GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאי גולן: את יודעת, אני אוכל להבין אם לא רוצים לגרום למורים, או ליועצים שבאמת, זו לא אחריותם.
מאי גולן: זה לאו דווקא אחריותם להתמודד עם משהו שגם ככה יש עליהם כל כך הרבה.
מאי גולן: אני מבינה את זה.
מאי גולן: זאת אומרת, יועצים רגילים שצריכים גם ככה להתמודד עם בעיות של תלמידים בבית, ובעיות לימודיות של התלמידים, ובין התלמידים לתלמידים לא יכולים, ובטח שלא המורים הוכשרו עצמם כדי להתמודד עם חרמות, מה עוד שזוהי תופעה שהקצינה בטרוף מאז הרשתות החברתיות, מאז הוואטסאפ, מאז הפייסבוק, טווייטר, טיק טוק וכל הדברים האלה.
מאי גולן: מאז עברו הרבה דברים, ארבע מערכות בחירות, ובאמת, הגענו למצב שבו אנחנו נמצאים היום.
מאי גולן: הצעת החוק שלי הוגשה מיד כשנכנסתי לכנסת הנוכחית, ובאמת, אני לא אכנס לזה, אבל בגלל עניינים פוליטיים כאלו ואחרים, מן הסתם, רוב הצעות החוק של האופוזיציה לא עוברות.
מאי גולן: אני בירכתי על כך ששרת החינוך העבירה את החוק, אגב, as is החוק עבר, בדיוק מילה במילה, פשוט ברפורמה.
מאי גולן: הדבר היחיד שאני מצרה עליו, חברת הכנסת מיכל שיר, יושבת-ראש הוועדה – מהי רפורמה.
מאי גולן: אני ואת יודעות מהי רפורמה.
מאי גולן: היום יש שרת חינוך כזאת, מחר יש שר חינוך אחר.
מאי גולן: היום יש משרד אוצר כזה, מחר משרד אוצר אחר, והרפורמה הזאת לא תישאר.
מאי גולן: היא יכולה ככה לא להישאר בתעדופים כאלה ואחרים.
מאי גולן: ואנשים לא מבינים שחרם חברתי זה כבר לא עניין בין ילדים כמו שהיו אומרים פעם – זה ייכשל אותו.
מאי גולן: זה יגדל אותו להיות חזק בחיים – לא, ממש לא.
מאי גולן: זה גורם להתאבדויות, וזה גורם לצלקות נפשיות לכל אורך החיים.
מאי גולן: וזה גורם לטראומות שאחרי זה אותם בני נוער, ואני מדברת מעצמי, מה שחוויתי על בשרי, לא יידעו להתמודד איתם.
מאי גולן: הם לא יידעו להתמודד איתם.
מאי גולן: הם לא יידעו איך להתמודד עם הילדים שלהם, או עם זוגיות שהם הצטרכו לפתח, או עם קשרים חברתיים כאלו או אחרים, או אפילו להיות בעבודה רגילה, כי הם לא יבינו את ההשלכות של הטראומה שמה שהם עברו, הם לא יבינו.
מאי גולן: אני הייתי צריכה להתעורר מסיוטים שנים בבגרותי, כאילו אני עדיין באותו בית-ספר, ולא הבנתי עם מה אני מתמודדת, באמת שלא הבנתי.
מאי גולן: אני חושבת שכל סגירת המעגל שאני עושה היום עם הצעת החוק הזאת, שמה היא באה לומר?
מאי גולן: היא באה לומר דבר ראשון בואו תגדירו מהו חרם.
מאי גולן: חרם חברתי זה משהו שילד עובר נידוי על-ידי ילד אחר אחד, או קבוצת ילדים, זאת אומרת, שנוכל להתמודד עם זה.
מאי גולן: דבר שני, אתם לא רוצים תקנים, אתם לא רוצים להוסיף תקציבים, אין בעיה.
מאי גולן: אבל בואו ניקח בת שרות לאומי, בואו ניקח סטודנטית, בואו ניקח מתנדב, מישהו שיוכשר למען כך, שיוכל להסתכל לילדים האלה ולבני הנוער האלה בגובה העיניים, לא ממקום של מורה, לא ממקום של מנהל שיש שם המון דיסטנס שקשה לשבור, ויוכל להתערב במה שקורה שם.
מאי גולן: כי היום ילד שחוזר הביתה וממשיכים לקלל אותו בוואטסאפ, והמורה רואה לפעמים והיא לא יודעת, היא באה הביתה, היא צריכה לטפל בילדים שלה, זה הולך איתו הביתה, זה הולך איתו לשינה.
מאי גולן: זה הולך איתו לחלומות.
מאי גולן: זה הולך איתו לקשר עם האחים שלו, לקשר מול ההורים שלו.
מאי גולן: הבנו תוכנית שיקומית בחוק הזה שנותנת תוכנית לא רק לילד המוחרם, אלא גם לילד המחרים, כדי שהם יוכלו להתגבר על זה ביחד.
מאי גולן: אבל לא יכול להיות שבשנת 2022, ניתן לבריונות לנצח, וזה מה שקורה.
מאי גולן: זה מה שקורה, גברתי יושבת-הראש, זה מה שקורה, הבריונות מנצחת ברשתות.
מאי גולן: היא מנצחת בבתי-הספר.
מאי גולן: היא מנצחת בכיתות.
מאי גולן: היא מנצחת בזה שלמורה אין לא את הכוח ולא את הכלים להתמודד.
מאי גולן: אני אסיים עם זה, שאומנם המוקד החל לפעול, אבל, ומפה אני פונה לשרת החינוך.
מאי גולן: אנשים לא יודעים עליו.
מאי גולן: הם לא יודעים על הכלים שמגיעים להם.
מאי גולן: הם לא יודעים על הדרך שהם צריכים לעבור.
מאי גולן: הם לא יודעים שיש להם מול מי לדבר ועם מי להתמודד ולעבור את התהליך הזה.
מאי גולן: אני מבקשת.
מאי גולן: אוקיי.
מאי גולן: עברה רפורמה, אני מברכת עליה, בירכתי עליה גם בזמן אמת כשהחוק שלי נפל.
מאי גולן: אני אגיד לכם משהו, לפרסם טילים לא פחות חשוב לפרסם מכלים להתמודד עם חרם חברתי.
מאי גולן: אנחנו יכולים לאבד את הילדים שלנו.
מאי גולן: אנחנו מלבישים אותם בבגדים הכי יפים.
מאי גולן: קונים להם את האוכל הכי טוב.
מאי גולן: לוקחים אותם לטיולים, אבל הנפש שלהם נרצחת ואף אחד לא דואג.
מאי גולן: תפרסמו את הכלים שיש להתמודד איתם.
מאי גולן: הורים אומרים לי – אנחנו לא יודעים לאן לפנות – שיידעו להתמודד עם זה.
מאי גולן: ושוב, אני מברכת על כך שאנחנו מדברים על כלל המגזרים מהחברה הישראלית.
מאי גולן: אני מברכת את יושבת-הראש, חברת הכנסת מיכל שיר.
מאי גולן: תודה לכל הגורמים המקצועיים.
מאי גולן: אני אשמח לשמוע מה קורה מאז שהרפורמה עברה, כי לפי שרת החינוך הכול קורה בשטח, אני פשוט לא מודעת אליו.
מאי גולן: תודה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חברת הכנסת מאי גולן.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות, אנחנו קיימנו גם פה בוועדה מספר דיונים, גם בוועדת החינוך, אגב, ישב פה ילד עם אימא שלו, הוא כבר עבר בית ספר, ועדיין אותה קבוצה ממשיכה לרדוף אותו, ולהתנכל לו.
מיכל שיר סגמן: יושבת אימא חסרת אונים.
מיכל שיר סגמן: ועוד רק בדיון הקודם ערכנו דיון די ארוך, די מעמיק, שלצערי הרב, הסתיים בפיצוץ שלי מול האוצר - יש גבול כמה אפשר להקשיב על המענים.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, ילד נפגע, בין אם זה בחרם, בין אם זה בדיכאונות, בחרדות, בפגיעה עצמית, שהיא לאו דווקא התאבדות, וגם אם רוצים לעזור לו, יש סוג של שרשרת חיול, אבל מה לעשות שאין אנשי מקצוע בתוך שרשרת החיול הזה.
מאי גולן: צריך לעבור עוד חרם.
מיכל שיר סגמן: אין פסיכולוגים.
מיכל שיר סגמן: אין עובדים סוציאליים, אין אף אחד שילווה אותו.
מיכל שיר סגמן: אין כלים.
מיכל שיר סגמן: זה לא משהו שהיינו רוצים לראות במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת יאסין.
אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד, אנחנו עסוקים בעניין של הסטודנטים התקועים בגבולות, אם זה בגבולות מולדובה, אם זה בגבולות רומניה, אם זה בגבולות פולין.
מיכל שיר סגמן: הבנתי שחיפשו מתורגמנים.
אימאן ח'טיב יאסין: הלוואי והבעיה שלנו הייתה רק מתורגמנים.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מדברים על אלפי אנשים, על מאות סטודנטים שתקועים עשרות שעות בגבולות.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו עכשיו בשלב שמחפשים טיסות.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב, אין טיסות חילוץ, הלוואי ויהיה.
אימאן ח'טיב יאסין: מכאן אני פונה, כולם הילדים שלנו שהטיסות יהיו במחיר נורמלי, כי אנחנו רואים הפרשים אדירים בין החברות.
אימאן ח'טיב יאסין: בנושא של הצעת החוק - אני מודה לחברת הכנסת מאי גולן, על הצעת החוק.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה חוק שהיה צריך לקדם אותו הרבה זמן לפני.
אימאן ח'טיב יאסין: אני אישית מכירה מקרוב הרבה ילדים שנשארו עם צלקות נפשיות למשך כל החיים אחרי שסיימו את הלימודים שלהם ביסודי ועברו לתיכון כתוצאה מהחרמות.
אימאן ח'טיב יאסין: וכן, הרשתות החברתיות, לצערי הרב, גם בדבר הזה פעלו בצורה נוראית, והיוו כלי זמין, נגיש, מהיר, כדי לעשות מהסוגיה הזאת, מהבעיה הזאת יותר כבדה.
אימאן ח'טיב יאסין: זה נושא שהוא חוצה מגזרים.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב, צריך עבודה אצל כל הצדדים, גם בתוך המשפחות להעלות את המודעות אצל ההורים, גם לחזק את ההורים של אותם תלמידים, גם לחזק את התלמידים שנפגעים מהחרמות, גם להעלות את המודעות של שאר התלמידים בתוך בית הספר.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהנושא הזה ראוי שייכנס לפחות בסדר מסוים לתוך תוכנית הלימודים, איך באמת להבנות פעילות עם המחנכת של הכיתה במשך השנה, מפגש מפגשים שמתעסקים עם הנושא.
אימאן ח'טיב יאסין: מה שקורה שאנחנו רואים ילדים שיוצאים עם ביטחון עצמי מעורער לגמרי.
אימאן ח'טיב יאסין: ילדים שיש להם את האפשרויות להיות במקומות מאוד טובים בחיים, בגלל החרמות הם נמצאים במקומות קשים, וההורים משתדלים דרך טיפולים ברמה פרטנית לתת את הטיפול הראוי והנחוץ לילדים שלהם ולפעמים זה מאוחר.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שיש חובה על משרד החינוך לנקוט פעולה בתוכנית כוללת גם במוקד סיוע, וגם שהמוקד הזה יהיה נגיש ומוכר לכולם – גם שפתית, וגם לפרסם כשיש מוקד כזה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת לך בוודאות, אני לא ידעתי שכבר יש כזה דבר.
מיכל שיר סגמן: במקרה הזה, פעם היו מדביקים בשירותים, אז זה היה לער"ן, סיוע נפשי וכו', אבל ההורים גם צריכים לדעת.
מיכל שיר סגמן: גם אם יש מדבקה כלשהי בשירותים שבבתי הספר זה עדיין לא מספיק.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לחשוב על תוכנית סדורה, איך המוקד יגיע למודעות ולידע שיש להורים וגם לתלמידים עצמם וגם למחנכות.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהשלב הראשון דרך המחנכות והיועצות בתוך בתי הספר, אפשר במהירות שהם יעשו איזה יום או להזרים מידע באינפורמציות שיוצאות לבית הספר.
מיכל שיר סגמן: אגב, לפי הצעת החוק של חברת הכנסת גולן, יש ממונה מוגנות שזה מאוד חשוב, וצריך לבדוק מול משרד החינוך אם באמת מונו.
מיכל שיר סגמן: הקמת מרכזי גישור בתוך בית הספר במקרה של סכסוכים.
מיכל שיר סגמן: יש איתנו כאן אורחת מיוחדת אופק ראשון.
מיכל שיר סגמן: אופק, קודם כל תודה רבה שהסכמת להגיע לוועדה ולחלוק את סיפורך.
מיכל שיר סגמן: מאוד קשה לשמוע את הסיפור שלך ואת מה שחווית.
מיכל שיר סגמן: ועם זאת, כשאת כאן, ואת מספרת את הסיפור שלך, את עוזרת לכל כך הרבה ילדים וילדות אחרים שנמצאים במצב הזה, וחושבים שרק להם זה קורה, רק להם זה קורה.
מיכל שיר סגמן: זה קורה הרבה מאוד במצוקות נפשיות שילד חושב שהוא לבד, ושהוא היחיד, שזה קורה רק לו, ולמה אני, והרבה מאוד תחושות אישיות.
מיכל שיר סגמן: אז תודה רבה שאת כאן, ואת החלטת לחלוק עם הוועדה את הסיפור שלך.
מאי גולן: רק להוסיף במשפט.
מאי גולן: אופק היא ממש יחידת סגולה, היא לא ילדה רגילה.
מאי גולן: את יודעת, יש אנשים שעוברים דברים בחיים, והם לא מבינים בזמן אמת למה הם עוברים אותם.
מאי גולן: אז יש אנשים שאומרים שזה קשור לסיטואציות, ויש אנשים שמאמינים בבורא עולם – אנחנו מהמאמינים, הכול מאת השם.
מאי גולן: וכשאני לא הבנתי בזמן אמת מה קורה לי, אני רואה היום את השליחות שלי.
מאי גולן: אופק עושה שליחות של יחידת סגולה.
מאי גולן: מובילה סיירת חרם.
מאי גולן: פוגשת כל ילד מוחרם ברחבי מדינת ישראל.
מאי גולן: אני לא חושבת שאתם מבינים מה היא עושה.
מאי גולן: מדברת על כך בפתיחות, בגלוי, בביטחון, בלי לפחד.
מאי גולן: מסתכלת לאמת ישר בעיניים.
מאי גולן: אין דברים כמוך.
מאי גולן: פשוט אין דברים כמוך – ילדת פלא של דורנו ממש.
אופק ראשון: באמת, תודה רבה לך יושבת-ראש הוועדה מיכל שיר, על הזכות להיות כאן ועל ההזמנה, זה באמת לא מובן מאליו, ואני שמחה להיות פה.
אופק ראשון: תודה לכל מי שנמצא פה.
אופק ראשון: לחברת הכנסת מאי גולן שבאמת מדהימה, ועוררה בי המון השראה והתחברתי לסיפור האישי שלה מאוד.
אופק ראשון: אז באמת תודה, זה לא מובן מאליו שאנחנו פה היום וכל מי שנמצא פה.
אופק ראשון: תראו, זו לא הפעם הראשונה שאני נמצאת כאן ויושבת בוועדה.
אופק ראשון: אני כבר מעל ארבע שנים נמצאת בתודעה, ולא רק אני בתודעה.
אופק ראשון: בזכות המקרה שלי ומערכת הצינור כמובן שלא מורידים את הנושא מהתודעה, אז כל הציבור במדינה יודע ומכיר בנושא.
אופק ראשון: אבל אני, האמת היא, מרגישה מין תחושת כישלון, כי עם כל התודעה הזאת, אני מרגישה שבפועל בבתי הספר, בתוך הכיתה, לא קורה משהו פרקטי למנוע את המצבים האלה, כי אני נחשפת להמון מקרים באופן יום יומי, וילדים שפשוט קוראים לי, אין לי למי לפנות.
אופק ראשון: פניתי לצוות החינוכי בבית-הספר, ואין לי עזרה, אז פונים אליי.
אופק ראשון: אני מרגישה שלמורה, המנהלת, היועצת אין באמת את הכלים לעשות משהו בנידון הזה.
אופק ראשון: הטיפול בנושא צריך לרדת מכאן.
אופק ראשון: אנחנו פה יושבים בוועדה, בכנסת, הנושא הזה צריך לרדת מהדרג הגבוה למטה, לשטח, לכיתות, לבתי הספר.
אופק ראשון: ההשלכות של חוסר טיפול כבר התחילו להגיע.
אופק ראשון: לפני כמה שבועות שמענו על אבא שהחליט לקחת את החוק לידיים, ושבר לילד שעשה לבנו בריונות את האף.
אופק ראשון: אני כמובן לא רוצה לשפוט אף אחד, אבל התוצאה הישירה לזה שאין באמת משהו פרקטי שעובר בכיתות, בבתי הספר, ושהורים פשוט לוקחים את החוק לידיים ולשם אף אחד לא רוצה להגיע, במיוחד, לא אני רוצה לראות את המקרים האלה שפשוט אבא הבין שאין דרך אחרת, ועשה את מה שהוא עשה.
אופק ראשון: היום לא באתי לכאן כדי שיגידו שאני חמודה וימחאו לי כפיים, אלא באמתי באמת להבין למה אף אחד לא מטפל בתופעה הזאת כמו שצריך.
אופק ראשון: אני רוצה להבין למה אף אחד באמת לא עושה שום דבר כדי למנוע מתלמידים ותלמידות אלפים, פשוט אלפים, אני בטוחה שמגיע אליי לאינסטגרם, ומגיעים לי מאות הודעות ביום, אני בטוחה שזה אפילו לא אחוז קטן ממה שקורה בפועל כי יש המון שלא משתפים.
אופק ראשון: אני רוצה להבין למה היום יש אלפי תלמידים ותלמידות במדינת ישראל שנאלצים לסבול התעללות יום יומית.
אופק ראשון: אני רוצה לספר על מקרים שהגיעו אליי ושאני ראיתי במו עיניי מקרים שהם מאוד קשים.
אופק ראשון: במוצאי שבת לפני שבועיים, העליתי שאלות, תשובות לסטורי באינסטגרם שלי.
אופק ראשון: ושם שתי נערות שקטנות ממנו כתבו לי שהן מוחרמות, ויש להן רצון להתאבד.
אופק ראשון: אני אמרתי לעצמי כבר מהרגע שראיתי את ההודעות האלה – שבוע טוב כנראה לא יכול להיות, כי שבוע טוב לא אמור להיות עם שתי נערות שאפילו לא בנות 16 שחושבות להתאבד - זה לא שבוע טוב.
אופק ראשון: גם שמעתי על ילדים שהגיעו לעודף משקל רציני ופוגעים בעצמם.
אופק ראשון: לפני חודש הגיעה אליי אימא שראיתי אותה, והיא סיפרה לי שהילדה שלה הגיעה למצב כזה.
אופק ראשון: והילדה שלה פוגעת בעצמה, והאימא מפחדת להשאיר את הילדה שלה לבד בבית.
אופק ראשון: אני הסתכלתי לאימא הזאת בעיניים וראיתי כמה פחד יש לה ברגע הזה שהיא מדברת איתי ולא נמצאת עם הילדה שלה שמסתגרת בחדר, ועושה לעצמה דברים נוראיים.
אופק ראשון: אני הסתכלתי לה בלבן של העיניים.
אופק ראשון: אף צוות ואף איש חינוך שאמור להסתכל לאימא הזאת בלבן של העיניים, לא עשה את זה, אתם מוזמנים לבוא ולהסתכל איתי עוד פעם לאימא הזאת בעיניים.
אופק ראשון: הייתי בהרצאה במרכז נוער, ושם, בסוף ההרצאה שתי בנות ניגשו אליי, ואמרו לי שהם נפתחו למדריכים שלהן וסיפרו מה שהן עוברות, אחרי שהם שמעו אותי.
אופק ראשון: הייתי כל כך גאה בהן על זה שהן עשו את זה, כי אני יודעת כמה אומץ צריך לזה.
אופק ראשון: אבל הן סבלו שם כמה שנים.
אופק ראשון: עד שאני הגעתי, ועד שהן שמעו את הסיפור שלי, והן נפתחו למדריכים שלהן, כמה שנים הן סבלו הילדות האלה.
אופק ראשון: מי שרואה אותנו בזום עכשיו, אני בטוחה שכולכם נחשפתם לסרטון הבאמת מזעזע של ליאם שהושפלה בבית הספר על-ידי קבוצה של בנות שהחליטו שהן עושות לה יום כיף במספרה ושפכו לה סבון על השיער, וחפפו עם מטאטא.
אופק ראשון: אני שואלת את עצמי איפה היו המורים שאמורים לשמור בהפסקה?
אופק ראשון: איפה המורים ששמעו את הצרחות של הילדה הזאת?
אופק ראשון: איפה מורה אחד לא לקח את הילדים האלה?
אופק ראשון: אני באמת מתפרקת עכשיו כי כואב לי נורא.
אופק ראשון: כואב לי נורא.
אופק ראשון: ארבע שנים שאני בתודעה, ואני רואה את הדברים האלה קורים באופן יום יומי.
אופק ראשון: באופן יום-יומי, לא מקרה אחד ביום – אלפי מקרים, אלפים.
אופק ראשון: אני ראיתי את הסרטון של ליאם כמה פעמים, עד שהבנתי מה קורה שם.
אופק ראשון: מאז שהבנתי, לא יכולתי לראות את זה שוב.
אופק ראשון: אני חושבת שמין הראוי שיהיה בבית ספר במהלך ההפסקה מורה שישגיח, וברגע שהוא רואה דבר כזה – לקחת את אותן ילדות, להכניס אותן לחדר המנהל או המנהלת ששם הם יקבלו מכתב סילוק מבית הספר לאלתר שבמכתב הזה כל בתי הספר שהן יילכו לא ישקלו פעמיים אם להכניס אותן לבית הספר, אלא ישקלו עשר פעמים אם להכניס את הילדות האלה לבית הספר, כי ליאם עברה בית ספר.
אופק ראשון: וכשאני פגשתי אותה, היא סיפרה לי כמה זה מלווה אותה, וכמה פוסט טראומה יש לה, וכמה חרדות יש לה מזה.
אופק ראשון: אני היום סובלת מפוסט טראומה.
אופק ראשון: אני בכיתה ו', לקראת סוף החרם, לקראת סוף היסודי, התאשפזתי בבית החולים תל-השומר, ללא שום בעיה פיזית רפואית.
אופק ראשון: הייתי מאושפזת כמה חודשים, ופשוט הייתי מרותקת לכיסא גלגלים, לא יכולתי לעמוד על הרגליים.
אופק ראשון: לא יכולתי לסמוך על קרקע יציבה שתחזיק אותי.
אופק ראשון: פחדתי ליפול.
אופק ראשון: אני אומרת לעצמי, אם לא יכולתי לסמוך על קרקע שהיא הדבר הכי יציב, הכי מובן מאליו לעמוד עליו, איך אני אסמוך על בן זוג בעתיד?
אופק ראשון: איך אני אסמוך על חברים בוועדה?
אופק ראשון: עזבתי את בית ספר שלי בכיתה ט' כאשר התחילה הקורונה.
אופק ראשון: לא נכנסתי לזום, פרשתי מהמסגרת הלאומית ועברתי לפרוייקט.
אופק ראשון: הדרך שלי לבית הספר היום זה ממש לעבור פשוט מול היסודי הקודם שהייתי בו, ואני לא יכולה לעבור שם.
אופק ראשון: עברתי שם והיה לי התקף חרדה.
אופק ראשון: כל פעם שאני עוברת משם, אני מרגישה את הדופק שלי עולה.
אופק ראשון: אני מרגישה לחץ, שומעת את כל מה שקרה לי שוב מחדש והכול מחדש, אז אני פשוט עיקוף ומאריכה את הדרך שלי לשם.
אופק ראשון: כשיש מפגשים או פעילויות בכיתה, בבית הספר, וכל התלמידים נכנסים לחדר אחד – אני לא נכנסת לחדר הזה, כי יש לי חרדה חברתית, אז אני פשוט יושבת בחוץ.
אופק ראשון: מסיבת חנוכה, אוכלים סופגניות, עושים משחק עם כולם, ואני לקחתי סופגנייה וישבתי בחוץ, בחצר, שאני לא יודעת מה דפוק בי, אני לא יודעת מה קורה לי.
אופק ראשון: למה?
אופק ראשון: בסך הכול כמה אנשים, פעילות כיפית, מה כל כך קשה להיכנס לשם.
אופק ראשון: אבל לא יכולה להיכנס לשם.
אופק ראשון: וכשיש לי התקפי חרדה זה מלווה ברעידות ובבכי, כשיום אחרי זה אני בקושי מסוגלת לצאת מהחדר או לדבר עם אנשים.
אופק ראשון: למה אני אמורה לסבול את זה?
אופק ראשון: למה עוד אלפי נערים אמורים לסבול את זה?
אופק ראשון: במקום שיהיה מישהו שיטפל.
אופק ראשון: אני רוצה שיעור חוק, אני לא רוצה רפורמה.
אופק ראשון: אני רוצה חוק.
אופק ראשון: והחוק של חברת הכנסת מאי גולן מתאים.
אופק ראשון: אני רוצה שיעבור חוק ללא שום נגיעות פוליטיות.
אופק ראשון: אני רוצה שיהיה חוק למען הילדים של כולנו.
אופק ראשון: למען האחיינית שלי, שבעוד שנתיים בעזרת השם, אמורה לכיתה א', לאיזה בית ספר היא תיכנס?
אופק ראשון: מתי היא תקבל את הכאפה של החיים בגיל שלי, מתי שאני קיבלתי בגיל 6?
אופק ראשון: או שהיא תקבל את זה כשהיא תגיע לעבודה, שהיא תדע קצת להתמודד, שיהיו לה כלים.
אופק ראשון: באיזה בית ספר הילדים של כולנו פה הולכים?
אופק ראשון: תודה רבה לכולם שוב על הזכות וההזדמנות לדבר ולהגיד את מה שיש לי.
מיכל שיר סגמן: תודה אופק.
מיכל שיר סגמן: את אמרת קודם מה דפוק בי?
מיכל שיר סגמן: אין בך שום דבר, את מושלמת.
מיכל שיר סגמן: את מושלמת בדיוק כפי שאת.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה להגיד לך שאת אפילו יותר ממושלמת, כי את ילדה חכמה, נערה חכמה ורהוטה.
מיכל שיר סגמן: את באמת מושלמת, ומה שנעשה לך הוא לא בסדר.
מיכל שיר סגמן: ומי שעשה לך את זה - הוא לא בסדר.
מיכל שיר סגמן: נמשיך לשמוע.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נמשיך עם משרדי הממשלה, אנחנו נשמע גם את התשובות.
מיכל שיר סגמן: אני כל כך מודה לך גם שהגעת לכאן, וגם שחלקת איתנו, וגם על כל העשייה שלך גם מול אותם בני נוער, זה לא פשוט.
מיכל שיר סגמן: מצד אחד – זה חלק מההחלמה לעזור, וכשפונים אליך לנסות לסייע.
מיכל שיר סגמן: אבל מצד שני – זו חתיכת עול רגשי לקבל את כל הפניות האלה.
מאי גולן: העניין של הפוסט טראומה, היא הדגישה את זה בצורה כל כך חכמה ומדויקת – וזה מה שהילדים האלה עוברים.
מיכל שיר סגמן: אני יודעת.
מיכל שיר סגמן: אני מלווה בעצמי ילדה שעברה חרם בבית הספר היסודי.
מיכל שיר סגמן: כרגע היא עברה לחטיבה, הסגרים לא עשו לה טוב, היא פשוט לא יוצאת מהבית, לא יוצאת מהחדר.
מיכל שיר סגמן: היה עניין של פגיעה עצמית, עם חשש להתאבדות.
מיכל שיר סגמן: לניסיון להתאבדות, יש פגיעה עצמית, זה מה שאנשים לא מבינים.
מיכל שיר סגמן: יש פגיעה עצמית, ויש ניסיונות התאבדות.
מיכל שיר סגמן: אני מלווה אותה ואת ההורים שלה, וכמו שאמרת, ההורים שלה לא עוזבים את החדר, אפילו לא לשנייה.
מיכל שיר סגמן: הם חזרו לעשות בייבי סיטר עליה, ילדה בת 16.
מאי גולן: אני חושבת שזה חשוב, יושבת-הראש, את יודעת הילדים המוחרמים עוברים את זה, אבל מה עובר על המשפחות?
מיכל שיר סגמן: המשפחות מפסיקות לעבוד, יושבות בבית.
מאי גולן: נמצא פה אח של אופק, וגם נמצאים שני האחים שלה וגם את אחותה פגשתי, והם עוברים תהליך לא פשוט בכלל, ואף אחד פה לא אומר איפה אנחנו כאן בשבילכם?
מיכל שיר סגמן: נשמע את משרד החינוך שלפחות מתחיל או פועל בנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: אבל שוב אני אומרת, כל מה שנוגע לבריאות הנפש בנושא ילדים ונוער, מחסור בפסיכיאטרים, מחסור בפסיכולוגים גם בשרות הציבורי, גם בשרות הפרטי.
מיכל שיר סגמן: אגב, אתמול התקשרתי, אמרתי, בוא נראה אם השתנה איזשהו משהו.
מיכל שיר סגמן: ועדיין אבחון ראשוני לילד שמנסה לפגוע בעצמו, אין סיכוי, בציבורי לא תמצאו, אז ככה שאני לא הייתי יכולה להפנות אפילו.
מיכל שיר סגמן: ושוב, אתמול בצהריים - 2,000 שקלים לאבחון.
מיכל שיר סגמן: כל מפגש עם פסיכולוג – 450 שקלים.
מיכל שיר סגמן: למי יש את הכסף הזה?
מיכל שיר סגמן: להורים אין את הכסף הזה.
מיכל שיר סגמן: מה גם שכל תור גם בפרטי לוקח נצח.
מיכל שיר סגמן: שוב, אני ממש מרגישה שאנחנו בדיון הקודם שלנו של הוועדה, בינתיים ההורים לא עובדים.
מיכל שיר סגמן: הילד מסוגר, פוגע בעצמו.
מיכל שיר סגמן: נמצא בחרדות איומות, ומדינת ישראל לוקחת את הזמן.
מאי גולן: אבל בוא נגיד כשילד נולד עם זה, אין שום ספק שהמדינה צריכה לטפל בכול.
מיכל שיר סגמן: וההשפעה על האחים הנוספים בבית.
מאי גולן: אבל פה אפשר למנוע את זה מלקרות.
מאי גולן: אני מאוד מצטערת, כשזה קרה בתחום בית-הספר, תחת מערכת החינוך של מדינת ישראל, מדינת ישראל אחראית.
מאי גולן: נקודה.
מאי גולן: מאי נכון.
מאי גולן: בוא נגיד שילד נולד אבל פה אפשר למנוע את זה מראש.
מאי גולן: בתחום בית הספר תחת מערכת החינוך של מדינת ישראל, מדינת ישראל אחראית.
אופק ראשון: למשל במקרה של ליאם, פשוט זה היה יכול להימנע אם לתלמידים לא הייתה גישה לחומרי הניקיון בבית הספר, זה היה מקרה שיכול להימנע בקלות.
מיכל שיר סגמן: כשהמציאות הופכת להיות מופרעת אז כן.
מיכל שיר סגמן: תראו, אין ילד שנולד רע.
מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים לחשוב איך הגענו למצב כזה.
מיכל שיר סגמן: התופעה תמיד הייתה.
מיכל שיר סגמן: אני עוד זוכרת מבית הספר שלי שכינסו את ההורים והיה בלאגן, אני זוכרת את זה, זו תופעה שתמיד הייתה.
מיכל שיר סגמן: ההקצנה הזו, הבלתי נתפסת הזו, זה אומר שהמדינה נרדמה בשמירה זה הכול.
מיכל שיר סגמן: נשמע את אח של אופק.
ניר ראשון: אחותי הגדולה, ברוך השם, נגעה ברוב הנושאים.
ניר ראשון: שתי נקודות שגם את כרגע אמרת, וגם היא כרגע אמרה, אני חושב שזו תוצאה ישירה.
ניר ראשון: שאלת איך הגענו למצב שזה תופס ככה עוצמה.
ניר ראשון: התשובה היא דיי ברורה - ברגע שילד בכיתה א', ב', ג', ד', פשוט מתנהג בבריונות, אף אחד לא מעמיד אותו במקום, אף אחד לא פוגע בו בחזרה, אף אחד לא עוצר אותו, פשוט מאוד זה מה שקורה.
ניר ראשון: יש לזה עוד השלכות הרבה יותר גדולות גם מעניין של חרם וילדות קטנות או ילדים קטנים עם פוסט טראומה.
ניר ראשון: כשאנחנו שומעים בחדשות על חבורת צעירים שהביאו איזו נערה לחדר באילת, או בחו"ל, טיול לפני צבא, פשוט התנהגו אליה בצורה מבזה ופוגענית, אז אני חושב שזה פשוט תוצאה ישירה.
ניר ראשון: ברגע שילד מרגיש שהוא על הסוס, אין מי יגיד לי מה תעשה, אין מי יגיד לי מה תפעל, אף אחד לא עוצר בעדו, אוזלת הילד של מערכת החינוך, ואחרי זה כמובן אוזלת היד של משטרה וכו', אז למה לי לעצור את היצרים שלי, או פשוט לא להתנהג בכזאת צורה פוגענית?
ניר ראשון: אני רוצה לגעת בעוד נקודה נוספת שאופק גם דיברה עליה, דבר שאנחנו מתחילים לראות אותו קורה – לקיחת החוק לידיים.
ניר ראשון: אף אחד לא רוצה שזה יקרה.
ניר ראשון: ודאי שאני לא מעודד דבר כזה.
ניר ראשון: אבל אני חושב שזו תוצאה ישירה.
ניר ראשון: ברגע שאין חוק, האבא ייקח את החוק לידיים.
ניר ראשון: אני יכול להעיד על עצמי שאני הגעתי לאיזשהו מצב אחרי הרבה זמן שכבר לא יכולתי לסבול את הבכי בבוקר, את הבכי בצהריים, את התסכולים האלה שפוגעים באחותי, ויש לי פשוט בשתי דקות – ללכת לשם, לפגוע באותם ילדים, וזה היה פשוט מפסיק.
ניר ראשון: הייתי יכול למנוע את זה בכיתה ב', בכיתה ג', ולא לתת לה לסבול עד כיתה ו'.
ניר ראשון: יכולתי לעשות את זה, פשוט החלטתי לנהוג בצורה מוסרית כלפי אותם ילדים שפגעו באחותי, והמוסריות הזאת שנהגתי כלפיהם, נהגתי בצורה לא מוסרית כלפי אחותי, ויש לי חלק במצב שלה היום.
ניר ראשון: הדבר הזה, הרגשת האשמה הזאת, שלי יש חלק, אני פשוט חלק אומנם פאסיבי בחרם שאופק עברה, זה משהו שהוא מלווה גם אותנו, גם אותי, גם את האחים שלי, גם את האחיות שלי, גם את אמא שלי.
ניר ראשון: דבר כזה עלול להיגמר שם - רק משטרה הוציאה אותי מהכיתה שלה.
ניר ראשון: פשוט ניגשתי לכיתה, ואמרתי למורה – את לא מצליחה לשמור עליה, אני חושב פה ושומר עליה.
ניר ראשון: זה היה יכול להתלקח בשניות למצב שאנחנו לא רוצים להגיע אליו.
ניר ראשון: אנחנו שמרנו על זה.
ניר ראשון: ילד בן 16 שפשוט נשבר לו האף בגלל אבא של ילדה שהוא פגע בה.
ניר ראשון: אז אני חושב שאנחנו לא יכולים אחרי זה לשאול איך דבר כזה קרה באילת?
ניר ראשון: או איך דבר כזה קרה ביוון?
ניר ראשון: או איך דבר כזה קרה לאבא בצפון?
ניר ראשון: אני חושב שגם מערכת החינוך צריכה לשים לעצמה איזשהו דגש על כל ההיבט הערכי במערכת החינוך.
ניר ראשון: בתור מי שהיה במערכת החינוך, יודע שזה מחילה על הצורה הישירה, זו אולימפיאדה לבגרויות, פשוט לעקוף את נורבגיה, ואת שבדיה באחוז הזכאים לבגרויות, זה בא על חשבון הנפשות של הילדים האלה.
מיכל שיר סגמן: שרת החינוך כבר שמה את הדגש המאוד גדול, ואני מברכת על כך.
מיכל שיר סגמן: פחות תוכן לימודי ויותר סיוע ועזרה נפשית.
מיכל שיר סגמן: אבל בדיוק כמו שחברת הכנסת מאי גולן אמרה פה.
מיכל שיר סגמן: היום יש לנו שרת חינוך שגם הייתה יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, ומאוד רגישה לנושא, ולכן מטפלת.
מיכל שיר סגמן: אבל מחר יכול להיות שר חינוך אחר שזה פחות יהיה בראש מעייניו, ולכן אני מאוד מסכימה עם דבריך.
ניר ראשון: אני מברך את כל מי שיושב פה – אותך גברת יושבת-הראש, ואת חברת הכנסת מאי גולן, ואת אחותי הגדולה, ברוך השם.
ניר ראשון: יהי רצון שבפעם הבאה שאנחנו מגיעים לפה, החוק הזה עובר כחוק, כמשהו שהוא יותר מבוסס.
ניר ראשון: ואני חושב לעניות דעתי שזה אמור לעבור חוק כזה ב-120 קולות.
ניר ראשון: אין פה ימין, אין פה שמאל, אין פה יהודים, ערבים, נוצרים.
ניר ראשון: יש פה פשוט חסרי ישע שכרגע בזמן הזה עוברים התעללויות על ימין ועל שמאל, והתוצאות עוד יותר – אנחנו רואים אוזלת יד.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה לומר שהוועדה הזאת בגלל שהיא עוסקת המון בילדים, ובזה אנחנו נסיים ונעבור לארגונים, ילדי ישראל לא מטופלים כראוי, וכמעט לא משנה באיזה נושא תעסקו, הם לא מקבלים את המענה הראוי בין אם מדובר על הזנחה פושעת במקרים רבים, ובנושאים רבים מדיי, או בין אם מדובר פשוט על חוסר טיפול – אדישות מוחלטת וילדים נופלים בין הכיסאות.
מיכל שיר סגמן: ולכן אני שמחה שגם משרד המשפטים, אגב, הלך איתי, בעצם אישר יד ביד את הצעת הוועדה לזכויות הילד ליצירת גורם מתכלל ומתאם לכל נושא ילדי ישראל בין אם מדובר על בריאות נפש.
מיכל שיר סגמן: אנחנו גם דיברנו שאנחנו רוצים גם להוסיף לזה נושא של קורונה, פגיעות מיניות, חרמות, בעצם כל נושא שקשור לילדים יהיה גורם שהוא מתאם.
מיכל שיר סגמן: נכון להיום, פרט למשרד החינוך, אין כתובת לילדים, וילד הוא לא רק משרד חינוך - הוא גם משרד חינוך.
מיכל שיר סגמן: כשילד יוצא - הוא גם משרד לביטחון פנים.
מיכל שיר סגמן: הוא גם משרד משפטים.
מיכל שיר סגמן: הוא גם בריאות.
מיכל שיר סגמן: הוא גם רווחה.
מיכל שיר סגמן: ילד הוא כל משרדי הממשלה, וברגע שאנחנו יוצאים מתחומי משרד החינוך, עוד איכשהו כן גורם, יש לכם לפחות דלת לדפוק עליה, הדברים הולכים לאיבוד, ולכן, אני שמחה שלפחות במקרה הזה, אנחנו קיבלנו אור ירוק.
מיכל שיר סגמן: אני אמרתי למשרד המשפטים את מה שאת אומרת כאן.
מיכל שיר סגמן: אני לא רוצה רק שר שאיכפת לו היום.
מיכל שיר סגמן: אני לא רוצה רק הצעת מחליטים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה במקביל גם הצעת חוק פרטית על מנת לקבע.
מיכל שיר סגמן: כי מחר יגיע שר משפטים אחר שאולי יהיה לו פחות איכפת.