GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיטל איטקיס: אני הייתי רוצה לראות את האחים השכולים מעבר לזה שהם נמצאים במקום שבו יודעים את כל הרשימה של האחים ומי נמצא שם, ומי נמצא מימיני ומשמאלי ומכירים בי, שהשם שלי יהיה רשום גם על המכתבים הרשמיים שמקבלים ההורים, זה בסדר שיהיה רשום שם 'חיים, אריאלה ומיטל', לימים גם היה עמיחי, שגם הוא בעצמו היה אח שכול, שגם הוא לא קיבל כשהוא התגייס לקורס טייס שום ליווי, הצבא אפילו לא ידע, המפקדים שלו לא ידעו אפילו שנמצא אח שכול, הוא היה צריך לבקש באמצע הקורס לצאת, במבוכה מאוד מאוד גדולה לאזכרה של אח שלו.
מיטל איטקיס: אני היום בת 33, ההורים שלי כבר הולכים ומתבגרים, אני אגיד לכם את האמת, אני מפחדת מהרגע שאני אאבד את ההורים שלי, שיזכו לחיים ארוכים, כי אני לא יודעת מה יהיה ברגע שהם לא יהיו.
מיטל איטקיס: אני לא יודעת מי יזמין אותי לטקסים, איך אני ממשיכה לקיים את הקשר עם היחידות, איך אני ממשיכה שמישהו בכלל יראה אותי, חוץ מזה שאני יודעת שלפי הזכויות אני אקבל איזו שהיא קצבה מסוימת כדי לעזור בכל הנושא של הקבורה, מה מכאן?
מיטל איטקיס: זהו?
מיטל איטקיס: אני שקופה?
מיטל איטקיס: אין אותי יותר?
מיטל איטקיס: אני כבר לא אחות שכולה לברק ועמיחי?
מיטל איטקיס: אלה דברים שחייבים להשתנות.
מיטל איטקיס: פשוט צריך להכיר באחים, צריך שיראו אותנו.
מיטל איטקיס: אנחנו לא שקופים.
מיטל איטקיס: אנחנו סוחבים עלינו המון, המון מעבר לכאב הפרטי שלנו, זה פשוט לא הגיוני שזה יהיה המצב ואני פשוט מבקשת שיראו אותנו.
מיטל איטקיס: שיראו אותנו ואת הכאב שלנו.
מיכל שיר סגמן: תודה מיטל.
מיכל שיר סגמן: תודה שחלקת איתנו.
מיכל שיר סגמן: אלי רצית להגיב, מיד אחר כך ממשרד המשפטים.
אלי בן-שם: אני רוצה לומר, הבעיה המרכזית שהאחים לא מקבלים הודעות.
אלי בן-שם: מה משרד הבטחון אומר?
אלי בן-שם: 'אין לי רשימה של כל האחים האלה, לזה אני אתן, ולזה לא?' בשביל זה הם לא נותנים לאף אחד.
מיכל שיר סגמן: יוצאים למבצע ומקבלים את השמות.
מיכל שיר סגמן: אני לא מצליחה להבין את זה.
מיכל שיר סגמן: משרד הבטחון, זה אותו משרד הבטחון ששולח את החיילים האלה למלחמה, שידעו גם לדעת לאסוף את השמות של בני המשפחה שלהם.
אלי בן-שם: אני מסביר לך שמשרד המשפטים לא נותן למשרד הבטחון וזה פלונטר כבר של שנה וחצי, ובשביל זה כל האחים נדפקים.
אלי בן-שם: למשרד הבטחון יש רשימה של 10,000 אחים שכולים.
אלי בן-שם: להערכתנו יש יותר מ-40,000-50,000.
מיכל שיר סגמן: יש כ-60,000 אחים שכולים, בממוצע של נופלי ישראל, אתה עושה שניים-שלושה אחים לנופל, מגיעים למספר הזה.
מיכל שיר סגמן: מדובר על בין 50,000-60,000 אחים שכולים.
מיכל שיר סגמן: לא צריך להיות מתמטיקאי דגול כדי להבין את זה.
אלי בן-שם: נכון.
אלי בן-שם: זו סיבה אחת.
אלי בן-שם: לגבי צה"ל, מיטל צודקת במאה אחוז, אבל בחמש השנים האחרונות חל מהפך בצה"ל, יש ליווי צמוד, הילדים שלי התגייסו בשלוש השנים האחרונות, יש לי בן ובת בצה"ל, יש ליווי, יש יום גיבוש, יש טיפול.
אלי בן-שם: בנושא הזה חל מהפך, כי היא צודקת, בתקופה שלה לא ספרו אותה ממטר.
מיכל שיר סגמן: היא בחורה צעירה, התקופה שלה הייתה לפני דקה וחצי.
אלי בן-שם: לא, אבל מיטל כבר התגייסה לפני 13, 14 שנים.
אלי בן-שם: אני מדבר על חמש השנים האחרונות.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת לתת למשרדי הממשלה לדבר.
אלי בן-שם: מילה אחרונה.
אלי בן-שם: לגבי יום החופשה, זה היה החוק האחרון של רובי ריבלין שכבר נבחר לנשיא, ואז הוא העלה את זה.
אלי בן-שם: משרד האוצר התנגד ואז הגיעו לפשרה.
אלי בן-שם: והיא צודקת, למה זה יום בחירה?
אלי בן-שם: צריכים לתת יום חופש מלא.
אלי בן-שם: האוצר אז התנגד ואני חושב שצריך לתקן את העניין הזה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נתקן ואנחנו כבר נגיש פה, יש לי הרגשה שיש לי כאן שותפים לחוק.
מיכל שיר סגמן: שביט מס, רמ"ט שר המשפטים לשעבר.
שביט מס: צהרים טובים.
שביט מס: אני לא רוצה להגיד שאני שמח להיות בדיון, אני לא שמח, מפני שלדעתי אנחנו לא צריכים להיות בדיון.
שביט מס: זה דבר שהוא מובן מאליו.
שביט מס: בתפקידי הקודם כראש מטה שר המשפטים עסקתי בנושא.
שביט מס: ברשות
שביט מס: כם כדי לפשט אותו אני רוצה לחלק את זה לשני חלקים.
שביט מס: החלק הראשון, אותן רשימות מפורסמות.
שביט מס: היה לנו דיון בספטמבר, הייתי גם אז במילואים וגם עכשיו אני במילואים.
מופיד מרעי: אתה קובע את הדיונים בימי מילואים.
שביט מס: כן.
שביט מס: בעקרון משרד הבטחון צריך להוציא טופס א', בקשה להעברת נתונים לרשות האוכלוסין.
שביט מס: רשות האוכלוסין, מכיוון שיש שם מספר תעודת זהות, זה אפרופו נתון חד-חד ערכי של נופלים, מספר תעודת הזהות - - -
מיכל שיר סגמן: כל חנות נעליים שאני הולכת לקנות שם נעליים מבקשת את תעודת הזהות שלי, אז עכשיו זה הפך להיות פרט סודי ביותר?
שביט מס: לא, שניה.
שביט מס: לאט לאט.
שביט מס: אני אומר, נתוני השכול ידועים לכולנו, בטח במשרד הבטחון, הם יכולים להוציא פלט של כל החללים במערכות ישראל ופעולות האיבה ולהעביר בדיוק בהתאם לנהלים טופס א' למי שצריך, וברגע שיש את הנתון הזה של תעודת זהות הנופל/נופלת, למעשה רשות האוכלוסין יודעת לגזור מי האחים ומי ההורים, זה נתון שבלחיצת כפתור כמעט, ותיכף יגידו בעצמם, אפשר להוציא את זה ולהעביר את הנתונים למשרד הבטחון.
שביט מס: מכאן ואילך יש כנראה תיקון חקיקה, לפחות משרד המשפטים טוען שצריך לעשות תיקון חקיקה על מנת שאפשר להעביר לארגון יציג את הנתונים, גם זה משהו שהוא פתיר לחלוטין, אני לא מבין למה זה לא קרה, בטח לא בחודשיים האחרונים, ולא בכלל.
שביט מס: אבל אלה שתי פעולות שונות שהן מאוד פשוטות, אחד, זה משרד הבטחון מול רשות האוכלוסין, השני זה משרד המשפטים מול משרד הבטחון שזו פעולת חקיקה מול הכנסת, להעביר את זה ואת זה לסיים.
שביט מס: ברגע שיש את בסיס הנתונים, וזה משהו שחייבים ייעוץ משפטי לחשוב מה עושים עם הנתונים האלה.
מיכל שיר סגמן: ברגע שיהיה את בסיס הנתונים, אני כבר אומרת לך מה יקרה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נראה את הפער העצום בין מספר האחים השכולים לבין מיצוי הזכויות.
מיכל שיר סגמן: יש חוק, פסיכולוג, עזרה בלימודים, סיוע פה, סיוע שם, הרי זה מעוגן בחקיקה.
מיכל שיר סגמן: אתה תראה את הפער ואז אתה תראה דבר מחריד, איך מדינת ישראל חוסכת כסף על גבם של האחים השכולים, שזו הציניות הגרועה ביותר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נראה את הפער.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא ננחש אותו, אנחנו לא נגיד שהוא קיים, אתה תראה את הפער.
שביט מס: מכיוון שיש גופים, ואמרו פה מצד אחד משרד הבטחון שבעצמו כנראה לא יודע מי הם כל האחים השכולים, מצד שני יש את משרד החינוך, אני חושב שבחקיקה אותם נתונים צריכים לעבור באופן אוטומטי.
שביט מס: אם אח שכול מגיע למערכת החינוך, באופן אוטומטי במערכת החינוך צריך להיות מסומן שהוא אח שכול.
שביט מס: זה לא תעודת קלון, אני לא רוצה להגיד שזו זכות להיות אח שכול, חס וחלילה, אבל בהחלט זה משהו שמדינת ישראל חייבת שכל משרדי הממשלה ידעו למצות את הזכויות לאחים השכולים.
שביט מס: שלב א', לבקש את הנתונים, ושלב ב', לדאוג שהנתונים יהיו במשרדי הממשלה כדי שאף אחד לא יצטרך להתחנן לקבל את הנתונים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו ערכנו פה בוועדה לזכויות הילד דיון על ילדים יתומים.
מיכל שיר סגמן: יתומים לא של נפגעי פעולות איבה, לא של כוחות הבטחון.
מיכל שיר סגמן: יתומים מאב, יתומים מאם, ממחלה כזאת או אחרת.
מיכל שיר סגמן: אנחנו ראינו את הנתונים של עד כמה אותם ילדים עלולים, לאו דווקא, אבל עלולים להיות במצב של סיכון כי אותו ילד מגיע לבית הספר והוא מתפרע, הוא מתנהג בצורה קצת אחרת, אם אין מישהו שיודע לאסוף אותו, להכיל אותו, לחבק אותו, לטפח אותו, אותו ילד עלול להפוך להיות נוער בסיכון.
מיכל שיר סגמן: אני יוצאת מנקודת הנחה שכשמדובר על אחים שכולים, מדובר על אותו הסיכון.
מיכל שיר סגמן: אם אף אחד לא רואה את האח השכול, לא יודע שהוא אח שכול, ממערכת החינוך ועד לשאר המערכות של המדינה, ועד למיצוי הזכויות שלו כי ההורים שלו לאו דווקא פנויים כרגע רגשית כדי להכיל אותו ולשים לב אליו או אפילו להציע לו את הדברים שכן מגיע לו על פי חוק, אותו ילד או ילדה עלולים להידרדר מהנקודה הזו, וזה יהיה אך ורק באשמתנו.
מיכל שיר סגמן: אך ורק באשמתנו.
שביט מס: נקודה אחרונה, מכיוון שהרשויות המקומיות הן אלה שמזמנות את המשפחות השכולות, בטח ביום הזיכרון, אני חושב שהנתונים של האחים והאחיות השכולים, חייבים לוודא שלא תהיה מניעה להעביר אותם גם לרשויות המקומיות על מנת שהללו ישמרו על קשר עם האחים השכולים גם בטקסים בבתי העלמין, גם בטקסים בערבים, כיום זה לא קיים גם כן ולמעשה אלה שעושים את הטקסים לא יודעים לפנות לאחים והאחיות השכולים.
מיכל שיר סגמן: אתה מבין מה שאתה אומר לי?
מיכל שיר סגמן: יש טקסים ממלכתיים, אני לא מדברת על העיריות והמועצות המקומיות שמן הסתם הן יודעות אז הן יודעות לכנס את זה, אבל אני מדברת על טקס ממלכתי של המדינה, אחים שכולים לא מוזמנים.
אלי בן-שם: מיכל, הן גם לא יודעות, הרשויות פונות אלינו לבקש את הרשימה.
אלי בן-שם: גם הם לא יודעים.
מיכל שיר סגמן: אז פרידה, אני חוזרת בי, האחים השכולים עדיין שקופים.
מיכל שיר סגמן: יש עבודה להפוך אותם ללא, אך הם עדיין שקופים.
פרידה שניידרמן: אני חייבת להוסיף משפט קטן.
פרידה שניידרמן: באחד הכנסים שלנו עלתה אחת האחיות ואמרה ככה: 'שיחקנו ילדים למטה.
פרידה שניידרמן: לכל הילדים קראו, ורק אותי שכחו, אף אחד לא קרא לי'.
פרידה שניידרמן: וזה בדיוק אח בבית, וזה האח בחוץ, ואנחנו מדברים שלא מכירים אותם אפילו, לא יודעים איך קוראים לו.
פרידה שניידרמן: אז איך נדע איך הוא נראה?
מיכל שיר סגמן: את ציינת בפני משהו.
מיכל שיר סגמן: מה קורה כשהם גדלים ומתחתנים ונשים משנות את השם שלהן?
מיכל שיר סגמן: לכו תחפשו את האחיות השכולות.
אלי בן-שם: הן נעלמות.
מיכל שיר סגמן: בכלל.
מיכל שיר סגמן: זה כבר אין לך שום סיכוי, אגב מערכת הבטחון, אפרופו משרד הבטחון, להשיג אותן.
מיכל שיר סגמן: פרידה התחתנה, שינתה את השם.
מיכל שיר סגמן: איך תמצאו אותה?
מיכל שיר סגמן: היא לא הלכה לארגון יד לבנים.
אלי בן-שם: למשרד הפנים יש את זה.
שביט מס: מיכל, אני חוזר חזרה - - -
קריאה: - - לדעת לשחזר.
מיכל שיר סגמן: אבל אנחנו יודעים הרי שהמערכות לא באמת מדברות אחת עם השניה, זה שמערכת אחת יודעת זה לא אומר שהיא מעבירה את האינפורמציה לשניה.
שביט מס: צריך לזכור, נתוני תעודת הזהות הם חד-חד ערכיים.
שביט מס: אם ידאגו כל שנה או כל תקופה מסוימת, גם בחקיקה, לחייב את גוף א' להעביר לגוף ב' את הנתונים, מעודכנים, אז נדע שגב' א' התחתנה - - - מיש אבל בשביל זה צריך רצון, שביט.
שביט מס: אני לא רואה שיש רצון.
שביט מס: צריך בחקיקה לעשות את זה ולוודא שאחר כך לא תהיה בעיה, בטח בנתונים האלה, להעביר אותם מגופים לגופים.
שביט מס: זה לא נתון שצריך להיות מסווג בשום פנים ואופן.
שביט מס: וזה משהו שאם הוא לא יקרה בחקיקה, הוא לא יקרה.
מיכל שיר סגמן: איך אומרים באנגלית, if there is a will there is a way.
מיכל שיר סגמן: אין will ולכן אין way.
מיכל שיר סגמן: מאוד פשוט.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת לעבור למשרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: שקד ממשרד המשפטים כאן ורוצה להגיב?
מיכל שיר סגמן: אחר כך משרד הבטחון ואחר כך רשות האוכלוסין.
שקד קרפ: אני מתנצלת על האיחור.
שקד קרפ: הייתי בדיון על הצעת חוק של ביטול מבחן הכנסה אז לא שמעתי את ההתחלה.
שקד קרפ: אני כן רוצה להגיד שהגיעו פניות אלינו למשרד המשפטים, דנו בנושאים של ה-, אני מדברת על העניין של העברת פרטים ליד לבנים.
שקד קרפ: דנו בזה, אנחנו הצענו כמה רעיונות, בין השאר תיקוני חקיקה.
שקד קרפ: יש דברים שצריך להסדיר מבחינת פרטיות.
שקד קרפ: כלומר יש - - -
מיכל שיר סגמן: תסבירי לי מה זה פרטיות.
מיכל שיר סגמן: איזה פרט שם הוא נורא נורא סודי?
שקד קרפ: לא, יש חוקים של העברת מידע בין גופים.
מיכל שיר סגמן: נסדיר.
מיכל שיר סגמן: את יודעת שאם הם היו מתפקדי מפלגה הייתי עכשיו מוציאה לך, מישהו יכול לעשות לי בבקשה את ספר הבוחרים של כל המפלגות, עם תעודות הזהות, בואו נראה עד כמה זה סודי.
שרון רופא אופיר: זו עבירה על החוק.
שרון רופא אופיר: את לא תשיגי את זה כרגע, מיכל.
מיכל שיר סגמן: אני בחמש דקות משיגה לך את זה.
מיכל שיר סגמן: את הולכת לחנות נעליים, את רושמת - - -
שרון רופא אופיר: אבל בואי נעשה פשוט יותר, נסדיר את החוק.
מיכל שיר סגמן: בחנות נעליים את רושמת את תעודת הזהות שלך, את רוצה לרשום את הילד שלך לחוג את רושמת את תעודת הזהות שלך.
מיכל שיר סגמן: אבל כשמשרד ממשלתי לא מעביר את המידע הזה למשרד ממשלתי אחר, לא מפרסם אותו בציבור.
מיכל שיר סגמן: למשרד ממשלתי אחר כדי שאותו ילד יקבל את הזכויות שלו, זה - - -
שרון רופא אופיר: מיכל, אני איתך לגמרי.
שרון רופא אופיר: אני מדברת כמוך מדם ליבי גם.
שרון רופא אופיר: אבל אם זו הבעיה, אנחנו מחוקקות, בואי נסדיר את החוק.
פרידה שניידרמן: זה כבר מדובר למעלה מעשר שנים.
מיכל שיר סגמן: שנים מנסים, בחקיקה, לא בחקיקה.
מיכל שיר סגמן: ולא הולך?
מיכל שיר סגמן: החוק לא עבר?
מיכל שיר סגמן: אני לא מכירה חוק שעבר, אז בואו נעביר את החוק.
פרידה שניידרמן: כבר עשר שנים זה הולך וחוזר.
מיכל שיר סגמן: שרון, זה רק נשמע פשוט.
מיכל שיר סגמן: כמישהי שעוסקת בזה שלוש שנים כבר, זה רק נשמע פשוט.
שקד קרפ: אנחנו עומדים בסוף, יש חקיקה של חוק הפרטיות להעברת מידע בין גופים, בסוף בשביל - - -
מיכל שיר סגמן: בין גופים ממשלתיים גם?
שקד קרפ: בין גופים ממשלתיים.
שקד קרפ: יש בחקיקה.
שקד קרפ: אני מכירה פשוט את הפניה של יד לבנים, שם צריך איזה שהוא תיקון חקיקתי שכבר דיברנו עם משרד הבטחון עליו, הצענו כל מיני אפשרויות בנושא הזה.
אלי בן-שם: אני יכול לומר משפט ברשותך?
אלי בן-שם: אני חייב לומר משהו.
מיכל שיר סגמן: חייב?
אלי בן-שם: לא.
אלי בן-שם: אני יכול להמתין שהיא תסיים.
מופיד מרעי: רק תסבירי איזה תיקון חקיקתי ומי צריך לעשות.
מופיד מרעי: למה לא פניתם למשרד הבטחון?
שקד קרפ: משרד הבטחון אחראי על החוק הזה.
שקד קרפ: הוא מגיע אלינו עם ה- - -
מיכל שיר סגמן: למה שהם יפנו?
שקד קרפ: עם המידע, אם צריך - - -
אלי בן-שם: משרד הבטחון ממתין לקבל מכם את המידע.
אלי בן-שם: אנחנו מרגישים בארגון יד לבנים ש- - -
שקד קרפ: מה זאת אומרת לקבל מאיתנו את המידע?
שקד קרפ: המידע לא מוחזק אצלי.
אלי בן-שם: - - שיש איזה שהוא משרד, שמשרד המשפטים בוחר מתוך איזו שהיא בחירה שאנחנו לא מבינים מה היא, כי יש פניות חוזרות ונשנות.
שביט מס: לא, סליחה.
שביט מס: אתה מבלבל בין שני גופים.
שביט מס: מי שאמור להעביר אתה מידע למשרד הבטחון זה משרד הפנים, ויושב פה נציגם.
שביט מס: הוא אמור להעביר את המידע למשרד הבטחון, שוב, רק לאחר שמשרד הבטחון ממלא את הבקשה להעברת מידע בין משרדי ממשלה.
שביט מס: טופס א', תיכף יסבירו לכם, נורא פשוט, רק זה לא מבוצע.
שביט מס: זה שלב א'.
שביט מס: שלב ב' זה השלב שנכנס משרד המשפטים מול משרד הבטחון, תיקון חקיקה.
שביט מס: זהו.
שקד קרפ: קודם כל תיקון חקיקה, בשביל שיהיה להם את האפשרות - - -
שביט מס: אין את הנתונים לאגף השיקום.
שביט מס: לאגף השיקום אין את הנתונים.
אלי בן-שם: כבר חמש שנים אנחנו שומעים את הסיפורים האלה, ובינתיים כמו שאמרת מי שנדפק זה האחים השכולים, הצעירים שלא מקבלים כלום מהמדינה, המדינה על הגב של האחים האלה מרוויחה כסף.
מיכל שיר סגמן: ומחכים שמיליונר ימות בצרפת כדי שיד לבנים יקבלו את הכסף.
אלי בן-שם: - - משנת 1948 האחים שהולכים לעולמם.
מיכל שיר סגמן: נכון נכון.
מיכל שיר סגמן: אבל אלי, ככה חוסכים כסף.
קריאה: צריך לטפל בסיפור הזה, הסוגייה הזאת חייבת להיפתר.
שקד קרפ: אנחנו הצענו, אמרתי, הצענו דברים, אנחנו בדיונים על הדברים האלה, אנחנו בסופו של דבר חלק מהפאזל פה, אנחנו נידרש לכל דבר שיגיע אלינו, אנחנו ננסה - - -
מיכל שיר סגמן: סליחה, משרד המשפטים, אתם נדרשתם יותר מפעם, יותר מפעמיים, בשנים האחרונות.
מיכל שיר סגמן: לא בחודש האחרון.
מיכל שיר סגמן: מה זה 'אם נידרש'.
מיכל שיר סגמן: נדרשתם.
מיכל שיר סגמן: מה זו התשובה הזאת?
מיכל שיר סגמן: מה עשיתם עם הדרישה?
שקד קרפ: אנחנו הצבענו על כל מיני פתרונות שאפשר לעשות - - -
מיכל שיר סגמן: ומה קרה מאז?
שביט מס: משרד הבטחון צריך לתקן את החוק, הוא חוק של משרד הבטחון.
מיכל שיר סגמן: משרד הבטחון לא מעוניין לתקן את החוק.
שביט מס: משרד הבטחון, קודם כל הוא מעוניין.
מיכל שיר סגמן: משרד הבטחון לא אמור - - - את החוק.
מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים, מה אתם הולכים לעשות עם זה?
שביט מס: מיכל, דיברתי בזמנו עם גלי, העוזרת של בני גנץ.
שביט מס: הם בעד, מוכנים לעשות תיקון חקיקה, צריכים פשוט לעשות.
שביט מס: זה הכל.
שביט מס: עכשיו את התיקון חקיקה - - -
מיכל שיר סגמן: או, עכשיו בכנסת, כשאתה אומר שאתה בעד לעשות תיקון חקיקה, אבל אתה יושב מהיציע כאילו אתה לא נבחר ציבור, זאת הבעיה.
מיכל שיר סגמן: אני בעד, גם אני בעד.
מיכל שיר סגמן: אני לא מגישה את הצעת החוק, אבל אני בעד.
מיכל שיר סגמן: לא עולה לי כסף להגיד שאני בעד.
מיכל שיר סגמן: הם לא צופים מהצד, משרד המשפטים, אתם לא צופים מהצד, משרד הבטחון אתם לא צופים מהצד.
מיכל שיר סגמן: יש לכם יכולת לחוקק, יש לכם יכולת לשנות, אתם לא פרשנים, תתחילו לעשות.
שקד קרפ: הצענו כל מיני מתווים, אנחנו עדיין בדיבורים על זה, מחכים לעוד - - -
קריאה: אבל אם יש לך גוף שלא מעונין, אז מה - - -
מיכל שיר סגמן: שניה, היועצת המשפטית רוצה לומר משהו.
נירה לאמעי רכלבסקי: בשלב הראשון יש בעיה שרשות האוכלוסין תעביר למשרד הבטחון קדימה ואחורה את הפרטים של המשפחות?
נירה לאמעי רכלבסקי: אין בעיה.
שביט מס: שיעבירו טופס.
שביט מס: אין בעיה.
נירה לאמעי רכלבסקי: למשרד הבטחון יהיה דאטה בייס שאומר שבכל משפחה, מה השלם שלה, הורים, אחים.
נירה לאמעי רכלבסקי: ומשרד הבטחון בשלב ראשון לא צריכה להיות בעיה.
מיכל שיר סגמן: האם יש עם זה בעיה, משרד המשפטים?
אלי בן-שם: למה צריך חקיקה לזה גם?
נירה לאמעי רכלבסקי: לזה לא צריך חקיקה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אחר כך תחשבו אם אתם רוצים, אם זו פגיעה בפרטיות של אח שיד לבנים יפנה אליו ויגיד לו 'בוא לפעילות', אני מניחה ששם יש את החשש לפגיעה בפרטיות.
נירה לאמעי רכלבסקי: אבל בשלב ראשון, וזה לא - - -
מיכל שיר סגמן: לא לפעילות, זה להודיע לאחים השכולים מה מותר להם לקבל על פי חוק.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא מבינה איך לצורך מיצוי זכויות משהו אמור להיות פגיעה בפרטיות, אבל זאת פרשנות.
נירה לאמעי רכלבסקי: אבל בשלב ראשון שהדאטה בייס יהיה במשרד הבטחון?
שביט מס: זה לא קשור למשרד המשפטים.
שביט מס: אגף השיקום צריך להעביר את הבקשה, הוא לא העביר בקשה.
שביט מס: הוא העביר מכתב שהוא רוצה.
מיכל שיר סגמן: כבר נשמע את משרד הבטחון.
מיכל שיר סגמן: ח"כ מופיד מרעי בבקשה.
מיכל שיר סגמן: הוא תיכף מנהל פה את הדיון במקומי, תיכף אתה מחליף אותי.
מיכל שיר סגמן: ח"כ שרון רופא אופיר.
שרון רופא אופיר: תודה גבירתי היו"ר.
שרון רופא אופיר: אני חייבת להגיד, וזה קורה לא בפעם הראשונה, זה קורה בהרבה ועדות שאנחנו משתתפות בהן, שהתחושה היא תחושה של משרד כדורגל.
שרון רופא אופיר: משרד אחד מגלגל את הכדור למשרד השני שמגלגל את הכדור למשרד השלישי, אני רק לא יודעת להגיד מי עומד בשער ודואג לבלום או לחטוף גול.
שרון רופא אופיר: אז סליחה שאני משתמשת בכזו הלצה בנושא כאוב וקשה כל כך, אבל זה פשוט מדהים, כי אני יודעת כמה שנים את מובילה את הנושא הזה, אני עוד מכירה את זה מתקופתי כעיתונאי.
שרון רופא אופיר: אלי בן-שם יו"ר ארגון יד לבנים יודע.
שרון רופא אופיר: הנושא הזה קרוב ללבי הרבה מאוד שנים, לא רק של אחים ואחיות שכולים, גם של יתומי צה"ל.
שרון רופא אופיר: שאין גיל תפוגה להיות יתום.
שרון רופא אופיר: זה לא נגמר בגיל 21.
שרון רופא אופיר: מדינת ישראל טוב תעשה אם בשנתה ה-74, שנת העצמאות ה-74 שלנו תסדיר את כ ל נושא השכול במדינת ישראל כדי שאנחנו נתפנה לעסוק בנושאים נוספים בוועדה החשובה הזאת.
שרון רופא אופיר: אני חושבת שמה שנקרא, enough is enough.
שרון רופא אופיר: בואו נחליט שאנחנו מקדמים את זה, צריכים בשביל זה חקיקה?
שרון רופא אופיר: יש לך פה מספיק חברי כנסת שיחוקקו חוקים, ידפקו על השולחן ונצרף אלינו עוד חברי כנסת שיתמכו.
שרון רופא אופיר: לא צריך בשביל זה חקיקה?
שרון רופא אופיר: צריכים לדבר בין משרדים.
שרון רופא אופיר: אז אני בטוחה גבירתי היו"ר, שאנחנו נבקש שעוד שבוע נקבל תשובה בין איזה משרד לאיזה משרד צריך לדבר.
שרון רופא אופיר: אבל באמת, חלאס עם הפארסה הזאת.
שרון רופא אופיר: בואו נסיים עם זה.
שרון רופא אופיר: זה פשוט לא יאומן.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה בעוד חודש בערך דיון המשך ונראה מה התקדם.
שרון רופא אופיר: אחים שכולים במשך שנים לא נספרו כי בתפיסה התודעתית היה, 'בואו נעטוף את ההורים', וזה בסדר, אבל היום אנחנו נמצאים במקום אחר ואנחנו מבינים, אם אנחנו כבר נמצאים בתפיסה שגם צריכים לדאוג לבנות זוג, לא כאלה שנישאו לחלל שנפל בקרב או בפעולת הטרור, אז שאנחנו לא נדאג לאחים ואחיות שכולים?
שרון רופא אופיר: לאן אנחנו הולכים?
שרון רופא אופיר: זאת פשיטת רגל של מדינת ישראל.
שרון רופא אופיר: אני אגיד בנימה אישית ובזה אני אסיים, אני גייסתי את הבת שלי הבוקר לצבא, רגע מאוד מרגש בחייו של כל הורה, בחייה של כל אמא.
מופיד מרעי: מזל טוב.
שרון רופא אופיר: כן.
שרון רופא אופיר: מזל טוב, אני מודה, גם עמדתי שם ובכיתי.
שרון רופא אופיר: וכל עוד אנחנו ממשיכים לגייס את ילדינו לצבא, ואנחנו נמשיך לגייס את ילדינו לצבא כי זו מדינה ציונית יהודית דמוקרטית שנלחמת גם מול אויבים, מה נעשה, אין ברירה, יש לנו צבא והוא צריך להישאר צבא חזק.
שרון רופא אופיר: אנחנו מבינות מיכל כאימהות, שלא נדע, אלוהים ישמור, שאנחנו גם משלמים מחיר.
שרון רופא אופיר: זה חלק מהרגע הזה שצובט לך בלב.
שרון רופא אופיר: ואם אנחנו לא נדע, איך אומרים, 'תדע כל אם עבריה', אז תדע כל אם עבריה שאם חס וחלילה קורה משהו לבנה או לבתה בקרב, יש פה מדינה שדואגת לשאר הילדים שלה.
שרון רופא אופיר: לאחים והאחיות, לילדים היתומים שיישארו.
שרון רופא אופיר: אנחנו חייבים את זה.
שרון רופא אופיר: החלק מהחובה שלנו ואני בטוחה שאנחנו נקדם ונפתור את הבעיה הזאת, כי הגיע הזמן שזה ייעשה.
שרון רופא אופיר: תודה רבה.
מופיד מרעי: תראו, לא תיארתי לעצמי, אני מדבר פה דווקא לחברים שאני מכיר, שאנחנו נשב כאן בכנסת ונדון על המצב של האחים השכולים, כי אנחנו מכירים דרך השכול, דיברנו, ליוויתי את אלי גם בהקמת העמותה 'לנצח אחי', עם אלי בן שם אנחנו בהיכרות עמוקה ואנחנו פועלים ביחד.
מופיד מרעי: פועלים ביחד ואני יודע שאלי ואלי באמת שמחים על זה שאני נכנסתי לכנסת כדי להאיץ ולדחוף את הנושא הזה קדימה ולחוקק את מה שצריך לחוקק.
מופיד מרעי: אבל מאיפה שאנחנו לא מסתכלים על זה, מכל צד ומכל היבט שאנחנו מסתכלים על זה זה מורכב, בסופו של דבר פתרון אין, דיבורים יש.
מופיד מרעי: ממצב של פתרון אין ודיבורים יש אנחנו צריכים בסופו של דבר להגיע למעשים.
מופיד מרעי: איך אנחנו מגיעים למעשים?
מופיד מרעי: עלו פה כמה דברים שהם בתוך בית המחוקקים, חלק מהדברים לא בבית המחוקקים אבל אנחנו מרגישים שאנחנו מחויבים גם לסייע, גם להגיע לפתרונות, גם אם זה לא בתוך בית המחוקקים.
מופיד מרעי: נכון חברתי אמרה ובצדק, יהיו מספיק חברי כנסת שיירתמו לנושא הזה כדי לשנות את החוקים, ואנחנו הקמנו גם שדולה למשפחות השכולות, לאחים וליתומי צה"ל וגם לאלמנות, כדי באמת לשמוע מה הבעיות שלהם, ויש הרבה בעיות.
מופיד מרעי: אני מכיר את הבעיות.
מופיד מרעי: התחככתי, טיפלתי, וזה מאוד מורכב.
מיכל שיר סגמן: פה האבסורד אגב, שיש בעיות אבל הן יחסית מעטות.
מיכל שיר סגמן: הדבר היחיד שמבקשים זה רשימות שהאדם יוכל לקבל דואר על השם שלו ולדעת מה הזכויות שלו.
מיכל שיר סגמן: זה עד כדי כך אבסורד ופשוט.
מופיד מרעי: מיכל, תאמיני לי שזה בהרבה יותר מורכב.
מופיד מרעי: את אפילו נגעת בזה עכשיו, כי בסוף האחים השכולים, אני מטפל בהם.
מופיד מרעי: הזמנתי לפה מישהו מהחברה הדרוזית ודווקא בצ'רקסים, שם זה עוד יותר מורכב.
מופיד מרעי: באיזה שהוא מקום הם מסתגרים בתוך עצמם וכאילו מתביישים לדבר, כאילו מתביישים לבקש, והסטיגמה כאילו משרד הבטחון מחבק את כולם.
מופיד מרעי: נכון, משרד הבטחון, אני אומר לכם, לא בגלל שכרגע גנץ שר הבטחון, הם עשו כברת דרך ארוכה בנושא הזה ועדיין לא הגענו לסוף, בלטפל באחים כאלה, להוציא אותם לתעסוקה, שזה חלק מההתמודדות עם השכול, להוציא אותם ללימודים.
מופיד מרעי: דיברת על בגרות, לתמוך בהם.
מופיד מרעי: היום אין מסגרות ואין צוותים תומכים, ולא כולם גם רוצים את התמיכה.
מופיד מרעי: זה מאוד מורכב, אני לא חושב שזה הנושא של הדיון שלנו, אבל בסופו של דבר באיזה שהוא מקום האחים השכולים גם עם ההורים וגם אחרי לכתם של ההורים שזה מורכב יותר, צריכים בסופו של דבר להיות מוגדרים.
שרון רופא אופיר: רק לשניה, אני במקרה נוגעת בפלאפון וקופץ לי פוסט של אייל אביטן אחיו של עדי אביטן ממש מעכשיו מלפני כמה שעות, הוא כותב 'סתם יום של חול אבל היום לא, כי כשהתעוררתי היום את עיני הציפו דמעות חונקות, זה לא יום רגיל עבורי, עדי היה היום צריך לחגוג את יום הולדתו ה-42'.
שרון רופא אופיר: זו מקריות.
מופיד מרעי: את השפה הזאת הרבה אנשים לא מבינים.
מיכל שיר סגמן: משרד הבטחון בבקשה, ואני אבקש מח"כ מרעי להחליף אותי בניהול הדיון החשוב הזה, אני מתנצלת.
מיכל שיר סגמן: את רוצה לומר משפט בקצרה?
אריאלה ידידה ברגהש: כן.
אריאלה ידידה ברגהש: שמי אריאלה ברגהש, אחות של אביחי שמעיה דנוך, אחי נהרג בלבנון.
אריאלה ידידה ברגהש: כששואלים 'לבנון' זה לא לבנון הראשונה ולא לבנון השניה.
אריאלה ידידה ברגהש: מדינת ישראל העלימה את המלחמה בין שתי המלחמות האלה, ושם הוא נפל כי חיזבאללה תמיד היה שם.
אריאלה ידידה ברגהש: אני מרגישה שאני נושאת את הדגל של אחי שתרם לחברה בחייו הצעירים, הוא נהרג בגיל 19.5 ויש לי אחים, אחים שלי כאן, פרידה ואלי, והאבא שלי אלי, אני מרגישה שזה משפחה, אבל ככה ברחוב אני לא מדברת, אני שקופה, אני לא מרשה לעצמי לדבר.
אריאלה ידידה ברגהש: בעבודה, אני יודעת שנדפקתי מהרגע שאחי נפל, מהרגע שאחי נפל קרה לי משהו שלקח לי שנים על גבי שנים לעכל את זה ואחר כך לנסות לפתור את העניין.
אריאלה ידידה ברגהש: ההורים שלי, שאמא שלי נפטרה בעקבות האסון, היא הייתה אז חולת סרטן וכשהיא קיבלה את הבשורה היא הייתה אצלי בבית והמלים שלה עד היום מזעזעות אותי.
אריאלה ידידה ברגהש: עד היום.
אריאלה ידידה ברגהש: 'אריאלה, תגידי להם שזה לא נכון'.
אריאלה ידידה ברגהש: ועד היום אני מרגישה חסרת אונים.
אריאלה ידידה ברגהש: אמא שלי נפטרה כבר לפני 25 שנים, אבל המילים האלה, ויש לי את אבא שלי שיחייה, שגם הוא איבד את הבן הצעיר שלו, את בן הזקונים.
אריאלה ידידה ברגהש: אני הבכורה.
אריאלה ידידה ברגהש: אז כאילו הוא לא 'שם' עלי.
אריאלה ידידה ברגהש: תסלחו לי ושאבא שלי יסלח עלי, למרות שהוא כן דואג לי, אבל במשקל הזה אסור לנו.
אריאלה ידידה ברגהש: אני מבקשת מהנפשות הפועלות, תעזרו לנו.
אריאלה ידידה ברגהש: אני מתמודדת עם משהו, כל אחד מהאחים הוא נשמה שאתם לא מבינים, הכי נוח לי להיות עם האחים שלי, הכי טוב.
אריאלה ידידה ברגהש: לי.
אריאלה ידידה ברגהש: עכשיו אני מרגישה - - -
מיכל שיר סגמן: אני רואה שאת מתרגשת.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד הבטחון ולצערי אני נאלצת לצאת.
מיכל שיר סגמן: ח"כ מרעי יחליף אותי בניהול הדיון.
מיכל שיר סגמן: משרד הבטחון, אני כבר אומרת, יהיה כאן דיון המשך ובעוד זמן קצר יהיה כאן דיון המשך, כדי לדעת ולהבין איך התקדם ומה התקדם, כפי שח"כ שרון רופא אופיר אמרה, הסאגה הזאת תיפסק והיא תיפסק בקדנציה הזו.
מיכל שיר סגמן: (היו"ר מופיד מרעי)
מופיד מרעי: ריקי מורד ממשרד הבטחון בבקשה.
ריקי מורד: שלום לכולם.
ריקי מורד: אני מאגף משפחות הנצחה ומורשת ולפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לסיגל רקנאטי היועצת המשפטית שלנו אני רוצה קודם כל לשלוח חיבוק גם לפרידה גם לאלי וגם למיטל שדיברו מדם ליבם.
ריקי מורד: אני חושבת שמיום הקמת אגף משפחות הנצחה ומורשת בשיתוף פעולה הדוק עם ארגון יד לבנים, גם האגף וגם ארגון יד לבנים מאוד קשוב לאחים השכולים ולצרכים שלהם והוא כל הזמן מגבש מענים, גם קבוצות תמיכה וטיפול פרטני.
ריקי מורד: לאחרונה הוספנו שורה של זכויות כלכליות, הטבות, כמו יתומי צה"ל שניתנים מכספי עזבונות.
ריקי מורד: לגבי הנושא של העברת הנתונים לארגון יד לבנים, לנו יש קובץ נתונים של אחים שכולים שמונה 30,000 אחים.
ריקי מורד: אני חייבת לציין שמדי חודש בחודשו הרשימה מתעבה מפני שכל אח שכול שמבקש למצות את הזכויות שלו, בעיקר טיפול נפשי, אנחנו מוסיפים את השם שלו.
ריקי מורד: כרגע אנחנו מנועים לצערי להעביר את השמות לארגון יד לבנים.
ריקי מורד: סיגל תרחיב בנושא הזה.
מופיד מרעי: לפני שאת מעבירה לסיגל, ה-30,000 אלה שמות שאתם בניתם את הדאטה?
מופיד מרעי: קיבלתם את זה מאיזה שהוא מקום?
מופיד מרעי: ממשרד הפנים?