GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס בן יעקב: זאת אומרת, גם כשהם לא עושים אנחנו פונים אליהם ואנחנו ממליצים להם לעשות, ולרוב הם מקבלים את זה.
איריס בן יעקב: אז, אני באמת מרגישה ששילשנו את כמות הסדנאות, למרות הבירוקרטיה וכו' שעל זה כנראה נדבר בוועדת חינוך.
איריס בן יעקב: בנוסף, כמובן יש לנו שיעורים ואנשי החינוך שלנו היועצות החינוכיות, הפסיכולוגים החינוכיים מלווים ילדים שנמצאים בהתלבטות, בקושי.
איריס בן יעקב: כמובן לגבי הטרנסים גם שיש מעבר מגדרי, פה בגלל שזה נושא יחסית חדש במשרד ואנחנו גם פה ישבנו על איזה שהוא מסמך- - -
אלישע אלכסנדר: רק שש שנים.
איריס בן יעקב: אתה צודק, אלישע, אתה צודק, מה שנכון נכון.
איריס בן יעקב: אבל, עדיין בעצם זה שלא יצא מסמך רשמי ואתה צודק, זה לא אומר שאין טיפול.
איריס בן יעקב: כי, כל פעם שיש קושי ושירלי יודעת את זה- - -
מיכל שיר סגמן: אבל מתי ייצא מסמך רשמי?
איריס בן יעקב: אני מקווה מאוד שבקרוב.
מיכל שיר סגמן: את צריכה את עזרתי?
איריס בן יעקב: בסדר, אנחנו נדבר על זה, אנחנו באמת בסדר, זה כרגע נמצא על שולחנה של השרה, זה לא היה לפני כן.
מיכל שיר סגמן: אני כל הזמן אומרת שכל מה שקשור לשרה שאשא ביטון, באמת לא רק בגלל שהיא מהמפלגה שלי, אתם יודעים שאם מדברים על זה, אז ברור שהם יפרגנו, אבל באמת לא רק בגלל זה, זו שרה שהיא עם רגישות חברתית ודאגה לבריאות הנפש של בני הנוער לכולם, היא מאוד מאוד גבוהה.
מיכל שיר סגמן: היא גם הייתה יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד והיא נחשפה גם לכל החומרים האלה, ורואים ממש גם תקציבית וגם איך על חשבון תכנים, במקום היסטוריה, חשבון, גיאוגרפיה והיא מפנה את הזמן, על מנת שאותם בני נוער יקבלו את התמיכה הנפשית, זו הפנייה מטורפת של תקציבים.
מיכל שיר סגמן: הבעיה שלי זה שיפעת היא מיוחדת במינה, ועד כמה שהיינו רוצים לראות אותה לנצח נצחים בתפקיד, מה לעשות שממשלות מתחלפות, שרים מתחלפים.
מיכל שיר סגמן: הדאגה שלי מחוזרי מנכ"ל למיניהם וחתימות למיניהן, זה שמחר קם שר אחר, פחות עניין אותו או לחילופין שיש לו דעות קדומות משל עצמו, ואז זה מתפוגג.
מיכל שיר סגמן: לכן, השאלה ופה אני באמת גם אדבר איתך אחר כך, לראות איך אנחנו לוקחים את אותו חוזר, שהיא תחתום עליו בסוף וזה בסוף ייצא לפועל.
איריס בן יעקב: זה לא חוזר, אלו קווים מנחים.
מיכל שיר סגמן: קווים מנחים.
מיכל שיר סגמן: איך אנחנו מייצרים סיטואציה שביום שבו ד"ר יפעת שאשא ביטון תעבור כבר מתפקידה, מה עושים אז על מנת לוודא שבאמת השינויים שאנחנו מבצעים יהיו קונסיסטנטיים ולא יברחו להם מהחלון.
איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שאני לא נתקלתי במצב שבו נגנזים מסמכים מקצועיים או כל דבר שהוא, אפשר להגיד את זה גם על התקנה התקציבית- - -
מיכל שיר סגמן: לא, אבל יש מדיניות, יש לשים דגש, את יודעת, כל שר יש לו את ה- - -
איריס בן יעקב: אבל ברגע, נניח, שיש תקנה תקציבית שהתקציב הוא בבסיס התקציב, וזה נועד וצבוע, בדרך כלל אף אחד לא פוגע בזה.
איריס בן יעקב: אז תודה.
מיכל שיר סגמן: חשוב לי לשמוע את ברית הלביאות.
שרית בן שימול: תודה רבה.
שרית בן שימול: אני שמחה להיות כאן, ואני שמחה שהזדמן סוף סוף אחרי הפגישות שלנו, לקיים את הוועדה החשובה הזו.
שרית בן שימול: אני רוצה לדבר ככה באמת קצרה ובתמציתיות על כמה נקודות.
שרית בן שימול: אני מייצגת את ארגון ברית הלביאות, ארגון של הורים לילדים טרנסג'נדרים ומגווני מגדר.
שרית בן שימול: יש כמה נקודות שאני באמת להעלות ובואו נשים עליהן את הדגש.
שרית בן שימול: גיבוי מגדרי הוא מגיל שלוש, ארבע, ילדים מתחילים לגבש את הזהות המגדרית שלהם, זה לא דומה לזכות מינית, למי אני נמשך או שייך לעולם הזה של זהות מינית.
שרית בן שימול: לכן, יש פה כמה דברים שצריך לשים לב, אחד, חייבים לדאוג שתהיה הכשרה והסברה גם לאנשי המקצוע, גם לעובדים הסוציאליים וגם לכל מה שקורה בתוך מערכת החינוך, כבר מגילאי הגן.
שרית בן שימול: זאת אומרת, ברגע שיש איזה שהוא ביטוי לגיוון מגדרי בקרב ילד או ילדה בגן הילדים, הגננת צריכה לדעת כיצד להתמודד, מה היא צריכה לעשות ואיך נכון לה להגיב.
שרית בן שימול: המקום של אישוש הזהות המגדרית זה משהו שהוא קריטי וזה משהו שחייב להיות, מה שנקרא, מדיניות שבאה ואומרת.
שרית בן שימול: המטרה שלנו היא לאשש את הזהות שלהם, לא לנסות לחשוב איך אנחנו מתקנים את זה, אלא לבוא ולהגיד איך אפשר לתת ביטוי לילדים האלה, לגשש, לבחון את עצמם ולראות מה היא באמת הזהות שנוחה להם, אז זה באמת מהמקום של האישוש.
שרית בן שימול: דבר נוסף שחשוב, אם כבר נגענו בנושא של החינוך, אומנם איריס יצאה, אבל אני רוצה לברך את העבודה שלנו עם שפ"י שבאמת הם נותנים לנו מענה בכל מיני סיטואציות נקודתיות, רק חייבים חייבים לציין, מסמך משותף של מעברים ו- ברית הלביאות הוגש לשפ"י לפני חמש שנים, אלישע?
שרית בן שימול: מעל חמש שנים המסמך המשותף- - -
אלישע אלכסנדר: התחלנו לעבוד עליו לפני שש שנים.
שרית בן שימול: יפה.
אלישע אלכסנדר: אני גם מוודא על זה מעקב, לראות מה קורה.
שרית בן שימול: כן, כן.
שרית בן שימול: מסמך נוסף שהוגש, מעבר למסמך הזה שהוא מטעם הארגונים, אלו אנשי מקצוע שיש שם את ד"ר אילנה ברגר ופרופסור תומר שכנר, ממש לקחו אנשי מקצוע מהתחום שהם בקיאים ואני גם הייתי שותפה.
שרית בן שימול: בנוסף, הוגש מסמך נוסף של המלצות, גם לא מטעם ארגונים, אלא ממש כאנשי מקצוע כולל מחקרים מכל העולם, של איך נכון להתמודד עם הנושא הזה של גיוון מגדרי, ושוב נקודות נוספות של מה צריך לעשות בבית ספר, אם זה נושא של שירותים, לתת מענה תלבושת ואיך פונים לילד ואיך לאפשר.
שרית בן שימול: שוב, כאשר פונים נקודתית למשרד החינוך ומבקשים שידאגו לנו להסברה, זה קורה, אבל לא קורה שום דבר שהוא בעצם חי ונוכח ומחייב את מערכת החינוך לתת מענים, לא משנה איפה הילד נמצא, זה דבר שלא צריך לשכוח אותו.
שרית בן שימול: יש ילדים שאין להם גב משפחתי, ברית הלביאות קמה מהמקום שהיא באה ואומרת אנחנו כאן על מנת לתת מענה לילדים שלנו.
שרית בן שימול: ברית הלביאות וגם תהל"ה הם ארגוני הורים שכאן על מנת לתת מענה לילדים שלהם.
שרית בן שימול: יש ילדים שאין להם את הגב הזה, איפה האחריות שלנו כלפי אותם ילדים שאין להם את הגב הזה, אין להם את המענה הזה?
שרית בן שימול: ואז הם נאלצים להגיע למסגרות החוץ ביתיות, ואז הם נאלצים להגיע ולהתדרדר למצבים של ההתדרדרויות.
אלישע אלכסנדר: או שלא ואז חמור יותר.
שרית בן שימול: או שלא ואז התמכרויות, זה כל המקומות שאף אחד מאיתנו לא היה רוצה שהילד שלו יהיה שם.
שרית בן שימול: אני חוזרת ואומרת, הנושא של ההסברה הוא נושא שחייבים לתת עליו את הדגש, גם להורים, גם לאנשי מקצוע, גם לעובדים הסוציאליים.
שרית בן שימול: העובדים הסוציאליים לא תמיד יודעים מה לעשות ובטח ובטח לא עם הגילאים הצעירים.
שרית בן שימול: באיזה שהוא מקום, כאילו יש את מסגרת עו"ס ללהט"ב, שיש ישובים שיש, יש ישובים שאין, יש ישובים עם שש עשרה אחוז משרה.
שרית בן שימול: בואי תסבירי לי מה עושה עו"ס להט"בי עם שש עשרה אחוז משרה, כמה שעות?
שרית בן שימול: והם לא מטפלים בנוער.
שרית בן שימול: זאת אומרת, אם יש לי דוגמא חיה ממשפחה עם ילד בן עשר שמביע את הזהות שלו מגיל שש והיום הילד הזה נמצא עדיין במצוקה, למרות שיש לו גב משפחתי.
שרית בן שימול: הם נורא רוצים, עו"ס להט"ב לא יכול לתת להם מענה, כי הם לא מטפלים מתחת לגיל שלוש עשרה.
שרית בן שימול: אז, אלו המקומות שחייבים באמת לתת להם את המענים והנקודות ולתת את הסיוע גם לקטינים שההורים שלהם תומכים בהם.
שרית בן שימול: זה בעצם מה שאומר שאנחנו חייבים לקבל תמיכה ויציבות גם לארגון ברית הלביאות שמטפלים בילדים מגווני מגדר, שיש שם מענה שוטף ויום יומי בהתמודדויות עשרים וארבע שבע, גם תהל"ה שנותנים מענה רחב של קבוצות תמיכה בכל רחבי הארץ.
שרית בן שימול: הארגונים האלה חייבים בעצם לקבל מענה.
אלישע אלכסנדר: אני מנכ"ל עמותת מעברים לקשת הטרנסית.
אלישע אלכסנדר: טוב, אז אני רוצה באמת להתחבר למה ששרית אמרה מ- ברית הלביאות, שאנחנו צריכים שהמדינה תנקוט עמדה רשמית בעד ילדים טרנסים, שזה בסדר.
מיכל שיר סגמן: בוא נתחיל מזה שהמדינה תנקוט עמדה רשמית עד ילדים.
אלישע אלכסנדר: זה גם.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לצעד הזה ואז אני מוכנה להתחיל.
אלישע אלכסנדר: יש לי גם הצעה פרקטית, לא רק משהו באוויר.
אלישע אלכסנדר: באמת מדובר במערכת החינוך- - -
מיכל שיר סגמן: סליחה, שאני קוטעת אותך.
מיכל שיר סגמן: הנציג של המשרד לשיווין חברתי חייב לצאת לישיבה אחרת וחשוב לנו לשמוע.
נמרוד גורדשטיין: המשרד לשיווין חברתי הוא חדש בתחום הלהט"ב בשנה וחצי האחרונות בעקבות תקציב שקיבלנו ותקציבים שהולכים להיות.
מיכל שיר סגמן: אני מכירה את השרה שלכם היטב, ואני פניתי למירב כהן בקדנציה הקודמת על טרנסים מבוגרים ועל מציאת מקומות עבודה ואמרתי לה חייבים לפנות.
מיכל שיר סגמן: תיאמנו את זה מול משרד הכלכלה, אני הייתי בעלת עסק ולא ידעתי שיש בעיה, אחרת הייתי מעסיקה טרנסים ואפילו נותנת תעדוף, היא הסכימה איתי והקצתה תקציב מיוחד עוד בקדנציה הקודמת.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, אני יודעת שהשרה שלכם באמת עושה מעל ומעבר ועושה עבודה נהדרת, אז אתם חדשים אך מאוד יעילים.
נמרוד גורדשטיין: אז, אני רק אציע את השירותים שכבר אפשר לעשות בתחום ואז באמת אני אשאיר למשרד הרווחה ולשאר המשרדים הרלוונטיים.
נמרוד גורדשטיין: אז קודם כל, אני אגיד שהמשרד לשוויון חברתי לא עוסק בקטינים באופן ישיר, עם זאת הוא עוסק בצעירים, הוא עוסק בעוד הרבה אוכלוסיות ותיקים ועוד כמה אוכלוסיות.
נמרוד גורדשטיין: עם זאת, יש לנו כן דרכים לתמוך בפעילויות בעיקר גם בפעילויות בסוגיות האלה.
נמרוד גורדשטיין: המשרד כן רואה את עצמו כשואף להיות בית לקהילת הלהט"ב בממשלה, וזה למרות שאנחנו לא מתעסקים בקטינים ולא במעני רווחה ישירים, בשביל זה באמת יש את משרד הרווחה.
נמרוד גורדשטיין: אנחנו שואפים לתת מענים משלמים יותר- - -
מיכל שיר סגמן: בסדר, בשביל זה יקום עכשיו גורם שהוא מתאם ומתכלל ממשרד המשפטים, על מנת לעזור לכם בתיאום בדיוק בין משרד לשוויון חברתי, משרד הרווחה ולבין כל שאר משרדי הממשלה שרוצים לקדם דברים.
מיכל שיר סגמן: הנה, דוגמא טובה.
נמרוד גורדשטיין: זו גם דוגמא מעולה, אני אגיד בקצרה שני דברים, קודם כל, אנחנו מחפשים שיתופי פעולה עם משרדים ויש לנו תקציבים, ולכן אני ונפתלי מכירים ואנחנו גם נשב על זה.
נמרוד גורדשטיין: משרד החינוך כנ"ל, אנחנו נשמח לשבת ולדבר על איך אפשר לקדם פרויקטים, זה יכול להיות בהעברה תקציבית וביצוע משותף, אבל זה דבר ראשון.
נמרוד גורדשטיין: זאת אומרת, אני מחפשים את זה, תפנו אלינו אנשים, תעשו את החיבורים, זה דבר ראשון.
נמרוד גורדשטיין: דבר שני, אני אגיד שכבר כיום אנחנו נמצאים בשלבי ביצוע בשבעים רשויות מקומיות של פרויקט קול קורא לקידום אוכלוסיות הלהט"ב ברשויות המקומיות.
נמרוד גורדשטיין: בעיניי, זה פרויקט די מהפכני והמענה היה הרבה יותר גבוה מהציפיות של שבעים רשויות.
נמרוד גורדשטיין: עכשיו, יש לנו שם תפריט פעילויות שנתנו לרשויות לבחירה, כל רשות בוחרת לעצמה מה היא צריכה, מה היא רוצה לפי מיפוי צרכים שהיא חייבת- - -
מיכל שיר סגמן: נשמע גם את המרכז לשלטון מקומי אחר כך.
נמרוד גורדשטיין: מעולה.
נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שבמסגרת התכנית הזו, אז אנחנו כן יכולים לסייע לצעירים ואנחנו נעשה הכל על מנת לאפשר לעשות את מתן האפשרות משפטית, כלומר למתוח את הקו של הצעירים עד כמה שאפשר, זה דבר אחד.
נמרוד גורדשטיין: דבר שני אני אגיד, שיש תקציבים ייעודיים להכשרות ואין שום מניעה שהתקציבים האלה ילכו לבחירת הרשות להכשרות בנושא של הוועדה היום.
נמרוד גורדשטיין: זה יכול גם ללכת להכשרה של עובדי הוראה, זה יכול ללכת להכשרות של עובדים מכל סוג אחר ברשות המקומית.
נמרוד גורדשטיין: יש כאן קושי שצריך לשכנע את הרשות, ואני מכיר את הקושי הזה ואני מדבר עליו עם הארגונים, צריך לשכנע את הרשות שזה מה שצריך, וזה משהו שמשרד ממשלתי ברגע שהוא עושה תכנית מוניציפאלית, של קול קורא, קשה לו לבוא ולכפות על רשות מקומית לעשות את זה.
נמרוד גורדשטיין: אני יכול להגיד שזה הוא בהחלט אחד השיקולים שאנחנו שוקלים איך לעבות את הדבר הזה בקול הקורא הבא שייצא לקראת הקיץ.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שכל רשות מקומית, תיכף אנחנו גם נדבר עם הלמ"ס, ואני מאוד מקווה שאני אשמע מהם קצת חדשות מעודדות יותר, כי בפעם האחרונה, בקדנציה הקודמת שבדקתי, לא בדקו כמה נוער להט"ב יש, כמה מבוגרים, כמה משפחות, כמה טרנסים יש, פשוט לא ספרו.
מיכל שיר סגמן: מה שקיבלתי בקדנציה הקודמת היה בגלל שזה פוגע ברגשות הסוקרים.
מיכל שיר סגמן: כמובן שלחצנו על שינוי, אני מאוד מקווה שהשינוי הזה נעשה, אנחנו נשאל את הלמ"ס כבר.
מיכל שיר סגמן: אבל, אני חושבת שאם רשות מקומית יודעת, נניח, תחת בדיקה, מה הם הנתונים אצלה, אז אם בעיר השכנה, לצורך העניין- - -
אלישע אלכסנדר: אחד נקודה שתיים אחוז, בכל הערים.
מיכל שיר סגמן: אבל, עדיין, בסדר.
אלישע אלכסנדר: אלא אם כן יש איזה מים באיזה רשות מקומית שעושה טרנסים.
מיכל שיר סגמן: אם למשל יש לי רשות שהיא לא עולם כנראה לא תעשה את זה, אוקיי?
מיכל שיר סגמן: כנראה, ויש רשויות כאלה במדינת ישראל אז האפשרות ולהפנות לעיר שכנה שהיא כן פתוחה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, שתהיה כן אפשרות- - -
נמרוד גורדשטיין: אז אני אגיד בהקשר הזה, אל"ף, לגמרי, אם היו נתונים של הלמ"ס לי זה היה עוזר- - -
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהם כן התחילו.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נפנה אליהם, יכול להיות שכן הם התחילו לעבוד, אני מקווה מאוד.
מיכל שיר סגמן: אם לא אנחנו נלחץ שוב.
נמרוד גורדשטיין: אז נקווה.
נמרוד גורדשטיין: אז לצורך העניין, אני לחלוטין נתקל בבעיית הסתמכות על נתונים של הלמ"ס, לצורך העניין, בהצגת תכניות.
נמרוד גורדשטיין: אני כן אגיד, שכיום בחודשיים האחרונים אוישו במעל שלושים רשויות רכזי להט"ב במסגרת התכנית, בחצי משרה, של הקול קורא לרשויות.
נמרוד גורדשטיין: אחד המענים שהם מנסים לתת לדבר הזה הוא שבחלק מהרשויות הם מנסים לעשות איזה שהוא מיפוי צרכים, כבר קיבלתי קבצים של רשויות מסוימות שמנסות לעשות איזה שהוא מיפוי.
נמרוד גורדשטיין: זה עדיין לא מענה מושלם, זה לא מענה מיטבי, הלמ"ס יהיה הנתונים הכי טובים, אבל ככה אנחנו בעצם מנסים לגשר על הפער.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת רגע שוב לעצור אותך.
מיכל שיר סגמן: תקנו אותי אם אני טועה, כן?
מיכל שיר סגמן: אני רחוקה מלהיות מומחית, אבל יש הבדל בין להיות להט"ב, אוקיי?
מיכל שיר סגמן: בין להיות גיי לבין להיות טרנס או טרנסית.
נמרוד גורדשטיין: יש הבדל תהומי.
מיכל שיר סגמן: זה הבדל מהותי, לא רק בתפיסה המינית מגדרית, ברמת המשבר האישי וגם ביחס הקהילה עצמה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת,?
מיכל שיר סגמן: לא רק של האוכלוסייה הכוללת, אלא בתוך הקהילה אל מול אותם הטרנסים.
נמרוד גורדשטיין: בתוך הקהילה הילדים הטרנסג'נדרים הם הקצה של הקצה.
מיכל שיר סגמן: יש הומופוביה בתוך הקהילה.
שרית בן שימול: בוודאי וזה אחד מהדברים, שאגב מאוד מקשה על הורים להתמודד.
שרית בן שימול: אם אנחנו כבר מדברים על הדבר הזה, הפחד של ההורים ממה הילד שלי יצטרך להתמודד, זה פשוט משהו שהוא מזעזע.
שרית בן שימול: הבעיה היא לא כשהם יוצאים מהארון- - -
מיכל שיר סגמן: בגלל זה קוראים לכם ברית הלביאות, כי אם זה הילד שלי, בחיי שאני הייתי מצטרפת אליכם.
שרית בן שימול: את מבינה שהפחד הוא הילדים שלא יוצאים מהארון, הילדים שמפחדים לדבר את הזהות המגדרית שלהם או את הזהות המינית שלהם, ואז אלה הילדים ששם המצוקה הולכת וגוברת ולכי תטפלי אחרי זה בבעיות נפשיות שמתעוררות אצל האנשים האלה, שעד גיל שלושים, ארבעים, חמישים יחזיקו את עצמם בפנים וניסו לרצות את כל העולם.
שרית בן שימול: כי, ככה זה מה שמצופה, כי הם לא רוצים לייצר משברים, כי הם מפחדים- - -
מיכל שיר סגמן: הם גם לא רוצים לפגוע בהורים שלהם.
שרית בן שימול: בוודאי, וכל הנושא של לחץ מיעוטים, זו הסיבה שהדבר הזה חייב להיות בדגש מאוד מאוד חזק.
מיכל שיר סגמן: לכן, הבקשה פה היא כן לעשות את ההפרדה בין כלל קהילת הלהט"ב ולקהילת הטרנסים.
מיכל שיר סגמן: זה קריטי, כי אם אנחנו נמשיך להכליל אותם בתוך סל שלם, אנחנו נייצר נזק.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נחשוב שאנחנו עושים תועלת, אבל בסוף אני נייצר נזק לילדים האלה.
מיכל שיר סגמן: כפי שאלישע אמר, שתיים נקודה חמש אחוז?
אלישע אלכסנדר: אחד נקודה שתיים אחוז.
מיכל שיר סגמן: בואי אני אגיד לך דבר כזה, גם אם זה פחות, זה עדיין הרבה.
נמרוד גורדשטיין: אז אני אסיים במשפט אחד ואלישע יוכל להמשיך.
נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שלגמרי זו התפיסה המשרדית, הקהילה הטרנסית היא סגמנט שדורש התייחסות ייחודית, ייעודית והקצאת משאבים ייעודית.
נמרוד גורדשטיין: בתקציב האחרון אנחנו, לצערי, הצלחנו לעשות את זה רק דרך הרשויות המקומיות, השאיפה שלנו היא להצליח לעשות תכנית ייעודית לשנת 2022, שהביצוע שלה יהיה כנראה ב-2023, לקהילה הטרנסית.
נמרוד גורדשטיין: אני ואלישע בקשר שוטף על זה וגם עם יתר הארגונים אני אשמח להיות בקשר.
נמרוד גורדשטיין: אני רק יכול לקוות שנצליח לצלוח את כל החסמים הבירוקרטים והדברים האלה, אבל זה התפקיד שלנו, על מנת להצליח לצאת עם תכנית ייעודית.
נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שוב, שהמענים שלנו הם לא מענים רווחתיים קלאסיים, כי באמת בשביל זה אנחנו מנסים לתת מענים משלימים.
נמרוד גורדשטיין: כלומר, זה יותר בתחומי הכשרות, מנהיגות ודברים כאלה, אנחנו עוד בונים את מערכת היחסים הזו, אבל זו לגמרי השאיפה שלנו לשנה וחצי הקרובים.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני הייתי ממליצה לכם, לא רק להסתמך על הלמ"ס, שאני לא יודעת אם יש לו את הנתונים, להיעזר גם, למשל, במוקד 105.
מיכל שיר סגמן: הם לא נמצאים היום בדיון, אבל 105 מקבלים המון פניות מבני נוער והם יודעים לאתר גם פוסטים אנונימיים שילדים מעלים.
מיכל שיר סגמן: הם יודעים לאתר, זאת אומרת אם יש למישהו סטטיסטיקה, אם אנחנו מדברים על תחושות שילד כן מצליח להוציא את זה בצורה אנונימית, שהוא מרשה לעצמו איך שהוא, אני חושבת שאפשר להשתמש גם בכלי הזה.
מיכל שיר סגמן: אגב, 105 עושים עבודת קודש, אני יודעת על כמה ילדים שהם הצילו, הם הגיעו פשוט אליי ובאמת אפשר להשתמש בשירותים שלהם, אפרופו שיתוף פעולה בין משרדי.
נמרוד גורדשטיין: תודה.
מיכל שיר סגמן: סליחה, קטעתי את אלישע.
אלישע אלכסנדר: אז, אני רוצה באמת להצטרף לדברים ששרית אמרה, אני לא אגיד בצורה מאוד ערטילאית שהמדינה תנקוט עמדה, אבל מערכת החינוך צריכה לנקוט עמדה ברורה, בין אם זה חוזר מנכ"ל או אפילו אילו שהן המלצות מפורסמות, רשמיות באתר של המשרד שילדים טרנסים הוא דבר בסדר.
אלישע אלכסנדר: כלומר, שאנחנו לא הטרלול הפרוגרסיבי שאומרים עלינו.
עמית פל: אם רק אפשר להגיד ילדים על הקשת הטרנסית, כי הלא בסדר דווקא הרבה פעמים מופנה כלפי כל מה שהוא על הקשת.
אלישע אלכסנדר: אז כן, כמו שבאמת נאמר פה, אז ילדים מגוונים מגדרית, כלומר זה משהו שהוא בסדר, זה משהו שיש עליו קונצנזוס בקהילה של החוקרים המדעית ואין סיבה שהמומחים של משרד החינוך לא יגידו בדיוק את אותו דבר.
אלישע אלכסנדר: אנחנו זקוקים לזה גם מבחינת זה שבתי הספר יידעו איך לפעול וגם אנחנו זקוקים לאמירה הזו, כי יש ממש מתקפה נגד ילדים טרנסים.
אלישע אלכסנדר: גורמים שמרניים עושים את זה בכל העולם, בקרוב גם אצלנו, זה כבר פה.
אלישע אלכסנדר: אבל, זה לא רק מערכת החינוך, זה גם משרד הרווחה שעובדים עכשיו על תע"ס שיש בו גם את הנושא של ילדים טרנסים ומגווני מגדר ואיך אפשר לסייע להם, וזה צריך להיכתב וצריך להיות ברור.
אלישע אלכסנדר: יש פער בין המדיניות של משרד הרווחה למה שקורה בשטח.
אלישע אלכסנדר: כלומר, מסגרות חוץ ביתיות הן לא מותאמות ולא מונגשות לנוער טרנסי, לילדים טרנסים ומגווני מגדר.
אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים הכשרות באמת על מנת לשנות את הפער הזה.
אלישע אלכסנדר: יש לי גם משהו להגיד על רפואה, אבל משרד הבריאות לא פה, אז נראה לי אין טעם.
מיכל שיר סגמן: זה אתה יכול להפנות אלינו, ואנחנו נפנה את זה למשרד הבריאות.
אור רם: אני עובדת סוציאלית, אני פה מטעם איגוד העובדים הסוציאליים, אני צעירה באיגוד, אבל אני בין היתר עובדת במעברים על הקשת הטרנסית.
אור רם: אני רוצה רק להוסיף משהו לגבי מה שאלישע אמר, בנוגע ל חוזר מנכ"ל וההנחיות וההמלצות של משרד החינוך, אני רוצה לחבר את זה למה ששרית דווקא אמרה לגבי העניין הזה של נוער שאין לו תמיכה מטעם המשפחה.
אור רם: ברגע שיש המלצות או איזה שהוא חוזר מנכ"ל, יש לילדים האלה זכויות, הם יכולים ללכת ולדרוש אותם מבית הספר, ובית הספר יכול בשלב כזה להפוך להיות המעטפת, הוא יכול להפוך להיות הגורם המרכזי שנותן את המענה שהמשפחה לא נותנת ואפילו לתווך בין הילד למשפחה.
אור רם: אז, כאשר ילד יוצא מהארון או ילדה יוצאת מהארון בתוך מסגרת בית הספר, ולבית הספר ישנן המלצות וההנחיות כיצד לפעול בצורה מוצהרת, אז יש גם איזו שהיא אפשרות לבוא ולעבוד מול המשפחה לגבי זה.
אור רם: זה משהו שחשוב להגיד אותו, כי כאשר זה לא קיים, ילדים לא יודעים את הזכויות שלהם.
מיכל שיר סגמן: תראי, את צודקת.
מיכל שיר סגמן: מאחר והוועדה לזכויות הילד באמת עוסקת כל היום רק בילדים בנושאים שונים, הרבה מאוד מוטל על משרד החינוך, המון המון, לא רק- - -
אלישע אלכסנדר: גם משרד הרווחה יכול לעשות את זה.
מיכל שיר סגמן: כן, אני אומרת על משרדי הממשלה בכלל, אבל שוב יש את התפיסה הזו שילדים פשוט נמצאים רוב היום בבית הספר, הם נמצאים בצורה עקבית וקבועה שם.
שרית בן שימול: מי שמצליח להגיע לבית הספר, כי הוא לא מפחד מהדרה ואלימות.
מיכל שיר סגמן: ברור, ברור.
מיכל שיר סגמן: אבל אני באה להגיד משהו אחר, שוב, אני לא מכירה באף חלק מההיסטוריה של משרד החינוך שהופנו כל כך הרבה התקציבים לבריאות הנפש, כמו בשנה הנוכחית ובשנים הבאות.
מיכל שיר סגמן: ממש הקצו תקציבים שהם לא בפרופורציה בכלל להשוואה של מה שהיה עד היום ועם זאת זה לא מספיק.
מיכל שיר סגמן: עם זאת, זו מערכת שהיא מאוד מאוד גדולה.
מיכל שיר סגמן: אני מתחילה לחשוב, ואני אומרת את זה מאוד מאוד בזהירות, שאולי שווה שיקום אפילו גוף חיצוני שיהווה גם משרד הרווחה וגם משרד החינוך אולי, בשיתוף של שני המשרדים האלה.
מיכל שיר סגמן: הגוף הזה ייתן מענים רגשיים לילדים, אני אומרת את זה בזהירות, כן?
מיכל שיר סגמן: זו מחשבה.
מיכל שיר סגמן: זאת על מנת פשוט להוריד עומס, כאשר אני חושבת על מורה או מורה בבית הספר, צריכים לחשוב על הילדים היתומים, הלהט"בים, טרנסים, פגיעות מיניות, אלימות, הזנחה, הפרעות קשה וריכוז, התפתחות הילד, הפרעות אכילה, אלרגיות וזה לא נגמר.
מיכל שיר סגמן: אני אומרת לכם, הוועדה פה עוסקת כל היום בילדים ותמיד זה חוזר בנושאים שונים לאותו מקום.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי ואני תוהה פה, אם זה לא הופך להיות עומס יתר, לא שזה לא נכון ולא צריך לטפל, אבל השאלה אם לא צריך לחשוב קצת מחוץ לקופסא ברמת הפתרונות.
מיכל שיר סגמן: כי, אחרת אנחנו נותנים המון משאבים להמון הכשרות, להמון דברים גם למערכת החינוך והמורים, ואם זה לא עומס יתר שהופך להיות לא יעיל.
מיכל שיר סגמן: אני באמת חושבת שאין יועצות, אני מספיק איוש של יועצות, אנחנו יודעים את זה.
מיכל שיר סגמן: היועצת הרבה מאוד פעמים היא גם המורה.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לכן אני חושבת שאם לא כדאי שפשוט נציע איזה שהוא סוג של מיקור חוץ של כל נושא בריאות הנפש של ילדי ישראל בכלל שיהווה אולי משני משרדי הממשלה ויוכל לתת את המענה המהיר, אגב, שיהיה אולי הרבה יותר יעיל לאותם ילדים.
מיכל שיר סגמן: ואז, מה שהמורה צריך לעשות, הוא צריך לדעת איך להתייחס ברגע שיש ילד טרנס או טרנסית אצלו בכיתה, אבל הוא גם יידע מייד לאן להפנות ויהיה מיד מענה.
אור רם: אז, כמו שאמרתי אני אור אני פה כצעירה באיגוד הסוציאליים ואני בין היתר עובדת מזה כבר שש או שבע שנים בתחומים שקשורים למיניות ומגדר, והיום אני עובדת עם אנשים על הקשת הטרנסית.
אור רם: אני אתחיל ממה שהתייחס אליו כרגע, אני רוצה שתדעי שיש פיילוטים של תכניות גם ברשויות מקומיות מסוימות.
אור רם: אני למשל גרה בחיפה, בחיפה יש תכנית שנקראת "העצמה חינוכית" שבה משלבים עובדים סוציאליים בתוך בית הספר שנותנים מענה טיפולי.
מיכל שיר סגמן: יוזמה של עירייה?
אור רם: זה בתוך העירייה, זה שייך למערכת החינוך, אבל מי שמתקבלים לתפקידים האלה הם עובדים סוציאליים לפחות עם תואר ראשון או גורמים טיפוליים.
אור רם: אני כמובן בעד שאלו יהיו עובדים סוציאליים, אבל בעצם הם יושבים בתוך בית ספר, נותנים מענה בתוך בית הספר והם גורם בלתי פורמלי שגם נותן את הסיוע והמענה לנוער ולילדים מחוץ לשעות הפעילות, ובין היתר יש היום גם מדרכי מוגנות.
אור רם: זאת אומרת, יש כל מיני דרכים, קשה לי עם המחשבה של להוציא את זה עוד פעם מהמערכת.
אור רם: יש הרבה מאוד מענים מחוץ למערכת, יש מרכזי מורים, יש מרכזי הורים וילדים, יש הדרכות הורים ויש הרבה מאוד מרכזים שניתן להפנות אליהם.
אור רם: הבעיה המרכזית היא שהגורמים האלה צריכים לדעת מה הם עושים, ואני מאוד אוהבת את הקולגות שלי ואני מאמינה בהן, אני מאמינה ב- - שלי ואני גם מאוד תומכת בצעדים שנעשים כרגע בכל משרדי הממשלה גם משרד החינוך וגם משרד הרווחה שכרגע פועלים גם על חוזר המנכ"ל, גם על התע"ס וגם על הלומדה לעובדים סוציאליים.
אור רם: אבל, בשטח זה לא מספיק, בסופו של דבר, כעובדת סוציאלית את באה ועובדת הרבה מאוד שעות- - -
מיכל שיר סגמן: כין אין מספיק עובדים סוציאליים.
אור רם: גם כי אין מספיק עובדים סוציאליים, גם כי יש מחסור מאוד גדול בשטח בתקנים שהם תקינים ציבוריים, וגם כי העבודה היא עבודה שהיא לא פשוטה, היא לא פשוטה ואנחנו זקוקות להדרכה, אנחנו זקוקות להכשרות ולליווי.
אור רם: אני חייבת להגיד שלומדה של שישים שעות היא טובה, היא טובה לנקודת פתיחה, אבל היא לא בהכרח תשנה את תפיסת העולם ואת העמדות או תצור איזה שהוא מצב שבו אנשים באמת יידעו לתת מענה, הם אולי יידעו קצת יותר.
מיכל שיר סגמן: אם משרד הרווחה שומע, אז לרשום את זה לעצמך לתגובה לאחר כך.
אור רם: אני חושבת שהדגש שלי פה הוא דווקא בהקשר של מה קורה ביום יום שלנו, לא כשאנחנו הולכות לקורס, ביום יום שלנו אילו כלים אני מקבלת.
אור רם: אני יכולה להגיד שהרבה עובדות סוציאליות אמורות לקבל הדרכה בתוך המסגרת, ולצערנו הרב, מפאת העומס או מפאת חוסר ידע או חוסר בבקיאות, עובדות סוציאליות לא מקבלות את ההדרכה הזו.
אור רם: אני הייתי עובדת סוציאלית בשטח ואני יכולה להגיד שהרבה פעמים ההדרכה הייתה חסרה.
אור רם: אם אני לא הייתי מגיעה ממקום שממנו אני מגיעה, וזה לא היה התוכן שהייתי עוסקת בו, אני לא יודעת מאיפה הייתי משיגה את המידע הזה אם לא הייתי הולכת ומחפשת אותו בעצמי, שזה חשוב כן?
אור רם: אבל יש פה איזו שהיא אחריות שכשאנחנו מעסקים ומעסיקות כגוף ציבורי, אנשים צריכים לבוא ולתת להם את הכלים.
אור רם: זה לא רק ברווחות, לא רק במחלקות לשירותים חברתיים, זה גם במרכזי הורים, גם בהדרכות בהורים וזה גם במסגרות חוץ ביתיות.
אור רם: הרבה פעמים כאשר נוער מגיע למסגרת חוץ ביתית ויש איזו שהיא תחושה של קצת יותר בטחון והצוות לא יודע איך להתמודד עם זה או אין לו את ההדרכה איך להתמודד עם זה, מתחילה בעיה מאוד רצינית, זה הופך להיות פער מאוד מאוד משמעותי.
אור רם: אז, אני כמובן מתייחסת פה גם להמלצות שעלו בנייר המושלם והנהדר הזה, אבל באמת מבחינת איגוד העובדים הסוציאליים, מבחינת עובדות סוציאליות בשטח, אנחנו רואות שקודם כל חסרה באמת את ההתייחסות.
אור רם: אני מאוד מקווה התע"ס ירד בהקדם לשטח, כי תע"ס הוא מאוד משמעותי- - -
מיכל שיר סגמן: אגב, הרבה מאוד פעמים אפשר אפילו להקדים תרופה למכה, שווה אולי דווקא לפעול עם המל"ג שכשלומדים את העבודה סוציאלית, פשוט במקום להכשיר אותם אחר כך, שזה ייכנס לתכנית הלימודים.
אור רם: אני חייבת לציין שברוב מסגרות הלימודים של עובדות סוציאליות, נושא המגדר הוא בכלל לא עולה.
אור רם: אני אפילו לא מדברת על הקשת הטרנסית, אני מדברת על נושא מגדרי.
אור רם: זאת אומרת, גם המקום הזה של נשים בעוני, אנשים מאוכלוסיות מודרות שנמצאים בעוני, ממקום מגדרי בכלל לא עולה, שלא נדבר על הקשת הטרנסית.
אור רם: מדי פעם עושים יום למידה, אם במקרה נפלת על שנה שיש יום למידה.
מיכל שיר סגמן: לכן אני אומרת, אם רוצים ליצר שינוי אמתי, זה צריך להתחיל כן מהחלק של הלימודים, כי יש את העובדים היום, אבל יש לנו גם את העובדים מחר.
מיכל שיר סגמן: אז, היום זה יהיה לשים פלסטר, ואז אנחנו נתחיל לרדוף אחרי הזנב של עצמנו עם תקציבים להכשרות שאפשר לפתור את זה בהתחלה.
אור רם: אז, אני כן חושבת שאפשר לנסות לצאת מהקופסא.
אור רם: אני באמת מאמינה שאפשר למצוא פתרונות, אני מסכימה שהצוות החינוכי, באמת יש לי חברות שהן מורות ואני יכולה להגיד וואי, אם לי קשה, להן לא קשה פחות ממני.
מיכל שיר סגמן: לא היום להיות מורה, עזבי לא מתגמל, זה פשוט אחד מהדברים הקשים.
מיכל שיר סגמן: אני לא מקנאה בהם.
אור רם: נכון.
אור רם: אני כן חושבת שיש להם תפקיד להיות במקום שהן יכולות למנוע פגיעה ראשונית בילדים.