפריקה ומסודן וכו', שגם איתם אנחנו מתמודדים.
מיכל שיר סגמן: ברור שבגלל הפליטים מאפריקה הם לא מקבלים מעמד פליט, זה אני די בטוחה שברור לכל היושבים כאן בשולחן.
אילן ברוש: לסיכום, אני לא רוצה עוד להרחיב, אבל כל הנושא מונח אצלכם בהתייחסות שכתבנו, כולל מספרים.
אילן ברוש: אנחנו על המוקד עשרים וארבע שבע, הוא פעיל כל יום משמונה בבוקר עד שש בערב, מלבד סופי שבוע וזהו.
אילן ברוש: אני מקווה שאנחנו יודעים לתת את המענים כמו שצריך ודגש, דרך אגב, הוא על מקרי הקיצון.
אילן ברוש: אנחנו שמים SLA שמידי עד שעתיים, בעיקר למקרים שמגיעים אלינו, טלפונים של תצילו אותי.
אילן ברוש: אנחנו שם ביחד עם דינה דומיניץ, היא לא פה, אבל משרד המשפטים, עם הימ"רים ועם כל מי שנמצא אנחנו יודעים לעשות תקשורת מהירה ולהגיע למי שצריך.
אילן ברוש: היה גם סיפור של שני ילדים שהגיעו בלי הורים, בדקנו את הסוגיה של האפוטרופוס - - -
מיכל שיר סגמן: רק שניים?
אילן ברוש: כן, בלי הורים בכלל.
מיכל שיר סגמן: בלי הורים בכלל, רק שניים?
אילן ברוש: כן.
אילן ברוש: בלי הורים בכלל, קטינים שהגיעו בלי הורים.
מיכל שיר סגמן: אז זה אומר שרוב היתומים אז עלו דרך משרד העלייה והקליטה.
אילן ברוש: לא, אנחנו מטפלים גם - - -
מיכל שיר סגמן: יש כמה מאות.
אילן ברוש: לא, אין כמה מאות - - -
מיכל שיר סגמן: יש שש מאות ילדים יתומים.
אילן ברוש: יש לנו קבוצה של יתומי חב"ד.
אביטל בגין: יש כנראה יותר משניים, אבל זה לא במספרים גדולים.
אילן ברוש: לא, שניים שמה?
מיכל שיר סגמן: אתם מדברים על אשרת תייר, אני מדברת על בסך הכל.
אביטל בגין: שמגיעים לא מלווים.
אילן ברוש: ללא הורים ביולוגים.
אילן ברוש: אנחנו יודעים על שניים שכרגע ביצענו להם השמה במסגרות רווחה, במסגרות לילדים קטנים והם מטופלים רק במסגרת רווחה.
אילן ברוש: אלה שני המקרים - - -
מיכל שיר סגמן: הם מטופלים במסגרת רווחה כילדים שכרגע נתלשו מהעולם שלהם, הגיעו למדינה זרה ולא דוברים שום דבר.
מיכל שיר סגמן: יש למערכת ממש תמיכה רגשית ופיזית?
אילן ברוש: יותר מתמיכה, זה טיפול מחבק, חם ואוהב 24/7.
אילן ברוש: אם תרצי אני אפרט, אני לא רוצה פשוט לפרט פה בגלל צנעת הפרט, מי הילדים, איפה הם הגיעו ואיפה הם מושמים כרגע.
אילן ברוש: אלו קטינים.
אילן ברוש: זהו, עד כאן.
אילן ברוש: תודה.
מיכל שיר סגמן: חברי הכנסת, יש לכם שאלות עד כה?
מופיד מרעי: רק דבר אחד, הרי החשש בסוף, במיוחד בטיפול של הנפגעים הנפשיים, שאנחנו לא מגיעים לכולם.
מופיד מרעי: התחלנו לדבר על זה שבעצם בשיחה טלפונית, אתם עוברים לשלב הבא, לאתר מידע ולדעתך אתם נותנים מענה של מאה אחוז?
מופיד מרעי: של תשעים אחוז?
מופיד מרעי: כי, יש חשש.
מופיד מרעי: אני בתחושה שיש פספוסים כאן.
מופיד מרעי: זה אחד.
מופיד מרעי: הדבר השני, דיברת על השיבוץ או מתן עבודה וחסר לנו ידיים עובדות, יש פה חשש שאנחנו נשבץ או נשלח מישהו שיעבוד במקום, דיברת על סיעוד, שהוא לא מוכשר ואז הוא יגרום לנו לנזק יותר גדול.
מופיד מרעי: לכן, הנושא הזה צריך להיות מטופל בידיים רגישות ומקצועיות, על מנת לשים את האיש הנכון במקום הנכון, שלא יגרום לנו נזק כתוצאה מהמיקום שלו.
מופיד מרעי: גברתי יושבת הראש, אני כן רוצה להגיד, אני יודע גם ממשרד העלייה והקליטה ושאר המערכות, עושים מאמץ אדיר על מנת לקלוט את הילדים הנמלטים שהגיעו מאוקראינה.
מופיד מרעי: אני במקרה הייתי גם נציג במשלחת במצעד החיים, הייתי נציג של הכנסת.
מופיד מרעי: צעדתי עם נשיא פולין ודיברנו במשך הצעדה מה קורה עם הפליטים מאוקראינה, והם גם מחבקים מעל ארבע מיליון פליטים שבונים להם מן מעטפת של קליטה, של מחיה, של לימודים, של הכל.
מופיד מרעי: אני חושב שאנחנו במדינת ישראל כן יכולים להתגאות במה שאנחנו עושים, אבל - - -
מיכל שיר סגמן: אתה שומע פה על מעמד של תייר, אנחנו עוד לא קיבלנו את הפרטים ממשרד העלייה והקליטה, אבל אני יכולה להגיד לך שישראל יחסית קלטה מעט עולים חדשים, ושהם בעיקר מעדיפים ללכת למדינות אחרות, כי שם נותנים להם סלי קליטה גדולים יותר, פחות בירוקרטיה.
מיכל שיר סגמן: אני לא סתם שאלתי בנוגע לנושא של תושב חוזר, כי אם היה כאן אדם שחי בשנות העשרים שלו במדינת ישראל כעולה חדש וחזר לאוקראינה, התחתן שם והוליד ילד ועכשיו הוא חוזר, אף אחד לא מתייחס אליו כעולה חדש, אלא כתושב חוזר.
מיכל שיר סגמן: דבר זה מצביע על כך שהוא לא פליט, הוא לא תייר, הוא לא עולה חדש הוא, מה שנקרא, ואיחלנו לחייל בהצלחה.
מופיד מרעי: אם הוא תושב חוזר, מצבו טוב.
ולדימיר בליאק: לא, יש לו חלק מהזכויות, כן.
מופיד מרעי: בטח.
מיכל שיר סגמן: לא, לא עד כדי כך.
מיכל שיר סגמן: לכן, הרבה מאוד מהאנשים עושים שיקול והולכים למדינות אחרות.
מופיד מרעי: יש גם את המרחק, בוא נגיד כך.
מיכל שיר סגמן: אתם יודעים, אין טוב כמראה עיניים, אני פשוט טסתי לשם וראיתי את זה בעיניים.
מופיד מרעי: בקצרה, אני חושב שאנחנו תמיד צריכים לבדוק את עצמנו ולראות איפה אנחנו.
מופיד מרעי: כלומר, איפה אנחנו יכולים להשתפר במקרים האלה, להתקדם ולתת מענה לכל מי שיש.
מופיד מרעי: הלוואי שיכולנו לקלוט כמה שיותר והלוואי וגם לא הייתה מלחמה ולא היינו מגיעים לזה.
מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו גם עלולים למצוא את עצמנו באירוע גדול הרבה יותר, זה אירוע אודסה.
ולדימיר בליאק: זה בדיוק מה שאני רציתי לשאול.
ולדימיר בליאק: אתה דיברת שההיערכות הראשונה הייתה לשלושה חודשים, שזה בעצם עד אמצע יוני, אם הבנתי נכון, כן?
ולדימיר בליאק: עכשיו אתם מדברים על שלושה חודשים נוספים, שזה עד אמצע ספטמבר.
אילן ברוש: במידה ויאשרו את אשרת התייר.
ולדימיר בליאק: נכון, כן.
ולדימיר בליאק: אנחנו מכירים את המצב במזרח אירופה, זה לא הולך להיגמר בקרוב, לצערי הרב.
ולדימיר בליאק: האם לא יותר נכון, כבר עכשיו, לנהל דיונים מול האוצר, על מנת לקבל את התקציבים הנדרשים לפחות עד סוף השנה השוטפת, זאת כדי להבטיח את המענה הדרוש לאורך הזמן.
אילן ברוש: אנחנו בדיונים עם האוצר.
אילן ברוש: שר האוצר לגמרי איתנו בסיפור הזה, חד משמעית.
אילן ברוש: הוא בכבודו ובעצמו הוא הגיע - - -
ולדימיר בליאק: כי לדעתי, זה מתבקש כבר עכשיו.
אילן ברוש: הוא איתנו בזה.
ולדימיר בליאק: אוקיי.
עלי סלאלחה: אני חושב שהדיון הזה חשוב, הוא נחוץ לטפל בבעיה הומנית ובעיקר בילדים.
עלי סלאלחה: אבל, קראתי פה שיש אלפיים מאה עשרים ושש ילדים עולים ויש ילדים שהם לא מוגדרים כעולים - - -
מיכל שיר סגמן: יש חמשת אלפים ארבע מאות ילדים על אשרת תייר, יש כשלושת אלפים שמונה מאות ילדים עולים.
עלי סלאלחה: אז באמת, איך מתייחסים לקבוצה הזו?
עלי סלאלחה: לילדים שאינם עולים?
עלי סלאלחה: שלא יודעים את מספרם.
עלי סלאלחה: ככה כתוב פה, במסמך.
אילן ברוש: לא, אני התייחסתי עכשיו.
אילן ברוש: אני בחצי שעה האחרונה התייחסתי רק לילדים נמלטי המלחמה.
עלי סלאלחה: מספרם אינו ידוע לנו.
אילן ברוש: מאיפה אתה קורא את זה?
עלי סלאלחה: עמדת המועצה לשלום הילד.
אילן ברוש: אני שלחתי פרוטוקול מסודר לוועדה עם נתונים מדויקים מאתמול בבוקר.
אילן ברוש: הכל כתוב אחד לאחד בחתך שמות, אתם רוצים גם פירוט של הבעיות?
אילן ברוש: כבודו, אני יכול להביא לך את הפרוטוקול.
עלי סלאלחה: אז המספר ידוע?
מיכל שיר סגמן: רגע, בבקשה, הנה המועצה לשלום הילד כאן.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, נעם.
נעם וילדר: אני עו"ד מהמועצה לשלום הילד.
נעם וילדר: אני רק להבהיר לפרוטוקול ושהנתונים לא היו ידועים לנו.
אילן ברוש: פניתם לבקש?
נעם וילדר: כן, ניסינו להשיג את הנתונים, לא הצלחנו.
אילן ברוש: ממי?
נעם וילדר: מכל המשרדים.
נעם וילדר: אבל, בסדר, אנחנו כתבנו שהם לא ידועים לנו, אני רק - - -
אילן ברוש: תפנו למי שצריך ותקבלו.
נעם וילדר: אני שמחה שהם מפורסמים פה.
מיכל שיר סגמן: שאלות נוספות, חברי הכנסת, למשרד הרווחה?
תמי ברנע: בדו"ח ששלחת, בנתונים, גם הצגתם את כל סוגיית האפוטרופסות.
אילן ברוש: יש חוזר מנכ"ל שמדבר על האפוטרופסות, השאיפה היא לא להגיע לזה.
אילן ברוש: במידה וכן, במקרה קיצון, אנחנו מצמידים עו"ס לחוק נוער או עו"ס טיפולית ייעודית שמבצעת את האבחון.
אילן ברוש: במידה וכן, כמו שבמקרה הפרטני של שני הילדים, ביצענו השמה מקומית במוסד מוגדר לאותם ילדים, חד משמעית.
אילן ברוש: גם את החוזר מנכ"ל - - -
מיכל שיר סגמן: בני כמה הילדים האלה?
אילן ברוש: שני ילדים, אחד בגיל שתיים עשרה והשני, אני מקבל את זה עכשיו מהעו"סית שמטפלת בזה.
אילן ברוש: יש את השמות.
אילן ברוש: השני הוא בן שש.
מיכל שיר סגמן: הם אחים?
מיכל שיר סגמן: בנפרד?
אילן ברוש: כן, כל אחד במסגרת אחרת.
מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד מעט נחזור למשרד העלייה והקליטה, אני אתן להם עוד כמה דקות להתארגן עם תשובות.
מיכל שיר סגמן: נעבור בינתיים למשרד החינוך.
טירה גליונויר: בוקר טוב.
טירה גליונויר: תודה רבה.
טירה גליונויר: משרד החינוך נערך למתן מענה בשתי פעימות, שהן יכולות להיות גם מקבילות.
טירה גליונויר: את העולים החדשים שהגיעו לרשויות מראש למגורי קבע, אז קלטנו את הילדים בבתי הספר לפי נוהל - - -
מיכל שיר סגמן: את כולם?
מיכל שיר סגמן: אה, מגורי קבע?
טירה גליונויר: מגורי קבע.
מיכל שיר סגמן: טוב, לא קיבלנו תשובה לשאלה כמה כאלה יש, אז אנחנו לא יודעים.
טירה גליונויר: אז, אני אגיד הכל, תיכף נגיע לנתונים, בסדר?
מיכל שיר סגמן: אולי את, כי ממשרד העלייה והקליטה לא קיבלנו את הנתונים, אז זה קצת קשה לנו.
מיכל שיר סגמן: זה כמו לגשש באפלה, אנחנו לא יודעים על כמה ילדים מדובר ואיפה הם נמצאים.
טירה גליונויר: אוקיי.
טירה גליונויר: הפעימה השנייה, אנחנו הבנו, בשיתוף פעולה מלא עם משרד העלייה והקליטה וחברים נוספים, שהמסה הגדולה עשויה להגיע לבתי מלון.
טירה גליונויר: אז, בנינו תכנית הפעלה בעבור הילדים וגם בעבור המבוגרים בבתי המלון.
טירה גליונויר: כמובן, שחברנו גם לחברה אזרחית, תנועות הנוער, מינינו מנהל מוקד הפעלה מגרעיני מחנכים של תנועות הנוער, המכינות הקדם צבאיות נרתמו, ארגון לב אחד גם נרתם.
טירה גליונויר: הצלחנו להפעיל ארבעים ושתיים מוקדים ברחבי הארץ, שהכוונה הייתה שתוך שבועיים עד שלושה העולים יעברו למגורי הקבע וזו בעצם הפעימה השנייה, שאנחנו במשותף נערכים להם ברשויות שעתידות לקלוט אותם.
מיכל שיר סגמן: ממש אפס עד שלוש, שלוש עד שש?
טירה גליונויר: כן, כן, כן.
טירה גליונויר: אני יכולה להגיד שנקלטו תלמידים עולים, ילדים עולים וגם מבוגרים, כי המשרד גם אמון על האולפנים.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך אמון על האולפנים?
מיכל שיר סגמן: לא משרד הקליטה?
טירה גליונויר: לא, השכלה.
טירה גליונויר: הם נקלטו בשבעים ושמונה רשויות למגורי קבע.