GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי שוורצברג: ורבותיי, הוא הציל אותו, הוא הציל את הבן אדם הזה.
אלי שוורצברג: אני לא הייתי בחוף.
אלי שוורצברג: אם אותו נער לא היה בחוף, לא היה יודע בדיוק מה לעשות והיה לו גלגל הצלה – היה מת.
אלי שוורצברג: אין חוכמות, האיש הזה היה מת.
אלי שוורצברג: עד לפני חמש שנים, הבטן שלי התהפכה, למה?
אלי שוורצברג: יולי-אוגוסט, דיברנו על זה, זה עלה כאן בשולחן.
אלי שוורצברג: כותבים לי הודעות דואר אלקטרוניות, כותבים ללשכת ראש העיר הודעות דואר אלקטרוניות – למה אין מצילים יותר מאוחר?
אלי שוורצברג: הם מסיימים לעבוד בשעה 17:00, 18:00, קיץ.
אלי שוורצברג: השמש שוקעת ב-20:00 – למה?
אלי שוורצברג: למה?
אלי שוורצברג: ואתה רושם תשובות, ואתה אומר: וואלה, אנשים צודקים, אנשים צודקים, הם רוצים את ההצלה עד השעות המאוחרות והמצילים היו הולכים ב-19:00.
אלי שוורצברג: וחופי רחצה שאתם שומעים על 19:00, הם כבר ב-18:50 עוזבים את התחנות, הוא צריך להדפיס כרטיס ב-19:00, הוא עוזב ב-18:50.
אלי שוורצברג: זאת מ-18:50 החופים נטושים.
אלי שוורצברג: כמעט כל טביעות המוות מתרחשות בחופי רחצה מוכרזים מעבר לשעות ההצלה או בשעות ההצלה בחופים שאינם מוכרזים.
אלי שוורצברג: אני לא יכולתי, לפני חמש שנים זה היה בדיוק, עלה אלי למשרד אבא מכובד עם שני הילדים שלו, הוא דפק בדלת, זה היה בשעה 18:50.
אלי שוורצברג: אומר לי: אדון מנהל החוף, עם כל הכבוד לך, למה אתה עושה לי את זה?
אלי שוורצברג: הבנתי לאן הוא חותר.
אלי שוורצברג: הוא אומר לי: סיימתי לעבוד, לקחתי את הילדים, הבאתי את האישה.
אלי שוורצברג: תראה איזה אור יום.
אלי שוורצברג: אני לא רוצה להיות עבריין, חס וחלילה לא רוצה לסכן את הילדים שלי ולא את עצמי – תשמור עלי.
אלי שוורצברג: רבותיי, אזרח בא ואומר לי, למנהל החופים, שגדל בהצלה – תשמור עלי.
אלי שוורצברג: איזו תשובה אני אמור לתת לו?
אלי שוורצברג: איזו תשובה?
אלי שוורצברג: להתחמק ממנו?
אלי שוורצברג: לשקר אותו?
אלי שוורצברג: לא.
אלי שוורצברג: רבותיי, זאת המציאות.
אלי שוורצברג: לא יכולתי יותר, עליתי לראש העיר.
אלי שוורצברג: כמובן שהבאתי גם את מנכ"ל העירייה ואמרתי להם: אני מבקש גיבוי.
אלי שוורצברג: לא תתנו לי גיבוי – לא אוכל לעמוד בזה.
אלי שוורצברג: בואו נצא מהקופסה ונפעיל את תחנות ההצלה במשמרות.
אלי שוורצברג: יש לנו שישה חופים מוכרזים.
אלי שוורצברג: בואו נפעיל שלושה חופים מוכרזים, אני מדבר עד 20 ביוני, יום יציאת התלמידים לחופשה ועד סוף אוגוסט.
אלי שוורצברג: שלוש תחנות יעבדו מ-07:00 – 19:00, ושלוש תחנות יעבדו מ-08:00 – 20:00.
אלי שוורצברג: בואו ניתן את השירות עד 20:00 או שקיעת החומה, הקרוב מבניהם.
אלי שוורצברג: בואו נצא לציבור בהסברה, שמי שרוצה לשחות ב-07:00 בבוקר, יבוא לחופים שיש בהם מצילים ב-07:00.
אלי שוורצברג: מי שרוצה לשחות ב-19:30, יבוא לחופים שיש.
אלי שוורצברג: על זה הלכנו.
אלי שוורצברג: והצלחתי ואפשר לעשות את זה.
אלי שוורצברג: צו הסדרת מקומות רחצה בא ואומר וכתוב בו: שעות הרחצה ייקבעו על ידי ראש הרשות.
אלי שוורצברג: ראש הרשות – מינימום שמונה שעות.
אלי שוורצברג: אוקיי, מפה, השמיים הם הגבול.
אלי שוורצברג: אתה יכול להעסיק אותם שמונה שעות, אתה יכול להעסיק אותם עד 12 שעות.
אלי שוורצברג: אני לא חורג מחוק שעות העבודה.
אלי שוורצברג: חוק שעות העבודה בא ואומר 12 שעות ולא יותר מזה.
אלי שוורצברג: אוקיי, משמרות, רבותיי.
אלי שוורצברג: קצת לצאת מהקופסה, קצת לחשוב חיצוני – ואנחנו נותנים את השירות הזה.
אלי שוורצברג: ותאמיני לי, שביום האחרון שאתה עולה לרמקול של המציל, ואתה אומר: שמחנו לשרת אתכם עד השעה 20:00 בערב, שמחנו לשמור על חייכם – מקבלים מחיאות כפיים.
אלי שוורצברג: מצילים נפלאים, מקצוענים, נותנים את הנשמה בכל חופי הארץ, לא רק בראשון.
אלי שוורצברג: מקבלים מחיאות כפיים.
אלי שוורצברג: אני כמנהל החופים לא צריך יותר מזה, תודה רבה.
אלי שוורצברג: אני עולה למשרד, שותה את כוס הקפה, ישן טוב בלילה, תודה רבה, עשיתי את שלי.
אלי שוורצברג: מעבר ל-20:00 בערב, הטביעות שמתרחשות ב-02:00 בלילה, ב-01:00 בלילה, מישהו שהחליט לשתות איזה וודקה וקפץ למים – זה חריג, אנחנו לא שם.
אלי שוורצברג: כמובן נבוא, נסייע ונעזור, אבל אנחנו לא שמים את הפוקוס על זה.
מיכל שיר סגמן: העניין של גלגל הצלה לחירום בחופים לא מוכרזים, זה רעיון לא רע בכלל, גם כמה כבר העלות התקציבית שלו.
סימון דוידסון: רק שצריך להבין שהעולם של בריכות השחייה בנושא מצילים וים, אלה עולמות שונים לגמרי.
סימון דוידסון: יש מחסור אדיר במצילים בבריכות שחייה.
סימון דוידסון: יש תקנה שאני מעביר עכשיו דרך משרד הכלכלה להוריד את גיל המצילים לגיל 17 – אתה היית איתי בזום בנושא הזה – יש מחסור אדיר במצילים במדינת ישראל.
אלי שוורצברג: ברשותכם, אנחנו נמצאים שם.
אלי שוורצברג: זה עולה לתקשורת כל שנה.
אלי שוורצברג: כל שנה רוצה התקשורת - - -
מיכל שיר סגמן: סליחה שאני קוטעת אותך, אני לא מבינה, אולי אני בטוח כבר לא מסונכרנת, אמנם אני לא מבוגרת מדי, אבל אני גם לא צעירה כל כך – אני זוכרת שאני לפני 25 שנים, כשסיימנו את הצבא או התיכון, היה טרנד כזה שכולם הלכו ללמוד להיות מצילים, החברה הצעירים.
מיכל שיר סגמן: זה היה הטרנד, היה בזה כסף טוב, הקורס היה נחמד.
סימון דוידסון: הם עובדים כמצילים שנה אחת ובזה זה נגמר.
עדי פול חכים: באוסטרליה זה הכי cool שיש.
מיכל שיר סגמן: בדיוק, זה cool.
מיכל שיר סגמן: זה היה טרנד של הצעירים.
עדי פול חכים: צריך לפתח את המנטליות שזה כיף.
עדי פול חכים: הרעיון האחד שאני מקדם אותו בגלל שיש לנו בדיוק אותו סיפור, אבל תוכנית לאומית.
עדי פול חכים: אנחנו כבר עובדים בשטח באשקלון.
אלי שוורצברג: לגבי חופי הרחצה, אנחנו שם, ולפי דעתי זה צריך להיות רוחבי.
אלי שוורצברג: יש עוד נושא אחד ואסיים – היינו בשולחן עגול לפני חצי שנה, הגברת הנכבדה שיושבת לידי הייתה איתי באותו שולחן.
אלי שוורצברג: חופים שאינם מוכרזים לרחצה, איפה שרוב הטביעות בשעות הרחצה, מה עושים איתם?
אלי שוורצברג: אם נבוא ונחשוב שכל רשות מקומית תוכל להציב כל 150 מטר תחנה ותשלם ותממן, רבותיי, זה לא מציאותי, בואו נתכנס כאן עוד 20 שנה, זה לא יהיה.
אלי שוורצברג: באתי והעליתי רעיון בשולחן העגול, אמרתי: בואו ניקח את החופים האסורים, חלק ללא סטטוס, נקרא לכולם חופים אסורים, בסדר?
אלי שוורצברג: בואו נציב שם עמדות כל שני קילומטר שיישב שם אדם מקצוען, מציל מקצועי.
אלי שוורצברג: לפזר מצלמות בחופים האזורים ויש טכנולוגיות מתאימות היום.
אלי שוורצברג: יהיו לו מסכים עם מעין מוקד.
מיכל שיר סגמן: מה זה יעזור?
מיכל שיר סגמן: טביעה זה עניין של כלום זמן.
מיכל שיר סגמן: הוא יראה את זה בטלוויזיה, זה יישאר שם.
אלי שוורצברג: אסביר.
אלי שוורצברג: שימי לב, לידו, שני מצילים עם טרקטורון עם כל ציוד ההצלה.
אלי שוורצברג: אני מדבר על החופים האסורים.
אלי שוורצברג: הוא מסונכרן עם מנהל החופים הקרוב אליו.
אלי שוורצברג: הוא יישב כאיש מקצועי, הוא יודע בדיוק באיזה אזור כרגע מישהו ברמת סכנה.
אלי שוורצברג: והוא אומר לטרקטורון: תצאו לכיוון, קורה שם אסון או כמעט יקרה אסון.
אלי שוורצברג: על כל מרחק של שני קילומטרים עמדה אחת עם מציל מקצועי ועוד שניים שהם מקצוענים רכובים ומזוודים.
מיכל שיר סגמן: אתה יודע להגיד לי מבחינת רצועת החוף של מדינת ישראל, מה המשמעות של זה, על כמה עמדות כאלה אנחנו מדברים?
מיכל שיר סגמן: תקציבית זה נשמע לי משהו - - -
אלי שוורצברג: אני זורק לך את זה כרגע בגדול.
מיכל שיר סגמן: תקציבית יש סיכוי שיהיה לך יותר זול לשים שם מציל.
אלי שוורצברג: ממש לא.
אלי שוורצברג: זה אולי 5% ממה שאת חושבת.
מיכל שיר סגמן: לכן שאלתי על כמה עמדות מדובר.
זהבה רומנו: יש חסכון בכוח אדם, כשיש אנשים שמוקפצים.
אלי שוורצברג: אנחנו לא פותרים את זה מהחופים המוכרזים, בחופים המוכרזים יש תחנות הצלה, יש מצילים שעושים את עבודתם נאמנה.
אלי שוורצברג: אני בא ואומר, אפילו המדינה יכולה לקחת חוף מסוים, שאורכו 20 קילומטרים, יש את זה באזור מרכז-צפונה, ולעשות פיילוטים.
אלי שוורצברג: מה הבעיה?
אלי שוורצברג: לתקצב X שקלים עבור הטכנולוגיה הזו, לקחת חוף אחד של שני קילומטרים, עם עמדה אחת ועשר מצלמות, עם מכשירי קשר וטרקטורון, זה כסף קטן.
מיכל שיר סגמן: גם נאמר פה שיש סטטיסטיקה באילו חופים לא מוכרזים יש את הטביעות.
אלי שוורצברג: נעבור את עונת 2022, נכנס כבר מידי, נעבור את 2022, להתכנס כאן ב-2023, ולראות אם זה הצליח.
אלי שוורצברג: רבותיי, המדינה, תרימו את הכפפות ובואו נרחיב את זה.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, יש סיכוי להעלות את זה כרעיון?
מיכל שיר סגמן: שוב אני אומרת, צריך לבדוק את זה תקציבית.
שרה חמודה: אני יודעת שיש רשויות שיש להם שטחים של קילומטרים של חופים אסורים או חסרי סטטוס, שכבר עושים את זה, כמו בחוף הכרמל.
מיכל שיר סגמן: את זה, את הרעיון הזה?
שרה חמודה: בגדול.
שרה חמודה: מפוזרים שם מצלמות ומשרד הפנים - - -
דקלה הראל: המצלמות זה בשביל ניקיון החופים, זה לא למניעת טביעה.
שרה חמודה: אנחנו מימנו את זה, זה מצלמות לבטיחות, זה לא נכון.
שרה חמודה: לאורך קילומטרים - - -
מיכל שיר סגמן: אתם שמתם שם בעצם מצלמות לבטיחות - - -
שרה חמודה: אנחנו נתנו סיוע לרשות המקומית לרכישה של מצלמות בטיחות בחופים האסורים לרחצה.
מיכל שיר סגמן: אז אדרבא, מה שהם אומרים שמי שיצפה בזה זה יהיה מציל עם טרקטורון.
שרה חמודה: זה לא בדיוק באותו נוסח שאלי מציין, אבל משהו שמתקרב לזה, בלי אותה עמדה.
מיכל שיר סגמן: אז מה שאת אומרת הוא שיש את התשתית הבסיסית שעליה זה יכול להתלבש, לפחות ברמת הפיילוט.
תמי סלע: בעלות נמוכה יותר.
מיכל שיר סגמן: בעלות נמוכה יותר.
מיכל שיר סגמן: כי בעצם מה שהוא אומר זה להלביש על זה מצילים עם טרקטורונים שמסתכלים על המצלמות האלה לא רק ברמת ניקיון חופים, אלא להשתמש בפלטפורמה הזו לדברים נוספים, ולראות, לפחות כפיילוט איך עושים את זה.
מיכל שיר סגמן: זה שווה שמשרד הפנים ואתם תשבו.
אלי שוורצברג: אנחנו מסונכרנים.
מיכל שיר סגמן: אתם מסונכרנים?
מיכל שיר סגמן: ולראות איך אפשר להעלות את הפיילוט הזה.
מיכל שיר סגמן: ואם הוועדה יכולה לסייע לכם בזה.
מיכל שיר סגמן: תגידי לי אם אני יכולה לסייע לכם.
שרה חמודה: בסדר.
אלי שוורצברג: ועוד דבר אחד ואסיים ברשותך.
מיכל שיר סגמן: אני אהבתי את גלגלי ההצלה של לשבור במקרה הצורך.
אלי שוורצברג: זה חי וקיים בראשון לציון.
מיכל שיר סגמן: בראשון, לא כל מדינת ישראל גרה בראשון.
אלי שוורצברג: עם שלט ברור מאוד, מה לעשות איתו ולאן להתקשר.
מיכל שיר סגמן: גם לא לכל מדינת ישראל יש ראש עיר כמו רז קינסטליך שהוא ראש עיר מצוין.
אלי שוורצברג: תאמיני לי, זה עולה בדיוק שקל וחצי.
אלי שוורצברג: ודרך אגב, אני שם את הגלגל הכי לא יפה כדי שלא יגנבו אותו.
אלי שוורצברג: אני גם כותב עליו ככה לא בכתב יד יפה.
אלי שוורצברג: אבל זה בסדר, זה שם.
אלי שוורצברג: לגבי בריכות ציבוריות, אני מפקח גם על הבריכות הציבוריות בראשון, יש תשע כאלו.
אלי שוורצברג: הצלחתי לשמחתי, עד שבעלי הבריכות, מחזיקי הבריכות, ירד להם האסימון שאני בא לטובה – לקחו אותי בהתחלה כ"אוי ואבוי", מה הוא בא לעשות לנו פה.
מיכל שיר סגמן: כן, בדרך כלל זה ככה.
אלי שוורצברג: אבל אז הם הפנימו, שבסך הכול, כל ההערות וההארות שלי, עוזרות להם גם לפרנסה שלהם.
אלי שוורצברג: ואני עכשיו מתחיל את הסבב הזה לקראת הקיץ, אני שם.
אלי שוורצברג: אני סמוך ובטוח, ותבדקו אותי, בריכות השחייה ברחבי מדינת ישראל – מצבם גרוע מאוד.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת דוידסון הזכיר את זה יותר מפעם אחת.
אלי שוורצברג: גרוע מאוד.
אלי שוורצברג: אין פיקוח.
אלי שוורצברג: לא נעשה שם פיקוח על מצילים ואני בא ואומר לכם שאני סגרתי בריכה בסבב הראשון, על כך שישב שם מציל מתחזה שלמחזיק הבריכה אין את התעודה שלו.
אלי שוורצברג: אתם מאמינים?
אלי שוורצברג: וילדים במים, אימהות במים.
אלי שוורצברג: רבותיי, הפיקוח שנעשה על די הרשות המקומית, מי שאחראי על זה – זה רישוי עסקים של העיריה.
אלי שוורצברג: שוב, אני מדבר בשם ראשון כרגע, אני יודע שכרגע מחוץ לראשון, אם תתחילו לבדוק את כל הרשויות המקומיות, ולכולם יש בריכות שחייה – קצת יותר, קצת פחות – המצב עגום.
אלי שוורצברג: לא אפרט, כי זה לוקח זמן, אבל זה שם.
אלי שוורצברג: להיכנס לזה.
מיכל שיר סגמן: צריך לחדד את כל מה שקשור לרישוי עסקים מהבחינה הזאת.
מיכל שיר סגמן: כולל העלאת הגיל.
אלי שוורצברג: ברור.
תמי סלע: אמנם זה מ-2018, אבל גם דוח מבקר המדינה על הבריכות הציבוריות - - -
מיכל שיר סגמן: אתם קשורים אחד לשני?
מיכל שיר סגמן: אתם מאותו מקום?
דקלה הראל: אני מפרגנת לו מאוד, אבל אנחנו לא קשורים.
דקלה הראל: שמי דקלה הראל, אני מנהלת את מים חיים, שזה ועד למניעת טביעות, אני כאן בגלל אח שלי הבכור והאהוב, בגלל אחיין שלי, בן העשר.
דקלה הראל: אומר כמה דברי פתיחה וכן אכנס לפתרונות מעשיים.
דקלה הראל: לפני כתשעה חודשים, בקיץ האחרון, אח שלי הלך לים במועצה האזורית חוף הכרמל, חוף מעיין צבי, עם המשפחה שלו, חוף בלי מציל.
דקלה הראל: עשרות אנשים בחוף, משפחות, ילדים, זקנים, בני נוער.
דקלה הראל: נכנס לים, הים רגוע, הכול היה הכי פשוט והכי נחמד בעולם.
דקלה הראל: תוך רגעים הוא היה עם הבן שלו, החזיק את הבן שלו בן העשר, ותוך רגעים, זרם אחד ניתק ביניהם.
דקלה הראל: אח שלי עלה למרומים, והבן שלו בן העשר, וחסד השם עליו, פשוט שחה חזרה לחוף וניצל.
דקלה הראל: ואני תמיד מדגישה את זה כי חשוב להגיד גם את הכאב וגם את הניסים שאנחנו חווים.
דקלה הראל: וקמתי מהשבעה ורציתי להבין איך זה קורה?
דקלה הראל: אח שלי הוא האדם הכי אחראי שאני מכירה, הרבה יותר אחראי ממני.
דקלה הראל: הילדים זה בבת עיניו, הוא לא היה עוזב אותם לרגע.
דקלה הראל: הוא נכנס למים עם הבן שלו, ככה מחובק, למרות שהוא יודע לשחות.
דקלה הראל: הוא לא היה עושה דבר וחצי דבר אם הוא היה רק חושב שזה יכול לסכן במעט את הילדים שלו.
דקלה הראל: איך זה קורה?
דקלה הראל: איך בכלל טובעים?
דקלה הראל: מה זה הדבר הזה?
דקלה הראל: ובאמת, שמעתי את ועדת הפנים, שמעתי את חבר הכנסת סימון דוידסון, והרבה-הרבה מהדוברים כאן בפאנל.
דקלה הראל: והבנתי שמדינת ישראל חייבת להתעורר.
דקלה הראל: חייבת ומהר.
דקלה הראל: אנחנו לקראת הקיץ.
דקלה הראל: יש כאן עוד 30 משפחות לפחות באזור חופי הים, שלא נדבר על טביעות בבריכות בבתים, שהולכים לאבד את היקירים שלהם.
דקלה הראל: וכל מי שפה יודע על זה.
דקלה הראל: אנחנו יודעים מה הולך לקרות.
דקלה הראל: ואנחנו חייבים להתעורר ולעשות את כל מה שניתן לעשות.
דקלה הראל: ואתם שומעים פה כמה פתרונות יש.
דקלה הראל: אני שמעתי את אלי בעבר ודיברנו.
דקלה הראל: אילו פתרונות מדהימים יש.
דקלה הראל: בארגון בטרם יש כל כך הרבה ידע, כל כך הרבה הדרכות, כל כך הרבה הצעות.
דקלה הראל: משמר הצלה ימי, פרויקט שיכול לכבוש ברגע את כל מדינת ישראל.
דקלה הראל: דברים שלא דורשים תקציבי ענק.
דקלה הראל: יש לנו טכנולוגיה חכמה, הטכנולוגיה החכמה שיש, מה שדיברנו עליו עם המצלמות, אלה דברים שהם פורצי דרך בעולם.
דקלה הראל: הם עובדים ומכניסים את הפרויקטים שלהם עכשיו בקנדה ובעוד מדינות, ובישראל עוד לא הצלחנו לתפוס אותם.
דקלה הראל: דברים שהם גם מבחינה כספית וגם מבחינת העשייה שלהם פשוטים ואפשריים.
דקלה הראל: אני רוצה לדבר על שלושה דברים מרכזיים שהייתי רוצה לנצל את הוועדה כאן, ואני כל כך שמחה לשמוע אותך שאת מבינה את גודל העניין, שנוכל סוף כל סוף לקדם את זה.
דקלה הראל: הדבר הראשון – ודיברתי עם מר זהבי בעבר – נושא החינוך.
דקלה הראל: עברתי על כל מה שיש בתוכנית החינוך היום, שבוע הבטיחות, כל הדברים שיש היום במערכת החינוך בנושא טביעות.
דקלה הראל: זה נראה שבהחלט יש כאן אנשים שאכפת להם ודיברתי איתך, ואני מרגישה כמה אכפת לך ואתה רוצה, ואני רוצה שנעלה לשלב הבא.
דקלה הראל: הכנו סרטון הדרכה לחטיבה ולתיכון, בשיתוף מועצה אזורית חוף הכרמל, מצילים, מורים לשחייה, מגן דוד אדום יעצו לנו לכל אורך הדרך, עזרו לנו עם מערכי השיעור, גם איחוד הצלה, הם מכניסים סרטון.
דקלה הראל: פול הבטיח לי שהוא יעבור על כל הסרטון, אני מקווה השבוע לסיים אותו.
דקלה הראל: לתת לנו ככה אישור.
דקלה הראל: להכניס אותו למערכת החינוך עוד השנה.
דקלה הראל: סרטון ברור שמסביר את כל - - -
מיכל שיר סגמן: עוד השנה זה אומר עכשיו, כי הקיץ כבר התחיל.
דקלה הראל: כן.
דקלה הראל: עוד שבוע וחצי, אם רותם יראה עוד שבוע, ויאשר לי אותו.
מיכל שיר סגמן: אשמח שתשלחו גם אלינו.
דקלה הראל: אשמח.
דקלה הראל: עאטף, מנהל אגף רחצה במשרד הפנים, שרה הייתה גם איתי בפגישה, נתן לי חוברת שב-2006, משרד הפנים אישר למשרד החינוך, יצרו תוכנית שרצו להכניס למשרד החינוך.
דקלה הראל: הכינו חוברת עבה עם כל החומר שצריך, והוא התמוסס.
דקלה הראל: אמרתי להם: הוא לא התמוסס.
דקלה הראל: לקחתי את החוברת ועשינו ממנה סרטון.
דקלה הראל: התקדמנו לשנת 2022, כל כך פשוט, ב-20 דקות, שיעור בכל מערכת החינוך, חטיבה ותיכון.
דקלה הראל: אפשר להציל ילדים עוד השנה.
דקלה הראל: ילד שיודע מה זה זרם חוזר, ילד שמבין שהוא יכול להיכנס לחוף בלי מציל.
דקלה הראל: ועשינו את זה נעים ומעניין וקולח.
מיכל שיר סגמן: באיזה מימון?
דקלה הראל: שלי ושל ההורים שלי.
דקלה הראל: אין לנו ברירה אחרת, חייבים להציל חיים.
דקלה הראל: יש לנו מצווה ושמרתם לנפשותיכם מאוד, יש לנו מצווה לרשויות החוק, לעשות כל מה שאפשר לעשות.
דקלה הראל: ואנחנו נקדם את זה.
דקלה הראל: אני ממש מבקשת בכל לב, בבקשה שימי את זה בראש סדר העדיפויות.
דקלה הראל: וגם מר זהבי, שאני יודעת שאתה כבר בתוך זה, לעשות את זה עוד השנה.
מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, לכן ביקשתי שתשלחי אלי את זה גם.
דקלה הראל: בסדר גמור.
דקלה הראל: אני יודעת שמאיר יצחק הלוי, בחינוך הבלתי פורמאלי, אמר לי מראש, וגם היועצת שלו כתבה לי הבוקר: דקלה, תשלחי אלינו הכול, אנחנו נקדם את זה בחינוך הבלתי פורמאלי בכל הכוח.
מיכל שיר סגמן: מאיר יצחק הלוי היה ראש עיריית אילת, זאת עיר חופים, שם זה בבריכות וזה באמת עיסוק יום-יומי, קיץ וחורף סביב השנה, אז הוא מודע לזה מאוד.
דקלה הראל: נכון.
דקלה הראל: עשינו כנס לפני כמה חודשים בעניין, הוא הצטרף לכנס והוא תומך מאוד.
דקלה הראל: השלב הבא זה סרט הדרכה ליסודי, וארגון בטרם הם אלופי עולם, אשמח לשתף איתכם פעולה, לבנות סרטון הדרכה לחינוך היסודי.
מיכל שיר סגמן: להורים.
דקלה הראל: להורים, נראה שאתם כבר עושים, נכון?
מיכל שיר סגמן: השאלה היא איך ההורים אמורים - - -
אורלי סילבינגר: אני חושבת שזה סופר חשוב.
אורלי סילבינגר: אנחנו רק צריכים לזכור ששינוי התנהגות לא מתרחש בבת אחת, ולכן צריך מה שקוראים 360, שזה הסברה יחד עם התקנות, יחד עם פעולות אכיפה, יחד עם השגחה ואחריות הורית.
אורלי סילבינגר: השילוב של הדברים האלה יכול לעשות את השינוי.
אורלי סילבינגר: אנחנו שומעים פה סביב השולחן 360, והמטרה היא שבאמת נעבוד ביחד כדי שזה יקרה.
דקלה הראל: נכון מאוד.
מיכל שיר סגמן: רק בבקשה, אנחנו צריכים אוטוטו לסיים את הדיון.
דקלה הראל: אקצר.
דקלה הראל: דבר שני, לימודי שחייה – רק אדגיש שאני מציעה שזה יהיה בכיתה ב'.
דקלה הראל: הסיבה שהאחיין שלי שחה לחוף לבד הייתה כי - - -
מיכל שיר סגמן: אדבר על זה עם שרת החינוך.
דקלה הראל: אחי פשוט החליט ללמד אותו באופן פרטי ולכן הוא היום חי.
דקלה הראל: אם היה מחכה לכיתה ה', רק השנה הם למדו, הוא לא היה חי.
מיכל שיר סגמן: מי שיש לו מודעות וכסף, פשוט רושם את הילדים שלו לחוג שחייה, ומי שאין לו אז אין.
דקלה הראל: אבל הנה, דוגמה חיה שיש כאן ילד חי בעולם, בגלל שההורים שלו לקחו אותו ללימודי שחייה באופן פרטי, ולא חיכה למערכת החינוך.
דקלה הראל: אני גם למדתי בחו"ל, בתור ילדה, בבית ספר אמריקאי, למדנו בכיתה ב' שחייה.
דקלה הראל: בעולם יש מקומות שמלמדים פעוטות איך ליפול למים ורק לסחוף את עצמם לכיוון מקום וגדה.
דקלה הראל: מדהים כמה דברים ניתן לעשות.
דקלה הראל: דבר שלישי, כל נושא החופים הלא מוכרזים.
דקלה הראל: באמת שיש המון פתרונות.
דקלה הראל: היום, במדינת ישראל יש חוף מותר, חוף אסור ואיזשהו מקום באמצע שנמצא חוף לא מוכרז או חוף חסר סטטוס, שמדינת ישראל לא מתייחסת אליו בכלל.
דקלה הראל: אין שום התייחסות בחוק לשטחים האלה.
דקלה הראל: כשאני הגעתי לפגישה עם מנכ"ל משרד הפנים, יאיר הירש, אמרתי לו: בוא נגדיר.
דקלה הראל: במדינות בעולם יש שיטות שונות להגדיר.
דקלה הראל: אני יכולה להציע הרבה רעיונות, לא נרחיב על זה עכשיו – או אסור או מותר.
מיכל שיר סגמן: מה היית התשובה?
דקלה הראל: הייתה תשובה – לא, לא יודע, לא מתאים, אנחנו צריכים לברר וללמוד את הנושא.
מיכל שיר סגמן: מתי זה היה?
דקלה הראל: לפני חודשיים, שלושה.
מיכל שיר סגמן: נבקש את תשובת משרד הפנים לנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: חוף מוכר, מוכרז?
דקלה הראל: לא מוכרז וחסר סטטוס.
מיכל שיר סגמן: שני דברים שונים.
תמי סלע: לא מותר ולא מוכרז וחסר סטטוס.
תמי סלע: הלא מוכרז זה - - -
מיכל שיר סגמן: יש מוכרז, יש לא מוכרז ויש חסר סטטוס.
מיכל שיר סגמן: היא מדברת על החסר סטטוס.
אורלי סילבינגר: ויש גם אסור.
שרה חמודה: יש מוכרז כמותר לרחצה, מוכרז כאסור לרחצה, וכל השאר הוא חסר סטטוס.
מיכל שיר סגמן: על איזה גודל של רצועות חוף אנחנו מדברים?
אלי שוורצברג: ללא סטטוס הוא די ארוך.
אלי שוורצברג: רק לסבר את אוזנך, ללא סטטוס, מה משמעותו?
אלי שוורצברג: משמעותו שאני כמנהל חופים או אחד המצילים, לא יכול לאכוף שם.
אלי שוורצברג: אני כאזרח עכשיו נכנס למים - - -
מיכל שיר סגמן: בלא מוכרז אתה יכול?
אלי שוורצברג: באסור לרחצה, מחובתי לפקח על המקום, כי המקום אסור.
אלי שוורצברג: מחובתי לפקח.
אלי שוורצברג: אני כן יכול לאכוף.
אלי שוורצברג: בחוף ללא סטטוס, אזרח יכול לומר לי: אדוני, אל תאמר לי מה לעשות.
מיכל שיר סגמן: - - - כוח אדם, אבל לצורך העניין, דווקא פה באמת העניין של המצלמות יכול להביא פתרון מאוד-מאוד נכון.
דקלה הראל: זה בדיוק המקום.
דקלה הראל: אני יכולה להגיד שמועצה אזורית חוף הכרמל, חולמים לפיילוט כזה אצלם.
דקלה הראל: החברות שמתפעלות את המצלמות החכמות האלה, מוכנים לעשות, מוכנים לתת את הכלים.
מיכל שיר סגמן: ופניתם, רגע שנייה, זו הרי לא פעם ראשונה, משרד הפנים מכיר את העניין.
מיכל שיר סגמן: האם פניתם, מה הייתה התשובה, האם יש מקום לייצר כזה פיילוט על?
דקלה הראל: התשובה מחולקת לשניים: א', יאיר הירש, מנכ"ל משרד הפנים, אהב את הרעיון מאוד, אמר: אני מוכן, יש לנו תקציב מוכן שהתכוונו לתת לחופים מוכרזים.
דקלה הראל: הוא אמר: אני מוכן, אני מוכן לתת את זה לפיילוט כזה.
דקלה הראל: אני מוכן, אני הולך על זה.
דקלה הראל: הוא ביקש מעאטף לקחת את זה וליזום.
דקלה הראל: ועטאף בהחלט מתעניין.
דקלה הראל: אבל הדברים צריכים לזוז.
דקלה הראל: עאטף כן מנסה לקדם - - -
מיכל שיר סגמן: כלומר, מנכ"ל משרד הפנים אהב את הרעיון של לעשות את הפיילוט בחוף הכרמל.
מיכל שיר סגמן: יש לו את התקציב, יש כבר את רישות המצלמות, עכשיו רק צריך את היישום, והיישום יקרה עכשיו.
מיכל שיר סגמן: אוקיי, הנה אנחנו עכשיו מעבירים את זה למשרד הפנים כדי לברר איפה זה עומד.
דקלה הראל: אשמח אם תהיה פגישה, עם ראש המועצה האזורית חוף הכרמל, עם חברת SightBit, שעכשיו הם רוצים לעבוד איתה.
דקלה הראל: פשוט שתהיה פגישה עם מנכ"ל משרד הפנים, עם עאטף ונקדם את זה למעשה.
דקלה הראל: המטרה היא לא רק ליצור חוף חכם, אלא ליצור תבנית שלמה של איך להתמודד עם מניעת טביעות.
דקלה הראל: נשב כל הארגונים ביחד, ונקבע כבר היום פגישת המשך.
דקלה הראל: יש כאן כל הרבה רעיונות, משמר הצלה – אני חוזרת ואומרת, יש כל כך הרבה דברים שאפשר לעשות איתם במדינת ישראל.
דקלה הראל: כל הרעיונות של אלי.
דקלה הראל: פשוט נשב ונקדם את הצעד הבא.
דקלה הראל: נבנה תבנית מסודרת, ואת התבנית הזאת אפשר יהיה להגדיל לכל הארץ.
מיכל שיר סגמן: אנחנו כבר העלנו עוד דברים במהלך הישיבה, וספציפית גם את הדבר הזה שכבר הבנו שנמצא במשרד הפנים, וקיבל סוג של אישור.
מיכל שיר סגמן: נעשה ישיבת מעקב בעוד שלושה שבועות, פה בוועדה, על כל הנושא הזה של בטיחות, גם בבריכות וגם בים.
מיכל שיר סגמן: לראות איפה הדברים עומדים.
מיכל שיר סגמן: עוד תהיה ישיבת מעקב, אנחנו נקבע אותה לעוד שלושה שבועות.
דקלה הראל: אני ממש רוצה להודות לך.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, שם מלא ותפקיד לפרוטוקול בבקשה.
עדי פול חכים: צוהריים טובים לכולם, חברי הכנסת, שמי עדי פול חכים, אני מנכ"ל משמר ההצלה הימי.
עדי פול חכים: אנחנו שייכים לאיגוד עולמי של הצלה, עם יותר מ-130 ארצות בעולם.
עדי פול חכים: יש לנו גב חזק מכל העולם לגבי הצלה, במיוחד לגבי חופים, ואנחנו באנו להציל את המצב.
עדי פול חכים: חברים, יש הרבה בעיות, אבל יש לנו פתרונות.
עדי פול חכים: יש לנו 100 שנים של ידע, חינוך, טכנולוגיה מאוסטרליה, שהיא הארץ המובילה בעולם בעניין של הצלה ימית.
עדי פול חכים: אני יושב כאן, ועם כל הכבוד, וכל הכבוד לאלי שעושה פיילוט, אבל יש לנו תוכנית לאומית שכבר רצה.
מיכל שיר סגמן: הצגתם אותה לאיזשהו משרד ממשלתי?
מיכל שיר סגמן: הייתם איתו בקשר?
עדי פול חכים: עם עיריית אשקלון.
מיכל שיר סגמן: זה לא עוזר לי בעיריות, זה טוב, אני לא מזלזלת, אבל יש את משרד הפנים ויש את המרכז לשלטון מקומי.
מיכל שיר סגמן: יש גופים שאמורים לתאם ולתכלל את האירוע הזה.
מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, אתם מכירים את האיש הזה?
מיכל שיר סגמן: נפגשתם פעם, שמעתם פעם תוכנית שלו?
מיכל שיר סגמן: אז זהו, זה לא - - -
עדי פול חכים: היינו לפני שנה בדיון עם חבר הכנסת שנפטר אחרי שבועיים של הדיון בכנסת ב-12 ביולי.
עדי פול חכים: היינו שם.
מיכל שיר סגמן: סעיד אלחרומי.
עדי פול חכים: כמו שאמרתי, יש לנו כבר תוכנית בנויה.
עדי פול חכים: יש לי כבר במשרד החינוך תוכנית לשנה מספטמבר עד יוני.
עדי פול חכים: כל שיעור, 32 שיעורים, מפורט, על כמה דקות, מה שצריך.
עדי פול חכים: יש לנו גם כן מפגשים, שש שיעורים.
עדי פול חכים: הכול מסודר, מאוסטרליה, הבאנו את זה ותרגמנו את זה לעברית.
עדי פול חכים: נתרגם את זה לערבית.
עדי פול חכים: יש לנו כבר את כל החומר בכדי להבין את המצב שאפשר לפתור.
עדי פול חכים: כל טביעה זה למנוע טביעות.
עדי פול חכים: ואחת זה מספיק.
עדי פול חכים: להוריד מספרים, עולים מספרים.
עדי פול חכים: אחד זה מספיק, זה עולם אחד.
עדי פול חכים: זה מאיפה אנחנו באנו.
עדי פול חכים: ועם הגב של ארגון ההצלה העולמי, יש גם כן את האו"ם, האו"ם לפני שנה, הודיע ב-25 ביולי, זה יום - - -
מיכל שיר סגמן: לא הבנתי, נפגשת עם משרד החינוך והכנתם את התוכניות או שאלה תוכניות שאתם רוצים להגיש למשרד החינוך.
עדי פול חכים: אנחנו מנסים להגיש את התוכנית למשרד החינוך.
עדי פול חכים: כן.
מיכל שיר סגמן: רותם?
רותם זהבי: אשמח להיפגש איתם ולשתף איתם פעולה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, הנה, יש פגישה.
עדי פול חכים: יופי, תודה.
עדי פול חכים: אז גם כן העניין של איך להביא את התוכנית, כן.
עדי פול חכים: זה עניין של מה המשימה שלנו.
עדי פול חכים: המטרה היא להחדיר לישראל תוכנית ייחודית לפי המודל האוסטרלי, שטרם יושמה בישראל, בקנה מידה רחב, לחינוך כלל האוכלוסיות בישראל, בפרט להתנהלות בטוחה במים בחופים על מנת למנוע טביעות.
עדי פול חכים: הפעילות מתבססת גם על פטרולים.
עדי פול חכים: זאת אומרת שיש באוסטרליה, חינוך, מסגרת לצעירים, לנוער, מגיל 15 עד 17, שעברו את הקורסים, ומתנדבים לעזור למצילים בים.
עדי פול חכים: יש יותר מ-200,000 ילדים שעושים את זה כל שנה באוסטרליה.
עדי פול חכים: ביולי הקרוב, אני מביא מומחה מאוסטרליה, בשביל להביא את ההכשרה לזה.
מיכל שיר סגמן: בסוף אתה צריך גם גוף, בין אם מדובר על הרשות לחיילים משוחררים שרוצים לתת להם את זה, או חברה שסיימו בגרויות, ויש להם עוד זמן לפני צבא.
מיכל שיר סגמן: צריך גוף שיחליט שהוא לוקח את זה תחת חסותו, ואומר: יאללה, בוא נעשה את זה משהו מגניב, שהחבר'ה הצעירים שלנו ילמדו להיות מצילים.
מיכל שיר סגמן: שוב, אני חייתי בעולם, בתקופתי זה היה באמת נורא מגניב, אז כולם עשו את זה.
מיכל שיר סגמן: אני מבינה שלא כך הדבר היום.
עדי פול חכים: זה super cool, אחד מהרעיונות שלנו, שעיריית הרצליה קיבלו גם את הרעיון – יצירת תימרוץ חיובי להתנדב על ידי שילוב בני נוער במשמר ההצלה הימי כחלק מפרויקט מחויבות אישית.
עדי פול חכים: כל ילד צריך לעשות התנדבות של 60 שעות, בכיתות י', י"א, י"ב.
עדי פול חכים: למה לא להשתמש בידע שלנו, לשים את זה בתוכנית חינוכית?
מיכל שיר סגמן: תהיה לך פגישה עם משרד החינוך, וכבר אגיד לך גם למה אני מקצרת: אנחנו בעוד שלושה שבועות נעשה פה דיון המשך.
מיכל שיר סגמן: הדיון הזה התנהל בעיקר בהקשבה, לשמוע את משרדי הממשלה ואת האנשים.
מיכל שיר סגמן: דיון ההמשך לא יהיה כזה.
מיכל שיר סגמן: בדיון ההמשך אני רוצה לראות או פתרונות או התחלה לפתרונות, בין אם זה במשרד החינוך, בין אם זה במשרד הפנים.
מיכל שיר סגמן: רשות השלטון המקומי תהיה פה גם בדיון ההמשך.