GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול יציב: אם יוחלט שהעסק הזה הולך למסלול של חקיקה והסדרה של תקנות, אני מוכן לדאוג לכך שהנושא הזה יטופל ואנחנו ניתן את כל העזרה כדי לקדם את הנושא של תקנות בכיוון הזה.
שאול יציב: אני חושב שקודם כל אנחנו צריכים, אנשים שעוסקים בזה יחד איתנו, צריכים להחליט באיזה מסלול אנחנו הולכים.
שאול יציב: זה לא עניין של פרשנות, זה עניין של החלטה של פורום משותף שיחליט לאיזה כיוון רוצים.
שאול יציב: אם רוצים רק אקדמי, או רוצים גם אקדמי וגם לא אקדמי וכדומה.
שאול יציב: על כל הדברים האלה צריך להחליט.
שאול יציב: למיטב ידיעתי, הדבר הזה לי לפחות לא ברור.
מיכל מרים וולדיגר: משהו נורא מפריע לי.
מיכל מרים וולדיגר: אני פונה אליך כמשרד הבריאות וכאחד שאמון גם על הרגולציה וגם על המהות.
מיכל מרים וולדיגר: לפני איך הולכים, באיזה דרך הולכים, קודם כל השאלה היא על מה.
מיכל מרים וולדיגר: אם אתה אומר לי, אני לא יודעת, אני צרכנית של השירותים, אני לא קובעת אותם ואני לא אשת מקצוע.
מיכל מרים וולדיגר: אם אתה אומר לי שטיפול באומנות זה טיפול רגשי וטיפול עם בעלי חיים זה טיפול רגשי, ובעצם הבסיס הוא אותו בסיס, אז למה לעשות את זה ככה ואת זה ככה?
מיכל מרים וולדיגר: אני מבינה שיש אנשים שיכולים להיות מטפלים נהדרים ולא צריכים אקדמיה, אז למה דרשנו אקדמי –
שאול יציב: שמעתי פה אנשים שהתבטאו שהמקצוע הזה לא חייב בהכרח להיות אקדמי –
ארני זקס: אני רוצה לתקן כי זה חשוב, ואני מייצגת פה את האקדמיה.
ארני זקס: תחום טיפול בעזרת בעלי חיים, היום יש לנו מספיק דוקטורים ויש לנו שתי מכללות שיכולות להגיש אותנו למל"ג.
ארני זקס: אנחנו מתקדמים לכיוון הזה, בתקווה בעזרתכם, ואתם הזמנתם לוועדה גם את אלה וגם את אלה.
ארני זקס: אני מייצגת את תחום הטיפול בעזרת בעלי חיים, בהחלט יש לנו היום מספיק דוקטורים בארץ בשביל ללמד מסלול של תואר שני, ויש לנו שתי מכללות שיכולות להוביל את המהלך הזה, אם לא שלוש.
ארני זקס: כל שאר ההסדרה, לא היינו רוצים להפסיד בגלל שיש כאלה שהם לא אקדמאיים.
ארני זקס: האם יש מקום למטפלים לא אקדמאיים בתחום הזה?
ארני זקס: כן, אולי לא צריך לקרוא להם מטפלים אלא עובדים עם אוכלוסיות מיוחדות, או לא יודעת מה.
ארני זקס: אני מניחה שהחבר'ה פה של הרכיבה לא יסכימו איתי, אבל זאת הסדרה וזאת הסדרה שלא צריכות להפריע אחת לשנייה.
עמרי לבני: אני מסכים ב-100% שמדריכי רכיבה טיפולית ומדריכי כלבנות טיפולית לא צריכים לכנות את עצמם מטפלים.
עמרי לבני: אני חושב שהניסיון לקרוא גם לזה וגם לזה מטפלים הוא מה שעושה את הבלגן.
מיכל שיר סגמן: חלק מהסדרה זה גם לקבוע את התארים האלה, מיהו מטפל, מיהו מסייע וכדומה.
מיכל שיר סגמן: זה עושה שכל גם למטופלים.
מיכל שיר סגמן: פרופסור יציב, האם יש – הרי בסוף איפה החשש?
מיכל שיר סגמן: הוא לא רק בתואר של מיהו המטפל האקדמי ומיהו האדם שעבר את ההכשרות הנכונות והראויות, ולא קם בבוקר והחליט עכשיו שהוא מטפל במשהו ועלול לייצר נזק רגשי.
מיכל שיר סגמן: פה נמצא בעצם החשש, אנחנו בוועדה לזכויות הילד, אנחנו חוששים לבריאות הנפש של הילדים שהולכים ל-"חאפרים", פשוט ככה, לאלה שלא עברו מסלול הכשרה וקוראים לעצמם מטפלים.
מיכל שיר סגמן: האם יש איזשהו מקום בחוזר מנכ"ל מטעמכם לפעולה יותר זריזה עוד לפני שאנחנו הולכים להסדרה?
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שבשביל הסדרה עושים ישיבות ויושבים עם המל"ג ומשרד הבריאות, אנחנו נגדיר את התארים של מיהו מטפל ומיהו לא מטפל וכדומה, אבל זה לוקח זמן.
מיכל שיר סגמן: האם יש מקום בנוסף, לא במקום, לאיזושהי פעולה כמו שהזכרנו בהתחלה, קודם כל גילוי נאות, אני מגיעה לסוג של טיפול שאותו המטפל יהיה מחויב בגילוי נאות, לספר לי כמה שנים הוא מטפל, איפה הוא רכש את הניסיון שלו, את ההשכלה שלו, את ההכשרה שלו וכדומה.
מיכל שיר סגמן: כלומר, פעם אחת לחייב גילוי נאות כלפי המטופל – אגב, זה יכול להיות לא רק בטיפול בבעלי חיים, זה יכול להיות בכל תחומי בריאות הנפש באשר הם, זה נראה לי לגיטימי.
מיכל שיר סגמן: הדבר השני, להגדיר שבכל טיפול נפשי-רגשי יש יחסי מטפל מטופל.
מיכל שיר סגמן: זה חשוב אתית, הם לא יכולים אחר כך לצאת ולספר את הסיפורים של אותם אנשים, כל מה שקשור לאתיקה במקצועות הנפש.
מיכל שיר סגמן: אלה שני דברים שחוזרים על עצמם לא רק בטיפול בבעלי חיים, אלא אם אני מסתכלת על מאמנים אישיים, על כל המקצועות שדורשים סוג של נפש שאולי כן שני הדברים האלה קודם כל יכולים – אני חושבת שבחוזר מנכ"ל או אפילו בחקיקה מהירה, אפשר לטפל בזה עוד לפני שאנחנו יושבים לישיבות ארוכות של איך מסדירים, מה מסדירים, למי קוראים מטפל ולמי קוראים מסייע, לדוגמה.
שאול יציב: משרד הבריאות יכול ללכת דרך מסלול של חוזר מנכ"ל שהוא הרבה יותר קצר מחקיקה ותקנות, אבל למיטב ידיעתי חוזר מנכ"ל הוא איזשהו מצב ביניים לפני חקיקה ותקנות.
שאול יציב: חוזרי מנכ"ל בדרך כלל נעשים רק לגבי מקצועות שהוחלט שהם הולכים להיות מקצוע במסלול אקדמי.
שאול יציב: אני לא מכיר חוזרי מנכ"ל למקצועות הבריאות שאין כוונה והסכמה בסיסית שזה הולך לקראת הסדרה אקדמית, ואחר כך הכנסה לתוך חוק הסדרת מקצועות הבריאות.
שאול יציב: זה אפשרי.
שאול יציב: דבר נוסף שאני שמעתי מהצד של עורכי הדין זה שבדרך כלל חוזר מנכ"ל צריך להיות מבוסס על איזושהי חקיקה בסיסית.
שאול יציב: חוזר מנכ"ל בדרך כלל לא ייעשה במקצוע אקדמי אם אין איזשהו בסיס כלשהו מבחינת חקיקה.
שאול יציב: הוזכרה פה האפשרות של חקיקה מהירה, אם תהיה חקיקה מהירה בנושא הזה, זה יאפשר אחר כך במסלול ביניים לעשות גם חוזר מנכ"ל.
שאול יציב: חוזר מנכ"ל לא ייעשה במשרד הבריאות אם יש ויכוח אם המקצוע הוא כן אקדמי או לא אקדמי, אני לא רואה אפשרות כזאת.
ארני זקס: אנחנו צריכים לחלק את זה לשני מקצועות שונים, אחד אקדמי ואחד לא אקדמי, כדי שהם לא יפגעו אחד בשני.
שאול יציב: אם זה לא אקדמי זה לא ילך דרך חוזר מנכ"ל.
מיכל שיר סגמן: פרופסור יציב, זאת תשובה שאני חייבת להודות שהיא קצת מתחמקת.
מיכל שיר סגמן: קודם כל, צריך לשבת, לעשות דיון, להזמין את האנשים שיושבים גם כאן ולהבין מה המילה הסדרה.
מיכל שיר סגמן: הסדרה בעיניי היא לאו דווקא אקדמית, מי אמר שהסדרה זה דבר אקדמי?
מיכל שיר סגמן: זה אומר שכל ילד היום יכול ללכת לאיזה "חאפר"?
מיכל שיר סגמן: לא, הסדרה כוללת בתוכה הרבה מאוד דברים משפטיים, אתיים, סוג מסוים של הכשרה, וזה לא משנה אם זו הכשרה אקדמית או לא אקדמית.
מיכל שיר סגמן: זה עולם ומלואו, אי אפשר לנפנף את זה בצורה כזו.
מיכל שיר סגמן: אני מאוד מצטערת, התשובה הזאת לא מקובלת.
מיכל שיר סגמן: כשמדובר על הסדרת מקצוע, זה אומר שלא כל אחד יכול לעסוק בו.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שאם אני שולחת את הילד שלי למישהו שקורא לעצמו מטפל רגשי נפשי באחד ממקצועות הנפש, אני יודעת למי אני הולכת.
ארני זקס: אנחנו צריכים לחלק את זה למקצוע של טיפול רגשי שהוא אקדמי והוא ייכנס לחוזר מנכ"ל, עליו נשב מול המל"ג ונסדיר אותו כתואר שני.
ארני זקס: ההמשך יהיה מקצוע שהוא לא רגשי, לא טיפול רגשי.
שאול יציב: אני מוכרח למחות על מה שאמרת.
שאול יציב: את מגדירה את מה שאני מסביר כהתחמקות, אני אומר בדיוק את מה שאמרתי לפני רגע.
שאול יציב: אם רוצים ללכת לכיוון אקדמי, אני אעשה הכל כדי שהדבר הזה יוסדר, אולי בשלב ביניים במסגרת של חוזר מנכ"ל ובשלב השני חקיקה –
מיכל מרים וולדיגר: אבל אם זה לימודי תעודה?
שאול יציב: אני לא יודע לטפל במקצוע שאיננו אקדמי.
שאול יציב: צריך למצוא בית אחר –
ולדימיר בליאק: למה אתה לא יודע לטפל במקצוע שהוא לא אקדמי?
שאול יציב: האגף שלי מטפל רק במקצועות פרא-רפואיים שהם בעלי תואר אקדמי.
שאול יציב: האגף שלי לא מטפל באף מקצוע שאיננו אקדמי, ולכן אנחנו לא יכולים לטפל בזה.
שאול יציב: צריך לחשוב מה המסגרת הטובה ביותר כדי להסדיר את העניין הזה.
ארני זקס: אני הייתי מפרידה וכן הייתי נכנסת דרך השער האקדמי להסדרה הזאת, ואחר כך חושבים מה עושים עם המקצועות הלא אקדמיים.
ולדימיר בליאק: אם זיהיתי נכון, יש פה אמירה של נציג משרד הבריאות שהם מוכנים ללכת למסלול של הסדרה.
ארני זקס: נתחיל עם הסדרה אקדמית למי שיכול ועומד בקריטריונים, והמשך ההסדרה –
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא רוצים לנפות החוצה מישהו –
ארני זקס: אבל אם ננסה לקחת את כל החבילה המאוד מורכבת הזאת, אנחנו נשפוך את התינוק יחד עם המים של האמבטיה.
ארני זקס: יש כאן קבוצה גדולה של מאות אם לא אלפי אנשים שהם כבר בעלי תואר ראשון, עברו הכשרה ויכולים תוך שנה –
מיכל מרים וולדיגר: אבל אנחנו יוצאות מנקודת הנחה שקבע כאן הפרופסור, שהוא מטפל רק בפרא-רפואי במסלול אקדמי.
מיכל מרים וולדיגר: מי קבע את זה?
מיכל מרים וולדיגר: למה אי אפשר שיהיה במשרד הבריאות מישהו שיטפל במקצועות פרא-רפואיים לא אקדמאיים, אלא לימודי תעודה.
שאול יציב: את יכולה לשאול שאלה כזאת, אבל זה נקבע כבר מזמן.
שאול יציב: בהסדרת מקצועות הבריאות יש כמה מקצועות מוסדרים, אחד התנאים זה תואר אקדמי.
שאול יציב: אם את רוצה ליצור מערכת שלמה אחרת שהיא לא אקדמית –
מיכל מרים וולדיגר: לא צריך ליצור את זה, זה קיים בפועל.
מיכל שיר סגמן: אני אתן לך דוגמה אבסורדית, חברת הכנסת וולדיגר.
מיכל שיר סגמן: קוסמטיקאית לצורך העניין עוסקת בדברים של בריאות, היא יכולה למרוח לך משחה שתעשה לך נזק או שהיא יכולה למרוח משחה שתעשה לך טוב, לצורך העניין.
מיכל שיר סגמן: היא לא צריכה רישיון ממשרד הבריאות, היא צריכה אישור ממשרד העבודה והרווחה כדי לעבוד איתך.
שאול יציב: נכון.
מיכל שיר סגמן: אם היא עושה לך נזק רפואי כי היא עוסקת בקרמים ובשעווה – כל המקצועות האלה לא דורשים את אישור משרד הבריאות, הם דורשים את אישור משרד העבודה והרווחה.
ארני זקס: יכול להיות שצריך לחלק את הנוגעים בדבר לשני משרדים שונים, מי שרץ עם האקדמיה ילך למשרד הבריאות ומי שמדובר על לימודי תעודה בלבד יעבור דרך משרד העבודה והרווחה.
קריאה: אני חייב לציין שמשרד הכלכלה החל לפני חצי שנה במסגרת המסלול הירוק של הכשרה, בזרוע העבודה החל בהכשרה, יש כבר שני קורסים שהסתיימו בנושא של טיפול באמצעות רכיבה.
מיכל שיר סגמן: יש לנו בדיוק רבע שעה לסיים את הדיון, ואני לא אמשיך אותו אפילו לא חצי דקה אחר כך כי אין לי כוונה לעבור על תקנות הכנסת.
מיכל שיר סגמן: עוד רבע שעה הדיון הזה מסתיים.
מיכל שיר סגמן: נעבור בקצרה למשרד הכלכלה, לאחר מכן מכבי שירותי בריאות, לאחר מכן משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: משרד הכלכלה, אסף סגל, בבקשה.
אסף סגל: שמי אסף, אני ראש המטה של האגף להסדרת עיסוקים בזרוע העבודה.
אסף סגל: ברשותך אני רק אדייק את מה שאמרת קודם בקשר לקוסמטיקה, אז אנחנו לא מסדירים את זה, אין רישיון לקוסמטיקאית, יש קורס כזה במסגרת האגף להכשרה מקצועית אבל כדי להיות קוסמטיקאית אין חובה לעבור את הקורס הזה.
אסף סגל: זה דיוק קטן למה שאמרת קודם בהקשר הזה.
אסף סגל: ברשותך אני אגיד כמה מילים בהקשר של אימון חיות שירות.
אסף סגל: בפברואר 2019, לפני שלוש שנים, הגישו לוועדה להסדרת עיסוקים בזרוע העבודה, אז לא היינו משרד הכלכלה אלא משרד העבודה והרווחה, בקשה לבחון את הסדרת העיסוק למאמן של חיות שירות.
אסף סגל: פה חשוב להפריד בין המקצוע הטיפולי שדיברתם עליו במסגרת הדיון הזה לבין מי שמאמן את החיות עצמן.
אסף סגל: דובר בזמנו על חוות אימון של מאמנים שמאמנים את הכלב - - -
מיכל שיר סגמן: אני אסגור את הדיון ונעשה דיון המשך, נאלץ לסכם את הדיון.
קריאה: ברשותך רק משפט, נאמר המון על האקדמיה ואני מאוד מתחבר למה שעמרי אמר קודם בנושא האקדמי.
קריאה: ראשית, צריך לזכור שגם נערים מצאו את עצמם דווקא דרך הדבר הזה נפתחים לעולם חדש והופכים למטפלים לא במערכת הקונבנציונאלית, גם אני בוגר תואר שני במנהל עסקים, הכי קל לי לקחת את זה לעולם האקדמי.
קריאה: צריך לשים לב שאנחנו מאבדים המון אנשים עם נשמה בפנים שהם בתוך הדבר הזה, שיכול להיות שתעודה מקצועית תספיק.
קריאה: שנית, כ-500-600 מטפלים באמצעות רכיבה היום הם לא בוגרים אקדמיים, שלא נשאיר אותם מאחור.
מיכל שיר סגמן: לא נשאיר אף אחד מאחור.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אנחנו מסכמים את הדיון.
מיכל מרים וולדיגר: כל מי שהוכשר עד היום יצטרך לקבל פתרון אחר בחוק.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון, הסיכום שלנו נפל יחד עם המחשב אבל אנחנו נוציא ונפרסם אותו בצורה מסודרת, כמובן גם דברים שלא ייאמרו כאן כי אני אומרת אותם בעל פה, ונשלח אותם כמובן אל משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת שטיפול בעזרת בעלי חיים הוא חלק מקשת הטיפולים של בריאות הנפש, ועל כן יש להסדירו.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לקיים שולחן עגול בראשותו, לבדוק האם יש צורך לפצל את המקצוע לשני מקצועות, האחד טיפול בעזרת בעלי חיים שמחייב תואר אקדמי והשני רכיבה, טיפול, כלבנות טיפולית שלא יחייבו תואר אקדמי.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת למשרד הבריאות שבשלב ראשון כתחילת תהליך הסדרת המקצוע לפעול לכתיבת חוזר מנכ"ל שיקבע חובת גילוי נאות של המטפל בנוגע למוסד בו למד והוסמך, חובת הגדרת יחסי מטפל מטופל, כדי לשמור על המטופלים בכלל וילדים בפרט.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נייצר דיון המשך, לא הספקנו כי גם עשר הדקות האחרונות נקטעו לנו בגלל הפסקת חשמל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נייצר דיון המשך שבו אני ארצה שגם משרד הכלכלה יספר לנו מה אומרת הסדרת מקצוע מבחינתם ומשרד הבריאות יספר לנו איך הוא רואה את ההמשך.
מיכל שיר סגמן: לא הספקנו לשמוע את משרד החינוך לגבי הסדרת מקצוע באופן כללי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו כמובן נייצר דיון המשך בנושא החשוב הזה.
מיכל שיר סגמן: לא ייתכן שאדם עוסק במקצוע של בריאות הנפש בלי מינימום פיקוח של המדינה.
מיכל שיר סגמן: זה אפילו לא עניין של הסדרה או יוקרה של מקצוע, אלא מינימום לוודא שנפשו של אדם ושל ילד הם לא הפקר.
מיכל שיר סגמן: זה נראה לי א' ב' ובסיס של מדינה מתוקנת.
מיכל שיר סגמן: גם אם מחליטים בסוף במשרד הבריאות, במשרד הכלכלה ובמשרד החינוך אחרי כל הדיונים שאולי אין צורך בהסדרה כזאת או אחרת, בסוף אנחנו כן צריכים לקבוע כללים כלליים בכל מה שקשור למטפלים בבריאות הנפש, כדי לשמור על הבסיס של רווחת המטופלים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל המשתתפים שהגיעו עד לכנסת, תודה רבה למשתתפים בזום.
מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת בפני אלה שלא הספיקו לדבר, בפני משרדי הממשלה וקופות החולים שעוד רצו לדבר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה דיון המשך ונראה לאן הדברים מתקדמים.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח את ישיבת הוועדה, היום ה-15 בפברואר 2022, י"ד באדר א' התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום השפעת רשתות חברתיות על התפתחות הפרעות אכילה אצל ילדים ובני נוער במסגרת יום מיוחד בנושא הפרעות אכילה שיזמה חברת הכנסת לימור תלם מגן.
מיכל שיר סגמן: הנושא הזה הוא ראשון במעלתו ובחשיבותו, במיוחד שאנחנו רואים בכלל ובתקופת הקורונה בפרט כשאנחנו רואים ועדים למצוקות רגשיות של בני נוער, התופעה הזו הייתה קיימת וכמו כל תופעה היא מתעצמת בעיטות משבר, במקרה הזה תקופת הקורונה.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות שהוועדה עסקה לא מעט בנושא הרגשי של בני הנוער ועד כמה שהסטטיסטיקות היו קשות לשמיעה והמספרים והניתוחים שאנחנו שמענו כאן, אני נפגשתי עם ילדה בת 14 לפני כשבוע ואני חושבת שזאת פעם ראשונה שאני ראיתי וחשתי במו עיניי מה המשמעות של המספרים האלה, מה זה אומר לילד, עד כמה אותו ילד, או ילדה אבודים בתוך העולם הרגשי שנכפה עליהם ולראות את זה בעיניים ולראות את הנתונים האלה קמים לחיים, זה עולם אחר, זה קשה, זה מזעזע, גם לילד וגם להורים שמלווים ואנחנו נדון פה גם על התופעה, גם על ההשלכות שלה וגם על טיפול המדינה, שלצערי גם בו אני התנסיתי בשבוע האחרון ולראות את הליקויים ואיפה ניתן כמובן לשפר על מנת שהילדים שלנו יקבלו את הטוב היותר עבורם, מדינת ישראל לא נמצאת במקום טוב ביחס לעולם, בטח שבהפרעות אכילה ומחובתנו לדאוג ואני רוצה לברך אותך חברת הכנסת תלם מגן על שהעלית את הנושא הכול כך חשוב הזה על סדר יומה של הכנסת ושל הוועדה הזו ותודה מכל הלב, לא רק בשמי, אני בטוחה שבשם כל הילדים ובני הנוער והוריהם.
מיכל שיר סגמן: בבקשה חברת הכנסת לימור תלם מגן.
לימור מגן תלם: תודה, תודה רבה, גברתי היושב ראש.
לימור מגן תלם: שלום לכולם ובוקר טוב, אני קודם כל רוצה לברך את יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת מיכל שיר סגמן, על קיום הדיון החשוב הזה של השפעת הרשתות החברתיות על הפרעות אכילה וזאת במסגרת יום מיוחד להפרעות אכילה שיצוין היום בכנסת בפעם הראשונה.
לימור מגן תלם: הנושא של השפעת הרשתות החברתיות על הפרעות אכילה עלה לסדר היום בעיקר בתקופה האחרונה בגלל הנושא של הקורונה, נערים ונערות ישבו בבית תקופה ארוכה, גם בסגרים, גם בגלל הבידוד ובעצם גלשו ברשתות החברתיות יותר מתמיד והיה מחקר של פייסבוק, פייסבוק עצמו שקבע שאחת מכול שלוש נערות הרגישה גרוע יותר בהיבט של דימוי גוף לאחר הגלישה באינסטגרם וכ-40 אחוז מהנערים חווים השפעה שלילית כתוצאה מהשוואה חברתית בזמן השימוש ברשת והתחושות האלה בקרב נערים ונערות גרמו להם להפרעות אכילה, לדיכאון ולמחשבות אובדניות, אז הנושא של השפעת הרשתות החברתיות על כל התפתחות הפרעות אכילה ודיכאון בקרב בני נוער זה באמת נושא שאמור להטריד את כולנו.
לימור מגן תלם: אני רק רוצה לציין שאני הגשתי לאחרונה את תיקון לחוק הפוטושופ, שלמעשה קובע שחייבת להירשם הערה על כל תמונה שנערכה בעריכה של הצרת היקפים, הועבר לאחרונה אישור של וועדת שרים לענייני חקיקה ועבר בטרומית והרעיון הוא באמת שנערים ונערות שרואים פרסומות של כוכבי רשת, דוגמניות שהתמונה שלהם עברה הצרת היקפים, יבינו בעצם שזה מזויף, שזה 'פייק', שזה לא אמיתי הרזון הזה ואז לא יהיה להם לאן לשאוף ואני באמת מאמינה שזה ישפיע על נושא של הפרעות אכילה ואני מאוד מקווה שבעקבות הדיון החשוב הזה שמתנהל פה, אנחנו נדע לתת איזשהו מענה להשפעות ההרסניות שיש לרשתות החברתיות על הנוער.
לימור מגן תלם: תודה רבה.
מופיד מרעי: בוקר טוב, תודה, גברתי היושבת ראש.
מופיד מרעי: כמה מילים לפתיח, אבל חשוב שנשמע את הנתונים ואני מסכים עם מה שנאמר כאן, אז הרשתות החברתיות הם כלי שלכאורה אנחנו חושבים שהוא טוב ומסייע לנו והוא בחלק מהדברים כן מסייע והוא כלי שבאיזה שהוא שלב הוא הרסני במיוחד לילדים ובמיוחד שאין שליטה, במיוחד שאין בקרה וזה שאנחנו כרגע מדברים על הפרעות אכילה זה לא אומר שאין השפעות שליליות, לדעתי מאוד מאוד קריטיות גם בתחומים אחרים ולזה גם ניסינו אולי בחקיקה שאנחנו מנסים להוביל, לראות איך אנחנו מצליחים בסופו של דבר לבנות מנגנון של בקרה על מה שמונגש לילדים ומפה לענייני האכילה, אז נכון כשיש בידוד ויושבים בבית אז מתחילים לחשוב וכל נושא האכילה הוא הרי דרישה של הגוף, כשאתה מתאמץ, הולך, רץ, הגוף רעב, אתה בא ואוכל, אתה ממוקד באכילה ולא ממוקד בדברים אחרים, כשאתה נח ואין לך הרבה עשייה, אז אתה מתחיל להיות ממוקד המחשבה מתפזרת, האוכל לא מסודר והמחשבות הולכות לשני הצדדים, כלומר, מה שאמרת כאן, הוא רוצה להיות יפה, או יפה, כמו ההוא בתמונה, אז או שאני לא אוכל ואני גורם לעצמי נזק, או שאני אוכל מנות יתר מה שנקרא ופתאום אני הופך להיות שמן ואז אני נכנס לדיכאונות 'למה אני כזה' וכן הלאה.
מופיד מרעי: איפה אנחנו בכל הנושא הזה כחברי כנסת, נבחרי ציבור, איפה אנחנו יכולים להשפיע, אני חושב שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו בונים באמת מנגנון, בקרה, שנדע מה מונגש לילדים, איך לעשות את זה?
מופיד מרעי: אנחנו צריכים לשבת ולחשוב.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חברת הכנסת, אימאן ח'טיב, בבקשה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני אתחיל בלהגיד שהנושא של הרשתות החברתיות הפך להיות כלי מאוד מסוכן לילדים שלנו, לצערי הרב הציבור כבר אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לא לתת לילדים שלנו את המכשירים האלה כדי לתקשר איתם בסביבה שהיא הופכת יותר ויותר מסוכנת, אבל בצד הדבר הזה יש גם את החשיפה הבלתי נשלטת שלנו על מה שמוקרן בתוך הרשתות החברתיות ואני חושבת שיש דבר מאוד עקרוני ואני לא ארחיב בכל, גם אני רוצה לשמוע מה מביאים לנו מבחינת ידע ומידע כאן, אבל אני רוצה להדגיש נקודה אחת וזה כל הסוגייה של הפרסומות שנעשות דרך החברות שהמטרה שלהן היא עסקית לגמרי, היא רווחית לגמרי, עוטפים את זה, עושים את זה, משקיעים בזה המון כסף, כמובן שהם מחזירים את הכסף הזה מהילדים ומההורים של הילדים ומשדרים את זה בצורה כזאת מפתה לילדים שמראים להם כמה הם יכולים להיות 'גיבורים', או כמה הם יכולים להיות שיגדלו לא יודעת מה ופשוט מאוד מושכת אותם לדברים האלה והילדים חושבים שזאת הדרך ולכן אני חושבת שנקודה עקרונית באמת שצריך לשים עליה 'עיין ויד', זה הסוגייה של הפרסומות שמריצים, אם זה ברשתות ואם זה גם במרחב הציבורי, כי זה באמת מביא הרבה ילדים וילדות למקומות מאוד קשים לשני הצדדים, אם זה בהשמנת יתר ואם זה גם להמעיט באכילה ואגב, תופעה נוראית שקוראת בשנים האחרונות בכל מה שקשור, נכון לא ילדים, אבל גם ילדים, כאילו בגיל קטן מתחילים לחשוב על זה, כל הנושא של כאילו הספורט ומכוני כושר וכל החומרים שמשווקים אותם כאילו - -
מיכל שיר סגמן: חומרים, עצות, עצות מאנשים שהם לא בעלי מקצוע.
אימאן ח'טיב יאסין: עצות וחומרים.
מיכל שיר סגמן: כל אחד נותן טיפ.
אימאן ח'טיב יאסין: כאילו עצות זה אפשר כאילו לחשוב על זה, אבל חומר אתה מנגיש את זה בצורה ממש, מכניס את זה לפה ואני חושבת שהגיע הזמן גם שתהיה חקיקה בנושא הזה, אחרת אנחנו באמת חוסר שליטה הזו, רק ילך ויתרחב.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אני רוצה לפני המצגת עוד של משרד הבריאות, כן שנעבור על מצגת של עמותה ישראלית למניעה ולטיפול ולמחקר בהפרעות אכילה, ד"ר זוהר ספיבק לביא.
מיכל חסון רוזנשטיין: אני אציג את המצגת, לא זוהר, אני ד"ר מיכל חסון רוזנשטיין ואני יושב ראש העמותה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, אני רק אומרת, כי בגלל שיש לנו הרבה מאוד דוברים ועוד מצגות, לקצר, בבקשה, לאחר מכן אנחנו נשמע עדות, אני כרגע אומרת את סדר הדוברים, של אופק איבון פרץ ולאחר מכן אנחנו נעבור למצגת של משרד הבריאות, רק שיהיה לנו רגע את סדר הדוברים ומשם לשאר הדוברים שנמצאים איתנו כאן, בבקשה.
מיכל חסון רוזנשטיין: (הצגת מצגת) אני אתחיל מלדבר על זה שבאמת הרשתות החברתיות הן מאוד משפיעות, אבל לא רק הרשתות, בכלל בתקופת הקורונה אחת התופעות שראינו זה שבני נוער בילו הרבה שעות מול המחשב ובזום ואחד הדברים שהם עשו וכך סיפרה לי נערה שאני מטפלת בה, פשוט הסתכלו על עצמם, ישבו שעות, שמו את עצמם בתמונה הגדולה, את המורה בתמונה הקטנה והסתכלו על כל פגם ופגם שיש להם בגוף, שזה אחת התופעות שנתקלנו, כלומר איזושהי חוויה יותר ביקורתית של עצמם.
מיכל חסון רוזנשטיין: מבחינת הנושא שאני רציתי להציג כדי לדבר על התוכניות, יש תוכניות שנחקרו ונבדקו ונמצאו כיעילות במניעת הפרעות אכילה, לעומת זאת יש תוכניות והרבה מהן מאוד פופולריות בבתי ספר, שנמצאו לא רק לא יעילות, אלא מזיקות, אחד הדברים למשל, סיפורים אישיים של נערות שאולי שהחלימו, אולי שלא החלימו, שמספרות את הסיפור האישי שלהן, זה אחד הדברים שמצאנו אותו כלא כל כך מועיל ולפעמים אפילו מזיק, זאת אומרת, שהן מקבלות השראה "אהה איזה יופי אפשר לא לאכול, מה היה משקל המינימום שלך?
מיכל חסון רוזנשטיין: 28, אוקי, יש לאן לשאוף", זאת אומרת זה לא בהיכרך עשה את האפקט שחשבנו שזה יעשה בהתחלה.
מיכל חסון רוזנשטיין: מה שכן נמצא כמאוד מועיל זה תוכניות שקשורות להעצמה עצמית, לחיזוק הדימוי עצמי, הרבה עבודה עם הורים, הרבה עבודה עם המשפחות, כי התפיסה העצמית בסופו של דבר מתפתחת קודם כל במשפחה ובבית ובעיניים של ההורים, אם זה עיניים חומלות, או עיניים ביקורתיות, אם זה עיניים שמאפשרות שונות, שכל ילד יש לו את המבנה שלו ואת המראה שלו, לא כולם צריכים להראות אותו דבר.
מיכל חסון רוזנשטיין: התוכניות שאנחנו מעודדים אותם זה תוכניות שמבוססות על עבודה עם הורים ועם משפחות קודם כל, כי אנחנו רואים את ההורים כמפתח העיקרי כאן, הם גם אלה שלא יסכימו לרשום למכון כושר ולא יסכימו לקנות אבקה מסוימת ויעשו פיקוח שאם הם כן לוקחים את הילד לייעוץ תזונתי זה יהיה רק אצל תזונאית מוסמכת עם רישיון ממשרד הבריאות ולא עצות מהמדריך בחדר כושר שחושב שהוא יודע תזונה, כי הוא עשה קורס של עשר שעות בזה, אבל אין לו רישיון, אסור לו לתת תפריטים, אז עיקר התוכנית היא ממוקדת הורי, היא ממוקדת מערכות חינוך.
מיכל חסון רוזנשטיין: אחת התוכניות שכן אושרו על ידי משרד החינוך נקראת "בעד עצמי", אלה תוכניות שעוסקות בהעצמה ובקבלה עצמית ובהכנסה של כל נושא דימוי הגוף כחלק מתוך הדימוי העצמי ולא כמשהו שממלא את כל הדימוי העצמי, כלומר גם את אני לא אוהבת את איך שאני נראית, אני עדייו מוכשרת, חכמה, מצליחה, זה לא צובע את כל הדימוי העצמי שלי והתוכניות ממוקדות לכיוון הזה.
מיכל חסון רוזנשטיין: אז אני מקווה שהצלחתי לסכם את עיקרי המצגת ולדבר מספיק בקצרה.
מיכל שיר סגמן: זה נקודה החשובה ביותר זה שאנשים שהם לא מוסמכים לתת עצות, או תפריטים, מרשים לעצמם השכם וערב לחלק עצות ולתת תפריטים.
מיכל חסון רוזנשטיין: אפילו נתקלתי במאמן כושר שאמר למישהי 'בואי אני אתן לך תוכנית, שתגיעי ל-19 אחוזי שומן' ובאת להגיד לה גברת - -
מיכל שיר סגמן: הוא נותן לה תפריט תזונה.
מיכל חסון רוזנשטיין: הוא נותן לה תפריט ותוכנית כושר ועוקב אחרי הקלוריות ושוקל אותה כל שבוע איך היא מתקדמת בתוכנית, הוא מאוד פופולרי, שילמה לו הרבה כסף, אמרתי לה: 'גברת את לא יכולה להיות 16 אחוזי שומן, זה לא בריא, זה לא עובד ככה, את צריכה מינימום 25 אפילו 30 אחוזי שומן, כי זה הנורמה, זה התקין, הוא מנסה להביא אותך למצב שהוא לא תקין' ויש הרבה כאלה.
מיכל שיר סגמן: אוקי, תודה רבה.
שחר כוכבי: אני חלילה לא רוצה להתפרץ.
מיכל שיר סגמן: אז אל תתפרץ.
שחר כוכבי: אוקי, אז אני אמשיך אחר כך.
מיכל שיר סגמן: תודה, אנחנו נעבור עכשיו לעדות, אופק איבון פרץ, היי אופק.
אופק איבון פרץ: היי שלום.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה שאת איתנו ושאת מסכימה לחלוק איתנו את הסיפור שלך.
אופק איבון פרץ: תודה לכם.
אופק איבון פרץ: שלום.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מקשיבים לך אופק, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: רק לפרוטוקול ביקשו ממני שתאמרי בת כמה את?
אופק איבון פרץ: אני בת 27, בגירה.
אופק איבון פרץ: הסיפור שלי התחיל האמת כבר מגיל 16 אני סובלת מהפרעות אכילה ורק בשנה האחרונה זה התפרץ ממש כאנורקסיה שזה מתבטא בצומות ממושכים, הליכה מרובה ברגל, עד למצב כמו שהרופאים וחברי הכנסת שלפני אמרו, הגעתי למצב של 39 קילוגרם, כמעט עשרה אחוזי שומן, המחזור החודשי נפסק, ציפורניים שנשברו וכל זה כי לא קיבלתי את הטיפול המתאים, גם כשבאתי למרפאת הפרעות אכילה ולמחלקת אשפוז וכו' בכל מקום אמרו אין מקום, יש רשימות המתנה מאוד ארוכות, צריך להמתין, אין מה לעשות, שלחו אותי הביתה בלי פתרון והשאלה היא לא למה הגענו למצב הזה, זה מה עושים כדי לצאת מהמצב הזה, איך אנחנו עוזרים לבני נוער לא להיכנס לזה מלכתחילה, בין אם זה ברשתות החברתיות ובין אם זה מהבית, מהחינוך, זה מתחיל ונגמר בזה.
מיכל שיר סגמן: את קיבלת, איזה ליווי למשל, כשכבר ראו הסביבה שלך, אמרת שהיית בת 16, אז אני מניחה שיש מורים, בית הספר, הורים, סביבה שעוטפת אותך, מה הייתה התגובה?
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת מה היה התהליך?
מיכל שיר סגמן: ואיפה נפגשת בעצם עם המדינה בשלבים האלה?
אופק איבון פרץ: תראי, אז לא הייתה מודעות להפרעות אכילה ולהפרעות נפש בכללי, אז מורים לא כל כך שמו לב שאני לא אוכלת מול אנשים, או בכללי מצמצמת כמויות אוכל, או שפתאום אוכלת יותר מידי, לא שמו לב לזה, גם ההורים לא יותר מידי ידעו על ההפרעה, היום כשיש מודעות ואני פוגשת את זה במדינה ואני רוצה למשל, סתם ללכת לטיפול פסיכיאטרי רגיל שאני צריכה ללכת, אני צריכה לשלם באופן פרטי, כי יש רשימות המתנה מטורפות, גם פסיכולוגים, פסיכותרפיסטית, NLP, CBT, מה שתרצי, הכול הכול מלא ויש אלפי בנות, בנים בלי פתרון.
מיכל שיר סגמן: כן והסיפור הזה אגב, זה מה שנחשפתי אתו השבוע, מסתבר שפסיכיאטר פרטי למפגש ראשוני הוא 2,000 ₪, אני בררתי, ההורים לא הצליחו, אני הרמתי את הטלפונים, לא ההורים, ההורים נתקלו בקירות לא הצליחו למצוא בציבורי, לא פסיכיאטר ולא פסיכולוג, הם הגיעו אליי, אני חיפשתי, לא מצאתי בציבורי, עברתי לפרטי, סקר שוק 2,000 ₪ לפסיכיאטר, עכשיו, עכשיו ואני תורמת את הכסף הזה, אגב, למשפחה הזו ועוד 450 ₪ לפסיכולוג ילדים, שהילדה שאני עכשיו עוזרת לה צריכה, למשפחה אין כסף לשלם את זה אגב, זה אני ביררתי, המדינה לא יכולה עכשיו לספר לי סיפורים, זה אני עשיתי את זה, לקחתי את המושכות אליי, בסדר.
אופק איבון פרץ: נכון.
מיכל שיר סגמן: לרוב האנשים אין את הכסף הזה.
אופק איבון פרץ: לקחתי גם אני את המושכות אליי והיום אני ממש מממנת את עצמי, מממנת את הטיפולים שלי מלהכין אוכל, מלבשל, כמובן לעבוד בעבודה שהיא מסודרת, אבל זה לא הגיוני שהגענו למצב שיש רק חמש מחלקות של אשפוז בהפרעות אכילה וכל מה שמתעסק בזה וכל השאר כאילו תתמודדו, בעצם זה מה שמשאירים לי בידיים, 'תתמודדי, תנסי להצליח לבד עד שיתפנה בשבילך מקום'.