GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: כמה אתם יושבים ביחד עם משרד הבריאות ועם בטרם לשיח?
זהבה רומנו: יש לנו ועדת היגוי, ועדת ההיגוי מתכנסת אחת לחודשיים וועדות מקצועיות, כשיש נציגים של משרדי הממשלה השותפים בוועדות המקצועיות שמתכנסים אחת לחודשיים.
מופיד מרעי: יש לי שאלה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, שאלה אנחנו חייבים לסיים את הדיון כבר.
מופיד מרעי: שאלה לנציגה של הרלב"ד סיור.
מופיד מרעי: קודם כל טוב שאת נמצאת שם, גם אני הייתי שם פעם מנהל אגף מגזרים.
מופיד מרעי: אבל יש לי שאלה, יש נציגות של המגזר הבדואי מהנגב ברלב"ד, באחד התפקידים?
סיור חלבי: לא, אין לנו.
מופיד מרעי: אני מציע מאחר ויש שם - - -
סיור חלבי: בעצם יש לנו את מנהל בטיחות אזורי.
מופיד מרעי: לא, לא, לא מנהל הבטיחות האזורי, אני מדבר כרגע על ההנהלה של הרלב"ד שהוא בדיונים ומביע דעתו ומאיר.
סיור חלבי: יש לנו פורום, שאנחנו בתוך הפורום הזה נפגשים עם מנהלי מטות ואנשים שהם מתוך החברה, גם הבדואית וגם מהחברה הערבית הכללית, הם אנשים שמגיעים.
מופיד מרעי: טוב שהרלב"ד יעשה וישים נציגות של המגזר הבדואי בהנהלה של הרלב"ד, אני מציע לכם, אני ממליץ לכם, מאחר ובאמת הייתי שם מנהל אגף מגזרים, אני מכיר את זה, עשינו עבודה בנושא הזה, קחו נציג של הבדואים, שימו אותו ברלב"ד וזה רק ייטיב לנו.
סיור חלבי: תודה על ההצעה.
מיכל שיר סגמן: ממש מילה אחרונה כי אנחנו חייבים לסיים.
סיור חלבי: בתשתיות, הרלב"ד פועלת ומקדמת תוכנית תמרור ב-39 רשויות מקומיות, מיפוי חניוני הרכב הכבד ברשויות המקומיות, ועושה סקר על כשלי בטיחות בסביבת מוסדות החינוך.
סיור חלבי: כיווני הפעולה הנדרשים למען המשך העשייה והצלת חיי אדם, במיוחד ילדים, א' זה הגברה מסיבית של פעולות החינוך וההסברה, אם זה בבחינת שיפורי אחוזי החגירה ושימוש בהתקני ריסון, קידום אחריות הורית בנושא חציית ילדים באזורי משחק.
סיור חלבי: ב' תשתיות, יש לטפל במוקדי הסיכון ומפגעי הבטיחות ברשויות, וליישם את תוכניות התמרור, וגם כן יש להקים חניוני רכב כבד.
סיור חלבי: ג' יש לתגבר את האכיפה, במיקוד על חגירה ועל מהירות, ואנחנו גם קוראים לוועדה להמשיך לעסוק בהצלת חיי ילדים וחיי אדם, תודה לכם.
זהבה רומנו: אני אשמח להראות את שלושת השקפים האחרונים.
מיכל שיר סגמן: ממש בזריזות כי אנחנו כבר חורגים מהזמן ויש כאן דיוני המשך של הוועדה.
זהבה רומנו: זה קמפיין לזהירות מאש, אנחנו מגייסים רופאים לכתבות.
זהבה רומנו: (מוצג סרטון בפני הוועדה) ויש לנו עוד סרטון נוסף על מניעת טביעות.
זהבה רומנו: (מוצג סרטון בפני הוועדה) לגבי הפלקטים, כמו שיוצא לכם ככה לראות, זה פלקט שתלינו אותו בטיפות החלב, בקופות החולים, איך להצטייד לקראת היציאה לבריכה או לחוף הים, ועם הדגשים שצריך לשים לב שלא מסירים את העניים ליד מקורות מים.
זהבה רומנו: בשקף הבא, דיברנו על זה, דיברנו על המיזם המשותף ועל הפעילות שלנו, אני רק רוצה להראות את לוח הבקרה, את הדשבורד, כך ייראה ה- BI של המאגר הלאומי לבטיחות ילדים, ניתן יהיה להפיק דוחות, יהיו דוחות שיהיו דוחות שהם דוחות גנריים, ויהיה בצד מסננים, כך שאפשר יהיה לבחור ולסנן נושאים נוספים, שמשרדי הממשלה או ארגונים אחרים, יוכלו להיכנס לדשבורד ולאסוף נתונים מתוך המאגר הלאומי, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: בסדר גמור תודה רבה.
רותם זהבי: אני יכול להגיד מילה, מיכל?
מיכל שיר סגמן: כן, כן ממש במילה ואנחנו מסיימים איתך.
רותם זהבי: אני מזמין אותך להזמין אותי אלייך, כדי שאני אוכל להציג לך את כל נושא תפיסת הבטיחות במערכת החינוך, איך זה עובד, איך אנחנו משפיעים על ילדים ועל בטיחות ילדים בישראל, וזה עולם ומלואו, לא מדובר לא במיליון אחד ולא במיליון שניים, אלא מדובר בהיקף אדיר של הכשרות, של אנשים, של בעלי תפקיד, של ארגון, של שותפות של הרשויות, זה בפני עצמו, ולכן כאן את מתמקדת בסוגייה מצומצמת מאוד כשאני מדבר על תוכנית החומש.
רותם זהבי: אבל כשמסתכלים על מערכת החינוך, שזה היקף של 60 מיליארד, אז צריך לראות מה בתוך התוכנית, בתוך המנגנון הזה של משרד החינוך, איך הוא עובד, ואיך הוא מונע ואיך הוא מחנך לבטיחות, אז זה פגישה נפרדת, אז אם תרצי אני אבוא ואני אציג את זה בצורה נפרדת.
מיכל שיר סגמן: קיבלתי, אני אשמח מאוד, בסדר גמור.
זהבה רומנו: אנחנו נשמח שתזמיני אותנו כדי להציג את התוכנית הלאומית, את העשייה שלנו, יש לנו הרבה חומרים, אנחנו נכנס את זה לכלל מסמך, ואנחנו נעביר אלייך את המסמך.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח מאוד, אנחנו גם לקראת הקיץ נערוך כמו שאמרתי, גם דיון מעקב ככה לראות איך התקדמתם, ואם אנחנו יכולים לעזור ולסייע ולדחוף, אנחנו לא רק גוף מבקר, אנחנו גם גוף שרוצה באמת לעזור כדי לראות כאן מציאות טובה יותר, וגם לקראת הקיץ בכלל, תאונות שאנחנו יודעים שילדים יוצאים לחופש הגדול, אז לעשות דיון רחב גם בנושא בטיחות ילדים לפני החופש.
מיכל שיר סגמן: יש עוד מישהו שרוצה לדבר מילה אחרונה בזום?
מיכל שיר סגמן: רשות מקומית?
מיכל שיר סגמן: המועצה לשלום הילד, מילה אחרונה, אני אוהבת שהמועצה לשלום הילד, אני קוראת להם מלאכים בלי כנפיים.
עדי נעמת: תודה רבה גברתי על הדיון הקריטי הזה.
מיכל שיר סגמן: בשמחה, אני רק מגבילה אותך שוב לחצי משפט כי באמת כבר חרגנו המון מהזמן.
עדי נעמת: אני אקצר על הקיצור שתכננתי.
עדי נעמת: הנתונים הקשים האלו הם נחשפים כל שנה מחדש, למרות שני דוחות של מבקר המדינה, דוח של ועדה בין משרדית בנושא ועוד תוכניות, ולצערנו עדיין זכותם של ילדים וילדות בחברה הערבית, לחיים וביטחון בבית ומחוצה לו מופקרת, וחומרת המצב ברורה.
עדי נעמת: לכל הנתונים והפערים יש פירוש אחד, עשרות מקרי מוות של ילדים, שיכלו להימנע מדי שנה, כל התוכניות בשטח שמוצגות בהן הצלחות, כמו שהציגו היום בטרם, בהפחתת תמותה ילדים מתאונות, מראים ששיעורי התמותה הם לא גזירת גורל, ויכולים להימנע באמצעות הישענות על צעדים ותוכניות אפקטיביות, ואנחנו השתתפנו בלא מעט דיונים בנושא, והצפנו את הצורך בשיתוף פעולה בין משרדי ממשלה, ארגוני חברה אזרחית ורשויות מקומיות, אני באמת לא אפרט את הדברים.
עדי נעמת: מלבד ויחד עם שיפור התשתיות ובמקביל לעשות פעולות חינוך והסברה, כי מודעות לוועדה לא תעזור אם ילדה יוצאת מבית הספר, ואין לה כביש סלול עם מדרכה מסודרת בדרך הביתה, אז כל מה שנשאר, לשים את חייהם של ילדים בראש סדר העדיפויות, להשקיע משאבים וליישם באופן מלא את התוכניות, שכבר קיימות ברמה הלאומית וברמה המקומית כאחד.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אנחנו נסכם את הדיון.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה, חברי התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, לשלב ידיים ולהפעיל את התוכנית ביתר שאת בחברה הערבית.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות ולארגון בטרם, הוועדה מבקשת נתונים לגבי מספר הילדים שנפגעו בתאונות, החל משנת 2018, השנה בה החלה לפעול התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות ולמשרד האוצר, נוכח הנתונים שהוצגו ודברי נציגת הבריאות ומשרד החינוך, הוועדה קוראת להעלות את התקציב המיועד לתוכנית הלאומית לבטיחות בדרכים ממנו נגזר התקציב לתוכנית ייעודית למגזר הערבי והבדואי.
מיכל שיר סגמן: באשר לחברה הערבית, להקצות תקציב משמעותי, ייעודי, עצמאי, מתוך החלטת הממשלה 923 לצורך בטיחות ילדים בחברה הערבית.
מיכל שיר סגמן: באשר לחברה הבדואית, להמשיך להקצות תקציב ייעודי עצמאי בסך 4 מיליון שקלים בשנה, לבטיחות ילדים בחברה הבדואית, מתוך תוכנית החומש לחברה הבדואית, שיאפשר המשך הפעלת המודל המתכלל שהוזכר.
מיכל שיר סגמן: למשרד התחבורה, למשרד השיכון ולמינהל התכנון, הוועדה קוראת לפעול לתכנון מיטבי ביישובים הערבים והבדואים, שייקח בחשבון את בטיחות הילדים בפרט ובטיחות האוכלוסייה בכלל.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להקצות תקציבים לפיתוח תשתיות ביישובים הערביים וביישובים הבדואים.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות, למשרד החינוך, למשרד הרווחה והביטחון החברתי, ולרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לחזק את תחום החינוך והמודעות בנושא, על ידי חיזוק מערך השיעורים והתוכניות העוסקות בבטיחות בדרכים, ובטיחות בכלל, במוסדות החינוך הערביים והבדואים.
מיכל שיר סגמן: למשרד לביטחון פנים, הוועדה קוראת לחזק את אכיפת חוקי התנועה בערים וביישובים הערביים והבדואים לשם הרתעה.
מיכל שיר סגמן: למשרד האוצר, הוועדה תקיים ישיבת מעקב בנושא, אליה יוזמנו נציגי משרד הבריאות, לעניין תקציב לתוכנית הלאומית.
מיכל שיר סגמן: אני כבר אומרת, אנחנו אולי אפילו נשקול לעשות לא רק דיון מעקב, אלא ממש דיונים מובנים, כי אני רואה שבדיון אחד זה לא כל כך יעבוד לנו.
מיכל שיר סגמן: אחד זה יהיה דיון מעקב על הדיון היום, נעשה דיון שנוגע באמת לתשתיות בסביבת ילדים, בתי ספר, גני ילדים, בריכות שחייה, חצרות וכו', ונעבור משם לכל נושא של הדרכות, הסברה, זאת אומרת ממש אולי נקדיש לזה יום שלם של דיונים בנושא בטיחות ולא רק דיון אחד, ונחלק את זה ככה שאנחנו נגיע לדברים שהם מהותיים.
רותם זהבי: את צריכה יועץ שיעזור לך בנושא הזה, לארגן את זה, מישהו שבאמת מבין את כל הנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: אתה מתנדב?
רותם זהבי: אני מנהל אגף במשרד החינוך, אני אוכל לעזור.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נתייעץ עם מי שצריך בוודאי, בסדר גמור, תודה רבה, תודה למשתתפים ותודה על העבודה המבורכת שאתם עושים.
מיכל שיר סגמן: היום ה-23 לפברואר 2022, כב' באדר א' התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: היום הנושא הצעה דחופה לסדר היום בנושא החמרה דרמטית במצוקות הנפשיות של צעירים ובני נוער, של חברת הכנסת מיכל וולדיגר וחבר הכנסת סמי אבו שחאדה.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר וחבר הכנסת אבו שחאדה, אני רוצה להודות לכם באופן אישי על שכינסתם את הדיון המאוד חשוב הזה.
מיכל שיר סגמן: מגיעות אלי לא מעט פניות מהורים לנוער שנמצא במצוקה קשה ואני בדיוק סיפרתי על זה לפני כמה ימים פה בוועדה שעד שלא פוגשים את אותו נער ואותה נערה שחווים חרדות ודיכאון ולעיתים גם מנסים לפגוע בעצמם וחוסר האונים המוחלט של ההורים מה עושים עכשיו.
מיכל שיר סגמן: מה עושים עכשיו, אמרו לי שהילד שלי במצוקה, זאת תחושה נוראית, אמרו לי שהילד שלי מנסה לפגוע בעצמו, מה אני עושה.
מיכל שיר סגמן: ואז מסתבר שאין נוהל מסודר ואני יודעת את זה.
מיכל שיר סגמן: יכולים לספר לי כאן כל מיני סיפורים עכשיו גם משרדי הממשלה, חוויתי את זה על בשרי אך לפני שבועיים כשניסיתי לסייע לאותם ההורים.
מיכל שיר סגמן: אולי ללכת למיון, אולי לחפש פסיכיאטר, אין פסיכיאטר, אין פסיכולוגים ציבוריים, פרטי גם מאוד קשה למצוא מעכשיו לעכשיו שלא נדבר על העלויות.
מיכל שיר סגמן: פסיכיאטר פרטי רק לאיבחון 2,000 שקלים.
מיכל שיר סגמן: האם זאת מצוקה שהיא אמיתית, האם היא לא אמיתית, האם היא תחלוף, מה זה אומר, אני משגיח על הילד שלי, ההורים משתגעים, ההורים לא ישנים בלילה, הורים עושים משמרות בבית כדי לא להשאיר ילד לבד.
מיכל שיר סגמן: פתאום חוזר לך ילד שזקוק לבייביסיטר וגם הילד עצמו, אותו נער או אתה נערה אומרים אני לא רוצה את הבייביסיטר הזה, תניחו לי.
מיכל שיר סגמן: הוא עוד מתמרד.
מיכל שיר סגמן: המצב בבית הופך להיות בלתי אפשרי עבור ההורים ומצוקה קשה שאין דלת פתוחה עבור אותם נערים ונערות והמדינה במקרה הזה גם מדיונים קודמים לא נמצאת במקום שבו היא יכולה לתת את הסיוע המקסימלי לא למשפחות ובוודאי לצערי הרב גם לא לאותם נערים ונערות.
מיכל שיר סגמן: אז אני שוב מברכת אתכם מעומק ליבי על שכינסתם את הדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נפתח בכם חברי הכנסת ולאחר מכן אנחנו נראה מצגת.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת וולדיגר בבקשה.
מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל שוב תודה ענקית לך מיכל שאת תמיד שליחה נאמנה לכל תחום הרווחה בכלל אבל לילדים בפרט שיודעת, מיכל אין לי מילים, שאת יודעת לראות את הבעיה בצורה הוליסטית ולהסתכל מכל הכיוונים וזה לא משנה אם זה בא מהימין או בא מהשמאל, לא משנה מה, את Dedicated לנושא עצמו ובהחלט אני מוקירה ומעריכה עד מאוד.
מיכל מרים וולדיגר: לא חדש לי התחום של בריאות הנפש, הוא תחום שהוא תחום הדגל שלי, באתי בשביל זה, אני אשאר בשביל זה ואני אמשיך עם זה.
מיכל מרים וולדיגר: יש לנו כל כך הרבה מה לתקן בתחום שהוזנח שנים לא רק בילד אלא לאורך כל חיינו מהגיל הרך שגם שם יש בעיה עם פסיכיאטרים להתפתחות, פסיכולוגים התפתחותיים וכו', מהגיל הרך ועד גיל זקנה וקשישים שגם שמה יש בעיות לא מעטות כי בעצם כולנו זה גוף ונפש ולא צריך להגיד בריאות הנפש כאילו זה רק אותם אלה שנמצאים בקצה הרצף, גם הם חשובים מאוד וחברה נמדדת על פי החוליות החלשות שלה, בהחלט, אבל אנחנו צריכים להבין שלפעמים כשזה רחוק מאיתנו אנחנו פחות חושבים שזה חשוב.
מיכל מרים וולדיגר: אז כל אחד פה צריך להבין שזה קשור בו ותלוי בו, גם הוא זקוק בצורה כזאת או אחרת לפסיכולוגים, למרפאים בעיסוק, כל קשת המקצועות הקשורים בתחום בריאות הנפש והמצב שמה מזעזע.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לגעת בגלל הנקודה הספציפית הזאת, לא צריך לחזור עוד פעם, אני הולכת פה מוועדה לוועדה והנושא הזה כבר ידוע, שהקורונה הקפיצה לנו את הנושא הזה ושמה זרקור, וזה לא זרקור על מקום שהוא לא היה מלכתחילה מורעב, הוא היה מלכתחילה מורעב אבל גם כמות הפניות רק הלכה והתגברה כי גם כמו שאמרתי זה פוגע גם באנשים "נורמטיביים", זה פוגע בכולנו.
מיכל מרים וולדיגר: המצוקה היא נוראה.
מיכל מרים וולדיגר: אבל הגדיל לעשות משרד הבריאות ויצא לפני חודש חודשיים שלושה באיזה כותרות נורא יפות של תוכנית חירום לילדים ונוער בתחום בריאות הנפש בעלות של עשרה מיליון שקל, עשרה מרכזים, זה מדהים, אני לא מלגלגת, אני חושבת שזאת תוכנית מאוד חשובה של עשרה מרכזי התערבות במשבר ברחבי הארץ מצפון עד דרום, שהיא תהיה מבוססת על מתמחים.
מיכל מרים וולדיגר: צריך להקצות 30 מתמחים שהם יהיו בתוך המרכזים האלה, זה לא הרבה כסף עשרה מיליון כי כבר יש מרכזים כאלה רק צריך להקצות את ה-30 תקנים של מתמחים והם יקטינו את העומס הרב על המערכת, כי כבר הוכח שטיפולים מהירים ומיידיים במשבר פותרים בעיות גדולות, ענקיות אחר כך.
מיכל מרים וולדיגר: ולכן העשרה מרכזים האלה, וזה יצא בקול צעקה רמה ובירכתי ואמרתי כל הכבוד.
מיכל מרים וולדיגר: את יודעת מה קרה עם זה, נדא.
מיכל מרים וולדיגר: למה נדא, כי עכשיו יצאו עם תוכנית יותר גדולה, 900 מיליון שקל לכל הנושא, מתוכנית דחופה אנחנו יוצאים עכשיו עם תוכנית לאומית.
מיכל שיר סגמן: איך שמעתי השבוע, הסכנה הגדולה ביותר של הטוב ביותר זה המצויין.
מיכל מרים וולדיגר: אז עכשיו יוצאים עם תוכנית ענקית של 900 מיליון שקל ואני אפילו שמעתי בוועדת הבריאות אתמול 920 מיליון שקל, אז שאלתי מה קורה עם התוכנית הדחופה, זה נכנס פנימה.
מיכל מרים וולדיגר: את יודעת כמוני, אולי אפילו יותר טוב ממני, שאם זה נכנס פנימה איזה דחוף ואיזה נעליים, אולי יוקם מרכז אחד בעוד חמש שנים.
מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני רוצה שחלק מסיכום הוועדה יהיה הביצוע, לי נמאס, אני הולכת מוועדה לוועדה ובכל ועדה מדברים איתי על ועדה בין משרדית ונקים את זה ונקים עוד צוות ויבנו עוד תוכנית ויגישו עוד מסקנות והקלסרים שלנו בכנסת ושל שרי הממשלה יהיו מלאים בקלסרים וביצוע נאן.
מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני סומכת עלייך מיכל ועל הוועדה הזאת שיכניסו לתוך הסיכומים ולתוך משהו שנדאג לזה, שלא צריך עוד תוכנית.
מיכל שיר סגמן: את יודעת שאנחנו עושים דיוני מעקב וכשאנחנו אומרים פה משהו בוועדה אנחנו נוטים גם לעשות על זה מעקב ולוודא ביצוע.
מיכל מרים וולדיגר: קודם כל עזבי את התוכנית של ה-900 מיליון, מברכת עליה, רוצה עכשיו את הביצוע ואת ההקמה של העשרה מרכזים הללו, תאמיני לי זה יעשה שיפור עצום בתוך מערכת בריאות הנפש בפרט אצל ילדים ונוער.
מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך איפה הבעיה שלי, המצוקה, אנחנו חווינו את הסגרים של הקורונה וילד שהיה במצוקה עוד קודם לכן, זאת תופעה שידענו שהיא קיימת עוד קודם לכן, הקורונה העצימה את כל הנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: ויש עכשיו עליה דרמטית של בני נוער שנמצאים עכשיו - - -
מיכל מרים וולדיגר: התמכרויות, אובדנות.
מיכל שיר סגמן: עכשיו, אתמול מה עושים איתם.
מיכל שיר סגמן: עכשיו אני יכולה לומר לכם שיש הורים שצופים בנו - - -
מיכל מרים וולדיגר: אבל מיכל, המרכז הזה אפשר להקים אותו.
מיכל שיר סגמן: הם מצפים שאנחנו ניתן להם פתרון.
מיכל שיר סגמן: להגיד להם מה אני צריך לעשות עכשיו.
מיכל מרים וולדיגר: דיברתי עם יושב ראש האיגוד לפסיכיאטריית ילדים ונוער, המרכזים האלה יכולים לקום היום, היום, כי כבר יש פיזית את המקום, אפילו לא צריך כסף, צריך את ה-30 תקנים של מתמחים, זה מה שצריך.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע אותו.
מיכל מרים וולדיגר: וזאת לא בעיה, זה היום, זה לא מחר, זה לא מחרתיים, זה לא בעוד עשר שנים, עשרה מיליון שקל זה כסף כיס למדינת ישראל.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להגיד לכם מה שאמרתי בוועדת בריאות, זה פוליטי קצת ואני מצטערת, מה לעשות אנחנו בכנסת, אני שומעת את שר הביטחון אומר אני שובת, לא בא, לא מצביע כי אני רוצה את הפנסיות, מרצ או העבודה, אני כבר לא יודעת מי עושה מה, אני כבר מבולבלת, שובתים כי הם רוצים את שכר המינימום להעלות.
מיכל מרים וולדיגר: איפה שר הבריאות, למה הוא אומר אני לא מצביע בשום מקום אלא אם התוכנית הזאת יוצאת לפועל.
מיכל שיר סגמן: כי אולטימטום זאת לא דרך לפתור שום דבר.
מיכל שיר סגמן: זה ילדותי.
מיכל מרים וולדיגר: לא משנה, אבל ככה שומעים, אני אומרת, הצורך הזה, תקשיבי, כשמגיעים לייאוש גם אולטימטום זה משהו.
מיכל מרים וולדיגר: הדבר הזה היה צריך לקום שלשום וזה היה פותר לנו הרבה דברים.
מיכל מרים וולדיגר: אז די לפטפטת, בואו נתחיל לעשות.
מיכל שיר סגמן: אני כבר מציינת, אנחנו בשעה 11 בגלל תקנון הכנסת נאלצים לסיים את הדיון, יש לנו הרבה דוברים, זה דיון חשוב, זה לא יהיה דיון אחרון, אני לקחתי את זה אלי, הפניה של ההורים אני חייבת להודות נגעה לי, אני לא ישנתי לילות, אמיתי, אני פשוט הפסקתי לישון, זה לא יוצא לי מהראש.
מיכל מרים וולדיגר: אני עדיין לא ישנה.
מיכל שיר סגמן: אז אני מבטיחה שזה לא יהיה דיון אחרון בנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה חבר הכנסת אבו שחאדה וכל שאר הדוברים לקצר בבקשה, אנחנו חייבים להספיק לשמוע את כולם.
סמי אבו שחאדה: תודה רבה גבירתי יושבת הראש על הדיון המאוד חשוב הזה.
סמי אבו שחאדה: אני גם מברך על העשייה בוועדה המאוד חשובה הזאת ואנחנו מדברים פה על העתיד של כולנו ועל הילדים של כולנו וזה הנושא הכי חשוב בעיני.
סמי אבו שחאדה: הוועדה הזאת עושה עבודה חשובה מאוד.
סמי אבו שחאדה: אני גם רוצה להודות למאות העובדים הסוציאליים ששלחו לנו את המספרים המאוד קשים של המצב של בריאות הנפש של ילדים ובני נוער במצב המאוד מורכב שבו אנחנו נמצאים, כך שהקורונה יש לה לא רק השלכות כלכליות ופוליטיות, יש לה גם השלכות מאוד קשות על בריאות הנפש של האוכלוסיה ואני עדיין מרגיש שהענין של בריאות הנפש לא מופנם, חשיבותה של בריאות הנפש לא מופנמת מספיק.
סמי אבו שחאדה: אנחנו עסוקים המון בבריאות בכלל של הגוף אבל הבריאות של הנפש עדיין יש איזה שהוא חוסר הבנה כמה זה חשוב, כמה זה קשה.
מיכל שיר סגמן: אני רואה את שרת החינוך נלחמת ואומר חבר'ה, הנפש יותר חשובה עכשיו ומקבלת אש על זה שהם לא לומדים מספיק מתמטיקה.
מיכל שיר סגמן: יש רגעים שבהם הנפש יותר חשובה ממתמטיקה.
מיכל שיר סגמן: מה לעשות, זה יותר חשוב.
סמי אבו שחאדה: ובלי בריאות הנפש לא יהיה לא מתמטיקה, זה לא יהיה.
סמי אבו שחאדה: גבירתי יושבת הראש, אשתי יועצת באיזה שהוא תיכון ביפו ואני על הנושאים האלה שומע כמעט באופן יומיומי וזה עוד במקום שבו העירייה יחסית מתפקדת, והנתונים מאוד קשים.
סמי אבו שחאדה: אנחנו מדברים גם על הרבה יותר נסיונות אובדנות, אבל אנחנו גם מדברים על הרבה יותר צריכה של אלכוהול ושל סמים.
מיכל מרים וולדיגר: הפרעות אכילה.
מיכל שיר סגמן: עישון, בני נוער מתחילים לעשן, מחפשים את המפלט.
סמי אבו שחאדה: בריאות הנפש הזאת, המצוקה הזאת יוצאת בהמון דרכים מאוד קשות.
סמי אבו שחאדה: אנחנו מאבדים את הילדים האלה, אנחנו מפסידים את הילדים, זה קשה.
מיכל שיר סגמן: גם כשילד יוצא מזה בסוף זה צלקת לכל החיים, הוא תמיד יזכור את הרגע הזה של התחושה הזאת ואין סיבה שילד יחווה את זה.
סמי אבו שחאדה: ולכן אני ממשיך את דבריה של - - -
מיכל מרים וולדיגר: מיכל, האם אי פעם ראית שמישהו מהציונות הדתית יחד עם המשותפת מסכימים על כל מילה?
מיכל מרים וולדיגר: כל מילה אני מסכימה.
מיכל שיר סגמן: בגלל זה אני אוהבת את הוועדה הזאת.
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שזה צריך להיות כותרת, איפה העיתונות, כותרת ענקית, אם נריב ונלך מכות זה יהיה כותרת, אבל אם אנחנו מסכימים על משהו שהוא כל כך הכרחי וכל כך חשוב, אף אחד לא נמצא פה, לא שומע את זה כי זה לא מעניין את התקשורת.
סמי אבו שחאדה: גם אם הקואליציה פה כי אני מסכים לגמרי גם לגבי הענין של טיימינג, אין לנו זמן לאבד פה, ברגע שהדברים האלה נדחים אנחנו מאבדים ילדים.
סמי אבו שחאדה: זה לא נושא שסובל דיחוי.
סמי אבו שחאדה: ולכן אני אשמח לשמוע מה יש לכולם להגיד ואני מאוד מקווה שבסוף הדיון הזה אנחנו נצא עם המלצה ברורה, להתחיל עכשיו לעבוד וכשיבואו תוכניות, מצויין, אנחנו מברכים, אנחנו בעד, אבל עכשיו אין מה לדחות, אי אפשר.
סמי אבו שחאדה: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, אני כל פעם כשאני עוסק בסוגיות של בריאות הנפש בחברה הערבית, גבירתי היושבת ראש, אומרים לי טוב, אתה צודק אבל אין לנו פסיכולוגים, אין לנו מטפלים, ברגע שאין למדינה, היא דואגת שיהיה, לוקחת את החוגים הכי טובים, נותנת את המלגות, תקחו את הסטודנטים המצטיינים שיהיו שם, אנחנו צריכים אותם.
סמי אבו שחאדה: היתה תוכנית מצויינת של הכנסת כוח אדם לפסיכולוגיה ומקצועות של בריאות הנפש לחברה הערבית, התוכנית הזאת חייבת לחזור, אולי נקיים על זה איזה שהוא דיון, אבל התוכנית הזאת חייבת לחזור, אנחנו לא יכולים להישאר כל הזמן שנכון יש צורך זה בעייתי, ואין.
סמי אבו שחאדה: זאת לא תשובה.
מיכל שיר סגמן: זה גם יוצר פערים חברתיים עצומים.
מיכל מרים וולדיגר: זה חוצה מגזרים.
מיכל שיר סגמן: אמנם החרדה והדיכאון לא מסתכלים לא על הכיס של הילד ובאיזה בית הוא נמצא, אבל אם ההורים יש להם את הכלים, 2,000 שקל לשלם לאיבחון של פסיכיאטר פרטי - - -
מיכל מרים וולדיגר: אבל אין תורים.
מיכל שיר סגמן: עוד 450-500 שקלים לטיפולים פסיכולוגיים פרטיים שהם מצאו, אז אחלה, אז אותו ילד יהיה מטופל, ומה קורה אם אין.
מיכל מרים וולדיגר: מיכל, את מציירת תמונה ורודה מדי, כי גם בפרטי אין.
מיכל מרים וולדיגר: עולם הפסיכיאטריה הולך ונעלם, הכמות שיוצאת לפנסיה גדולה מהכמות שנכנסת לשם, כי הסטיגמה - - -
סמי אבו שחאדה: כאשר מספר האוכלוסיה עלה בצורה דרמטית.
מיכל מרים וולדיגר: אין שום פרופורציה, אז עוד חמש שנים לא יהיו פסיכיאטרים, גם אם נרצה לא יהיו, ולכן מדינת ישראל צריכה להיכנס היום, זאת השעה, עוד יום זה כבר מאוחר מדי.
מיכל שיר סגמן: זה מזכיר לי שבאנגליה היו חסרות אחיות, היה מחסור האחיות, ואנגליה יצאה כמדינה לקמפיין חוצה מדינות, לא חוצה את המדינה שלה, חוצה מדינות, הטבות מפה עד הודעה חדשה רק תבואו תקבלו את המלכות, וזה עבד.
מיכל שיר סגמן: אז ככה זה נראה כשמדינה שמה לנגד עיניה דברים אחרים ומצוקה שהיא מעוניינת לפתור אותה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת אבו שחאדה יש לך עוד משהו להוסיף, אנחנו עוברים למצגת.
סמי אבו שחאדה: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: נעבור לענבל חרמוני, איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים, מצגת, תודה רבה.
ענבל חרמוני: תודה.
ענבל חרמוני: איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים ערך סקר בקרב העובדים והעובדות בשטח.
סמי אבו שחאדה: אני שוב מברך על הסקר, כל הכבוד לכם, הערתם אותנו.
ענבל חרמוני: מה שאנחנו רואים זה שאלה שנשאלה האם חל גידול בקשיים הרגשיים והנפשיים, אנחנו רואים את מה שאמרת חברת הכנסת וולדיגר, מדובר כבר בכנסת כמה פעמים, זה לא באמת חדשות חדשות, יש עליה בייחוד בחרדה ודיכאון, את נשות ואנשי המקצוע פה זה בטוח לא מפתיע וגם כל אדם, אנחנו מבינים שאנשים פה שאמרת יושבת ראש הוועדה כשהם בקצה הם נדחקים עוד יותר לקצה, בטח ילדים ונוער שסגרנו אותם גם בגלל הענין הבריאותי מלא בבית ומסתגרים, העובדות והעובדים מדווחים על זה גם בשטח, שפשוט הילדים הרבה יותר מסוגרים בדלת אמות והרבה פחות גם רואים אותם אז הרבה יותר קשה גם לעלות על המצוקות.
מיכל שיר סגמן: זה גם ענין של חברים, אנחנו שוכחים שהיה ניתוק חברתי מאוד גדול, אז אם ילד עלה לכיתה חדשה או עבר מיסודי לחטיבה אין לו חברים, אין לו את שעות הפנאי אחר הצוהריים, זה מצב שהוא לילד, איזה כלי יש לילד בן 13-14-15 כדי להתמודד עם זה, אין לו.
מיכל שיר סגמן: אין סיכוי.
ענבל חרמוני: נכון, וגם אם המצוקה היא לצורך הענין בתוך הבית אין עוד מבוגר שרואה, זה בתוך מערכת החינוך בדרך כלל או מערכת החינוך הבלתי פורמאלי.
מיכל שיר סגמן: אני כן אומר מילה טובה שוב ל-105, הם לא נמצאים איתנו פה היום, אני שמעתי מספר פעמים שבגלל שהילדים כל כך מסוגרים וישנים רוב שעות היום ולא יוצאים מהבית הם לפעמים מעליים פוסטים אנונימיים כי הם לא רוצים להזדהות, 105 מאתרים ומודיעים להורים ואז מתחילה שרשרת חיול.
מיכל שיר סגמן: הבעיה היא בשרשרת חיול שמרגע שפנו ההורה נשאר עם המה קורה רק שאין לו מה לעשות עם זה.
מיכל שיר סגמן: אז זאת מילה טובה ל-105.
ענבל חרמוני: ה-105 זאת יחידה מצויינת, אבל זה לא הענין וזאת לא הבעיה.
ענבל חרמוני: החרדה, הדיכאון, פגיעה עצמית שזה כבר תוצר של שני הדברים האלה, בעיות התנהגות אותו דבר, זה סימפטום שהופך להיות גם הבעיה עצמה.
ענבל חרמוני: הפרעות אכילה, אני אגיד שאנחנו שומעים גם שגיל ההתחלה של הפרעות אכילה יורד, זה היה 13-14 וזה ירד עכשיו לגילאי 10-11-12, זה גם קשור לישיבה בבית ולמצוקות שהולכות ומתמשכות גם עכשיו כשהילדים חוזרים לבית הספר אבל חוסר הוודאות נמשך.
ענבל חרמוני: 85 אחוז מהעובדות הסוציאליות בשטח מדווחות שההמתנה היא למעלה מחודש, אבל החדשות הרעות באמת זה שמתוך אותם 85 אחוז 20 אחוז מדווחות על זה שההמתנה היא בין שלושה לשישה חודשים ושימו לב כמה מתוכן מדווחות שההמתנה היא גם בין חצי שנה לשנה.
ענבל חרמוני: כמעט 50 אחוז מהעובדות, 41.5.
ענבל חרמוני: חברות וחברים, גם חודש וגם שלושה חודשים אבל בטח חצי שנה ושנה זה חיים שלמים.
מיכל שיר סגמן: אפשר לאבד ילד.
ענבל חרמוני: למי שפגוע רגשית ונפשית ונמצא במצוקה ובטח ובטח לילדים וילדות ובני נוער צעירים.
ענבל חרמוני: זה בלתי נתפס, זה חסר טעם.
ענבל חרמוני: אחרי שנה הוא כבר לא זוכר מה היה לפני שנה, המצב מידרדר גם כמו שאמרת וגם חברת הכנסת וולדיגר - - -
מיכל שיר סגמן: זה יכול להתחיל מחרדה ודיכאון עד למחשבות שילד רוצה לפגוע בעצמו.
ענבל חרמוני: ובהחלט יש גם עליה באובדנות.
מיכל שיר סגמן: יש פגיעה עצמית ויש אובדנות, אלה שני דברים שונים אבל פגיעה עצמית עלולה להוביל לאובדנות.
ענבל חרמוני: בטעות מה שנקרא, אבל גם האובדנות, אני רוצה להגיד שאחד הדיווחים המטרידים שאנחנו שומעים מהשטח זה שגם עובדות סוציאליות לחוק הנוער כשהן בכוננות, חלק ניכר מהפניות אליהן היום בעליה משמעותית זה סביב אובדנות.
ענבל חרמוני: זה שונה ממה שהיה בעבר, שהיה סביב מצוקות אחרות וסביב אולי אלימות בבית וכיו"ב, הרבה הקפצות סביב הנושא של אובדנות.
מיכל שיר סגמן: ואגב אני אגיד על זה עוד מילה, בגלל שמדובר היום בתופעה שהיא גדולה, תמיד זה היה וכמו שאת אומרת חל שינוי ואנחנו יודעים גם למה חל השינוי הזה בשנתיים האחרונות כי קרה פה משהו במדינה, ברגע שהולכים לפסיכיאטריה ציבורית או למשהו שהוא ציבורי אותו ילד עלול לקבל את אותה נקודה.
מיכל שיר סגמן: נקודה שחורה בתיק, זה מגיע לדיווח לצבא לצורך הענין.
מיכל שיר סגמן: ההורים מתים מפחד - - -
מיכל מרים וולדיגר: לא, זה לא מגיע.
ענבל חרמוני: זאת טעות נפוצה.
מיכל שיר סגמן: אז אם זאת טעות נפוצה אז צריכה לצאת מפה קריאה, אני אומרת לכם, הזמזומים שאתם שומעים אלה ההורים, אלה הורים שצופים בנו, הם מפחדים, הם אומרים הילד שלי עכשיו במצוקה, אני אלך לפרטי, אני לא רוצה שתהיה לי נקודה שחורה בהמשך, אני לא יודע מה קורה עם זה.
ענבל חרמוני: אחר כך נדבר על זה, זאת סטיגמה.
ענבל חרמוני: זה היה אולי בעבר וזה תוקן.
מיכל מרים וולדיגר: יש לנו עוד הרבה מה לתקן בחקיקה בנושא של סטיגמה אבל זה כבר לדיון אחר.
ענבל חרמוני: אנחנו רואים שיש המתנה גבוהה גם לטיפול בקהילה וגם לאבחון פסיכיאטרי שמאפשר לטפל בצורה הרבה יותר מדוייקת, בלי אבחון פסיכיאטרי, לא תמיד, אבל לפעמים בלי אבחון פסיכיאטרי אנחנו יורים לכל הכיוונים, המטפל הרגשי או המטפלת הרגשית, עובדת סוציאלית, פסיכולוגית, ויכול להיות שאבחון פסיכיאטרי יכול לקצר את התהליכים.
ענבל חרמוני: אנחנו רואים שגם במענים למעטפת סביב הילד או הנער או הנערה גם יש המתנה, כמעט 80 אחוז מהעובדות מדווחות על המתנה של למעלה מחודש שהמשפחה צריכה להמתין למענה שהיא מקבלת, הרי הילד לא חי בוואקום, ושוב הנתונים היותר קשים של המתנה של כמה חודשים - - -
מיכל שיר סגמן: ובזמן הזה ההורים לא עובדים, אני שוב חוזרת למשמרות של לשמור על הילד, זה הופך בית וזה הופך משפחה.