GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: ייעוץ בית הספר, איזה שהיא סביבה, אגב, את אומרת שבתקופתך לא הייתה מודעות, אני הייתי מ"כית בצבא ואני דווקא אני זוכרת שבתור מ"כית אמרו לנו, 'שימי לב מה הטירוניות אוכלות', חלק מהתפקיד שלי היה בחדר האוכל לשים עיין, כי זה פעם ראשונה בעצם שהן מתנתקות מההורים ומחליטות שהן יכולות לעשות מה שהן רוצות ומ"כית של טירוניות בנות, חלק מהתפקיד היה בחדר האוכל, ממש לפקוח עיין וטירונית שהתחילה לעשות בעיות, את יושבת ואת אוכלת, לראות שהיא אוכלת, לוודא שהיא אוכלת, להטיל סנקציות, כלומר, הצבא שם על זה דגש בזמנו וזה היה לפני יותר מ-20 שנה, אני לא אגלה כמה יותר מ-20 שנה, אז לכן אני שואלת עד כמה יועצת בית הספר הייתה שם בסביבה, אני חושבת שרואים ילד מתחיל "להתכווץ" זה -
אופק איבון פרץ: אז זהו שאצלי בגיל 16 לא ראו יותר התכווצות, אני בהתחלה הגעתי מצב של השמנה, כי אכלתי ואכלתי ואכלתי ואכלתי ואז כמו שאתם באמת אומרים, רשתות חברתיות, בעיקר הסביבה, היא זו שהפכה לי את כל המחשבה על הדימוי גוף, על הביטחון העצמי, שעכשיו בגילאים האלה זה חוזר, שבגלל שהייתי שמנה בעבר, ילדה שמנה, אז היום אני כאילו מפצה על זה, אבל לא בדרך שהיא בריאה, בדרך שהיא קטלנית, מסוכנת.
מיכל שיר סגמן: כמה זמן לקח לך להבין את זה בתוך תהליך פסיכולוגי?
מיכל שיר סגמן: יכול להיות שהמונחים שלי לא נכונים.
אופק איבון פרץ: כמה זמן לקח לי להבין שאני חולה?
מיכל שיר סגמן: כמה זמן לקח לך להבין שיש בעיה ושאת לא כי אומרים לך את זה, אלא מבפנים להבין ושאת נמצאת בתוך תהליך ואת, זאת אומרת כמה זמן לקח לשלב המודעות ובאיזה גיל זה קרה?
אופק איבון פרץ: אני אף פעם לא שמתי את האצבע על המילה "הפרעות אכילה", רק השנה, כשהפסיכיאטרית הפרטית שלי עדכנה אותי וכבר הגעתי למצב גופני שאפילו הדופק התחיל לרדת, רק אז כאילו אמרו לי "גברת, יש כאן איזושהי בעיה ואת חייבת לפתור אותה" וזה לא כמו שפעת שזה נמשך שבוע שבועיים, זה משהו שהוא דורש תחזוקה לכל החיים אני לא מגזימה בגלל זה כל כך חשוב, גם להעלות את המודעות, למצוא עוד פתרונות, גם את מדברת על הטירונות, אין בעיה שהמ"כיות משגיחות עליהן, מה קורה אחר כך בסדיר, הן מסתכלות על התמונות באינסטגרם, רזות ועם פוטושופ וביקיני, בסדיר הן יכולות לעשות את הצומות האלה והן יכולות להקיא בשירותים ואין שום מ"כית ושום חברה שתשמור עליהן.
אופק איבון פרץ: בשמחה, תודה לכם.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה שאת חלקת את הסיפור ה- באמת כל כך חשוב הזה, אנחנו באים כאן לפתור בעיות, חלק מהחשיפה הזו שלך באה לעזור לנו, תודה רבה.
אופק איבון פרץ: תודה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור למצגת של משרד הבריאות, מיכל ברייטמן.
מיכאל ביטון: שלום לכולם.
מיכאל ביטון: שמי מיכל ברייטמן, אני מייצגת היום את משרד הבריאות כאן, אני עובדת במטה הלאומי, אני נציגת משרד הבריאות במטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת ב-105, אבל היום כאן בפורום הזה הנכבד והחשוב, אני אייצג את משרד הבריאות.
מיכאל ביטון: אני אשמח שתעלו את המצגת.
מיכאל ביטון: מה שאני בעצם אנסה לשתף אותכם - -
מיכל שיר סגמן: אגב, אני חייבת לתת קרדיט ענק ל-105, אותה ילדה שאני מסייעת לה, מי שעלה על הבעיה ויידע את ההורים מלכתחילה, אחרת אין סיכוי שמישהו היה שם לב, זה 105, קלטו פוסט שלה בפייסבוק שהיא העלתה בצורה אנונימית, בום - -
קריאה: התקשרו אליה?
קריאה: הם פנו אליה ביוזמתם?
מיכל שיר סגמן: באותה שנייה ואז התחיל בעצם כל העניין של להתחיל לטפל, אף אחד לא שם לב לדברים האלה קודם, קרדיט ענק ל-105 על העבודה.
מיכאל ביטון: (הצגת מצגת) קודם כל תודה רבה ואת ממש ככה, חברת הכנסת ממש הרמת לי בדיוק להנחתה, כי זה בדיוק השקף הראשון שלנו כאן.
מיכאל ביטון: אני כנציגת משרד הבריאות, בעצם מתכללת, אני והעובדת הנוספת שלנו אתי קרן, אנחנו מתכללות בעצם את התחום של האובדנות, של הטיפול באובדנות, בפגיעות עצמיות, במצוקה קשה, בתוך מוקד 105, מוקד 105 כמו שאתם יודעים הוא אחד מארבעת האגפים של המטה הלאומי.
מיכאל ביטון: מה שאני אציג פה בעצם זאת התפיסה של משרד הבריאות, בכל ההסתכלות שלנו על הנושא של הפרעות אכילה.
מיכאל ביטון: בעצם כמו שאתם יודעים מוקד 105 הוא לא מוקד מנטר, זאת אומרת אנחנו לא סוקרים את הרשת ואת הרשתות החברתיות ומחפשים ילדים שנפגעו, בעצם הפניות מגיעות אלינו מיעדים ברשת, מהורים אחראיים, מילדים שיש להם את המודעות לזה שהם נפגעו, או עדים לחברים שלהם שנפגעו.
מיכאל ביטון: מרבית האירועים שמגיעים למוקד 105 בהם מוזכרת ועולה הפרעת אכילה, הם רואים אירועי חשש לאובדות, זאת אומרת ילדים שכותבים ברשת, אם זה ברשתות החברתיות והם מעלים פוסטים, הם משתפים שיתוף לצורך קבלת עזרה, תמיכה, עצה בפורומים השונים, אנחנו מקבלים בעיקר מ'סטיפס', לא בגלל ששם זה נעשה במיוחד, אלא כי יש גורמים שמנטרים את הפורום הזה ודואגים להעביר לנו את החומרים ובעצם כמו שאתם רואים בשקף שכאן התוכן הוא תוכן אובדני שמביע המון המון מצוקה ודרכו בעצם נשקפת ההפרעת האכילה.
מיכאל ביטון: מה שחשוב להבין, זה שכמו שאתם קוראים אותו ומזדעזעים יכול להיות מחומרת הדברים והאופן שבו הם נכתבו, גם ילדים אחרים, ילדות אחרות, נערות ונערים נחשפים לתכנים האלה ואם הם לא עם הפרעת אכילה, או אם כן עם הפרעת אכילה, יש כאן את העניין גם של השוואה, יש כאן עניין גם של מחשבות שעולות בראש ובהמשך לדברים החשובים שציינה אופק וד"ר רוזנשטיין, אני רוצה רק לחזק את העניין הזה של ההשפעת הרשתות וההשפעה של התכנים האלה על החשיבה ואולי גם על ההתנהגות.
מיכאל ביטון: בשקף הבא אנחנו רואים דוגמאות נוספות, אנחנו רואים גם אירועים של אלימות במשפחה של ילדים שכותבים ברשת שהם מוכים, כמו הפוסט אתם רואים מימין, שהוא בעצם הגיע אלינו בגלל שהילדה ציינה שבמצבים קיצוניים אמא שלה מכה אותה, אם תסתכלו על הרקע של מה שהיא כתבה בת ה-17, היא בעצם מתארת שהיא הייתה עם הפרעת אכילה, כנראה גם כרגע עם הפרעת אכילה, מה שחשוב שתבינו גם שאנחנו מקבלים את הפוסט הזה, הטיפול בו במוקד 105 יהיה כפוסט של אלימות במשפחה, אבל אל הקהילה, אם זה הרווחה, אם זה משרד החינוך, יגיע המידע החשוב שעלה מתוך הפוסט על מנת שמי שיתערב, אם זו היועצת, המפקחת, אני לא אכנס לפרוצדורה של משרד החינוך, או הרווחה, אבל הטיפול יתייחס ויוודא שההורים יודעים ומטפלים בהפרעת האכילה, אז אנחנו כגורם מה שנקרא, מקבל את החומרים, אבל לא, אנחנו לא גורם מטפל, אנחנו דואגים שהקהילה תתייחס ותטפל.
מיכאל ביטון: כן אני יכולה לציין שבחודשים האחרונים אנחנו רואים יותר ויותר פוסטים של מצוקה וחשש לאובדנות, בהם עולה תוכן גם של הפרעת אכילה.
מיכאל ביטון: אשמח שתעברו לשקף הבא, אחד הדברים המרכזיים שאנחנו כנציגות משרד הבריאות ואני כמי שהיום גם חברה בוועדה שהוקמה ברשות פרופ' רונית אנדולט, שבעצם מטרתה למנוע הפרעות אכילה, חלק מהמהלכים שאני עושה ב-105 זה הרצאות, אני נותנת הרבה מאוד הרצאות להורים, ממש מחר, אחת מהנושאים המרכזיים שאני מעלה בפני ההורים זה תסתכלו, יש הרבה מאוד נורות אזהרה על התנהגות, על חשיבה, על מצבי רוח, אני לא אכנס לכל נורות האזהרה, אני כנציגת 105 אומרת להורים תסתכלו משהו על ההתנהגות של הילדים והילדות שלכם ברשת, שיכולות לעורר שאלה, לעורר תהייה, האם יש כאן איזשהו מישהו, איזושהי בעיה סביב דימוי הגוף, סביב התעסקות מוגברת בנושא של דיאטות, בנושא של משקל גוף, אפילו האופן, ה'בודי צ'ק', שלהם, איך שהם מצלמים את ה'סלפי', האם יש כאן מטרה להסתכל איך אני, האם ה'פוזה' חשובה, עד כמה הילדה והילד עסוקים בנושא הגופני.
מיכאל ביטון: וכמובן כמו שאתם רואים כאן בשקף, גם הסתכלות על- כשהילדה אוכלת, או הילד אוכל, האם הם עסוקים בלאכול, או עסוקים כרגע גם להיות באינסטוש, בטיקטוק, האם הם גוללים, גולשים, לא שאנחנו לא כולנו עושים את זה, הרבה פעמים אנחנו אוכלים ו- אבל השאלה היא האם ההסתכלות ברשת היא כדי להימנע מהעיסוק באוכל, אז יש הרבה מאוד שאלות, אני לא אכנס לזה, אבל חשוב לי להגיד שבמסגרת המטה הלאומי אנחנו מעלים מודעות קודם כל בקרב הורים להסתכל על ההתנהלות של הילדים, אני מזכירה כמובן גם בהרצאות את שאר נורות האזהרה, אבל אני מחדדת את ההתנהגות הרשתית שלהם, כזו שיכולה גם להיות קשורה להתפתחות של הפרעות אכילה, או הפרעות אכילה שכבר פעילות.
מיכאל ביטון: השקף הבא, אני בטוחה מוכר לחלקכם ואם לא אז הנה, ברשת יש כמובן תופעה של שיתוף, שיתוף זה דבר נהדר, אבל אם אנחנו מסתכלים עליו בעיניים של בנות ובנים שיש להם הפרעת אכילה, או מתחילה התנהגות של אכילה שהיא לא מה שנקרא, לא eating disordered אלא disordered eating, והם רואים כמו שאתם רואים מימין בחורה שהייתה עם הפרעת אכילה, הייתה אולי מאוד מאוד רזה, אבל אם אותה בחורה שמסתכלת על התמונה והיא לא נראית ככה ואומרים לה שיש לה הפרעת אכילה, אז היא אומרת: 'אז אולי בעצם אין לי הפרעת אכילה, אז אולי כדאי שאני אוכל עוד פחות', זאת אומרת החשיבה המעוותת בתפיסת הגוף ותפיסת החשיבה הטורדנית הזאת שמתפתחת יכולה להיות גם מושפעת מאוד גם לשלילה, כך sharing הזה, השיתוף של החלמה מהפרעת אכילה יכולה רק לעודד אף יותר הפרעת אכילה.
מיכאל ביטון: אני יעבור, אני לא רוצה לקחת הרבה מזמן הוועדה, אפשר לעבור לשקף הבא, בו יש עוד דוגמאות לשיתופים, לתמונות, על תכנים שעולים שהם מאוד מאוד קשים לצפייה, אבל תסתכלו בזה בעיניים של בנות עם הפרעות אכילה או בנים עם הפרעות אכילה, זה לא בהכרח מעודד לחזור למשקל תקין, אלא יכול להיות שבדיוק הפוך.
מיכאל ביטון: מה שכן חשוב לי להראות וזה משהו שאנחנו ב-105 מאוד מדגישים וגם במשרד הבריאות, הרשת היא גם הזדמנות להסברה טובה, זאת הסברה שנעשית באינסטגרם על ידי שוב, יש כאן מישהי עצמאית שפשוט כותבת פוסטים ונותנת הסבר אמיתי, איך נראית הפרעת אכילה, באמת מעלה מודעות בקרב הורים, נערים ונערות וכן ומסבירה איך זה ניראה, איך זה מרגיש, נותנים הרבה מאוד טיפים גם איך להתנהג אל מול נשים ונערות, גברים ונערים עם הפרעת אכילה, לדעתי זה סופר חשוב ואם יש משהו שאנחנו כאן, גם במשרד הבריאות וגם במטה הלאומי מאוד מגבירים, זה העלאת המודעות ואנחנו גם בהמשך אני מקווה נעלה באינסטגרם שלנו וגם בטיקטוק וגם בפייסבוק של המטה הלאומי, התייחסות לנושא של אכילה נכונה, מאוזנת וכו'.
מיכאל ביטון: שוב, השקף הבא אני חושבת שאנחנו נוותר עליו הוא מתייחס לאיזשהו מחקר שבעצם מראה את הקשר בין, אולי זה כן חשוב להגיד שילדים שיש להם הרבה פעמים עודף משקל, או לתפיסתם הם בעודף משקל, נוטים כמו שאר חבריהם, אבל הם בצורה מוגברת, לחפש ברשת מידע על תזונה ומידע על כושר.
מיכאל ביטון: מה שחשוב להבין זה שאנחנו כמשרדי הממשלה וגם הגופים והרשתות החברתיות, חשוב מאוד שייקחו בחשבון שכשרואים התנהגות מוגברת כזו, זאת התנהגות שיכולה להעיד על אופן החשיבה של הילד, על הצרכים שלו ולכן גם במסגרת חינוכית , גם במסגרת הרצאות, גם במסגרת מידע שעולה, חשוב להגביר את המודעות לצריכה המוגברת הזאת כאינדיקציה אולי לאיזושהי הפרעת אכילה.
מיכאל ביטון: אני חושבת שאני אסיים כאן ואתן גם לחברותיי וחבריי האחרים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נמשיך עם עוד סדר הדוברים ואז בסוף אנחנו נחזור חזרה אליכם למשרד הבריאות כדי לשמוע עוד ולענות גם חלק מהשאלות.
מיכאל ביטון: בשמחה.
מיכל שיר סגמן: אני רק אציין שפרופ' לצר מאוניברסיטת חיפה מבקשת לעדכן שיש קו מיידע למשפחה, מס' הטלפון, אני לא יודעת אם ערוץ הכנסת יכול לרשום אותו גם, זה 07-47556136 07-47556136 זה קו מידע למשפחה שהורים יכולים להתקשר ולקבל מידע ועזרה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אנחנו נעבור לשחר כוכבי, בבקשה, מהפורום המקצועי לקידום דימוי גוף חיובי בישראל, בבקשה, שחר.
שחר כוכבי: טוב, תודה רבה.
שחר כוכבי: אני אחסוך את כל ההכרות כדי לחסוך בזמן, אני אגיד שתי חברות הכנסת הנכבדות העלו את נושא הפרסומות, חשוב לי להגיד, יש מקום להתייחס לעובדה שבני נוער צופים הרבה יותר במשפיענים, דוגמניות, שחקנים, כוכבי אינסטגרם, שמצירים היקפים, עושים שימוש בפילטרים, הרבה יותר מאשר הם צופים בפרסומות וגם בין בני הנוער בינם לבין עצמם, זאת אומרת יש טרנד כללי של שימוש בפילטרים ובהצרת היקפים, אני לא אגיד שפרסומות הן טיפה בים הן לא הן חשובות, אבל פרסומות סמויות, קידום עצמי של משפיענים והמגמה הכללית של עיבוד תמונה על ידי משתמשים היא עוד יותר חשובה.
שחר כוכבי: אני אחזק את מה שהעמותה לטיפול וחקר הפרעות אכילה דיברו ואני אדגיש, מאמני כושר, אף מציגים את עצמם ואת התוכניות שהם מפרסמים באינסטגרם, כאילו הם מתאימות גם לנשים, לנוער שמתמודדות עם הפרעות אכילה, או עם הסימפטומים של הפרעות אכילה, למשל התגברות על בולמוסים, כל מיני דברים בסגנון הזה וזוהי כמובן בעיה.
שחר כוכבי: אני אוסיף שאנחנו ממליצים על תוכניות של אוריינות מדיה ולא רק של העצמה, העצמה זה מאוד מאוד חשוב, אבל אנחנו לא יכולים להיות שנים אחרי הטרנדים בעניין הזה, ילדים ובני נוער סופגים קילוגרמים של ידע מוטעה דרך האינסטגרם בעיקר, דרך הטיקטוק וכו'.
שחר כוכבי: אנחנו רוצים תוכניות של העצמה, אנחנו רוצים גם תוכניות ספציפיות על התנהלות במדיה, בהקשר של דימוי גוף, בהקשר של אכילה נכונה, בהקשר של כושר נכון, אחרת בני הנוער פשוט מוצאים את עצמם בתוך "מערב פרוע" ברשתות החברתיות כאשר אין כלל כללים.
שחר כוכבי: אני אוסיף בנוסף שאנחנו ממליצים מעבר לכל מה שהוספנו בנייר העמדה, על יצירת תכנים בשיתוף מובילי דעת קהל ברשת, בשיתוף הרשתות החברתיות, דוגמת אינסטגרם, פייסבוק וטיקטוק, בנושא דימוי גוף, חשיבה ביקורתית, מידע מוטעה ברשת לתכנים אלה ילדים ובני נוער ייחשפו בעודם מבלים ברשתות החברתיות לפי טירגוט של קהל היעד, אנחנו רוצים שיהיה שיתוף פעולה עם מובילי דעה ועם הרשתות החברתיות עצמן, אם הרי הבעיה היא ברשתות החברתיות אפשר להציף אותה ברשתות החברתיות, בזמן שבני הנוער מבלים בהם.
שחר כוכבי: אני אוסיף דבר אחרון על הצבא שיושבת הראש דיברה, הצבא גם מהכרות האישית שלי, עושה שינויים משמעותיים מאוד והמודעות שם היא מאוד גבוהה, עם זאת צריך להבין שסטטיסטית מדובר במספרים גדולים מאוד בגילאים של המלש"בים ושל המתגייסים, גם של נשים, גם של גברים, זה בלתי נמנע שחלק מהחיילות והחיילים יפלו בין הכיסאות, זאת אומרת אפשר לעשות הרבה יותר, אני אדבר לרגע אחד אני אוריד את הכובע של הפורום לקידום דימוי גוף חיובי ואני אגיד שאצלנו ספציפית בקליניקה הפרטית, בכל רגע נתון יש מספר חיילים וחיילות, תמיד אנחנו יוצרים קשר עם הצבא דרך החיילים והחיילות ואחר כך באופן ישיר ויחד עם זאת צריך להבין, אין מענה שהוא מענה מוחלט, כמו שאין במשרד הבריאות, כך אין גם בצבא, תמיד אפשר לשאוף ליותר.
מיכל שיר סגמן: כן, תודה רבה, תראו הרשתות החברתיות עושות מאמץ, האם הוא מספיק?
מיכל שיר סגמן: לא, לא מספיק, קיבלתי את הדוחות גם של טיקטוק, רואים שנעשה מאמץ, יש מודעות לנושא, הנתונים - -
שחר כוכבי: יש המון דרכים יצירתיות.
מיכל שיר סגמן: הנתונים מדברים בעד עצמם ולכן אני אומרת זה טוב שעושים ועם זאת צריך לעשות הרבה יותר.
מיכל חסון רוזנשטיין: אני מוסיפה, יש הרבה תחפושות בפרסומות האלה, כלומר אורח חיים בריא ואז בריא, בטיקטוק רואים את זה, 'זה מה אני אוכלת, את זה, את זה', זה מה שבני הנוער רואים, זה לא בדיוק ייעוץ מקצועי.
שחר כוכבי: צריך להבין שכל משפיענית, כל דוגמנית כמעט, כל שחקנית נדחקת לאיזשהו מקום שבו כדי לייצר תוכן, כדי להביא טראפיק, היא צריכה לספר גם איך היא אוכלת, מהו משטר הכושר הגופני שלה, לשתף את הארוחות שלה וכו', והדבר הזה הוא כמובן מאוד מאוד מסוכן ומאוד מזיק, ויש כבר מחקרים שנעשים בעיקר בעולם, אנחנו בסך הכול ארץ קטנה, אבל יש מחקרים גם מהעולם שמראים את הנזק המאוד מאוד משמעותי שעלול להיווצר.
מיכל שיר סגמן: שחר, אתה גם שלחת לנו דוח, נכון?
שחר כוכבי: שלחתי לכם נייר עמדה, לא דוח.
מיכל שיר סגמן: בו אתה הזכרת שמחקרים מראים שישראל היא במקום הראשון?
שחר כוכבי: אני צריך שתרפררי אותי, כי הדוח לא לפניי, אלא אם כן אני אפתח אותו במחשב, זה ייקח עוד רגע, במקום הראשון במה?
מיכל שיר סגמן: באירופה בהפרעות אכילה, או באכילה לא נכונה.
שחר כוכבי: נכון, אלה הם מספרים, צריך להבין המחקר לפחות ממה שאני מכיר לוקח לו הרבה מאוד זמן ובארץ בוודאי לוקח לייצר מחקר, זאת אומרת המספרים האלה הם נכונים למלפני מספר שנים, יחד עם זאת אנחנו לוקחים את עצמנו כמדינה מערבית, אנחנו לרוב נשווה את עצמנו לאוסטרליה, לארצות הברית, שם יש המון מחקר, גם באנגליה יש המון מחקר, המספרים הם מאוד מאוד דומים בין המקומות האלה, זאת אומרת מדובר על למשל, לפחות עשרה אחוזים מהצעירות, זאת אומרת מבנות הנוער ומהנשים הצעירות שסובלות מהפרעת אכילה, זה די קונסיסטנטי, רואים את זה בכל מיני מקומות, אנחנו רואים שיש אחוז מאוד גבוה, זה גם מספרים מהארץ, באזורי החמישים אחוז מחצית מהנערות שמתנהגות במה שאנחנו קוראים לו פתולוגיות שקשורות באכילה, או אכילה מופרעת, זאת אומרת - -
מיכל שיר סגמן: האם אנחנו יודעים האם פתולוגיה למשל של הפרעות אכילה יכול לבוא לידי ביטוי, כי אנחנו ראינו כאן בדוח של 105 על פגיעה עצמית, על סכין, על להכאיב לעצמי, להראות משהו מבפנים החוצה, הפרעת אכילה לפי מה שאני שומעת פה יכולה להיות, או הפרעת אכילה סטנדלון, או בדרך כלל גם חלק מסימפטומים אחרים כדי להראות חרדה.
שחר כוכבי: אני אגיד כך, הפרעות אכילה עד כמה שאני יודע, אולי יתקנו אותי פה הנכבדים, זו ההפרעה הנפשית עם אחוז הקומורבידיות, החפיפה להפרעות נפשיות שונות הגבוה ביותר, זאת אומרת שהסיכוי לראות עוד הפרעות, או עוד ביטויים נפשיים של מצוקה הוא מאוד מאוד גבוה, זה קשור מאוד חזק לדיכאון, להפרעות חרדה, ל-OCD, להפרעות אישיות וכמובן גם לפגיעה עצמית.
מיכל חסון רוזנשטיין: אני חייבת להגיד שהפרעות אכילה היא בדרך כלל רק הסימפטום של המצוקה, הן לא עומדות בפני עצמן זה לא רק שהן נמצאות - -
מיכל שיר סגמן: בדיוק, כדי להכאיב לעצמך כאילו - -
מיכל חסון רוזנשטיין: בדיוק הסכין, זה אפילו לפעמים אנחנו קוראים לזה "אובדנות איטית", זאת אומרת זה לגמרי פגיעה עצמית, זה מגיע עם דיכאון, עם חרדה, עם הפרעה טורדנית כפייתית, עם הפרעת אישיות גבולית, עם פוסט טראומה, מאוד מאפיין פוסט טראומה, במיוחד פגיעות מיניות, כלומר ההפרעה הזאת היא מאוד מזוהה עם כל התחום הפסיכיאטרים, נדיר למצוא מישהי שיש לה רק הפרעת אכילה ואין לה דבר אחר חוץ מזה, זה היה חשוב לי מאוד להגיד ולגבי מה שאמרת נתונים מהעולם, בכובע אחר אני גם נציגה של ישראל בפורום ה-AD העולמי, ה- Academy for Eating Disordersוהנושא של עלייה בשכיחות הפרעות האכילה עלתה בכל העולם בתקופה של השנתיים האחרונות, החל ממדינות ערב, לבנון וגם באוסטרליה, באירופה, בצרפת, בהולנד, בכל מקום, גם בהודו.
תמי סלע: יש נתונים איפה אנחנו באמת מול כל העולם?
מיכל חסון רוזנשטיין: אנחנו מאוד דומים לכל המדינות, אנחנו לא מאוד שונים מהם, מה שכן הנגישות כאן לשירותי בריאות נפש היא נמוכה, נכון, אז יש מדינות עולם שלישי שהמצב יותר גרוע, אבל יחסית למדינות אירופה, תורי המתנה כאן, אם באירופה תור יהיה שבועיים, שלושה, פה אנחנו מגיעים לשמונה חודשים, תשעה חודשים.
מיכל שיר סגמן: מדובר על ילד עם הפרעת אכילה, או נטייה לאובדנות, זה מצב ממש של פיקוח נפש.
קריאה: בקורונה התלונות עקב הפרעות אכילה עלו ב-60 אחוז, עקב הקורונה, זה מחקר.
מיכל חסון רוזנשטיין: באזור הפריפריה אפילו יש 100 אחוז עלייה בפניות.
שחר כוכבי: אני אגיד דבר אחרון, ברשותכם, אנחנו מדברים הרבה בלשון נקבה ובמובן מסוים זה נכון, זאת אומרת הסטטיסטיקות מראות שנשים, נערות, נשים צעירות סובלות יותר, יחד עם זאת, אם אנחנו מדברים למשל על אכילה מופרעת, האחוזים של בנים, גברים מאוד מאוד גבוהים, מדביקים את הפער כל הזמן, יש קושי מאוד מאוד משמעותי לזהות הפרעות אכילה אצל גברים מכיוון שהם לא מתבטאים באותה צורה, גם כאן אנחנו מדביקים את העולם, לפחות כפרקטיקנים, זאת אומרת לפחות כאנשי טיפול, אנחנו רואים שיש דרכים לעשות 'סקריניניג', לעשות איתור של גברים, זה מורכב, זה אחר, זה חדש יותר, צריך ללמוד אותם, אני חושב שבמקרה הזה יש כאן המון המון חשיבות גם בשירותי הבריאות, אצל רופא המשפחה, גם לחדד את איך שמאתרים נערות עם הפרעות אכילה, כמובן גם גברים עם הפרעות אכילה, הבעיה היא בהרבה מאוד מקרים שרופאים, אנשי בריאות שהם לא בקיאים בהפרעות אכילה נוטים לחשוב שהפרעות אכילה רואים אותם על פי מראה, זאת טעות, זאת סטיגמה מאוד מאוד חמורה היא גורמת להרבה נזק ואצל גברים על אחת כמה וכמה, כי גבר לפחות מבחינת המראה שלו, יכול להראות חזק, שרירי, חטוב, הוא מתאמן, הוא אוכל היטב, הוא לא אוכל מעט ועם זאת המצוקה הרגשית, הסימפטומטיות הנפשית שהוא מציג מאוד מאוד גבוהה והרבה יותר קשה לאתר את זה.
רונית אנדולט: שמי פרופ' רונית אנדולט, אני ראש אגף התזונה ואני מרכזת את וועדת המניעה שגם מיכל כמובן שותפה בה וגם מיכל ברייטמן, נשמח לדבר איתך גם.
רונית אנדולט: אנחנו באמת רואים את זה, אחד האתגרים זה שהרבה בנים בנות עושות כל מיני שינויים תזונתיים ואיפה נדלק הדגל האדום שאומר היא נכנסה להפרעת אכילה, הוא נכנס ובאמת אחד הדברים שהתחלנו לעשות זה באמת העמותה להפרעות אכילה הכינה רשימה של סימני אזהרה ואנחנו מתכוונים להפיץ אותה לכל הצוותים הרפואיים וגם להורים בכדי שיוכלו לשים לב לסימני האזהרה שזה מאוד מאוד חשוב.
רונית אנדולט: היה לנו פגישה במועצה לגסטרו לפני איזה שבועיים והיצגנו את סימני האזהרה והרבה מאוד מתלונות של נערות ובחורות וגם גברים, אבל פחות באמת, כמו שאתה אומר, מגיעים על רקע של צרבת, או על רקע של עצירות, או על רקע של כאבי בטן ובעצם יש שם מתחת הפרעת אכילה וגם הרופאים הגסטרולוגיה אמרו שהם לא מספיק מודעים לזה ושהם מאוד חשוב להם ללמוד את סימני האזהרה באמת לדעת לאתר בזמן, כי אנחנו יודעים שכשמאתרים בזמן גם הטיפול הרבה יותר טוב, זאת אומרת ככול שהנערה, או הנער מתדרדרים במצב שלהם, ככה יותר קשה לטפל בהם, אז הנושא הזה של איתור בזמן הוא מאוד נכון.
רונית אנדולט: דבר נוסף זה נושא שדיברתם עליו, הנושא של פרסומות למזון מזיק ולכל מיני דברים אחרים, מאמני כושר וכו', הוועדה שלנו להטעיית הציבור במשרד הבריאות פועלת הרבה כנגד זה, אבל זה לא מספיק, זאת אומרת בעצם כל משרדי הממשלה צריכים לקחת אחריות על זה, לא יתכן שמכשירים מאמני כושר לתת תפריטים, זה בחוק, אבל זה פוגע וזה גורם להרבה נערות ונערים להיכנס להפרעות אכילה ואנחנו רואים הרבה מאוד תלונות בעקבות הסיפור הזה, אז צריך באמת לעשות 'יד אחת' והנושא של פרסומות לדברים שהם מזיקים, זה בהחלט אפשר לעשות חקיקה בעניין הזה ואני אשמח שנקדם את זה ביחד.
מיכל שיר סגמן: בשמחה רבה, תודה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לעדי ברקן, בבקשה, עמותת "סימפלי יו".
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה אתה רוצה לומר כמה מילים?
עלי סלאלחה: לא, אני מצטרף שהילדים שלנו לא יאכלו פחות וכל המקצוענים שיתחשבו בילדים ויעשו את הטוב ביותר לילדים ולא לפגוע בהם.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, עדי ברקן.
עדי ברקן: בוקר טוב, אז קודם כל אני שמח שסוף סוף אני שומע בעלי מקצוע מהשורה הראשונה מדברים כבר על דימוי גוף ולא נכנסים לפינה רק של הפרעות אכילה.
עדי ברקן: אני במקרה את הפרעות האכילה מכיר משנת 96, פתחה אותה ד"ר עידית מיטרני ואני ליוויתי את אחת הדוגמניות שניהלתי, כי הגיעה להפרעות אכילה וכשהיא הייתה מקבלת את הטיפול, הייתי יושב עם שאר הבנות בחוץ ומשוחח איתן ושמתי לב שבשנת 96 היו אז שמונה מיטות, שש בנות הגיעו לשם בגלל טראומה, אחת עברה טראומה מינית, אחת עברה הזנחה מההורים, אחת רצתה תשומת לב מההורים, אבל היו שם שתי בנות שפשוט לא אהבו את מה שהן רואות במראה, אותה בחורה שניהלתי בילתה באותה מהחלקה אצל עידית במשך עשרה חודשים, היינו מגיעים פעמיים בשבוע, לא שזה עזר מי יודע מה, אבל הדבר נפתח, זאת אומרת היה איזשהו ערוץ לדבר עם אותה דוגמנית, באותם שנים הדוגמנית הייתה מידה 38, שנתיים לאחר מכן אני טסתי לפריז כצלם אופנה והייתי במסיבת עיתונאים של מעצב בשם קלווין קליין, זה היה בלובר בפריז ואז הוא עולה על הבמה ואומר 'תשמעו יש לי מסר חדש, יש לי דוגמנית חדשה, ילדה בת 16, קוראים לה קיית מוס, לקחתי אותה לקמפיין של החורף, המכירות עלו ב-450 אחוז', עולה על הבמה בחורה מאוד יפה, כגבר כצלם אופנה שרואה בחורות דוגמניות רזות, עלתה קיית מוס, פנים היו שם, גוף לא היה שם, היא הייתה מידה 32, כל הדרך לסוכנות חשבתי לעצמי משהו קרה שם, הרי אנחנו רגילים לצלם דוגמניות רזות 38, מידה 40, קיית מוס לא הייתה רזה, היא הייתה שדופה.
עדי ברקן: ברגע שקיית מוס נכנסה להיות ב'סשן' של קלווין קליין, כל מעצבי האופנה בעולם שינו את אידיאל היופי מרזה לשדופה, ממידה 38 למידה 32, מפה התחילה 'שרשרת חיול' שמגיעה לאט לאט למחלקה להפרעות אכילה והיא לא צריכה להגיע למחלקה להפרעות אכילה, כי לא כולם מגיעות להפרעות אכילה מדימוי גוף נמוך, או ההיפך.
עדי ברקן: עכשיו תקשיבו לי טוב טוב ואני שומע פה גם את משרד החינוך, על כל מיני תוכיות, הגיע הזמן שנוריד את המסכה ונכיר בעובדה שאנחנו לא מוכנים, אנחנו לא יודעים ואנחנו לא עושים שום דבר, אני שומע תוכנית "בעד עצמי", אני מכיר את התוכנית הזאת אישית מלפני 12 שנה, היא נמצאת במגירה, אני מאז שהתוכנית "בעד עצמי" הרצתי בפני 350 אלף תלמידים, אף תלמיד לא יודע על מה מדובר, אז תפסיקו למרוח וזה תוכנית מלפני עשר, 12 שנה שזרקו שם מיליוני שקלים, אין תוכנית כזאת היא קיימת במגירה, זה דבר אחד.
עדי ברקן: עכשיו אני אתן לכם לא מצגת, סטטיסטיקה קטנה.
עדי ברקן: בשנת 2005 אני הקמתי את העמותה, שלוש שאלות אני שואל את בני הנוער, אני נפגש עם 4,000 בני נוער בחודש, אני פעמיים בשבוע אני בבתי ספר, פעמיים בשבוע אני בצבא ואני שואל אותם שאלה כזו: מי קם בבוקר עומד מול המראה ואומר סבבה לי, לא אומר 'עף על עצמי', ב- 2005:
עדי ברקן: 72 אחוז מהבנות אהבות את עצמם, 88 אחוז מהבנים, שנת 2022: 52 אחוז מהבנים, 9 אחוז מהבנות, גילאים 12-18, שאלה שנייה: מי אוכל, או אוכלת ארוחת בוקר באופן קבוע?
עדי ברקן: בנים: 57 אחוז, בנות: 17 אחוז, עכשיו אני שואל אותכם שאלה, כשהילד מגיע מורעב לבית ספר עם סחרחורת, על מה אתם רוצים לדבר אתו על חמש יחידות מתמטיקה, על מה בדיוק, אתם מדברים על תוכניות להורים, תדברו לילדים, הילדים כבר לא ילדים, הם כבר בוגרים מגיל תשע, עשר, הם כבר יודעים הכול, יש להם את גוגל, אתם יכולים לספר להם סיפורים, תדברו איתם לא אליהם.
עדי ברקן: עכשיו אנחנו צריכים לפעול כדי לשנות את הסיפור בשני דברים במקביל, אחד, לשנות את אידיאל היופי, זה יהיה הגורם המכריע מספר אחד לדימוי גוף, כי מדימוי גוף מגיעים להפרעות אכילה ולסמים ולאלכוהול ולהתאבדויות, קודם כל בואו נגדיר מאיפה זה מגיע ואז נתחיל לדעת ולגשת ולטפל בבעיות של דימוי גוף, בעיות של טיפול דימוי גוף היא שפה בגישה אחרת מהפרעות אכילה, מי שהגיע להפרעות אכילה בגלל טראומה, צריך לקבל טיפול מסוים, מי שהגיע בגלל דימוי גוף, צריך לקבל טיפול בגישה מסוימת.
עדי ברקן: אצלי בעמותה אני מקבל 150 פניות בחודש, אנחנו מלווים 14 מקרים, חלקם מקרים שעברו כבר אשפוזים, חלקם שיצאו מהמחלקה, הבעיה הגדולה היא המסגרת ביניים, כי במחלקות בואו נודה כולם לא מרפאים את הבנים ואת הבנות, לא, אנחנו מעלים אותם במשקל ושולחים אותם הבייתה להתרסק מול המראה, איך אני מרגישה שמנה, אז קודם כל בואו נבין שאנחנו לא מטפלים, הטיפול צריך להיעשות בקהילה ובקהילה אין טיפול.
עדי ברקן: חברת הכנסת לימור מגן גייסה עכשיו כמה עשרות מיליונים, זה נבלע ככה, היהיו עוד כמה מיטות, יהיו עוד כמה עמדות, זה לא פתרון, זה 'טיפה בים', אז אני בא ואומר בואו נעצור שנייה אחת, נודה, אנחנו לא מוכנים, לא במשרד החינוך, קצת במשרד הבריאות ונתחיל לטפל בבעיה, דימוי גוף מפה יהיו את ההפרעות אכילה, סמים, אלכוהול, אני לא רוצה להגיד, כי אנחנו בכל זאת בזכויות הילד, אם נכיר בבעיה שאין לנו את הפתרון, נדע איך לעשות את זה, אנחנו נבחן, דיבר לפני כן שחר כוכבי, אני לא יודע אם אנחנו מס' אחד, היינו לפני כמה שנים מס' אחד בעולם המערבי, יש היום 350 מיליון איש בעולם המערבי שסובלים מדימוי גוף, 35 מיליון מתוכם ימותו, אם זו לא מגפה, מה זה מגפה?
עדי ברקן: קורונה?
עדי ברקן: אנחנו נמצאים היום בשיא, הקורונה רק הגבירה את זה, אבל אני מסתכל על החברים שלי, שצילמו עכשיו לקיץ, בעוד חודש יוצאים הקמפיינים של הבגדי ים, אתם יודעים מה מחכה לכם שם, שדופות, איך אומרים המעצבים, עדי אני רוצה 'קולב עם דופק', אבל 'קולב' וכל עוד שאידיאל היופי יהיה 'קולב', אני יכול לדבר ל'למפה' עד מחר, עכשיו אני חייב סנדוויץ, כי אני רעב.
מיכל שיר סגמן: טוב, אני חייבת להודות שזה היה מרתק והאמת היא שאתה צודק, אנחנו לפני קמפיינים של בגדי ים של הקיץ ואנחנו צריכים לעשות כאן ישיבות הכנה לקיץ באופן כללי על סכנות הקיץ.
עדי ברקן: אין שום הכנות, גם אם תרעיבו את עצמכן, לא תוכלו להיראות כמו הדוגמניות, שאלתי אתם מכינים סנדוויצ'ים בבוקר לילד, כמה באמת מהסנדוויצ'ים האלה מגיעים לקיבה של הילד ונשארים שם, יש לכם מושג?
מיכל שיר סגמן: אבל מה ההורה יכול לעשות?