GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אחמד טיבי: אנחנו נשמע לגבי המלצות, בטיחות הילדים, קשור באופן ישיר למספר משרדי ממשלה, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה, משרד הכלכלה, משרד התחבורה, והרשות לבטיחות בדרכים, משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון, משרד ביטחון הפנים, משרד שוויון חברתי, מי לא.
אחמד טיבי: על כל חשוב שכל המשרדים האלה ישלבו ידיים לגבי תוכנית עבודה, שיש בה עשייה ממשית, כדי להוריד את המספרים האלה, ועקב היקף הבעיה בחברה הערבית, יש להקצות תקציב משמעותי מתוך החלטת הממשלה החדשה 923, בכדי לייצר מהלך כולל לילדים מהחברה הערבית, בצפון, במרכז, בדומה לפרויקט שקיים היום בחברה הבדואית, המשלב אסטרטגיות פעולה שונות לקידום בטיחות ילדים ברשויות המקומיות.
אחמד טיבי: לאור בעיית התשתית בחברה הערבית, כמו שדוח בטרם אומר, יש להקצות תקציב ייעודי נפרד לקידום תשתיות פיזיות בטוחות, ביישובים הערבים בישראל.
אחמד טיבי: ואני אסיים בחברה הבדואית ששם ההיפגעות היא רחבה יותר, יש לייצר בהחלטת הממשלה החדשה של תוכנית החומש לחברה הבדואית, תקציב מאובחן ועצמאי לנושא מניעת היפגעות ילדים בתאונות, בסך 4 מיליון שקל בשנה בלבד, שזה לא הרבה, במקום להתרכז באכיפה והריסות בתים, להמשך התוכנית המיושמת היום ושכוללת שילוב של אסטרטגיות פעולה למניעת התאונות.
אחמד טיבי: המשך פיתוח ויישומים מהלכים בשטח מותאמים לחברה הבדואית, התאמת פתרונות ולא התאמת החברה, אני אהבתי את הביטוי הזה בדוח, התאמת הפתרונות ולא התאמת החברה, לא לכפות דפוסים שהם זרים לחברה, לייצר מהלך שיביא לפיתוח מנהיגות מקומית, שתוכל להפעיל משילות עצמית ביישובים, שתביא ליישום ההמלצות, שבסופם יביאו לירידה בהיפגעות, או בתמותה של תינוקות, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת מופיד מרעי.
מופיד מרעי: בוקר טוב תודה גברתי היו"ר, האמת שאני אגיד כמה דברים אפילו בנימה של כעס, בנימה של כעס כי יצא לי פעם להיות מנהל אגף מגזרים ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לפני כעשור.
מופיד מרעי: כשאני מסתכל על הנתונים שהוצגו כאן וקיבלו חיזוק מחבר הכנסת טיבי, ואני שואל את עצמי בעצם מה השתנה בשנה האחרונה ממה שהיה לפני עשור?
מופיד מרעי: אותה מלחמה, אותם דברים, אותם מהלכים, אותו תהליך פרסומי, אותו תהליך הפנה שניסינו לעשות בזמנו בקרב החברה, ואנחנו לא מתקדמים.
מופיד מרעי: כשאמרתי בנימה של כעס כי אנחנו לא מתקדמים, עשרות שנים לא מתקדמים, ואני רוצה להודות לחבר הכנסת טיבי שמעלה את זה כרגע בנתוני 2021, אבל התופעה היא תופעה ארוכת זמן.
מופיד מרעי: בסופו של דבר בתאונות דרכים וגם באלימות, אבל כרגע זה לא הנושא שלנו, במיוחד בתאונות חצר, במיוחד במגזר הבדואי ובמיוחד במגזר הבדואי בדרום, הנתונים מאוד, מאוד ברורים.
מופיד מרעי: זה לוקח אותנו לאורך כל הדרך, ואנחנו נמדדים בסופו של דבר על פי התוצאות במעשה, האם יש ירידה או אין ירידה, בפועל אין ירידה.
מופיד מרעי: נכון הכוונות של כולם טובות, בטרם אני מכיר את העבודה של בטרם, עבדנו ביחד, פעלנו ביחד, בהרבה מאוד מישורים, הכוונות מצוינות, תקציבים יש, תוכניות יש.
מופיד מרעי: בפועל אנחנו צריכים, גברתי היו"ר, למצוא את המנגנון המחייב שנוכל אנחנו, חברי הכנסת, לבקר את החלטות הממשלה, או יישום החלטות הממשלה גם בתחום הזה, זה תחום מאוד, מאוד כואב.
אחמד טיבי: אגב הערה ברשותך גברתי היו"ר, נכון להיום ישנן שתי החלטות ממשלה, גם לחברה הערבית וגם לחברה הערבית הבדואית עם תקציב מפורט, באף אחת משתי התוכניות, אין הקצאת תקציב ייעודית לבטיחות ילדים, והזכרתי את זה אבל אני חוזר על זה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעלה את זה עכשיו בדיון, אנחנו נשמע את משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות שהנתונים הם מזעזעים, תחשבו אם היו אומרים לנו שיש כמות כזו של ילדים, שמתה לצורך העניין בקורונה, האם המדינה לא הייתה מזדעזעת עכשיו עד עמקי נשמתה, ומכריזים על עוד יותר מצב חירום, או אם אנחנו מדברים בכלל על תמות ילדים בכל דבר אחר, אני חושבת שזה היה פותח כותרות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נמצאים בנתונים שהם לא טובים לכלל ילדי ישראל, על אחת כמה וכמה כשאנחנו רואים מגמה כל כך גבוהה ולא סבירה, בכלל לא שמספר אחד הוא סביר, אבל עדיין ברמת הפרופורציה והסטטיסטיקה בחברה הערבית.
מיכל שיר סגמן: אני כן אציין שלא רק על הדיון הזה אלא בכלל הדיונים של הוועדה לזכויות הילד, כשאנחנו רואים שמשרדי הממשלה לא חולקים מידע אחד עם השני, לא יושבים ומדברים האחד עם השני, והרבה מאוד דברים נתקעים או נופלים בין הכיסאות לאורך השנים.
מיכל שיר סגמן: אני הגשתי הצעת חוק שקיבלה אישור גם ממשרד המשפטים, אנחנו עובדים על זה במהלך הפגרה, לייצר גורם שהוא מתאם ומתכלל לכלל ילדי ישראל, כך שלא ייווצר מצב שבו ילדי ישראל נופלים שוב בין הכיסאות כפי שאנחנו רואים.
מיכל שיר סגמן: אני, מרגע שנכנסתי לתפקיד הזה חשכו עיני, בכל מה שקשור לילדים, ישראל פשוט לא דואגת לילדים שלה, ועל זה הוועדה הזו החליטה לשים סוף ועל כן הצעת החוק הזו הוגשה, ואני שמחה שגם קיבלנו אור ירוק ממשרד המשפטים, על מנת ליישם את זה.
מיכל שיר סגמן: אני מאוד מקווה שגם בנושא הזה, ככלל בשאר הנושאים שעוסקים בילדים, אנחנו נראה את המגמות משתפרות ויורדות.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אתה רוצה לומר כמה מילים?
עלי סלאלחה: אני שואל, למה 50% מהילדים שנהרגים בתאונות דרכים, לצערנו הרב הם ערבים?
עלי סלאלחה: התשובה היא פשוטה, א' אין תשתיות בכפרים וגם לא בערים הערביות, אין תשתיות, ואנשים הולכים בין הרכבים, זו סכנת חיים.
עלי סלאלחה: ב' מודעות, אין מודעות, לא בבתי הספר, לא בגנים, ולא במועצות ולא בכל המקומות, ואם אנחנו ניקח את הנושא הזה, ונשעה זרקור על הנושא הזה, אני חושב שאנחנו כן יכולים להפחית את התאונות האלה.
עלי סלאלחה: ג' אכיפה, אני רואה את הרכבים, איך נוהגים בכפרים, אישה נוהגת, יש לה ילד על הכתף ויש לה פלאפון על האוזן, והיא נוהגת גם במהירות, רואים אותה.
מיכל שיר סגמן: סטטיסטית דווקא הוכח שנשים לא נוהגות במהירות באופן יחסי לגברים, אני סתם אומרת, אני מניחה את זה כאן.
עלי סלאלחה: סליחה, אני הבאתי את הדוגמא הזו לא כנגד נשים, אלא אני רוצה גם לשים את הנושא הזה על סדר היום שלנו, הרי הגבר אין לו את הילד הזה על הכתף.
עלי סלאלחה: בכפרים שלנו אנחנו מרשים לעצמנו להתנהג כאילו אנחנו לא במדינת ישראל, ויש משטרה, משטרה קהילתית שלא נוקטת שום דבר, לצערנו הרב.
עלי סלאלחה: נהיגה בניגוד לכל הכללים, נהיגה במהירות בתוך הכפר, אני רואה אותם וזה קופץ מפה, וזה קופץ משמה וזה מסכן.
עלי סלאלחה: זקנים גם כן דרך אגב, שהם לא יכולים להגן על עצמם בעולם הפרוע הזה, נוהגים בלי חגורה, כל זה אפשר למנוע רבותי על ידי אכיפה.
עלי סלאלחה: אם אנחנו אוכפים את החוק, אז אני חושב שאנשים יתחילו לנהוג כחוק.
עלי סלאלחה: ד' על ידי סיוע למועצות המקומיות, כן לבנות תשתיות ראויות בכפרים ובערים שלנו, וזה חסר לנו, זה לא בגלל שאנחנו באמת לא רוצים להשתנות, המדינה רומסת אותנו בכל הנושא הזה, וחשוב מאוד שהמדינה תיקח את זה לסדר יומה, ולהשקיע ולסגור פערים בכפרים, בערים שהם לאוכלוסייה הערבית.
עלי סלאלחה: אני חושב שבתי הספר יכולים להיות חלק מצוין בשביל להגביר את המודעות, גם בקרב הילדים עצמם, וגם בקרב ההורים.
עלי סלאלחה: אם אנחנו נשים אתת הנושא הזה על סדר יומנו, בבתי הספר, במועצות, במתנסים ובכל המקומות, אז אנחנו יכולים להפחית את האסון הזהה שקורה יכול להיות לכל אחד ואחד מאיתנו, אפילו כאלה שמתנהגים כחוק, היות ועבריינים נמצאים ככל הזמן מסביב.
עלי סלאלחה: הנהגים הערבים למעשה כשנוהגים בכפרים, מתנהגים בברוטליות, אבל כפי שאני תמיד אמרתי לתלמידים בבית הספר, כשאתם נוסעים לכרמיאל, פתאום אתם אנשים נאורים, טובים, מתנהגים יפה, נוהגים יפה, לא זורקים לכלוך, הכל, הכל, אותו בן אדם הופך להיות אדם של המאה 21.
עלי סלאלחה: אז יש לנו בעיה, ויש למדינה בעיה, אנחנו צריכים לתקן את שניהם, אני מקווה שלא נשמע יותר על ילדים הרוגים, לא אצל היהודים ולא אצל הערבים, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: בהחלט, תודה רבה חבר הכנסת סלאלחה, אנחנו נעבור למצגת של בטרם.
לי ליבר: תודה רבה לך חבר הכנסת טיבי שיזמת את הדיון.
מיכל שיר סגמן: שם ותפקיד לפרוטוקול.
לי ליבר: שמי לי ליבר, אני חברת הנהלת בטרם, ארגון לבטיחות ילדים, ואני מודה מעומק ליבי על היוזמה לקיים את הדיון הזה, ואני מודה לך כבוד היו"ר שזה בנפשך, ועל היוזמה שלך להקים גוף מתכלל, כי אנחנו רואים את הנחיצות והחשיבות של זה, תודה רבה לכם מכובדי שהבאתם את הנושא החשוב הזה לדיון.
לי ליבר: התמותה של ילדים בחברה הערבית, היא הרבה מעבר לייצוג שלהם באוכלוסייה.
לי ליבר: רק אתמול שמענו על ילד בן חמש שמת כתוצאה מפגיעה של חמור, מהחברה הערבית, מהחברה הבדואית, ילד בן חמש.
לי ליבר: הדיון הזה רבותי הוא בשביל הילדים האלה, בשביל המשפחות שנהרסות, שנגמרים להם החיים, ואנחנו פה כדי לספר את הסיפור של הילדים האלה, את הכאב הזה, אנחנו מניחים אותו פה על השולחן, כי אנחנו רוצים למגר את התופעה ואנחנו יודעים לעשות את זה.
לי ליבר: אנחנו בבטרם יודעים איך לעשות את זה בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם כל גורמי הממשלה שהזכרתם.
לי ליבר: אנחנו עובדים נהדר עם משרד הבריאות, יש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם הרשות לבטיחות בדרכים, עם משרד התחבורה וכו', וכו', וכו'.
לי ליבר: מה שחשוב מאוד כמו שציין כבוד חבר הכנסת טיבי, שיהיה תקציב ייעודי מאובחן, צבוע, לנושא של בטיחות ילדים.
לי ליבר: עכשיו אני אעביר את רשות הדיבור למנהל הנתונים שלנו של בטרם אלעד כליף, תודה.
אלעד כליף: בוקר טוב, הילדים בחברה הערבית הם ילדים בסיכון, הם מהווים פחות מרבע מכלל הילדים בישראל, אבל תופסים 46% מכלל מקרי התמותה בהיפגעות בחמש השנים האחרונות, בקרב החברה הבדואית המצב אפילו גרוע יותר, 5% מהילדים תופסים 20% מכלל מקרי התמותה.
אלעד כליף: מה קרה בשנת 2021?
אלעד כליף: 117 ילדים ובני נוער נהרגו בשנת 2021, 56 מתוכם, כמעט חצי היו ילדים מהחברה הערבית, 26 ילדים, שמהווים 22% מכלל הילדים ההרוגים בישראל היו ערבים ממחוז דרום, כלומר בדואים.
אלעד כליף: כשאנחנו מסתכלים על שיעורי התמותה, התמונה מתבהרת, הסיכון של ילד ערבי למות בתאונה, גבוה פי 2.7 מהסיכון של ילד יהודי, הסיכון של ילד בדואי גבוה פי 6.3 מהסיכון של ילד יהודי בישראל.
אלעד כליף: ומה קורה בשנת 2022?
אלעד כליף: מתחילת השנה נהרגו בתאונות תשעה ילדים, מתוכם שישה, והאחרון בהם רק אתמול בחברה הערבית, שישה מתוך תשעה, 2/3.
אלעד כליף: לאורך 15 השנים בין 2003 ל-2017 חלה ירידה בשיעורי התמותה של ילדים מכלל החברה הישראלית, אבל בתשובה למה שאמר חבר הכנסת מרעי, אנחנו כן מתקדמים, אנחנו מתקדמים בקצב איטי ובעיקר אנחנו מתקדמים בקצוות שונים לילדים מהחברה הערבית לחברה היהודית, מה שרק מגדיל את הפער בסיכונים של ילד ערבי להיהרג, לבין הסיכונים של ילד יהודי להיהרג בתאונה במדינת ישראל לאורך השנים.
אלעד כליף: כאן אנחנו בחרנו להציג שלושה גורמי היפגעות אקוטיים בחברה הערבית, קודם כל בחלק הימני של השקף אתם יכולים לראות, שמחצית מהילדים הערביים שנהרגו בשנה שעברה, נהרגו בדרכים ובסביבת הרכב.
אלעד כליף: ילדים ערבים תפסו סך הכל 55% מכלל מקרי התמותה בדרכים, מה שאומר שהסיכון של ילד ערבי להיהרג בתאונת דרכים בשנת 2021, גבוה פי 3.8 מהסיכון של ילד יהודי.
אלעד כליף: בשנה הזאת גם חלה עלייה במקרי הטביעה בהשוואה לממוצע של 2017 עד 2020, מחמישה מקרים בממוצע בשנה, לתשעה מקרים בשנת 2021, ומוות בשריפה, מממוצע של 3.25 מקרים בשנה, לשישה מקרים בשנת 2021.
אלעד כליף: אני אעביר שוב את רשות הדיבור ללי.
לי ליבר: טוב, מה שאנחנו רואים פה, אנחנו מנסים להבין, אנחנו יודעים היום מה הקושי, הקושי של היישובים בחברה הערבית, של האנשים, של התושבים בחברה הערבית והבדואית, אין להם תשתיות.
לי ליבר: כמו שציינת, חבר הכנסת סלאלחה, כבישים, אין כבישים, אין מדרכות, יש חוטי חשמל גלויים, זה סכנה, יש בורות מים, לא רק בחו"ל כמו האסון שקרה, גם אצלנו טובעים בבורות מים.
לי ליבר: אמרנו העדר תשתיות, תרבות הבנייה ביישובים הללו היא בנייה עצמית, ללא סטנדרטים של בטיחות, הבתים לא עוברים אישורי אכלוס, אין מדרכות, אין הפרדות כבישים.
מופיד מרעי: זה לא תרבות הבנייה, זה תרבות התכנון, ומי שאחראי על התכנון זה הוועדות לתכנון ובנייה, הן אלה שצריכות להוביל את התהליכים של התכנון, הם בונים, או המצב שהגיעו אליו בעל כורחם, החצר הפכה להיות החניה, החצר הפכה המגרש של הילדים, החצר הפכה להיות המקום שקושרים את הגמל והחמור בדרום, והכל באותה חצר, וגם למשחק של הילדים, ולא סתם יש שם תאונות דרכים, במיוחד בנסיעה לאחור לילדים.
לי ליבר: תודה רבה לך על התוספת החשובה.
עלי סלאלחה: אין מקום לילדים לשחק, לצאת, אין להם.
לי ליבר: בהחלט, אין להם גני משחקים, אין להם מתקני ספורט, אין מגרשי כדורגל, אין מתקני ספורט, הם משחקים בכבישים בדיוק כמו שציינתם.
מופיד מרעי: רציתי לחדד שהתכנון צריך להיות גורם פני העתיד ולא להגיד שהם בנו לא בהתאם, זה אילוץ מה לעשות.
לי ליבר: צריך לעשות את זה, צריך לייעד תקציבים כדי לממש וליישם את כל ההמלצות האלה.
מיכל שיר סגמן: לא מייעדים תקציבים, אני יכולה להגיד לכם שאני סיירתי בכפרים ברחבי הארץ, בדואים ושל המגזר הלא יהודי באופן כללי, רוב היישובים הם במצב סוציו אקונומי 2 או 3, מדובר על אוכלוסייה שמשלמת מיסים כחוק, באחוזים מאוד גבוהים, לעיתים אפילו גבוהים יותר מאשר בערים בחברה היהודית, ומשום מה המדינה מסרבת פעם אחר פעם לתת עץ של תפוחים, אלא מתעקשת בכל פעם לתת סל תפוחים ולקוות שמישהו יידע לחלק אותו נכון, וזו הסיבה שאנחנו רואים גם בתאונות דרכים, גם בתאונות בכלל, גם בחינוך, גם בהשקעה בילד באופן כללי, גם במגרשי ספורט, ומאוד קל ולומר הם, אני אוהבת את המילה הם, הם לא יודעים לנהל את עניינים בעצמם.
מיכל שיר סגמן: אז לא, הם חלק ממדינת ישראל, שהיא מדינה מתוקנת, שאוהבת לחשוב על עצמה כמערבית, אבל כן עושה איפה ואיפה בין אוכלוסייה אחת לשנייה, וזה מאוד בולט, זה מאוד בולט גם פה בוועדה לזכויות הילד כמעט בכל תחום שאנחנו ניגע בו.
מופיד מרעי: יש עדיין ילדים שרוכבים על החמור כדי להגיע לבית ספר, הולכים איזה חמש, שש כדי להגיע לבית ספר.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מרעי, אני מכירה ילדים שאין להם שירותים בבית ונאלצים לצאת לבור בחוץ.
מופיד מרעי: משקים עצים וצמחים גם בלילה בחוץ.
לי ליבר: חבר הכנסת מרעי אני מסכימה איתך לגמרי, ובהמשך למה שאתה אמרת שעמיתי אלעד ציין, יש תוצאות, התוצאות מוכחות, עשינו כמו שאתם רואים פה בשקף הזה, עשינו פרויקט נפלא בנגב בדרום לחברה הבדואית, ולאורך שש שנים, הפרויקט הוא פרויקט הוליסטי שמתכלל 360 מכל הזוויות ומכל ההיבטים, כולל הסברה, כולל העצמה, כולל חינוך, כולל הכל, ובמשך שש שנים, תמותת הילדים בחברה הבדואית ירדה ב- 35%.
לי ליבר: אנחנו מבקשים לקחת את המודל הזה, ואנחנו יודעים לעשות לו, עשינו מודל עם התאמה תרבותית, התאמנו אותו לתרבות של החברה הבדואית, אנחנו יודעים לעשות התאמה תרבותית לחברה הערבית, ואנחנו מבקשים להגדיל אותו ולהכיל אותו על כל היישובים הערבים והבדואים בארץ, בצפון, במרכז, ובדרום.
לי ליבר: זה מה שאנחנו מבקשים, ואנחנו מאוד, מאוד מקווים, שתצא מפה הבשורה, שיהיו תקציבים ייעודיים, מובחנים, לחברה הבדואית והערבית.
מופיד מרעי: אתם יודעים לתחם בדיוק מה הצרכים שלכם?
לי ליבר: אנחנו יודעים, אנחנו מדברים על בסך הכל 4 מיליון ₪ בשנה, תקציב ייעודי וצבוע לבטיחות, פשוט לבטיחות ילדים שיהיה, זה מה שאני מקווה מאוד שייצא לנו מהדיון הזה.
אחמד טיבי: אגב, אני ממליץ ליו"ר הוועדה ולוועדה, ללא קשר לעמדות פוליטיות ומה שקורה בנגב, לבקר ולראות מקרוב את מצב הילדים הבדואים בכפרים הלא מוכרים.
אחמד טיבי: אנחנו בשנת 2022, כדאי שתבקרו שם ותראו, לא רק תשמעו את ההצעות לדיון מהיר, אלא לראות בשטח, זה משהו מעולם אחר, זה כאילו מדובר במדינה אחרת , תת תנאים, תנאים לא אנושיים, כך אי אפשר לנהל ילדות נורמלית, כי זו ילדות קשה ביותר, ולכן גם בגלל היעדר התשתיות ואמצעי הבטיחות, ילדים מוצאים את מותם ונהרגים.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת טיבי, הוועדה הזו רואה כל ילד באשר הוא ילד, ולא מעניין את הוועדה אם הוא גר באזור לא מוכר בנגב, או בהתיישבות הצעירה של אזור לא מוכר אחר.
מיכל שיר סגמן: ילד הוא ילד, לא אשמתו איפה הוריו החליטו לשכן אותו, הוא אזרח במדינת ישראל, הוא אזרח שווה זכויות במדינת ישראל ומחובתנו לדאוג להם, בלי קשר למיקום הגיאוגרפי.
לי ליבר: בהחלט, אני רק רוצה לציין שהתקציב שדיברנו עליו של 4 מיליון ₪ הוא רק ייעודי לחברה הבדואית, אנחנו רוצים להגדיל ולהקצות תקציבים לכלל החברה הערבית בארץ.
מופיד מרעי: אני רוצה להבין, אתם מדברים על 4 מיליון ₪ כדי להמשיך את הפרויקט בדרום אצל הבדואים בדרום, ואת אומרת שצריך עוד תקציבים זהים כדי ליישם את מה שעשיתם במגזר הבדואי בדרום, על כלל החברה הערבית בארץ, אני מבין אתכם נכון?
לי ליבר: כן.
מופיד מרעי: אני גם חבר בוועדה לענייני ערבים, אני רוצה לדעת איך אני מתבטא שם.
לי ליבר: אז אני מאוד, מאוד מבקשת, שאת מה שאמרת מילה במילה, אני מאוד, מאוד מקווה שאנחנו נצליח, שאתם נבחרי הציבור שלנו תצליחו ליישם את זה ולהביא את זה לכדי פעולה.
מיכל שיר סגמן: האם הייתה דרישה לכספים האלה והתקבל סירוב, או שבכלל לא הוגשה הבקשה לאותם 4 מיליון ₪?
לי ליבר: אני לא יכולה להגיד לכם, אני מתנצלת.
מופיד מרעי: אנחנו יכולים לקבל משהו מסודר?
מופיד מרעי: פנייה מסודרת?
תמי ברנע: אורלי מנכ"לית בטרם נמצאת בזום?
לי ליבר: אורלי מנכ"לית בטרם נמצא בזום, היא תוכל לדבר ועד שיעלו אותה אני יכולה רק לומר כבוד חבר הכנסת מרעי, כל מילותיך הן חצובות בסלע, ואנחנו עשינו פרויקט נפלא בדרום שהוא מוכח, אבל מה גם יש שיתוף פעולה נהדר עם משרד הכלכלה והמשרד לשירותים חברתיים שאיתם אנחנו עושים את העבודה, אבל עוד מעט מסתיים התקצוב שלו, אז לא רק שאנחנו לא נמשיך את הפרויקט בדרום, אלא תהיה נסיגה אחורנית בכמה עשרות שנים.
מיכל שיר סגמן: בהשוואה גם לתקציבים של המגזר היהודי, הם כן ממשיכים?
מיכל שיר סגמן: התקציבים של המגזר היהודי כן ממשיכים כרגיל?
לי ליבר: אנחנו עדיין בבקשה ובחיטוט רגליים כדי לגייס תקציבים גם למגזר היהודי בוודאי.
מופיד מרעי: אני מציע שבאמת תגיע מבטרם פנייה מסודרת כולל עלויות, להגיד כמה בדיוק כי דין הבדואים בדרום זה לא דין הבדואים בצפון, דין הבדואים בצפון זה לא דין החברה הערבית.
מופיד מרעי: לעשות את האבחנה הזאת, למרות שחלק מהאנשים אומרים שלא צריכים לעשות אבחנות, כן צריכים לעשות אבחנה, כי החליפה שצריך לתפור אותה בעתיך, היא חליפה ייעודית נקודתית גם לאזור וגם לחברה.
מופיד מרעי: אני כן מצטרף אם כבר אני מדבר, לבקשה של חבר הכנסת טיבי לגבי סיור בדרום, לא חוכמה אני חייתי בדרום, כל השירות שלי הייתי עם הבדואים, אני חוויתי, אני חייתי איתם, אני יודע בדיוק על מה מדובר שם, אני ישבתי, אכלתי, ביליתי אצלם, שירתו איתי בצבא לא מעט בדואים, המצב שם רב מאוד.
מופיד מרעי: הבעיה ששנים זה לא מתקדם לשום מקום, זה משהו שלי באופן אישי היום כחבר כנסת מפריע.
אחמד טיבי: אני ברשותך, גם ראש עיריית אום אל פאחם נמצא בזום, ד"ר סמיר סובחי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נסיים את המצגת, נעלה את המנכ"לית ונמשיך.
לי ליבר: ממש בדקה קצרה, אני באמת רוצה להגיד שהמודל שלנו בדרום שמובילה אותו מנהלת המרחב דרום שלנו, ליאת ורד חן ושחר, יש שם צוות שמכשיר מתנדבים, העצמה, אנחנו עובדים בצורה הוליסטית, כלומר עם הסברה, עם הכשרה, בכל זה אנחנו יודעים לעשות התאמה תרבותית, עשינו התאמה תרבותית לתשעה יישובים בדרום.
לי ליבר: אנחנו צריכים תקציבים לכל הארץ, תקציב של 4 מיליון ₪ הוא בהחלט מיועד לתשעה יישובים בדרום, וכמו שאתם רואים, אני לא אקריא לכם, אנחנו מבקשים שיהיה תקציב ייעודי ומובחן בהחלטת הממשלה, כדי להמשיך ולייצר מהלך הוליסטי, גם בדרום וגם בכל הארץ.
לי ליבר: אנחנו מבקשים גם להמשיך לתקצב לחברה הבדואית את ה-4 מיליון ₪, כי בהיעדר תקציב תהיה נסיגה אחורנית, כמובן חשוב מאוד שיהיה המשך פיתוח מהלכים בשטח, שמותאמים תרבותית גם לחברה הבדואית, וכמו שאנחנו יודעים לעשות היום, פיתוח מנהיגות שתמשיך ותעצים את נושא בטיחות הילדים בכלל היישובים הערביים והבדואים בארץ, כל זה כדי למנוע את האסון הבא מכובדי, תודה רבה לכם.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור למנכ"לית של בטרם, אורלי סילבינגר, קודם כל רפואה שלמה.
אורלי סילבינגר: תודה רבה, אני מתנצלת שאני לא אתכם, אני גם כן מודרנית, חיובית לקורונה.
מיכל שיר סגמן: מה שנקרא, הצטרפת לסטטיסטיקה.
אורלי סילבינגר: כן, תודה רבה לכבוד חבר הכנסת אחמד טיבי שיזם, ולך מיכל יו"ר הוועדה שמעלים את הנושא הזה, אני לא אקח הרבה מזמנכם, אני רוצה לעשות סדר.
אורלי סילבינגר: ראשית, אנחנו עובדים עם משרד הבריאות שנים רבות במיזם משותף, ותקציבים שהמטרה שלהם לייצר פרויקטים ופיילוטים, שבסופו של דבר, ארגון בטרם רואה רק גורם אחד מול העיניים והוא הממשלה.
אורלי סילבינגר: כשאנחנו גורמים לייצר מהלך, להוביל אותו מספר שנים ורואים שהדברים עובדים כמו שצריך ביוזמה שלנו, יחד עם משרדי הממשלה, אנחנו עוברים ומעבירים את זה ליישומם, וככה הרבה מאוד פרויקטים שיזמנו, ועל כן אנחנו עובדים גם עם משרד הרווחה, גם עם משרד הכלכלה, משרד החינוך, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ומוביל את הפעילות איתנו משרד הבריאות, ובאמת הקרדיט שלו הוא כבר עשרים וכמה שנים איתנו במהלך הזה, ונמצאת איתנו גם זהבה ובאמת כל הכבוד לה.
אורלי סילבינגר: אני רוצה לעשות פה סדר רק בדבר אחד, יש לפעמים בלבול בין דברים שעדיין לא הגיעו למצב של White System Impact וצריכים לעבור על הממשלה, לבין דברים שכבר גמרנו ואנחנו יכולים להגיד לכם, חברים, אנחנו שמים את יהבינו, אנחנו תעודת הביטוח שלכם ותעבירו אותה הלאה, ותיקחו.
אורלי סילבינגר: הרבה דברים עשינו עם משרד הבריאות, הדרכת יולדות, משרד הבריאות היום זה שלו, אנחנו המצאנו את הדבר הזה יחד עם משרד הבריאות, אנחנו תמיד עובדים יחד עם המשרדים.
אורלי סילבינגר: הפעילות שכרגע נעשית בדרום היא פיילוט מצוין, עוד לא הגענו למצב של White System Impact שהממשלה תיקח, ולכן מאוד חשוב שבשלב הזה, הפרויקט הזה יקבל עדיפות המשכית, ואנחנו שמים 4 מיליון ₪ כי אנחנו לא רוצים לחכות עוד שש שנים להגיע לעוד 35%, אם זה עובד צריך להמשיך ולעבוד.
אורלי סילבינגר: נמצאת איתנו ליאת ורד חן שמובילה את הפרויקט הזה, אני לא סתם קוראת לה מלכת הדרום.
אורלי סילבינגר: אני לא מכירה הרבה ארגונים, שהצליחו להוריד 35% של תמותת ילדים בהיפגעות, אבל תזכרו רק דבר אחד, הפרויקט הזה בדרום שותפים איתנו גם משרד הבריאות, גם משרד הרווחה, גם משרד החינוך וגם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, עם תקציבים שהיא מכניסה לשם בנוסף מידי פעם, זה דבר אחד ולכן את זה חייבים להמשיך.
אורלי סילבינגר: דבר שני, כדי להעביר את הפעילות הזו שתצליח בכל הארץ, כאן מדובר על תשעה יישובים, אנחנו מדברים על עוד מספר לא מבוטל של עשרות יישובים ערביים, נדרשת אדפטציה, זו המומחיות של בטרם.
אורלי סילבינגר: בטרם הוא הארגון המקצועי לצד הממשלה, שיודע לעשות את האדפטציה הנכונה, יודע להטמיע את זה לתוך המקומות הנכונים, ולהעביר את זה בהמשך לממשלה.
אורלי סילבינגר: אנחנו גאים על הזכות הזאת, אין ממשלה שנייה בישראל ואנחנו לא חושבים שצריכה להיות, אבל עד שזה יקרה, חייבים להקצות תקציב ייעודי לבטיחות ילדים, ולתת לנו לבטרם לעשות את העבודה עבורכם הממשלה, עבור הילדים האלה, ולכן עבור כל היישובים הנוספים צריך תקציב אדפטציה ותקציב פעילות, כדי שאנחנו נוכל להגיד לממשלה קחי.
אורלי סילבינגר: אני חושבת שהזמן שאנחנו מבזבזים בלחפש את התקציבים, בלרוץ אחריהם, הוא זמן שבו אנחנו יכולים להציל ילדים.
אורלי סילבינגר: אני חושבת שהחשיבות של הוועדה הזאת, היא בעובדה שיש שתי החלטות ממשלה, בשתי החלטות הממשלה האלה היה צריך להיות תקציב ייעודי לבטיחות ילדים, לצערי מה שאנחנו רואים בהחלטות האלה, יותר יושב בתחום הבטיחות בדרכים, ואני חייבת להגיד לעמיתי ברשות הלאומית, כשהם צריכים להחליט מה הם עושים, הם גם בוחרים את שלושת הדברים המובילים בהיפגעות בדרכים, זה לא תמיד ילדים, ולכן גם אם הם ירצו לתת לנו עדיפות, לפעמים הם מתקשים בזה.
אורלי סילבינגר: הנושא של בטיחות ילדים ערביים היא בנפשנו, ולכן זה צריך להיות מתוקצב בצורה ברורה, אנחנו לא צריכים לחפש את התקציב, הוא צריך להיות מאוד מובחן, אנחנו צריכים לדעת איך להגיע אליו.
אורלי סילבינגר: בטרם הוא לא ארגון עסקי, הוא לא מחפש לעצמו תקציב, הוא מחפש באמת להציל חיים ולעשות טוב, ולכן מה שאנחנו עושים בחברה היהודית, היום מסוגר וכתוב ונמצא בתוך הסכמים, לצערי הרב בחברה הערבית עוד לא הצלחנו לייצר את המסלולים המסודרים האלה, ושוב אני לא מדברת אתכם לעד, אני מדברת עד שאנחנו נעבוד עם הממשלה ונגיד להם קחו, זה שלכם, הטעמנו עבורכם, עכשיו תעשוWhite System Impact זה התפקיד של בטרם, זה ארגון שקם לטובת הממשלה, לטובת הילדים כדי לעזור לכם.
אורלי סילבינגר: יש לנו מומחיות של פיתוח תוכניות, אדפטציות תרבותיות, קידום מהלכים ציבוריים ומדיניות הסברה, ומחקר ונתונים שאנחנו עושים הכל, הכל יחד עם שותפינו בממשלה, ובאמת קרדיט גדול לכם, לא היינו יכולים בלעדיכם, אבל אני חושבת שהיום גם קצת קשה בלעדינו, תודה.
אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי היו"ר, אני ב-18, 19 לינואר שיגרתי מכתב לוועדה בעקבות מעצרו של ילד בדואי בן תשע.
אחמד טיבי: 30 שוטרים הגיעו לכפר זרנוק כדי לעצור ילד בן 9, החזיקו אותו בתחנה למשך 10 שעות, ורק אז שחררו אותו, ומאז הילד לא מדבר ולא מתקשר עם הסביבה.
אחמד טיבי: שיגרתי את זה כדי לקיים דיון כאן במעצרי ילדים בנגב, ונעצרו מספר ילדים בחודשים האחרונים, וזה הפך להיות תופעה ולכן לדעתי זה שווה דיון, אפרופו שמגיע לכל ילד זכויות ללא קשר לאיפה שהוא גר.
מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, אם אני לא טועה גם חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין ביקשה דיון כזה, אנחנו אם נספיק לפני הפגרה מה טוב, ואם לא אנחנו נעשה את זה מיד בתום הפגרה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אנחנו נעבור לראש העיר אום אל פאחם בבקשה.
אחמד טיבי: ד"ר סמיר סובחי.
סמיר סובחי מחאמיד: בוקר טוב שלום, תודה גברתי היו"ר, תודה ד"ר אחמד טיבי שפנה אלי על נושא מאוד, מאוד חשוב.
סמיר סובחי מחאמיד: לצערי הרב יש לי חוויה אישית מאוד קשה, אני גם איבדתי ילד בגלל תאונה כזאת, אז אני חושב שצריך לחיות את החוויה הקשה הזאת גם בטיפול נמרץ ברמב"ם, גם בלוינשטיין בשיקום, ולראות את האנשים כדי באמת לדעת על מה מדובר.
סמיר סובחי מחאמיד: אני אצלול ישר להצעות לפתרונות, ואני אתן כמה דוגמאות, הנושא של מודעות אני חושב שהוא מאוד קריטי, חשוב ובטרם עושה עבודה מאוד, מאוד טובה, גם גופים אחרים כמו הרלב"ד, אבל מה לעשות, אם יש לי מרכז לזהירות בדרכים בעיר והוא מתוקצב ממש במאות אלפי שקלים, יש לי רלב"ד שהוא אזורי, לא יכול לתת פתרון לעשרות תלמידים.
סמיר סובחי מחאמיד: רק שתביני גברתי היו"ר, מדובר כאן בהמון משאבים.
סמיר סובחי מחאמיד: דבר שני נושא התשתיות, ואני אתן כמה דוגמאות, אם מתקצבים לי 5 מיליון שקל לכביש, שבסיכומו של יום אני עושה כביש בתוואי ש-5 מיליון שקל מספיקים אבל מה לעשות, אני לא עושה מדרכות, אני לא עושה כל אמצעי בטיחות שצריך, ולכן הכבישים שלנו והתשתיות שלנו נראות כפי שנראות.
סמיר סובחי מחאמיד: אם אני צריך לקחת מתקציב הביטוח הרבה תקציבים לנושא של בטיחות בדרכים, כי הנושא בוער בתוכנו, זה אומר שאני לא מתפנה גם לעסוק בתקציבי ביטוח בדברים אחרים.
סמיר סובחי מחאמיד: דבר נוסף, יש גם חסמים אצלנו, אנחנו גם מנסים לבטל את אותם חסמים, אם אנשים מתנגדים לכביש ליד בתי ספר, ליד קומפלקס של בתי ספר וצריך ללכת לבתי המשפט עם אותם אנשים, זו עוד סוגייה שאנחנו מתמודדים איתה.
סמיר סובחי מחאמיד: הנושא של הפרדת חניות בעיקר בחברה הערבית הבדואית, אני חושב שזה נושא מאוד, מאוד חשוב שצריך לתת עליו את הדעת, ואני הקשבתי עכשיו היטב לחבר הכנסת טיבי, ואני חושב שחשוב מאוד לבקר שם ולראות, ולבקר בכל החברה הערבית.
סמיר סובחי מחאמיד: הנושא של שימוש באמצעים דיגיטליים הוא גם קריטי והנושא של אכיפה.
סמיר סובחי מחאמיד: אני אתן לכם בנושא של אכיפה דוגמא, אם אני בא ומתחנן כדי להגביר את המשילות ולהגביר את האכיפה אני רוצה להגדיל את השיטור העירוני, ומאפשרים לי לצאת למכרזים, ואותו יחב"מ שהשוטר עבד אצלם 31 שנים, הם לא מאשרים אותו לעבוד אצלי כאחראי אכיפה, או פקח שעבד בעיריית חיפה 10 שנים, היחב"מ לא מאשר אותו אצלי לעבוד.
סמיר סובחי מחאמיד: חבר'ה אני צריך להרים כמה גבות, לא רק גבה אחת ולשאול, אם אתם רוצים ממני לעשות משילות ואכיפה, אז תנו לי את הכלים, אם אתם רק שמים מקלות בגלגלים, אנחנו לא נגיע לשום מקום.
סמיר סובחי מחאמיד: לכן אני חושב שכל הדברים האלה ביחד, עשויים לסייע לנו להקטין למינימום את הנושא של תאונות ילדים ותאונות בכלל.
מיכל שיר סגמן: ככה זה נראה כשהעיניים של המדינה לא נמצאות באזורים מסוימים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות בבקשה.
זהבה רומנו: כבוד היו"ר חברי הכנסת, תודה רבה על ההזדמנות.