GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד גיל: אני אומר שיש יועצות שבעצם אם אנחנו מזהים מתוך נתונים או שאלון מיצ"ב או שאלון צרכים שנעשה בתחילת השנה שיש בכיתה מספר תלמידים שיש להם איזשהו קושי חברתי כזה או אחר, אנחנו יכולים לבנות קבוצה, כמובן בשיתוף.
מיכל שיר סגמן: אני רק רוצה להבין, שואלים את התלמידים – האם חווית חרם?
מיכל שיר סגמן: האם אתה חווה חרדה?
מיכל שיר סגמן: זה פשוט מעניין אותי.
ורד גיל: יש לי שאלון, ואגיד לכם בדיוק מה נכנס פנימה.
ורד גיל: כמובן שהשאלון הוא אנונימי.
ורד גיל: יש יועצות שיש להן ממש קבוצות רגשיות וקבוצות חברתיות, ואני אצטרף לדברים שלך שאמרת שבעצם חרם זה הקצה.
ורד גיל: ברור לנו שאנחנו צריכים לעסוק במניעה.
ורד גיל: אני יכולה להגיד כיועצת בית ספר, עסקנו הרבה מאוד בחלק של הקנייה של מיומנויות חברתית כדי לא להגיע לשם.
ורד גיל: לא ילד, לא מחרים, לא מוחרם, ולא הקבוצה שעומדת מן הצד.
ורד גיל: ככל שנדבר ונעסוק בזה, נראה פחות אירועי קצה.
מיכל שיר סגמן: זה רץ בתחילת השנה הנוכחית או שזה ירוץ בשנה הבאה?
ורד גיל: לא.
ורד גיל: כבר בתחילת אפריל – זה לגבי היועצות לגבי התוכניות של בתי הספר, של המנהלים שבחור מתוך מערכת הגפן, כבר ב-1 לאפריל הם יכולים להתחיל להפעיל את התוכנית שלהם.
מיכל שיר סגמן: סליחה שאני שואלת שוב.
מיכל שיר סגמן: האם אתם ערוכים לעובדה שכשילד עונה על שאלון שכזה שיש מצב שאתם הולכים לקבל גל הרבה יותר גדול ממה שאתם מצפים לו?
מיכל שיר סגמן: הסיבה שאני אומרת – אני עוסקת הרבה בילדים עם פגיעות מיניות.
מיכל שיר סגמן: לצערנו הרב, 25% מהילדים - אחד מכל חמישה ילדים עבר פגיעה מינית.
מיכל שיר סגמן: אני שאלתי למה לא לעשות בדיקה בתחילת שנה של ציור הילדים.
מיכל שיר סגמן: אפשר לזהות בציורי ילדים בשנייה אם ילד עבר פגיעה מינית כן או לא.
מיכל שיר סגמן: והתשובה שאני קיבלתי הייתה אחת התשובות העצובות שקיבלתי בימי חיי לא רק כמחוקקת אלא כבן אדם.
מיכל שיר סגמן: אמרו לי מיכל - כמות הילדים שייצאו לך בסוג כזה של מבדק, את תגרמי עוול, כי לא יהיה אף אחד שיטפל בהם מהצד השני, כי הכמות היא כל כך גדולה, המערכת לא תדע להתמודד עם זה.
מיכל שיר סגמן: אני שואלת האם אתם אחרי כאלה שאלונים בספטמבר הבא?
מיכל שיר סגמן: אם אתם ערוכים לעובדה שכל סוגי הדיכאונות - החרדות, כמו גם פגיעות מיניות, עלול להציף את משרד החינוך הרבה מעבר למה שאתם חושבים, ומה לגבי הכלים להתמודד עם זה?
מאי גולן: מאי מפה נגזרת השאלה, כי את דיברת קודם על לא להגיע לקצה.
מאי גולן: וכשהגענו לקצה, ויש לנו ילד מוחרם שעובר עכשיו, ואני יורדת לרזולוציה של החרמות, מה אתם עושים עם זה?
ורד גיל: המחקרים של תקופת הקורונה – נעשה מחקר על-ידי פרופ' הראל, שדיבר על בדידות.
ורד גיל: הוא בעצם ראה כשהילדים חזרו לתוך בית הספר, הם דיווחו על פחות בדידות.
ורד גיל: זאת אומרת, כשהילדים נמצאים בסביבה שהיא בדרך כלל סביבה מגנה, סביבה תומכת, אז הבדידות שלהם יורדת.
ורד גיל: חשוב לנו לעשות פעילויות שהן גם מערכתיות, גם כיתתיות וגם קבוצתיות.
ורד גיל: וגם הילד שנמצא שם בקצה, שהוא יצליח לקבל את הטיפול הרגשי שנכון ומתאים לו.
ורד גיל: זה ברגע שאנחנו יודעים מהילד הזה, כי יש באמת ילדים שמגיעים לקצה כמו אופק, אני לא יודעת מה קרה שם בבית הספר, אבל אני מבינה שלא היה שם טיפול הולם, ובגלל זה נאלצת - - -
אופק ראשון: אח שלי נאלץ למלא את תפקיד המחנכת.
ורד גיל: לצערי, יש גם בתי ספר כאלה.
מאי גולן: מאוד חשוב לי לדעת.
מאי גולן: בתקציב הזה, יש משהו שאומר בשטח, בפועל עכשיו, אוקיי.
מאי גולן: אני רואה פה תהליך שיקומי, אני רואה פה יועצות.
מאי גולן: יש משהו שאומר מה הסנקציות - - - אגב, נשמח לקבל את כל הפירוט הזה, הוא מאוד חשוב.
ורד גיל: אני מגיעה לזה.
ורד גיל: ברור, אנחנו נשלח בשמחה.
ורד גיל: אז אני אומר רגע שיש לנו את הפעולות שמתמקדות בתלמידים כשדיברנו על שעה שבועית.
ורד גיל: דיברנו על שעות להפגה ולהפחתת הלחץ גם כיתתי וגם קבוצתי.
ורד גיל: דיברנו על שילוב של למידה רגשית בתוך תחומי הדעת.
ורד גיל: זאת אומרת, לא רק בשיעור כישורי חיים, ולא רק בשיעור חינוך, אלא גם שהמורים יוכשרו בתחומי הדעת לעסוק בחלקים הרגשיים והחברתיים, גם בתחום הדעת עצמו וגם באינטראקציה כיתתית.
ורד גיל: אני יורדת לרזולוציה של תלמיד שאנחנו מזהים שיש לו איזשהו קושי, אז גם להעניק לו טיפול פסיכולוגי פרטני, או טיפול קבוצתי.
ורד גיל: ואז אני עוברת לחלק השני שמדבר על פעולות שמתמקדות גם במנהלים וגם בצוותי החינוך, וזה עלה כאן לא מעט, שצוותי החינוך מחנכים, וגם הורים מקצועיים לא תמיד נוגעים בחלקים הרגשיים והחברתיים.
ורד גיל: אז אנחנו אומרים שגם המורים קודם כל הם צריכים לעבור השתלמות לקבל כלים, גם להתמודדות – אנחנו עדיין לא לאחר תקופת הקורונה, אבל באמת לצוותים לא קל.
ורד גיל: אז גם עבודה רגשית עם עצמם, וגם לקבל כלים גם לזהות ילדים ונוער שהם בסיכון, גם בסיכון חברתי, וגם לדעת איך להתמודד בתוך הכיתה.
ורד גיל: זה עוד חלק.
ורד גיל: והחלק השלישי מדבר על חלק של ההורים.
ורד גיל: בחלק של ההורים, אז גם התחלנו לתת הרצאות כל ימי שני בערב.
ורד גיל: נכנסים לא מעט הורים שבחלק מההרצאות, ההרצאות הן גם בחלקים הרגשיים, החברתיים.
ורד גיל: ההתמודדות שלי כהורה וההתמודדות של הילד שלי ואיך אני מזהה אם לילד שלי יש איזשהן מצוקות, אני ממש ממליצה להיכנס להרצאות האלה.
ורד גיל: חברת הכנסת מאי גולן, את דיברת על קו סיוע.
ורד גיל: אני בדיוק בדקתי, אז קו הסיוע הוא בעצם חדש.
ורד גיל: הוא גם חלק מהתוכנית של באים בטוב.
מאי גולן: 105?
ורד גיל: לא 105.
ורד גיל: אז יש לנו את מוקד 105, ויש לנו את קו הסיוע שנפתח, שבעצם הוא פורסם באתרי משרד החינוך, באגרות שהגיעו.
מאי גולן: מיוחד וספציפי לעניין הזה?
ורד גיל: כן.
ורד גיל: והוא פורסם באתרים של המשרד, באגרות, גם לצוותים וגם להורים דרך הדוברות של המשרד.
ורד גיל: אבל אני לוקחת על עצמי להבהיר את זה עוד פעם שבעצם זה לא הגיע מספיק לשטח.
מאי גולן: לא כולם נכנסים לאתר משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: אולי זה המקום, אגב, לעשות בדרך של תשדיר.
מאי גולן: אפילו לתקופה מסוימת.
מאי גולן: אתם תהיו בהלם עד כמה זה חשוב.
ורד גיל: אני רשמתי לי את זה, אנחנו נגיע בעוד דרך.
ורד גיל: אני אומר לגבי חוזר מנכ"ל, יש לנו את חוזר מנכ"ל אקלים שיצא ב-2015, וחודש ב-2020.
ורד גיל: ועכשיו, בעקבות האמירות הלא פשוטות והשנתיים הלא פשוטות, אז גם הבקשה של שרת החינוך שלנו והמנכ"לית - זה לפתוח את החוזר, וזה מה שאנחנו עושים בימים אלה.
ורד גיל: לשנות גם בטווח הקצר וגם בטווח הארוך.
ורד גיל: אני אומר שיש לנו כן את הסוגיה של חרם שבעצם בחוזר מנכ"ל ממש מדובר על התמודדות מוסדות החינוך.
ורד גיל: מדובר על התעללות נפשית חמורה שכתוצאה ממנה חלה פגיעה חמורה, זה ממש בתוך חוזר מנכ"ל, ואנחנו יודעים מה אומר החוזר ומה צריך לעשות שם.
ורד גיל: כתוצאה ממנה חלה פגיעה חמורה בתפקוד של התלמיד.
ורד גיל: אז קודם כל, יש כאן חובת דיווח.
ורד גיל: יש כאן ממש מהלך סדור.
מאי גולן: ויש טיפול?
ורד גיל: בוודאי.
מאי גולן: מאוד חשוב שתשלחי לנו, אני מאוד מבקשת.
ורד גיל: בשמחה רבה אשלח.
מיכל שיר סגמן: הדברים האלה כבר עובדים בשטח?
מיכל שיר סגמן: אגיד לך למה אני שואלת.
מיכל שיר סגמן: אני מלווה היום ילדה שגרה בתל-אביב, שאגב, רק בזכות 105 הבינו שיש להן נטיות אובדניות, מסתבר שהיא עברה חרם, עברה בית ספר, חטיבה, ובאמת, התחילה להתכנס בתוך עצמה במהלך תקופת הסגרים.
מיכל שיר סגמן: טוב זה לא עשה שם.
מיכל שיר סגמן: אם לא 105, אף אחד לא היה יודע.
מיכל שיר סגמן: וגם מהרגע שכן ידעו, זאת אומרת, 105 התקשרו להורים שלה כי היא העלתה פוסטים אנונימיים, אף אחד במערכת החינוך לא ידע איך להתמודד עם זה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, הכיתה שלה, בית הספר, המנהלת, היועצות, סוג של ניחמו את האימא נתנו נחמה, אבל לא כלים אמיתיים, וההורים דיי נשארו לבד, לכן הם גם הגיעו אליי לא כהתרסה אל מול משרד החינוך, אלא כי באמת לא נתנו להם כלים.
מיכל שיר סגמן: זה שהיועצת מנחמת אותי, או שיש לי אולי חיבוק מבית הספר זה נחמד, אבל אלה לא כלים אמיתיים, בטח שלא לילד.
תמי סלע: אני תוך כדי מנסה לחפש את מוקד הסיוע, את המספר שלו, כולל בתוכנית "באים בטוב" באתר משרד החינוך, עם כל המילים: מוקד, סיוע, אלימות, משרד החינוך - אין למצוא מספר.
ורד גיל: אני כבר אגיד.
ורד גיל: לקחנו לתשומת ליבנו, ואנחנו נפרסם את זה.
מאי גולן: וגם להבין מה אחרי שפונים למוקד כזה, או שבית הספר גילה על חרם כזה שקורה, מה הטיפול?
מאי גולן: את מבינה?
מאי גולן: אנשים רוצים לדעת מה הטיפול, מה קורה.
מאי גולן: זאת אומרת, אני מבינה, אני רואה מניעה, אני מברכת על הכול על המוקד שאני עדיין לא רואה שהוא קיים, אבל מה קורה אחרי, וזה חשוב להדגיש, שאנשים יידעו שיש לזה תוצאות, שיש השלכות למעשים שכאלו.
מאי גולן: כי כרגע לא התלמידים, וגם לצערי אני אומרת, לא ההורים של הילדים, המחרימים לא חושבים שיש לזה השלכות, לא בשטח ולא בשום מקום אחר.
ורד גיל: אז אני אומר - - -
מאי גולן: אם יש כזאת פגיעה – אני חוזרת על ההגדרה שלך – התעללות נפשית חמורה שכתוצאה ממנה חלה פגיעה חמורה בתלמיד בחוזר מנכ"ל - צריך להיות לזה השלכות.
ורד גיל: יש לזה השלכות.
ורד גיל: אם אני אצלם לך, את תוכלי לראות את מדרגי התגובה מה בעצם צריך לעשות – הפסקת האירוע, פנייה להורים.
ורד גיל: אני לא יודעת באיזו דרך אפנה אליך, אבל הרבה פעמים אנחנו שולחים לכם הרי איזשהם סיכומים אחרי ועדות, אז בשמחה אני אכניס גם את זה.
ורד גיל: אני רק אומר שמתוך הנתונים שיש לנו בעצם שאלוני מיצ"ב נעשו עד שנת תש"פ.
ורד גיל: ואני אגיד שיש שלושה אגדים שעוסקים בחלק של חרמות.
ורד גיל: כמנהל בית ספר מקבל את התוצאות, אז הוא רואה מה קורה אצלו בבית הספר.
ורד גיל: אני יכולה להגיד, שאם אנחנו מסתכלים ברמה הארצית, אז אנחנו יכולים לראות שיש דווקא ירידה, אבל עד תשע"ט, כי אחר כך רק חלק נדגמו, והייתה קורונה.
מאי גולן: אגב, לא כל התלמידים שם באמת מספרים הכול מה עובר עליהם.
ורד גיל: בגלל זה חייבת להיות רגישות בתוך בית הספר, וגם צוותי החינוך צריכים לעבור הכשרה על-ידי היועצת, הפסיכולוגית, הכשרה שעוסקת באיך אנחנו מזהים ומאתרים ילדים עם קשיים.
ורד גיל: אני אומר שהשנה בעקבות הקורונה, בעצם יצא שאלון שהועבר לפני חודשיים, ואז נכנסנו לגל החמישי, אז לא יכולנו להמשיך.
ורד גיל: אבל לכל תלמידי ישראל מכיתה ה', עד כיתה י"א, הם בעצם עוברים את השאלון.
ורד גיל: בשאלון הזה יש גם שתי שאלות, שני אגדים שעוסקים בחרם, והשאלון הזה ימשיך בשבועות הקרובים.
ורד גיל: בעצם, בסוף השנה, כל מנהל בית ספר יוכל לקבל תמונת מצב רגשית, חברתית, ותמונה של האקלים שלו, ומתוך זה לצאת לתוכנית.
ורד גיל: אז נכון, אני מצטרפת לשאלה שלך, אז מה קורה עם הילדים הספציפיים.
ורד גיל: אנחנו שוב חוזרים ואומרים שתוכניות מניעתיות הן מאוד חשובות.
ורד גיל: יחד עם זאת, ולצד זה, שאנחנו חייבים לטפל בילדים באופן פרטני, ספציפי.
ורד גיל: ולהביט להורים בעיניים וגם לתת שם את המענים.
מאי גולן: את צריכה להבין ששנתיים אנחנו מדברים על זה, לא קורה כלום.
מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת.
מיכל שיר סגמן: את אומרת דברים מאוד חשובים, אבל אני צריכה לעבור למוקד 105.
מיכל שיר סגמן: נעבור לאלי קצב.
מיכל שיר סגמן: אלי, יש לך משהו להוסיף.
אלי קצב: אני ראש תחום המחקר והמידע 105.
מיכל שיר סגמן: שוב אפרגן ל-105.
מיכל שיר סגמן: אמנם גם לא מפרסמים מספיק את היותם, אבל העובדה שאתם יודעים להתקשר להורים ולאתר את אותם פוסטים של פגיעה עצמית גם אם הם אנונימיים ומצילים בכך חיים של ילדים – אשריכם.
אלי קצב: אני גם רציתי להוסיף על מה שאמרת, שאנחנו עושים מה שנקרא פולו-אף.
אלי קצב: אנחנו יודעים היום שהקטגוריה הזאת של בריונות, חרמות, השפלות היא הקטגוריה השנייה בגודלה.
אלי קצב: כשאנחנו מייצרים עבודה ויש אצלנו נציגים גם של משרד החינוך, גם של משרד הרווחה, וגם של המשטרה, ואירועים שעוברים להתחזות, או לפתיחה של חשבונות כדי לייצר עוד שיימינג או עוד השפלות דרך הרשת, אז אנחנו יודעים להגיע לאותם חשבונות וגם לסגור אותם, אנחנו יודעים לייצר את ההשפעה.
אלי קצב: במידה ואנחנו מקבלים אירועי אובדנות, אז אנחנו יודעים להגיע עם ניידות.
אלי קצב: אנחנו יודעים להגיע עם שוטר.
אלי קצב: אנחנו יודעים ללוות אחר-כך עם משרד הרווחה את המשפחה ואת בני הנוער.
אלי קצב: אנחנו לא מרפים ולא עוזבים גם אחרי שאנחנו ממשיכים את הטיפול.
אלי קצב: גם אחרי שההורים לוקחים את האחריות עליהם, חוזרים ועושים פולו-אף ומתקשרים בשביל לראות שהכול בסדר.
אלי קצב: גם אחרי, אנחנו עושים המון עבודה בציבור במסגרת היכולות שלנו.
אלי קצב: מאות הרצאות במהלך החודש האחרון עשינו.
אלי קצב: אנחנו משתדלים בבתי הספר ומנסים לייצר השפעה.
אלי קצב: אני חושב שהבעיה הגדולה ביותר אנחנו עומדים מולה כרגע זה חוסר היכרות, וחוסר הבנה ליכולת שלנו לייצר השפעה בקרב בני הנוער, כי התפיסה שלנו היא תפיסה כחולה, תפיסה משטרתית.
אלי קצב: גם כיום כשאני מגיע להרצאה בבתי הספר ואני מדבר עם ילדים, הם לא יודעים שאנחנו יכולים לעזור להם במידה ומישהו הפיץ עליהם איזושהי תמונה שצוחקת עליהם, או גורמת לחוסר נוחות.
אלי קצב: או אם יש קבוצת חרם, או אם יש איזשהו מעשה בריונות שהם נתקלו בו, הם לא יודעים שאנחנו מטפלים גם בנושאים האלה.
אלי קצב: מבחינתם אנחנו מתעסקים בכל מה שמוגדר כפגיעה מינית, או כל פגיעה אחרת ברשת, סמים וכדומה, ולאו דווקא מה שנקרא הנתונים האזרחיים שגם שם אנחנו מייצרים השפעה, והמטרה שלנו לעזור לכל ילד שנמצא ברשת גם בפניות האלה.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך משפט אחרון.
ורד גיל: אני רק אתחבר לדברים של מוקד 105.
ורד גיל: אני אומר שיש לנו חמש מפקחות מטעם משרד החינוך, מטעם שפ"י שנמצאות במוקד, ובעצם, כאשר שמגיע איזשהו אירוע, הן פונות ליועצות, לפסיכולוגים, ובעצם יש שם חבירה.
ורד גיל: הן בעצם גם מלוות את האירוע, אבל גם מלוות את היועצות.
מאי גולן: אנחנו לא מאתרים את המוקד הזה.
מאי גולן: זאת אומרת, שאם הוא לא קיים, בואו תגידו, שלא נזרה אנחנו חול בעיני הציבור.
מאי גולן: אני אומרת לך את האמת, אני רוצה לצאת מהוועדה הזאת, יש לי עכשיו ילדים מוחרמים, אני רוצה להעביר אותם בצינור שלכם מא' עד ת'.
ורד גיל: אני בדיוק עכשיו שואלת מה המספר שלו, כי אני לא זוכרת אותו לא רשמתי לי, נון שלי.
ורד גיל: אבל מיד תקבלו.
מאי גולן: אני רוצה שלושה דברים שייצאו מהדיון המאוד חשוב הזה.
מאי גולן: הראשון - המוקד.
מאי גולן: השני – מה שכתוב בחוזר מנכ"ל שבאמת קורה מהרגע שילד מורחם, אני בעד המניעה.
מאי גולן: הדבר השלישי, פירוט של התקציב.
מאי גולן: הדבר הרביעי שעכשיו אני מוסיפה זה באמת פרסום, פרסום, פרסום.
מאי גולן: כי אם אנחנו לא יודעים ואנחנו חיים את זה, אף אחד לא יודע.
עדי דרור: דיברנו המון על עניין של הכשרות, ודיברנו המון על כישורים חברתיים-רגשיים.
עדי דרור: כישורים חברתיים זה משהו מאוד רחב, וילדים שעושים חרם, הם הרבה פעמים ילדים עם כישורים חברתיים רגשיים ברמה מאוד גבוהה.
עדי דרור: הם ילדים שמסוגלים לאמפתיה כלפי ילדים מסוימים, וכלפי ילד אחר הם התנהגו באכזריות.
עדי דרור: אני חושבת ששווה בתוך כל המהלך הגדול הזה של משרד החינוך שבתי הספר מקבלים כסף ומרחב, יש מקום להכווין את בתי הספר שהם חייבים להכניס פנימה תוכניות שמתמקדות.
עדי דרור: זה לא רק תחת הכותרת של שיח רגשי חברתי, יש פה מיקוד שהוא יותר מאשר רק שיח רגשי חברתי.
עדי דרור: זה מיקוד של עבודה קבוצתית למניעת בריונות.
ורד גיל: רק אומר שלמשל מרכזי גישור בחלק מבתי הספר פועלים.
ורד גיל: יש כל מיני מהלכים – יש תוכנית של גיבורי על שפועלת גם בתוך בתי הספר וגם ברשויות.
ורד גיל: כשאני מדברת על למידה רגשית חברתית זה מאוד רחב, והוא טומן בתוכו גם כלים וגם תוכניות.
מיכל שיר סגמן: תודה לכל המשתתפים על הדיון החשוב הזה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לחברת הכנסת מאי גולן, על הצפת הנושא וטיפול הנושא בצורה עקבית ומאוד נחושה.
מיכל שיר סגמן: תודה לאופק המקסימה.
מיכל שיר סגמן: תודה שחלקת איתנו, תודה על העבודה שלך.
מאי גולן: תודה לך.
מאי גולן: אני לא חושבת שהוועדה הזאת הייתה אותו דבר בלעדיה היום.
מיכל שיר סגמן: ממש.
מיכל שיר סגמן: תודה לאח של אופק.
מיכל שיר סגמן: ולאחים של אופק.
מאי גולן: תודה באמת חברת הכנסת מיכל שיר, יושבת-ראש הוועדה הזאת, על כך שאת מנהלת את הוועדה הזאת בכזו רגישות.
מאי גולן: באמת.
מאי גולן: רגישות, אכפתיות, מציפה את הדברים.
מאי גולן: נותנת את כל כולה.
מאי גולן: אני באמת מודה לך.
מאי גולן: אני מבקשת שהוועדה הזאת תהיה זו שאחראית לעקוב אחר הנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: זה לא יהיה הדיון האחרון.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נערוך גם דיון מעקב בנושא הזה בפתיחת המושב הבא לראות איך משרד החינוך בעצם התקדם, מה נעשה מאז, כולל מספר הטלפון, כולל היישום של התקציבים.
מיכל שיר סגמן: אולי נבקש דוח ממרכז המחקר והמידע של הכנסת שוב, כבר עשינו דוח אחד, אולי נבקש עוד אחד.
מאי גולן: כדאי לעשות חדש.
מיכל שיר סגמן: אני מסכמת את הוועדה.
מיכל שיר סגמן: בשל חשיבות הנושא, הוועדה קוראת להחזיר את ההצעה לסדר למעמד של הצעת חוק, ולקדם את הליכי חקיקתה בכנסת.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לקבוע שנושא הטיפול במקרי חרם בבתי ספר יטופל באופן קבוע במערכת החינוך ולא רק כרפורמה.
מיכל שיר סגמן: לא רק זה חשוב מאוד הרפורמה.
מיכל שיר סגמן: יישר כוח לשרת החינוך בנושא, ולא רק ברפורמה על מנת שהדבר הזה יהיה קבוע ולא נתון לחסדיהם של שרי החינוך הבאים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפעול בבתי הספר בתחום המניעתי על-ידי הכשרת מורים לזיהוי התופעה וליצירת אקלים חברתי בכיתות שמתנגדות לתופעת חרם על-ידי מתן כלים לתלמידים להיות שומרי סף.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת למנות בכל מוסד חינוכי אדם ייעודי שתפקידו ללוות ילדים שחווים נידוי וחרם, אדם זה יכול להיות מורה, בת שרות לאומי, סטודנט לחינוך, מתנדב וכיוצא בזה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפעול לפרסום המוקד הייעודי שמטרתו מתן הכוונה וסיוע לתלמידים והורים שנפגעו בחרם ולפעול לפרסומו.
מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת לקבל את פירוט התוכנית "באים בטוב לא מרימים ידיים", כולל פירוט תקציבי.
מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת לקבל את חוזר המנכ"לית המפרטת את דרך הפעולה במקרים של חרם במוסד חינוכי.
מיכל שיר סגמן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: היום ה-07 במרס 2022, ד' באדר ב' התשפ"ב, הנושא הוא דיווח על פי חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות, התשס"ח-2008, לשנת 2020 ולשנת 2021.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח שנפתח עם משרד הרווחה והביטחון החברתי.
מיכל שיר סגמן: חוה לוי, בבקשה.
חוה לוי: שלום, נעים מאוד, שמי חוה לוי, אני עובדת סוציאלית ראשית לפי חוק הנוער ואחראית מטעם משרד הרווחה על מרכזי ההגנה שעל פי חוק סיוע לנפגעי עבירות מין ואלימות.
חוה לוי: אני אציג את הנתונים של שנת 2021 ואתייחס כמובן בהתאמה גם לשנת 2020.
חוה לוי: אני שמחה להגיד שבשנת 2021, אחרי שהיינו במשבר בשנת 2020 סביב הסגירה של מרכז ההגנה בשיבא, הצלחנו לפתוח ורק בפער קטן לא היה מרכז.
מיכל שיר סגמן: אז היום הוא פועל בשיבא?
חוה לוי: עכשיו הוא פועל ברמת גן ממש מול שיבא.
חוה לוי: פתחנו מרכז חדש.
חוה לוי: שיבא העדיפו שנפסיק לפעול במתחם בית החולים, קיבלנו כמובן את הבקשה, לקח זמן והקמנו מרכז חדש.
חוה לוי: אז הנתונים של שנת 2020 הם נתונים שחסר בהם מרכז, הם הציגו שבעה מרכזים במקום שמונה.
חוה לוי: השנה אנחנו כבר מדברים על שמונה מרכזים פעילים באופן מלא.
חוה לוי: אנחנו יכולים לראות מתוך הנתונים כבר את ההשפעה של הדבר הזה, את העלייה של מספר הילדים שקיבלו שירותים בתוך המרכזים.
חוה לוי: כמובן ששנת 2021 גם מאוד הושפעה ממגפת הקורונה, למרות שהצוותים המשיכו לעבוד בזמן הזה.
חוה לוי: אני חייבת להגיד בגאווה גדולה לצוותי מרכזי ההגנה באשר הם שמהיום הראשון שמדינת ישראל יצאה לסגר הראשון הם המשיכו לעבוד ולקבל קהל בתוך המרכזים, עם כל הדאגות והחששות שהיו.
חוה לוי: המשיכו גם בשנת 21.
חוה לוי: למרות שבחלק מהזמן הצוותים עצמם היו בבידוד ונמצאו מאומתים, עדיין המרכזים לא נסגרו.
חוה לוי: עדיין כן ראינו את ההשפעה של הדבר הזה, של משפחות שהיו צריכות להגיע וביטלו ברגע האחרון כי הן היו צריכות להיכנס לבידוד.
חוה לוי: עדיין זו הייתה שנה מאתגרת.
חוה לוי: אני מקווה שנדבר עליה רק בלשון עבר ולא נחווה עוד מהדבר הזה.
חוה לוי: במהלך השנה עשינו הרבה מאוד עבודת שיווק לחברה הערבית יחד עם קרן שוסטרמן ועמותת "אפשר", שמפעילה את שמונת המרכזים, גם במדיה החברתית, בכל אמצעי המדיה שנמצאים בני נוער מהחברה הערבית.
חוה לוי: הושקע בדבר הזה הרבה מאוד כסף בסיוע קרן שוסטרמן.
חוה לוי: גם משרד הרווחה השתתף במימון ההפצה של זה באופן ארצי ולא רק באופן אזורי.
חוה לוי: זה קצת זכה לביקורת, הביקורת רק העלתה כנראה את מספר הצופים והעוקבים, אז כנראה שאין ביקורת רעה לענייננו.
חוה לוי: ראינו שכ-3 מיליון נכנסו וצפו.
חוה לוי: זה קמפיין שהיה בו כמה שלבים והוא זכה להרבה מאוד - - -
מיכל שיר סגמן: בשפה הערבית?
חוה לוי: בשפה הערבית, לחברה הערבית, בעיקר לבני הנוער בחברה הערבית.
חוה לוי: רצינו לעודד אותם גם להגיע באופן עצמאי ולהתייעץ באופן עצמאי.
חוה לוי: היה הרבה מאוד עיסוק בדבר הזה.
חוה לוי: לצערי, אני חייבת להגיד שלא ראינו - - -
מופיד מרעי: 3 מיליון כניסות או פניות?
חוה לוי: צפיות אמרתי.
חוה לוי: הרבה צפו בזה.
חוה לוי: היו סרטונים ושירים ונבחרו אנשים שמקובלים על בני הנוער בחברה הערבית, כנראה פחות מקובלים בחברה היהודית אבל לבני הנוער זה מאוד דיבר והיו הרבה מאוד צפיות לדבר הזה.
חוה לוי: היה שיר ששרו - - -
מופיד מרעי: אתם יודעים לנתח את הצפיות גם מבחינת זמן, מבחינת התכנים?
חוה לוי: לא, אין לי ניתוח של זה.
חוה לוי: הייתה חברת פרסום מאחורי זה ועשתה את כל הפילוח - - -
מופיד מרעי: זה חשוב כדי לדעת איך למקד את הנושא בהמשך.
חוה לוי: אני חייבת להגיד שעם כל זה – אני אומרת בצער – לא ראינו עלייה במספר הפונים למרכז עצמו.
חוה לוי: היו התייעצויות, היה הרבה באז מסביב לדבר הזה, אבל מבחינת ההגעה בסוף למרכז הייעודי לחברה הערבית בנצרת, שהוא גם היה מאחורי הקמפיין, פחות ראינו.
מופיד מרעי: ההגעה הפיזית?
חוה לוי: ההגעה הפיזית, כן.
מיכל שיר סגמן: הוועדה שאלה בפעם הקודמת על הנגשה שפתית של המרכז בבאר-שבע.
מיכל שיר סגמן: אתם עניתם רק על נצרת, השאלה מה קורה בדרום.
חוה לוי: בנצרת מלכתחילה נבנה מרכז ייעודי לחברה הערבית.
חוה לוי: אנחנו עשינו הנגשה.
חוה לוי: כמעט בכל המרכזים יש לנו דובר השפה הערבית, בעיקר עובדים סוציאליים לפי חוק הנוער או מנהלים.
חוה לוי: בחיפה למשל המנהלת היא מהחברה הערבית.
חוה לוי: בבאר-שבע אין לנו כרגע דובר ערבית אבל משרד הרווחה מתכנן להקים, כמו שהקמנו במרכז ההגנה בירושלים, יחידה בתוך המרכז שהיא יחידה דוברת ערבית לפני ארבע שנים.
חוה לוי: את אותו מודל אנחנו מתכננים בתוכנית העבודה שלנו לשנה זו להקים בבאר-שבע, פשוט להקים יחידה דוברת ערבית.
חוה לוי: אנחנו עוד לא יודעים אם היא תשב בתוך המרכז עצמו או שהיא תהיה יותר מונגשת לפזורה הבדואית, אבל זה מתוך הבנה שאנחנו חייבים להקים משהו שכל הצוות בו דובר את השפה הערבית.
מיכל שיר סגמן: למתי זה מתוכנן?
חוה לוי: זה מתוכנן לשנה הזאת אבל עוד אין לנו לוחות זמנים.
חוה לוי: זה בתוכנית העבודה.
חוה לוי: אנחנו עובדים על זה יחד עם מחוז דרום של משרד הרווחה.
חוה לוי: גם המשטרה שמה את זה כחלק מתוכנית העבודה שלה.
חוה לוי: מבחינתנו זו צריכה להיות אחת המשימות.
חוה לוי: יש פניות לא מועטות של החברה הבדואית למרכז ההגנה בבאר-שבע - - -
מיכל שיר סגמן: אבל בינתיים, עוד משנת 2020, עוד כשישב כאן חבר הכנסת יוסף ג'בארין במקומי בוועדה, הוא גם העלה את הנושא שבדרום, בבאר-שבע, אין מענה לאוכלוסייה ערבית, והנה אנחנו כבר במרס 2022.
מיכל שיר סגמן: זה טוב שאתם רוצים להקים את היחידה הזו אבל בינתיים שיהיה איזשהו מענה של דוברי ערבית.
חוה לוי: בינתיים אין מצב שילד שצריך להגיע למרכז והוא דובר ערבית לא יקבל מענה, גם אם נשתמש במתורגמן או נשתמש באנשים שם.
חוה לוי: לא, אני לא חושבת שזה טוב, אני אומרת, אנחנו נקים יחידה שזו תהיה מהותה, אבל בינתיים, עד שהיא תקום, יש הקפצות של חוקר ילדים דובר ערבית, שזה הדבר המהותי, שחקירת ילדים תהיה בשפתו של הילד.
חוה לוי: אם צריך שעובד סוציאלי ידבר אנחנו נעמיד לדבר הזה מתורגמן.
חוה לוי: אני אומרת עוד פעם, זה לא המודל הטוב.
מיכל שיר סגמן: ילד לא מדבר.
מיכל שיר סגמן: ילד שמדברים אתו בשפה שלו לא מדבר.
חוה לוי: חברת הכנסת שיר, אני רוצה להגיד שאנחנו עכשיו מחפשים בנרות עובדת סוציאלית למרכז ההגנה.
חוה לוי: הדבר הראשון שאמרנו הוא שנכניס דוברת ערבית ואנחנו לא מצליחים לעשות את זה.
חוה לוי: זה אחד מהאתגרים שיש לנו.
מיכל שיר סגמן: יש ממש מחסור בכוח אדם.
חוה לוי: יש לנו מחסור של עובדת סוציאלית לפי חוק הנוער.
חוה לוי: כתוב שבשני מרכזים חסר אז אחד מהם זה בבאר שבע.
מיכל שיר סגמן: רק בשניים מתוך שמונה חסר תקן של עובדת סוציאלית?
חוה לוי: לא מאויש – אחד.
חוה לוי: יש שני תקנים, אחת עובדת והשנייה לא מאוישת.
חוה לוי: חשבנו שזו בדיוק תהיה ההזדמנות להכניס למרכז בבאר-שבע דוברת ערבית ולא הצלחנו.
חוה לוי: אנחנו עדיין מנסים, לא ויתרנו.
חוה לוי: הייתה פנייה פרטנית לעובדים הסוציאליים, לעובד-עובד, בבקשה להציע לו, לעניין אותו, שיגיע לעבוד במרכז ההגנה, אך מסרבים לזה.
מיכל שיר סגמן: מסרבים, אני מניחה, בגלל השכר הנמוך?
חוה לוי: לא, לא בהכרח.
חוה לוי: השכר לא יותר נמוך מהעבודה במחלקה לשירותים חברתיים.
חוה לוי: אני חושבת שזה יושב על כמה דברים.
חוה לוי: זה תחום מאוד מורכב לעיסוק, המפגש היום-יומי עם עוד ועוד ילדים שנפגעים, בין אם זה עבירות מין ובין אם זה עבירות אלימות.
מיכל שיר סגמן: אגב, אתם עושים הפרדה בין עבירות המין לבין עבירות האלימות?
חוה לוי: לא.
חוה לוי: באיזה מובן הפרדה?
מיכל שיר סגמן: גם מבחינה מספרית.
חוה לוי: מבחינת הנתונים בוודאי, כן.
מיכל שיר סגמן: ילד שנפגע מינית, סביר להניח שהוא גם נפגע אלימות, אבל ילד שנפגע אלימות לאו דווקא נפגע מינית.
מופיד מרעי: לי יש בעיה, גברתי יושבת-הראש, קשה לי לקבל את הנתונים שמוצגים כאן.
מופיד מרעי: גם כשמדברים על ייצוג של דובר השפה הערבית שיכול בסופו של דבר לעזור, זה שיש מתורגמן, לא בטוח שזה עוזר, יכול להיות בכלל שזה יזיק מול ילד שלא יודע על מה הוא מדבר.
מופיד מרעי: אתה צריך לדעת את האמת, לא צריך לסחוט את האמת אבל צריך בסופו של דבר להבין את האמת עם הילד, עם מי שפונה.
מופיד מרעי: זה ששנים אין מישהו או מישהי מהמגזר הבדואי – אנחנו מדברים כרגע על הדרום – קשה לי לקבל את זה.
מופיד מרעי: יש שם הרבה אנשים ונשים שבאמת מקצועיים ומקצועיות בתחום הרווחה.
מופיד מרעי: אני יודע כי בזמנו הייתי מנהל אגף הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ונתנו גם שירות לפזורה הבדואית.
מופיד מרעי: יש שם אנשים איכותיים שיכולים באמת לעזור.
מופיד מרעי: קשה לי לקבל את זה שאתם אומרים: שנתיים אנחנו לא מצליחים להשיג מישהו שייתן מענה.
מופיד מרעי: מה אומרת, יושבת-ראש הוועדה?
מופיד מרעי: תנו מענה זמני, לא מחר, אתמול היה צריך לתת את המענה הזמני, ואחרי זה תלכו ותבנו את השלוחה.
מופיד מרעי: גם את בניית השלוחה או היחידה, לא משנה איך תקראו לה, צריכים לעשות שכלתנית – האם באמת לשים את זה בתוך הפזורה הבדואית?
מופיד מרעי: האם זה בתוך עיר או בריכוז אוכלוסין?
מופיד מרעי: האם בכלל ירגישו בנוח לבוא לשם?
מופיד מרעי: הרי מה הבעיה?
מופיד מרעי: כשאתה שם את היחידה במקום שהוא ידוע לכולם, חשוף, באמצע הכביש, אנשים לפעמים יגידו: לא נעים לי לבוא אז אני אוותר בכלל על השירות הזה.
מופיד מרעי: אתם צריכים לדעת לבנות את זה בצורה פרקטית.
חוה לוי: אנחנו לגמרי לוקחים את זה בחשבון.
חוה לוי: אני, חס וחלילה, לא אמרתי דבר או חצי דבר על איכותם של העובדים.
חוה לוי: יש עובדים מאוד טובים.
חוה לוי: אמרתי שפנינו פרטנית לעובד-עובד – אין לנו שם צוות גדול של עובדים סוציאליים - - -
מופיד מרעי: אתם רוצים שאני אעזור לכם?
מופיד מרעי: אני אפנה אנשים אליכם.
חוה לוי: אנחנו צריכים עובדים סוציאליים לפי חוק נוער.
מופיד מרעי: אני בטוח שאתם תדעו להשיג עובדים, בחייכם.
מופיד מרעי: אתם לא מחכים עד שמופיד ידבר עם החברים שהיו אתו בצבא בדרום שיאתרו מישהו, באמת.
חוה לוי: אני אומרת שאנחנו משקיעים בדבר הזה.
חוה לוי: אני לא מזלזלת בזה.
חוה לוי: אתה צודק.
חוה לוי: אני לא מנסה להצדיק משהו שהוא בעייתי.
חוה לוי: אני חושבת שאתה צודק.
חוה לוי: אנחנו נמצאים כרגע בסוגיה לא פשוטה של איוש התפקיד של עובדים סוציאליים לפי חוק הנוער, אני מקווה שנצליח להתגבר עליו.
חוה לוי: אני יכולה להגיד לך שבמרכז בנתניה אני לא נתתי להם לקלוט עובדת סוציאלית לפי חוק הנוער למרות שהם אמרו שהם עמוסים מאוד כי התעקשתי שתהיה שם עובדת דוברת ערבית שתיתן שירותים למשולש.
חוה לוי: לקח לנו הרבה מאוד זמן.