GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה והביטחון החברתי, הוועדה מבקשת לקבל לשולחנה פירוט של 180 התוכניות שהזכירה נציגת המשרד בדיון.
מיכל שיר סגמן: כשמדובר על פיקוח נפש אני לא אקבל פה אדישות, אני דורשת תשובות ואני רוצה אותן עד שבוע הבא מכל משרדי הממשלה הרלוונטיים.
מיכל שיר סגמן: רווחה, חינוך שלא הספקנו לדבר איתם, בריאות וכן גם משרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: ותהליכים מבניים על בעיה שקיימת כבר שנתיים, אנחנו רואים את העליה החדה, במצוקות הנפשיות של בני הנוער ובמחסור בכוח אדם ובמענים להורים ולילדים, זה לא יתקבל בוועדה הזאת.
מיכל שיר סגמן: אני לא אקבל פה אדישות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מדברים פה על איזה שהוא פרט טכני, אני רוצה תשובות והוועדה הזאת תעמוד על לקבל את התשובות ואם צריך להפוך שולחן אנחנו נהפוך שולחן.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, הדיון נעול.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח בבקשה את הישיבה.
מיכל שיר סגמן: היום ה-1 במרץ 2022 כ"ח באדר א' התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: היום הנושא, במסגרת היום המיוחד, צרכים ייחודים של ילדים על קשת הטרנסית בישראל.
מיכל שיר סגמן: באופן אישי, אני מחוברת לנושא הזה, אני חושבת שבשלוש שנים האחרונות, כולל מאבקים לא פשוטים.
מיכל שיר סגמן: אחרי סיורים שערכתי ונחשפתי לקשיים שכל הקהילה חווה, ובפרט קהילת הטרנסים.
מיכל שיר סגמן: הדיון היום התמקד בילדים, לצערי הרב מצבם של המבוגרים, נכון להיום, לא מעודד יותר.
מיכל שיר סגמן: אני שמחה על קיום הדיון ועל קיום המיוחד הזה.
מיכל שיר סגמן: מאחר ויש לנו לא מעט דוברים, אני נאלצת כבר מעכשיו להגביל את הדוברים.
מיכל שיר סגמן: אני אאלץ לקטוע אתכם, מה שכידוע אני לא כל כך אוהבת לעשות בוועדה הזו, אבל לא תהיה לי ברירה, אז אני מקשת מכם ממש שתי דקות, כבר עכשיו לחשוב מה אתם רוצים להגיד ולתמצת.
מיכל שיר סגמן: אני בדיוק אמרתי שאנחנו במושב הבא נקיים דיונים נוספים גם על קהילת הלהט"ב בכלל וגם על הקהילה הטרנסים בפרט.
מיכל שיר סגמן: אני אפתח עם חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.
יוראי להב-הרצנו: תודה, גברתי יושבת הראש, גם על הדיון החשוב הזה וגם על היחס שלך כלפי הקהילה הגאה.
יוראי להב-הרצנו: הרגישות שלך והמחויבות שלך מרגשות אותי ומעוררות השראה, אז תודה לך על זה.
יוראי להב-הרצנו: ילדים הם אנשים צעירים שלעיתים נוטים להתייחס אליהם, באופן כללי, על הרצונות שלהם כבלבול, במיוחד כאשר מדובר על גיוון מגדרי או בת או בן נוער שאומר, אני מרגיש אחרת ממה שנולדתי, אז לעיתים נוטים לבטל את זה, לא להתייחס לזה בכבוד או במשקל הראוי.
יוראי להב-הרצנו: לא תמיד, כאשר אני אומר לא תמיד, אני אומר ברוב המקרים, אנשי המקצוע, אנשי החינוך שמקיפים אותם, לא בדיוק יודעים כיצד להתייחס לסיטואציה הזו וזה מוביל לנתונים מאוד מאוד קשים.
יוראי להב-הרצנו: הנתונים הם שחמישים אחוז מבני הנוער הטרנסים מנסים ליטול את חייהם, להתאבד, חמישים וחמישה אחוז מהפונים ל-"בית דרור", שזו מסגרת לינת חירום לטרנסיות וטרנסים.
יוראי להב-הרצנו: לא מעט משפחות בוחרות לפלוט בני נוער, ילדות וילדים, שאומרים אני טרנס, אני טרנסית, המצב הוא לא טוב.
יוראי להב-הרצנו: כחבר כנסת, כנבחר ציבור, אני מוכרח לומר שאני מאוד מוטרד מהנתונים הללו.
יוראי להב-הרצנו: אגודת הלהט"ב, יושבים פה חברות מהלביאות, מארגון שבאמת עושה עבודה חשובה.
יוראי להב-הרצנו: ברית הלביאות היא בעצם דואגת לעטוף את אותם ילדים ולומר, זה בסדר לצאת ולומר אני מרגיש אחרת, אני אחר או אחרת, ולקבל את כל התמיכה ואת המעטפת הראויה בהקשר הזה.
יוראי להב-הרצנו: אני פונה כאן גם למשרד החינוך וגם למשרד הרווחה, משרד החינוך צריך לעשות עבודת הכנה טובה יותר, על מנת שאנשי החינוך יהיו מוכנים לטפל באותם ילדים ולתת להם את המענה המדויק, כי זה קריטי באותו שלב.
יוראי להב-הרצנו: כאשר ילד בא לאיש החינוך, שעליו הוא הכי סומך, זו יכולה להיות מחנכת, יועצת, מנהלת, יכולה להיות מזכירת המנהלת, לא משנה למי אתה פונה, אותם אנשי חינוך צריכים לקבל את הכלים, על מנת לוודא שאותם ילדים מקבלים את המענה המדויק להם.
יוראי להב-הרצנו: בנושא הזה שוחחתי גם עם שר הרווחה מאיר כהן, הוא קשוב לנושא הזה, הוא מבין שצריך לתגבר את העובדים הסוציאליים, את מערכי הרווחה שקשורים לאוכלוסייה הזו.
יוראי להב-הרצנו: לאותם אנשים שהם אזרחי ישראל ככולם, ככולנו, יש להם זכויות שוות, הם שווים בפני החוק.
יוראי להב-הרצנו: גם כאשר הם ייגדלו ויהפכו להיות אנשים בוגרים, הם צפויים להיתקל באי שוויון קיצוני גם בהגנה מפני אלימות, גם בזכויות הרווחה, הבריאות, החינוך והשוויון בפני החוק.
יוראי להב-הרצנו: לכן, אני אומר, השינוי צריך להתחיל כאשר הם קטנים במערכת החינוך, במערכות הרווחה, בשלבים הראשונים של החיים שלהם, שבהם הם צריכים לקבל חיבוק וליווי מלא של המדינה.
יוראי להב-הרצנו: זה נמצא על שולחננו וזה תלוי רק בנו.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת, אתה הזכרת נושא שהוא מאוד נכון בסאב טקסט, אבל אני כן אדגיש אותו ברשותך, אנחנו דנים פה הרבה על נושא הילדים פה בוועדה לזכויות הילד, מטבע הדברים, ובכל פעם אנחנו מגלים את אותו הדבר.
מיכל שיר סגמן: ילד, כל ילד, הוא לא רק משרד החינוך, הוא גם משרד החינוך, הוא גם רווחה, הוא גם בריאות, הוא גם ביטחון פנים, הוא גם משפטים, והרבה מאוד פעמים ילדים בכללם נופלים בין הכיסאות, מאחר ואין אף גורם שהוא מתכלל ומתאם.
מיכל שיר סגמן: הוועדה לזכויות הילד יחד עם המועצה לשלום הילד הכנו הצעת חוק, לשמחתי הרבה משרד המשפטים נענה לבקשה ובימים אלה גם משרד המשפטים עובד על הצעת מחליטים וגם הצעת החוק הוגשה, ליצירת גורם מתכלל ומתאם לילדים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, שכאשר יש כשל עם ילדים, ואם אני לוקחת את הנושא שלנו היום, ילדים בתוך הקשת הטרנסית, ואנחנו רואים שיש חסמים, חסמים כאשר ילד הולך לרופא, חסמים כאשר ילד נעצר, הרבה מאוד פעמים זה יכול להיות מלווה באיזו שהיא התנהגות, על מנת לבטא את עצמו, אוקיי?
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה כן יכול להיות פועל יוצא של משהו.
מיכל שיר סגמן: כאשר יש חוסר ואין אף משרד ממשלתי שאומר, רגע זה כן אני או זה לא אני, אולי זה המשרד ההוא והרבה מאוד פעמים אנחנו רואים שזה מה שתוקע, מערכת משפט וכו' וכו'.
מיכל שיר סגמן: אז, שוב, לשמחתי, לא רק הוועדה לזכויות הילד תראה את התמונה הכוללת, אלא גם משרד ממשלתי שיהיה מוסך לתאם, לתכלל ולפתור את החסמים שנוצרים.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שזו בשורה מאוד מאוד גדולה, אין הרבה חוקים שמצליחים לרגש אותי, זה אחד מהם.
מיכל שיר סגמן: אז, אני מאוד מקווה שזה יבוא לידי ביטוי גם בהיבט הזה.
מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו מתחילים עם הארגונים להקריא את החלק המשפטי של הדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת, הפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
מיכל שיר סגמן: ככל שעלו ענייניים הנוגעים לקטינות וקטינים שיש חשש שעברו הטרדה מינית או פגיעה מינית, עבירת אלימות או עבירה של התעללות, שיעלה דבר שיש פה ליחס להם עבירה או מקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטרי או להליך פלילי המתנהל בבית המשפט, חל איסור על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון.
מיכל שיר סגמן: כמו כן, בגלל רגישות הנושאים הצפויים להעלות בישיבה זו, אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה או יעלה צורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור, פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים או ככל שזה יידרש לבקשת משתתף אחר בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום נזק למי שביקש זאת או לזולתו.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת גינזבורג, לפני שאנחנו עוברים לארגונים, אתה רוצה להגיד כמה מילים?
איתן גינזבורג: אני אשמח, כן.
איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, תודה רבה על הנכונות המידית שלך לקיים את הדיון החשוב הזה.
איתן גינזבורג: בכלל, לא כולם יודעים אז אני אומר את זה ככה בעל ועדה שבה אני נמצא, אנחנו כמו להקה נודדת יוראי ואני יחד עם מיכל רוזין ורם שפע, כדאי להגיד שהיום הכנסת מייחדת את כל דיוני הוועדות שלה והמליאה לעסוק בקשת הרחבה של החיים שקשורים לעולם הלהט"בים.
איתן גינזבורג: אני מאוד שמח, גברתי יושבת הראש, אני יודע גם כמה את מחויבת לקהילה ובכלל, שאת מיחדת את הנושא הכל כך חשוב ורגיש הזה כאן בוועדה שבראשותך, כל עניין של הצרכים ייחודים של הילדים מקשת הטרנסית בישראל.
איתן גינזבורג: זה אולי המקום והדיון הכי רגיש שמתקיים היום בכנסת בתחום הזה, כאשר עוסקים גם בילדים, גם בקהילה הטרנסית, שהיא קהילה היום הכי מודרת, מופלית, הכי פגיעה, שבה צריכים לטפל הכי הרבה.
איתן גינזבורג: את בעצם נוגעת פה בלב הכאב, בלב הבעיה.
איתן גינזבורג: זו בעיה, אבל בלב המקום שבו יש בעיות, אז על זה אני רוצה מאוד מאוד לברך אותך.
איתן גינזבורג: הסוגיה הזו של להיות להט"ב היא סוגיה מורכבת, וכשאתה מגיע למצב שבו אתה נמצא בצבע הטרנסי של קהילת הלהט"ב, זה המקום אולי הכי הכי קשה.
איתן גינזבורג: כאשר אתה ילד או נער ומתמודד עם הסוגיה זה קשה כמה וכמה.
איתן גינזבורג: אני חווה את זה מקרוב במובן הזה שיש לי שכנים, שהילד הוא טרנס ואני חווה מקרוב את ההתמודדות, את הקשיים ואת המורכבות שהם עוברים.
איתן גינזבורג: אנחנו רואים כמה זה קשה להם פנימה, כמה זה קשה להם במעגל הראשון, המשפחתי, לקבל את הסיטואציה הזו, שלא נדבר אחרי זה על התופעה החברתית הרחבה יותר, בבית הספר ובחברה הכללית.
איתן גינזבורג: אלו חיים קשים, והתפקיד שלנו להפוך את החיים האלה לחיים רגילים, לחיים מקובלים, לא חיים אומללים.
איתן גינזבורג: יש כל כך הרבה דרכים לעשות את זה, יש המלצות שונות ארגוני הקהילה מציעים, אני מציע שתייחדו זמן והתייחסות לראות איך ניתן לסייע ולקל על אותם ילדים, נערים, נערות, טרנסים וטרנסיות, להתמודד עם הסיטואציה ולחיות חיים טובים.
איתן גינזבורג: זהו.
איתן גינזבורג: אני ממש ממש מודה לך שוב, אני מודה לכל מי שהגיע לכאן, כל החברות והחברים שהגיעו לכאן ליום הזה ובכלל.
איתן גינזבורג: אני רוצה להתנצל שאני לא אוכל להישאר בדיון, היה חשוב לי להגיע ולומר את הדברים הללו ולהודות לך, לכן ולכם.
מיכל שיר סגמן: אגב, אתם הזכרתם את הקשיים, אני מזכירה שבסוף מדובר פה על ילדים ובני נוער.
מיכל שיר סגמן: כאשר אנחנו מסתכלים על ילדים ובני נוער בשנתיים האחרונות, זומים, בדודים, סגרים, קושי רגשי עצום, שאנחנו יודעים את המשברים הנפשיים שחווים היום בני הנוער בישראל, אז כשמוסיפים על זה עוד קושי חברתי, טבעי שקורה בלי אזור הקורונה, אני חושבת שזה אפילו מקבל משנה תוקף.
מיכל שיר סגמן: בסדר, בוא נראה איך אנחנו פותרים את זה, אנחנו פה כדי לפתור לא?
איתן גינזבורג: אני סמוך עלייך במאה אחוז.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לשמוע בבקשה את ארגון מעברים, קרן לנדמן.
קרן לנדמן: שלום בוקר טוב.
קרן לנדמן: אני סמנכ"לית בארגון מעברים.
קרן לנדמן: אני אומר בקצרה שחלק מהבקשות, שלנו כארגון מעברים, לגבי זכויות הילד ולגבי ילדים טרנסים, הנוער הטרנסי, אלו מסגרות חוץ ביתיות, ארוכות טווח בעצם שיכולו להכיל את הנוער הזה על הקשיים שלו.
קרן לנדמן: בנוסף, גם הכלה של בני נוער טרנסים במסגרות קיימות וכמענה משלים לכל הדבר הזה, גם הכשרות לעובדים סוציאליים למערכי עו"ס בנושא הטרנסי.
קרן לנדמן: זהו, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: יש איזו שהיא הערה שאתם חשופים לה מול אותם הילדים, מול אותם בני נוער, איזה שהוא מוטיב חוזר של כשל שאולי אנחנו יכולים לטפל פה בוועדה או מול משרדי הממשלה, שמקשיבים לנו בקשב רב לדיון הזה?
קרן לנדמן: אני בטוחה עמיתותיי מ- ברית הלביאות יידעו להגיד הכי טוב.
מיכל שיר סגמן: אז, ברית הלביאות, דווקא אתכן אני שמה בסוף, על מנת שתדעו לתכלל, מה שנקרא ולענות, בסדר גמור.
מיכל שיר סגמן: אותות, בבקשה.
יעל סיני ביבלש: אני מנהלת את בית דרור, ששייך לעמותת אותות.
יעל סיני ביבלש: אז, שלום, בית דרור היום מופעל על ידי עמותת אותות, ממון ומפוקח על ידי משרד הרווחה.
יעל סיני ביבלש: בית דרור הוא קורת גג לנוער להט"ב, יוראי להב הזכיר אותה.
יעל סיני ביבלש: בשנה עוברים כשמונים בני נוער שרובם מתמודדים עם דחיה מהמשפחה על רקע הזהות המינית או הזהות המגדרית שלהם.
יעל סיני ביבלש: היום באמת המסגרת קצרת מועד ומוגבלת לשלושה חודשים, ולאחר סיום השהות בבית דרור, חלק מהנערים והנערות חוזרים הביתה וחלק ממשיכים למסגרות חוץ ביתיות ארוכות טווח.
יעל סיני ביבלש: מאז הקמתו של בית דרור בשנת 2002 המענים שניתנו לבני נוער בתוך המסגרת עברו שינויים והתאמות, אבל לאורך כל התקופה התמודדנו עם קושי גדול בהפניה של בני נוער טרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות למסגרות ארוכות טווח.
יעל סיני ביבלש: הקושי הזה הוביל גם לתסכול, לחוסר וודאות, לאי יציבות ופגיעה בטיפול שניתן לבני הנוער.
יעל סיני ביבלש: עכשיו, בשנים האחרונות חל גידול אדיר באחוז טרנסג'נדרים שמגיעים לבית דרור, נראה לי שזה הוזכר פה, לדוגמא בשנת 2021 חמישים וחמש אחוז מבני הנוער שעברו בבית דרור היו על הקשת הטרנסית.
יעל סיני ביבלש: סתם לסבר את האוזן, רק לפני שנתיים היה פחות משליש מהאוכלוסייה שהגיעה לבית דרור טרנסג'נדרים, אז זה יכול להעיד גם על הירידה בגיל יציאה מהארון כטרנסג'נדרים, זה יכול להעיד על איזו שהיא קבלה מסוימת של בני נוער שהם לא טרנסג'נדרים, הומואים ולסביות ובי סקסואליים במסגרות כלליות.
יעל סיני ביבלש: אבל, אנחנו רחוקים מהיום שאפשר לנוח על זרי הדפנה, כי רק בשנה האחרונה הייתה עלייה כללית בבית דרור של עשרים וחמישה אחוז- - -
מיכל שיר סגמן: יש לכם מקום לכולם?
יעל סיני ביבלש: כן.
יעל סיני ביבלש: מבחינת הקצר מועד יש מקום, אבל מה שחסר הוא מקומות בעצם להפנות אותם, כי בעצם ישנה בעיה אמיתית של היעדר מענים חוץ ביתיים הולמים עבור נערים ונערות.
יעל סיני ביבלש: אני אתן אפילו מסגרות שעושות איזה שהוא מאמץ להתאים את עצמן לאוכלוסייה הן מתקשות, למשל, נער טרנסג'נדר שהגיע אלינו בשנה האחרונה לאחר שהוא נפלט מפנימייה, שאנחנו דווקא עובדים איתה בשוטף, גם העברנו הכשרה על נוער טרנסי והצוות מכבד את לשון הפנייה וגם בדרך כלל הוא ישן בחדר ייעודי.
יעל סיני ביבלש: אבל, הגיע טיול שנתי ואמרו לו, בוא נשים אותך באוהל של הבנות, הוא סירב ובסוף הוא התעקש לישון על הספסל וחזר באוטובוס חזרה לפנימייה שלו, אז אפילו בדברים הקטנים אין מספיק רגישות.
יעל סיני ביבלש: השמה של בני נוער להט"ב, בדגש על נוער טרנסי עם מסגרות כלליות, כרוכים בהרבה מאוד אתגרים, גם היעדר מרחב בטוח, גם בריונות והצקות מצד בני נוער, חוסר ידע של הצוותים והמאפיינים המורכבים של האוכלוסייה.
יעל סיני ביבלש: בנוסף, חווינו גם הרבה פליטות, ממש בני נוער, טרנסג'נדרים, שנפלטו חזרה לבית דרור לאחר תהליך של השמה.
יעל סיני ביבלש: באמת אנחנו נמצאים באיזה שהוא דיאלוג מתמשך עם משרד הרווחה בשנתיים האחרונות על הקמה של מסגרת ארוכת טווח.
יעל סיני ביבלש: העברנו ניירות עמדה שמפרטים ארבעים מקרים מאז תחילת 2019 שהיו יכולים ליהנות ממסגרת כזו ובהחלט יש בה צורך.
יעל סיני ביבלש: אני באתי להגיד פה שצריך לפתוח כזו מסגרת בהקדם.
יעל סיני ביבלש: תודה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע תיכף את משרדי הממשלה ונוכל להפנות אליהם את השאלות.
מיכל שיר סגמן: חוש"ן, בבקשה, חינוך ושינוי, אריאל לוי.
מיכל שיר סגמן: לאחר מכן תהילה ליזקס.
אריאל לוי: שלום, אני מייצג את חוש"ן במקום ליזה שנבצר ממנה להגיע היום.
אריאל לוי: אז קודם כל, אני רוצה להגיד תודה רבה, גברתי יושבת הראש, על הדיון הזה ועל ההזדמנות לדבר.
אריאל לוי: חוש"ן היום מגיעה להרבה מאוד מסגרות חינוכיות במסגרת התקנה התקציבית לחינוך לסובלנות של משרד החינוך, ועושה עבודה גם מול צוותי חינוך ויועצות בבתי ספר סביב סוגיות של נוער להט"ב, נוער טרנס ומגוון מגדר.
אריאל לוי: אבל, אנחנו יודעות שיש פער מאוד משמעותי ביכולת שלנו להגיע למסגרות חוץ ביתיות, למסגרות של הרווחה.
אריאל לוי: הדבר הזה בעצם מיצר מצב שנוער בוחר שלא, כלומר פוחד, לצאת מהארון וחושש מתגובה של יתר השוהים במסגרות הללו ושל הצוות הרבה פעמים.
אריאל לוי: אבל מעבר לכך, יותר חשוב לי להגיד שאני, באופן אישי, יוצא לי להעביר הרבה מאוד סדנאות והכשרות לאנשי מקצוע ואני מוצא שהרבה מהן מוצאות את עצמן חסרות אונים מול סוגיות של נוער טרנס או מגוון מגדר ברמה הבסיסית ביותר.
אריאל לוי: הן לא יודעות כיצד להתמודד עם לשון פנייה, הן לא יודעות לא להשתמש בשם קודם, והן ממש זקוקות לאיזה שהוא סיוע חיצוני בהתמודדות עם הדברים האלה.
אריאל לוי: בהכשרה המקצועית שלהן לא מדברים איתן על הסוגיות האלה, גם בהעשרות לא מדברים איתם על הסוגיות האלה וגם אין להן הרבה פעמים משאבים על מנת להביא ארגוני קהילה, בין אם זה חוש"ן או בין אם זה ארגונים אחרים נהדרים שפועלים בשדה הזה, ולכן הן נשארות בעצם חסרות ידע מקצועי אל מול הדברים הללו.
אריאל לוי: אני מאוד רוצה לחזק את שתי ההצעות כאן שנמצאות בדף, שהן באמת גם אימוץ תקנון עבודה סוציאלי שייתן להן כלים, ייתן להן איזה שהוא מקור ידע מסודר שאליו הן יכולות לפנות כאשר הן נתקלות במקרים כאלה.
אריאל לוי: אבל, מעבר לכך, לקדם באופן משמעותי הכשרות מקצועיות, בסדנאות שבאמת יעניקו להן את הכלים הנכונים לעסוק בדברים הללו.
אריאל לוי: זה הכל, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, חבר הכנסת יוראי.
יוראי להב-הרצנו: תודה רבה על הדברים, אריאל.
יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול, אתם מזהים איזה שהוא פער בין הפעילות של חוש"ן בקרב אוכלוסייה הממלכתית, חילונית מסורתית או בין האוכלוסיות האחרות, בין אם זה בממלכתית דתית, בין אם זה בחרדית או בין אם זה בחברה הערבית?
יוראי להב-הרצנו: כי, אני מכיר את הפעילות המבורכת של חוש"ן, בעיקר בממלכתי בקרב האוכלוסייה הכללית.
יוראי להב-הרצנו: אני חושש שיש פער מאוד מאוד גדול בין המקום שבו אנו נמצאים באוכלוסייה הזו שגם שם, כמו שדיברת, צריך הרבה מאוד פעילות נוספת, לבין הקהילות האחרות שבהן אנחנו בכלל לא, אנחנו נוכחים נפקדים.
אריאל לוי: אין ספק שיש פער מאוד מאוד משמעותי.
אריאל לוי: באמת התקנה של משרד החינוך מאפשרת לנו להגיע אך ורק למסגרות של החינוך הממלכתי ולא מאפשרת לנו- - -
יוראי להב-הרצנו: מתוך התפיסה שבחינוך הממלכתי צריך להגביר את הסובלנות, כי הסובלנות קיימת יותר- - -
אריאל לוי: צריך להגביר את הסובלנות בכל מסגרת חינוכית, טיפולית, חוץ ביתית שקיימת היום במדינת ישראל.
אריאל לוי: התקנה של משרד החינוך מאפשרת לנו באמת להיכנס רק לממלכתי החילוני.
אריאל לוי: זאת אומרת, יש ארגונים שנכנסים גם לחינוך הדתי, אבל בהיקפים קטנים בצורה משמעותית.
אריאל לוי: אני אפילו לא הגעתי לדבר על מסגרות באמת בציבור החרדי, הערבי, במדינה, וזה באמת אחד האתגרים שאנחנו חושבים עליהם כל הזמן ומנסים להידרש אליהם.
אריאל לוי: אחד הפערים או אחד החסמים המרכזיים לדבר הזה נוגע במשאבים, זה אחד, ושניים זה באמת לשכנע אותם להזמין אותנו לדבר על הדברים האלה.
אריאל לוי: כי בסוף, בית ספר או המסגרת עצמה הם אלה שצריכים להזמין אותנו, כי אנחנו לא יכולים פשוט להגיע לשם באופן עצמאי.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה להוסיף איזה שהוא משהו, אנחנו יודעים וגם היו כאן דיונים קודמים, בכלל על קהילת הלהט"ב, אנחנו יודעים שהחסמים האלה קיימים גם במגזר הלא יהודי וגם אצל החרדים, בעצם כל חברה שהיא סגורה קצת יותר, על אחת כמה וכמה דתית, ויש שם רגישויות.
מיכל שיר סגמן: אגב, הרגישויות הרבה מאוד פעמים נופלות על חוסר הבנה, אבל לא רק, זאת אומרת שיש גופים שכן, נניח, מנהלי בית הספר לחלופין שכן מבינים, הם אומרים אבל אני לא יכול.
מיכל שיר סגמן: אבל, דיברתם כאן על תקציב, אני חושבת שכל פעולה שהיא פעולה כירורגית, מה שנקרא, על מנת להיכנס אל אותו המגזר, היא אוטומטית תעלה יותר כסף, כי מדובר על פעולה כירורגית ולא על הרצאה, לצורך העניין, או על העלאת המודעות, אולי יחסית קל יותר אצל החילונים.
יוראי להב-הרצנו: הדברים שלך הם מאוד מאוד חשובים, אני מבין את המקום שמהם הם מגיעים, אני לא מקבל את האמירה שאי אפשר לעשות את זה.
יוראי להב-הרצנו: אני לא חושב גם שהמקום הוא- - -
מיכל שיר סגמן: צריך לעשות את זה שונה פשוט, שונה.
מיכל שיר סגמן: זה לא אומר לא לעשות, מה שאתה אומר לעשות זה שונה.
יוראי להב-הרצנו: מאה אחוז.
יוראי להב-הרצנו: אבל, אני חושב שהפער הוא לא פער תקציבי נחשב, מדובר בפער תפיסתי.
יוראי להב-הרצנו: בעצם העובדה שתקנת הסובלנות קיימת, שמכוחה פועלת חוש"ן, כן?
יוראי להב-הרצנו: רק בחינוך הממלכתי, כאילו שם יש בעיה של היעדר סובלנות, לי היא פשוט לא נתפסת.
יוראי להב-הרצנו: כי, הצרכים הם אותם צרכים בכל החברות, זאת אומרת יש טרנסים גם בחברה הערבית, החברה החרדית וגם בחברה הממלכתית דתית, ואותם אנשים לא מקבלים מענה כל שהוא.
מיכל שיר סגמן: לכן, אני אומרת, העלאת המודעות לפחות לטיפול, גם אם זה לא חינוך לסובלנות, אלא טיפול ומענה לאותם הילדים באותם המגזרים זה הטיפול הכירורגי בשביל להגיע אליהם, ולכן הוא עלול להעלות פשוט יותר כסף.
יוראי להב-הרצנו: בזה אני מסכים.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני מזכירה לכם, שלפני כמה שנים אנחנו דיברנו ככה גם על כלל קהילת הלהט"ב וראינו איך לאט לאט טיפה חוצבת בסלע, מה שנקרא.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שאנחנו נמצאים במציאות שהיא אחרת, שזה המון המון לאן ללכת, אבל אי אפשר להשוות את המצב היום למלפני עשרים שנה, לצורך העניין.
יוראי להב-הרצנו: נכון.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, נועה בר אלי.
נועה בר אלי: שלום.
נועה בר אלי: אני סגנית עמותת תהל"ה, זו עמותה שפועלת כבר שלושים שנה, תומכת בהורים ובבני המשפחה ובעצם זו הנקודה שאני רוצה להעיר פה, ההתייחסות גם לסביבה העוטפת ולמשפחה.
נועה בר אלי: אני בעצם אמא של נמרוד, גם כן מהקהילה, אנחנו כולנו בעמותה הורים של ותומכים בהורים שכרגע- - -
מיכל שיר סגמן: טרנסים או כלל הלהט"ב?
נועה בר אלי: כלל.
נועה בר אלי: במסגרת הפעילויות שלנו, אנחנו מנהלים קו קשב עשרים וארבע שבע.
נועה בר אלי: אנחנו רואים בכלל, להורי הלהט"בים, בזמן האחרון עליה מאוד גדולה של פניות בנושא הטרנסים.
נועה בר אלי: בנוסף, יש לנו גם קבוצות תמיכה בכל הארץ, קבוצה של הורים ואנחנו היינו שמחים לפתוח עוד- - -
מיכל שיר סגמן: איך מגיעים אליכם לרוב?
מיכל שיר סגמן: כלומר, איך שומעים עליכם?
מיכל שיר סגמן: איך הורה עושה גוגל, כי הוא נחשף ומגיע.
נועה בר אלי: יש לנו גם באתר וגם בפייסבוק.
נועה בר אלי: העמותה שלנו היא כולה אך ורק בהתנדבות, אנחנו עכשיו עובדים גם כדי קצת לקבל תקציבים, אבל כן חלק מהעניין הוא גם תקציבי פרסום.
נועה בר אלי: בקבוצות התמיכה שלנו יש שלוש קבוצות שהן רק להורים לטרנסים, יש לנו גם רק דתיים, כאילו אנחנו רואים שלאט לאט עם הזמן אנחנו מייצרים מומחיות או התמחות ואנחנו מנסים לתת להם את המענה הייחודי שלהם.
נועה בר אלי: מה שחשוב לי להגיד הוא שהממצאים מראים שארבעים אחוז מכלל התלונות ההומופוביות, ארבעים אחוז הן בקרב המשפחה, אבל מצד שני, אנחנו יודעים שההורים כתומכים הם גורם קריטי ביותר, על מנת לגרום לזה שהילדים אחר כך יפתחו בריאות נפשית, נקרא לזה.
נועה בר אלי: זאת בעצם המטרה שלנו, להשקיע באמת בהורים.
נועה בר אלי: אצלנו אומרים שכשילד יוצא מהארון, ההורים נכנסים לארון ועוברים תהליכים מקבילים, תהליכים מאוד קשים, כמו שמקודם הוזכר פה על המשפחה שעוברת את התהליך ואנחנו שם.
נועה בר אלי: אני חושב שמאוד מאוד חשוב להזכיר גם את זה, כי זה גורם מאוד קריטי.
אריאל לוי: חשוב לנו רק להגיד, שבין היתר, אנחנו מתעסקים גם הרבה בהרצאות ולהעלות את התודעה לא רק בקהילה, אלא להיפך ללכת לארגונים או ללכת לבתי ספר או כל מיני מקומות עם קבוצות מקצועיות.
מיכל שיר סגמן: הטיפול חייב להיות רחב, אני מנסה לחשוב אם אחד מהילדים שלי יחליט, יידע, ייגלה, לא משנה עכשיו איך אנחנו אפילו נגדיר את זה, שהיא או הוא הופכים להיות טרנסים או חלק מהקהילה הגאה, אני חושבת שהחשש המרכזי שלי היה בכלל לא קשור אליהם.
מיכל שיר סגמן: כלומר, מה הם קשורים לעניין, הם מקסימים ומתוקים בדיוק כמו שהם.
מיכל שיר סגמן: זה היה בסביבה, איך הסביבה תקלוט אותם שיהיה להם בסדר.
מיכל שיר סגמן: כי, אנשים הרבה מאוד פעמים הם כאלה מתוך בורות, הומופוביה ומתוך גם רשעות, אני אגיד את המילה הזו, והחשש שלי היה מהסביבה, אז אני אומרת בוא נטפל בסביבה, הם לא הבעיה, הסביבה היא הבעיה אז בוא נתקן אותה.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהרבה מאוד פעמים ההרצאות האלה, לאו דווקא להורים, לילדים, שזה חשוב מאוד.
מיכל שיר סגמן: אלא, לפתוח את זה על מנת שהסביבה שלנו תדע לקבל צורה הרבה יותר טובה.
יוראי להב-הרצנו: רק משפט, אני אגיד ככה, כשיצאתי מהארון אני יצאתי בגיל מאוד מאוחר, יחסית.
יוראי להב-הרצנו: אבא שלי קיבל את זה בצורה בדיוק כמוך, אחלה, אוהב אותך, לאמא שלי לקח עוד שנייה לומר את זה ונורא נפגעתי.
יוראי להב-הרצנו: בתהליך הזה של הקבלה הזה, אני הפנמתי שלי לקח עשרות שנים לקבל את עצמי, ואני חושב שאנחנו צריכים להיות יותר מכילים לעובדה שגם לסובבים אותנו, לתת להם עוד רגע או שניים חסד האלה, על מנת שגם הם יעברו את התהליך הזה.
מיכל שיר סגמן: מכילים וחומלים גם, כי הם בסוף עושים את זה- - -
יוראי להב-הרצנו: אני לא וידע אם המילה היא החמלה, אבל מכילים.
מיכל שיר סגמן: מתוך אהבה ופחד.
יוראי להב-הרצנו: לכן, אני כל כך מברך את נועה ואת הארגון המופלא הזה, של הורים שתומכים בהורים אחרים, כי הוא כל כך חשוב ואתם לא מקבלים מספיק במה.
יוראי להב-הרצנו: אני מצדיע לכם, מברך אתכם ומחבק אתכם, אתם עושים עבודת קודש.
נועה בר אלי: אני רק רוצה להגיד שבכל הנושא של ההרצאות, אחד הדברים שחשוב לנו הוא לדבר עם הורים גם שהם בכלל עוד לא יודעים מה קורה עם הילדים שלהם, כי הם יהיו אחר כך החברים של.
נועה בר אלי: אז, כאילו לא רק, זה בכלל לדבר על הנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: איריס, מחינוך, בבקשה.
איריס בן יעקב: אז, בעצם אספר על הפעולות של משרד החינוך בנושא, אם אני מבינה נכון.
איריס בן יעקב: אז קודם כל, יושבים פה חלק מהארגונים אלישע ושירלי.
איריס בן יעקב: אז, אני אתחיל מהתחלה, אני מנהלת את היחידה למיניות ולמניעת פגיעה בילדים ולבני נוער בשפ"י.
איריס בן יעקב: חברת הכנסת מיכל, אני מסכימה איתך שבאמת אני ממש מרגישה שאנחנו לא באותו מקום, זאת אומרת אנחנו ממש בשנים האחרונות נמצאים באמת, יש התקדמות מאוד מאוד גדולה בכל הקבלה.
איריס בן יעקב: אם היינו יושבים בדיון הזה באמת לפני עשרים שנה, אז היה נאמר אותו דבר, מה שאמרו לכם, היה נאמר גם על המגזר הממלכתי ועדיין הדרך עוד ארוכה.
איריס בן יעקב: זה לא נושא פשוט, זה לא נושא שנעכל לכל הצוותים החינוכיים.
איריס בן יעקב: קודם כל, אנחנו בעד הכשרת הלבבות, אנחנו כן עובדים ברגישות מגזרית ותרבותית, כי אין מה לעשות, כל אחד בא עם הרקע שלו, עם האמונה שלו והרבה פעמים ישנן התנגשויות בערכים, לאו דווקא עם הנטייה המינית או הזהות המגדרית, אלא עם אורח החיים.
איריס בן יעקב: אנחנו פה, ובאמת אנחנו צריכים לטפל בזה ברגישות מאוד מאוד מאוד גדולה ואני מרגישה שאנחנו בדרך הנכונה באמת.
איריס בן יעקב: אז קודם כל, מעבר לפעולות שהמשרד עשה, אנחנו ישבנו בשולחן עגול כמה שנים עם הארגונים הלהט"בים ועד היום אנחנו חברים טובים והקשר.
איריס בן יעקב: בעקבות זה, באמת יצאה התקנה התקציבית ויצאו כל מיני פעולות משותפות, כמו מערכי שיעור, ציון יום ההבנה במשותף ביחד.
איריס בן יעקב: מעבר לזה, הכנסנו גם בחוזר מנכ"ל התייחסות לאקלים חינוכי מיטבי, התייחסות לאמירות להט"בופוביות וגם ענישה בהתאם, סנקציות בהתאם לתלמידים באמת שמגיבים בצורה כזו או אחרת.
איריס בן יעקב: פתחנו חומרי הדרכה לצוותי החינוך, כי זה לא מספיק לנו להגיד תתייחסו לאמירות להט"בפוביוית, אנחנו גם צריכים להגיד למורים וללמד אותם איך מתייחסים.
איריס בן יעקב: ממש עשינו סרטון סימולציה של מורה בכיתה שנאמרת אמירה להט"בופובית ואיך היא מגיבה לפני, זאת אומרת, ואיך היא מגיבה אחרי, וזה מקסים עשינו את זה גם יחד עם הארגונים הגאים, זאת אומרת הכל נעשה יחד איתם.
מיכל שיר סגמן: וזה הוטמע כבר או עוד לא?
איריס בן יעקב: כן, כן, זה נמצא לרשות כולם.
איריס בן יעקב: לקראת יום ההבנה אנחנו מפרסמים את זה וגם זה נמצא באתר שפ"י נט ובפורטל.
מיכל שיר סגמן: לא אבל, זה חלק מהכשרת המורים?
איריס בן יעקב: כן, זה חלק מההכשרה, זה נמצא לרשות המורים.
איריס בן יעקב: מעבר לזה, יש את התקנה התקציבים המפורסמת, שאני חייבת להגיד שכל פעם באמת מתרגשת מכמות הבקשות שהם מבקשים.
איריס בן יעקב: אנחנו גם עשינו תהליך עם החמ"ד, ומבחינת החמד הם ביקשו לא רק שהארגונים יגיעו, אלא גם אנשי דת, פסיכולוגיים שיגיעו לבתי הספר ויעבדו עם צוותי החינוך, כי שם מתחילים בדרך כלל, קודם כל עם צוותי החינוך.
איריס בן יעקב: בנוסף, אנחנו עושים ימי עיון גם להנהגות של חמד וגם של הנהגות בכלל לאנשי חינוך.
איריס בן יעקב: אז, יש ימי עיון, הכשרות של יועצות, הכשרות של מורים וסדנאות ואנחנו ממש מעודדים בתי ספר כשהם בעצם הם מנצלים את התקציב של התקנה התקציבית, קודם כל, לעשות סדנא לצוותי חינוך ובאמת עושים את זה.