GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית אנדולט: אבל אני רוצה להגיד שבמסגרת המניעה אנחנו עושים עבודה עם קופות החולים, שבעצם קופות החולים יכשירו הרבה מאוד אנשי מקצוע, אפרופו מה שאת הצעת, גם בהכרות עם כל נושא הפרעות האכילה והכשרה ספציפית לדיאטניות שהן יהפכו להיות הראשונות שבעצם מקבלות את הנשים עם התחלה של הפרעת אכילה בשביל באמת לתת מענה ראשוני לפחות שלא תהיה כזאתי המתנה גדולה, בעצם בכל קופות החולים עושים עכשיו הכשרות.
רונית אנדולט: בכללית עשו הכשרה של צוות רב-מקצועי, כולל רופא משפחה, במכבי אני יודעת עושים הכשרה וגם בלאומית ומאוחדת עכשיו התחילו הכשרה משותפת.
מיכל שיר סגמן: כדי להרחיב עצם את הכר.
רונית אנדולט: להרחיב את כמות המטפלים שמבינים בהפרעות אכילה, כי גם התזונאיות לא כולן מבינות בהפרעות אכילה, אז עושים להם היום הכשרה, גם אנחנו במסגרת וועדת המניעה מתככנים לעשות הכשרות נוספות.
רונית אנדולט: פנו אליי גם ממשרד החינוך ביקשו שנעשה הכשרה לפסיכולוגים החינוכיים של בתי הספר, אז זה אחת המטרות שלנו גם בוועדה הזאת של המניעה.
רונית אנדולט: לגבי טיפול, מיטות וכל זה, זה אגף בריאות הנפש.
מיכל שיר סגמן: יש שאלות למשרד הבריאות?
שחר כוכבי: לי אולי יש שאלה אחת, אני רק רוצה לשאול רונית, אני יודע שדיאטנים לצורך העניין בקופות החולים, התור הראשוני הוא מאוד מאוד מאוד קצר, האם יש להם את היכולת?
רונית אנדולט: קודם כל התורים לא קצרים, זאת אומרת זמן טיפול אתה מתכוון, לא תור להגיע.
שחר כוכבי: זמן טיפול, משך הטיפול.
רונית אנדולט: זמן טיפול הוא בהחלט מוגדר על פר אבחנה, בחלק גדול מהקופות זה לפחות חצי שעה.
שחר כוכבי: למפגש ראשון, אבל המפגש השני למשל?
רונית אנדולט: זה תלוי באבחנה, אם האבחנה דורשת טיפול ארוך יותר, אז נותנים זמן ארוך יותר והבעיה המרכזית זה באמת להכשיר מספיק אנשים שיבינו בתחום של הפרעות אכילה, כי באמת זה הכשרה והכשרה בשביל לטפל בהפרעות אכילה יש הכשרות גם שהקימה פרופ' יעל לצר וגם ד"ר עינת צוברי וזה הכשרות של שנתיים.
שחר כוכבי: ברור, בר אילן.
רונית אנדולט: בדיוק.
שחר כוכבי: יש מה לעשות.
רונית אנדולט: בדיוק, אז אנחנו רוצים בתור התחלה לעשות הכשרות קצרות בשביל להכניס את האנשים לעולם הזה ואחר כך שבאמת ייקחו גם את ההכשרה הארוכה, כי באמת צריך לדעת לטפל בהפרעות אכילה.
מיכל שיר סגמן: ד"ר זוהר ספיבק לביא ביקשה לדבר, אז רק בקצרה ואנחנו נעבור למשרד החינוך.
זוהר ספיבק לביא: שלום לכולם, הרוב כבר נאמר, אבל אני רוצה לחזק קצת את מה שנאמר בנושא של המשפחה, אני מייצגת את העמותה למניעה וטיפול ומחקר וגם מרצה בחוג לעבודה סוציאלית במכללת עמק יזרעאל וחוקרת את כל הנושא של הפרעות אכילה, בהיבטים חברתיים ותרבותיים, כולל המדיה.
זוהר ספיבק לביא: אז מה שאני אוסיף זה ממש בקצרה זה באמת את כל הנושא של המעורבות ההורית והחשיבות של מעורבות הורית בכל הנושא של מניעת הפרעות אכילה, לרבות התיווך של כל המסרים שדיברו פה בהרחבה שמועברים היום במדיה החברתית לילדים לגילאים מאוד מאוד צעירים, המנגנון של ההשפעה החברתית שמייצר סכמות שהם בלתי ניתנות לשינוי בגילאים מבוגרים יותר של מה יפה ומה לא יפה, מה נחשב יפה, מה מקובל יפה, השיח החברתי שיש היום לילדים ומתבגרים שהוא כמעט אך ורק באמצעות התמונות שהם מעלים והריטוש של התמונות.
זוהר ספיבק לביא: זהו, אז רק להוסיף שהחשיבות הגדולה שצריכה להיות, אני לא יודעת כמה אפשר להכניס את זה בהיבט של חקיקה, אבל לגמרי להסב את תשומת הלב, לפני שמשרדי הממשלה מדברים, לרבות משרד החינוך, על החשיבות של המעורבות ההורית במקום הזה, בתיווך של המסרים וביכולת בעצם לעזור לילדים ולמתבגרים לייצר - כמו שפרופ' לצר אמרה - חשיבה ביקורתית לגבי כל מה שהם רואים וכל מה שהם חווים במדיה החברתית, כולל הקנטות, 'בולינג', מה שנקרא, שמתרחש בעיקר סביב אותן תמונות שהם מעלים ואותם, אני לא רוצה להגיד 'פייק', אבל זה 'פייק', של החיים המזויפים במירכאות שבעצם הם משדרים ברשתות החברתיות, זהו, ממש בקצרה ורק להוסיף על מה שנאמר.
זוהר ספיבק לביא: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, תודה רבה, אני רוצה לעבור למשרד החינוך בבקשה, ד"ר דפנה צין, אחר כך אני אשמח ש"מטא" רק יענו לשאלה של שחר, אחר כך גם ההסתדרות הרפואית, בבקשה.
דפנה צין: אוקי, אז שלום לכולם.
דפנה צין: אני מייצגת בעצם את היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים של שפ"י, משרד החינוך שנותנת מעטפת של הדרכה וליווי לבתי הספר בפריסה ארצית, לכל הגילאים, המגזרים והמחוזות.
דפנה צין: אני לא אחזור על מה שנאמר, אבל אני רוצה ככה להדגיש באמת בנושא הזה של הפרעות אכילה, משרד החינוך עובד עם אנשי מקצוע, כי זה נושא רגיש וצריך לדעת איך לעבוד אתו ואנחנו נעים מהרצף הפרואקטיבי לריאקטיבי, בפרואקטיבי אנחנו בתוכנית כישורי חיים באמת עוסקים בנושא של דימוי עצמי חיובי ודימוי גוף חיובי, יש לנו את התוכנית "בעד עצמי" שכתבה פרופ' מוריה גולן ובאופן עקרוני כמו שבאמת נאמר כאן על ידי ד"ר מיכל רוזנשטיין, אנחנו לא מדברים על הפרעות אכילה, אנחנו יודעים ממחקרים שזה נותן השראה ועלול לעודד הפרעות אכילה.
דפנה צין: התפיסה שלנו היא לדבר על דימוי עצמי חיובי, לפתח חשיבה ביקורתית ומודעות להשפעות המדיה על אידיאל היופי, רוב היועצות שלנו עברו הכשרה בנושא "בעד עצמי" והעקרונות להעברת הנושא בכיתה על ידי פרופ' יעל לצר ששמחתי לראות אותה כאן, שניהלה באמת באותה תקופה את המרכז להפרעות אכילה בבית חולים רמב"ם.
דפנה צין: בנושא של איתור וזיהוי, אנחנו מלמדים את אנשי המקצוע שלנו לזהות סימנים של הפרעות אכילה, המשרד גם הוציא פרסום, תדריך להתערבות במקרה של תלמידים שמגלים סימנים להפרעות אכילה, לאחרונה גם הצטרפנו ל"שולחן עגול" עם משרד הבריאות בנושא ואני רוצה להגיד כמה מילים בהיבט הריאקטיבי שמתגלה חשד לנער, או נערה עם הפרעות אכילה, אנחנו מפנים הלאה, כמובן לגורמים המטפלים ובמהלך אשפוזים, אגף לחינוך מיוחד - אני מבינה שלא נמצא כאן - בשיתוף עם היועצות דואגים לרצף לימודי וגם יש מענה לא רק לנער, או לנערה עצמם, אלא לכל מעגלי הפגיעות, חברים שנחשפו, כיתה של נער, או נערה שאושפזו, שחוזרים, זה בהסתכלות ככה כוללת.
מיכל שיר סגמן: תודה, אני חייבת להודות שיש משהו אחד שהוא קצת נעלם ממני בכל השיח שלנו, אנחנו הצפנו את הבעיה, אנחנו מבינים חלק מהבעיות, אבל בסוף לא הבנתי את 'שרשרת החיול', מה שנקרא, נער, או נערה סובלים איזושהי הפרעה, הפרעת אכילה ספציפית בדיון הזה, זה יכול להיות כל דבר אחר, כמו שאמרנו גם הרבה מאוד פעמים זה מתקשר אחד עם השני, היועצת עלתה על זה, ההורים עלו על זה, 105 עלו על זה, שמו זרקור, עלו על הבעיה, מה קורה ב'שרשרת החיול' מאותו הרגע?
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת מה תפקיד ההורה, מה קורה לילד, אנחנו דיברנו כאן הרבה על כן יהיה רישום בתיק אישי, לא יהיה רישום בתיק אישי, הוא צריך פסיכולוג, צריך פסיכיאטר, מה השלבים, איך הליווי קורה, כמה המערכות מדברות אחת עם השנייה, מאותו שלב הזיהוי, משרד החינוך, משרד הבריאות, הסביבה בעצם שעוטפת את הילד, איך זה נראה?
מיכל חסון רוזנשטיין: במצב האידיאלי הפנייה הראשונה אמורה להיות לרופא המשפחה לקבל איזושהי הערכה ראשונית על המצב שאותו נער, ילד נמצא בו, מבחינת, קודם כל נרצה לראות שהמדדים החיוניים תקינים, שאין כאן איזה בעיית דופק, או בעיית אי סדירות קצב לב, או בעיות שלפעמים נלוות להפרעת אכילה, נרצה לראות שהמצב תקין, הצעד הבא יהיה הפנייה להערכה מקצועית אצל אנשים שמתמחים בהפרעות אכילה וידעו להבחין האם מדובר בהפרעת אכילה, או במשהו ליד, או איזה סימפטום נלווה.
מיכל שיר סגמן: זה הערכה פסיכיאטרית?
מיכל חסון רוזנשטיין: הערכה יכולה להיות פסיכיאטרית, או פסיכולוגית, גם דיאטנים שמתמחים בהפרעות אכילה, עוזרים סוציאליים שעברו הכשרה לטיפול בהפרעות אכילה, בדרך כלל ידעו לעשות את הערכה הראשונית.
מיכל שיר סגמן: וזה חלק מהתורים שדיברנו עליהם, שלוקח הרבה זמן?
מיכל חסון רוזנשטיין: כן, כדי להתקבל מה שנקרא ל'אין טייק' ולעשות הערכה של צוות רב מקצועי במערכת הציבורית יכול לקחת שבועות ואפילו חודשים לקבל תור, שוב, ככל שמתרחקים מהמרכז לפריפריה המצב מחמיר.
מיכל שיר סגמן: אני יודעת מה המצב במרכז, אני אפילו לא רוצה לחשוב מה קורה בפריפריה מההיבט הזה.
לימור מגן תלם: ברשותך, גברתי יושבת הראש, בנוגע לתורי המתנה הממושכים, ממש בימים אלו אנחנו עומדים ליישם את התקציבים שהשגתי לטיפול במערך בהפרעות אכילה, מדובר בכ-30 מיליון ₪ שמחציתם בערך ילכו לתוספת מיידית של מיטות אשפוז בבתי חולים ומחציתם ילכו לטיפול בקהילה, מה שאומר שגם תורי ההמתנה בקהילה יקוצרו, לדעתי באופן משמעותי, חלק מהתקציבים גם מיועדים לתוספת להדרכות כמיליון ₪ ילך להדרכות, להכשיר תזונאיות שיתעסקו ספציפית בהפרעות אכילה, אחיות, עובדים סוציאליים, זאת אומרת זה יהיה גם להדרכה וגם מבחני תמיכה לקופות חולים שהראו שהם באמת פעלו לקיצור תורי ההמתנה, כך שלדעתי בשבועות הקרובים כבר נראה שינוי בנושא הזה.
תמי ברנע: אבל תמיד מדברים על חוסר באנשי מקצוע.
לימור מגן תלם: נכון, בגלל זה אמרתי שחלק מהתקציב הולך להדרכות, לאנשי מקצוע וחלק מהתקציב גם הולך באמת לתוספת לעמדות יום בבתי חולים שהתוספת לעמדות יום זה אומר עוד תקנים של עובדים סוציאליים, פסיכיאטריים, פסיכולוגים, תזונאים, אז זה יהיה במקביל, גם הדרכה וגם תוספת לעמדות יום.
מיכל חסון רוזנשטיין: חשוב לי להוסיף משהו שקופות החולים באמת, בגלל התמריצים ממהרות לפתוח מרפאות, חלק מהמרפאות, שוב הבעיה בולטת בפריפריה הן מאוד קטנות, יש כותרת של מרפאה, יש בה דיאטנית יום וחצי בשבוע, לי הציעו עבודה באחת מקופות החולים לעבוד שש שעות שבועיות, זאת אומרת כמה באמת אפשר לתת טיפול כזה, זאת אומרת שקופת החולים כביכול פותחת מרפאה, בפועל המרפאה מאוד מצומצמת, המענה שהיא יכולה לתת הוא קטן, אחת המרפאות, שוב, באזור העמקים, הדיאטנית שם עזבה אז במשך כמה חודשים המרפאה הייתה סגורה עד שמצאו דיאטנית חדשה, זאת אומרת שכל קופת חולים פותחת מרפאה קטנה באיזשהו אזור, בסופו של דבר המרפאות אלה לא יציבות, הן לא באמת יכולות לתת הכשרה והדרכה, קופות החולים צריכות לתת מרפאות שהן יציבות, שיש בהם צוות מספיק גדול כדי להחזיק את עצמו וצריך לשים לב גם לדבר הזה.
מיכל שיר סגמן: לימור, אני חושבת שאנחנו אולי נרד לשטח קצת לעשות סיור מרפאות, לראות בעיניים מה קורה.
לימור מגן תלם: אנחנו היינו כבר בחלק, אבל יש עוד הרבה מקומות שאפשר, אני אשמח.
מיכל שיר סגמן: כן, בסדר גמור.
מיכל שיר סגמן: לפני ההסתדרות הרפואית, שחר שאל שאלה את "מטא ישראל", אתה יכול לחזור על השאלה שלך ו"מטא ישראל" יענו בקצרה מאוד, גם שהשאלה וגם התשובה ולאחר מכן ד"ר נוגה כרם ולאחר מכן בואו נראה מה קורה עם הזמנים, אנחנו עשר דקות לסיום.
שחר כוכבי: אוקי, תודה.
שחר כוכבי: השאלה הייתה, אנחנו יודעים שאינסטגרם היא רשת בעיקר של "לייף סטייל" ובאמת אמרו שמשהו שקשור למדיניות שלהם, שהם לא מאפשרים לפרסם על דיאטות, לפרסם על התנהגויות אכילה מזיקות וכו', אני רוצה להבין האם 'הלא מאפשרים' שכתוב 'לא מאפשרים', או שבאמת יש איזשהו אלגוריתם, מענה אוטומטי שמוריד כאלה דברים, אני מניח שלא מכיוון שהמון ממה שאנחנו רואים באינסטגרם זה דברים שקשורים בדיאטה, בחומרים מזיקים, בשימוש בחומרים, בכל מיני כדורים, בכל מיני עניינים, בסוף האם באמת יש איזשהו איסור והאם הוא באמת נאכף, או שלא?
מיכל שיר סגמן: "מטא ישראל" בבקשה תשובה בקצרה, ג'ורדנה קטלר.
ג'ורדנה קוטלר: אז קודם כל התשובה היא כן, יש לנו גם מדיניות וגם אכיפה, המדיניות שלנו בנושא הזה אין לפרסם מודעות שהתוכן מרמז על דימוי עצמי שלילי, או מנסה ליצור דימוי כזה, לצורך קידום דיאטה, ירידה במשקל, או בקידום מוצרי בריאות אחרים, זה המדיניות לכל המשתמשים, אבל בנוסף לזה לכל משתמש מגיל 18 ומטה אנחנו לא מאפשרים בכלל מודעות שמשווקות מוצרים ושירותים לירידה במשקל.
ג'ורדנה קוטלר: ההודעות שמשווקות גם ניתוחים והליכים קוסמטיים לא מותרים מגיל 18 ומטה, כולל גם הודעות של תוספי דיאטה, תוספי בריאות ותוספים צמחיים לכל מיני צרכים רפואיים גם זה לא מותר לגיל 18 ומטה, אם מישהו רואה מודעה שעברה את כל ה"בינה מלאכותית" שלנו שאנחנו משתמשים בה לאכוף את האכיפה, אפשר גם לדווח על מודעה ולהגיד שזה מפר את תכני הפרסום שלנו ולדווח עליו, אבל שוב אני רוצה להגיד שיש לנו מעל 50 אלף אנשים בכל העולם שעובדים על אכיפה, ביטחון בפלטפורמות שלנו שזה כולל גם בני אדם וגם "בינה מלאכותית" שעובדים ביחד כדי לא לאפשר פרסום כזה.
ג'ורדנה קוטלר: אני מאוד מקווה שראיתם אולי תוכן, אבל זה לא היה מודעות ופרסום, אז אם כן ראיתם דבר כזה, בבקשה תדווחו על זה ואנחנו נבדוק את התוכן.
תמי ברנע: איך מדווחים אליכם?
ג'ורדנה קוטלר: בכל תוכן באינסטגרם ופייסבוק אפשר ללחוץ, יש שלוש נקודות שם ואפשר לדווח על כל תוכן, להגיד לנו שזה מפר תכני הקהילה שלנו, או מדיניות הפרסום.
מיכל שיר סגמן: אוקי, שחר שאלה?
שחר כוכבי: כן, אני רוצה לחדד, בעצם ענו על זה ואני רוצה שאנחנו נבין על מה מדובר, לפי מה שאני מבין, את כמובן תתקני אותי אם אני טועה, לפי מה שאני מבין אסור לפרסם תוכן ופייסבוק, אינסטגרם מונעים את פרסום הפרסומות, אוקי, בתשלום, ממומן, אבל אין אכיפה על ייצור תוכן, זאת אומרת שכל משפיען, כל מאמן כושר, כל מי שרוצה למכור לעוקבים שלו.
מיכל שיר סגמן: לא במימון, כלומר אני עכשיו איזה סלב מאמן כושר, או סלב באופן כללי, אני יכולה להעלות אצלי באינסטגרם מה שאני בעצם ממליצה.
שחר כוכבי: וכלל העוקבים יראו את זה, יחשפו לזה כל עוד זה לא ממומן, אני מבין נכון?
מיכל שיר סגמן: כלומר האם, אני חושבת שאני יכולה לחדד את השאלה, האם מעל איקס עוקבים, אוקי, האם "מטא" אינסטגרם וכו' רואים את אותו אדם כמפרסם בעצם, כי אם אני יש לי 100 אלף עוקבים, 50 אלף עוקבים, 200 אלף עוקבים, זה לא משנה אם זה ממומן, או לא, יש לו את אותו אפקט של ממומן, האם אתם רואים את האנשים האלה עם מספר עוקבים גבוה כמימון לכל דבר ועניין, כמשהו שהוא שיווקי, סליחה לא מימוני, שיווקי, כאילו הוא במימון?
ג'ורדנה קוטלר: יש הבדל מאוד גדול בין שיווק ומימון, כי על תוכן שיווקי שלא משלמים עליו אנחנו לא מקבלים על זה כסף, אין לנו דרך לאכוף על איזשהו דוגמן, או שחקן שמשתמש בכוס מים של איזשהו חברה מסוימת, או של איזשהו כאילו ניתוח שהם עשו והם מדברים על זה, אז שוב אני רוצה להגיד עוד פעם - -
מיכל שיר סגמן: אם יש לי 100 אלף עוקבים ויכול להיות שבמקרה הזה רובם הם בני נוער.
שחר כוכבי: לא צריך 100 גם 10 אלף עוקבים, זה 100 נערות צעירות מינימום שנחשפות לתוכן הזה.
ג'ורדנה קוטלר: אז שוב, אני רוצה לחדד, אני חושבת שצריך חוקים בנושא הזה, החוקים שלנו - - -
מיכל שיר סגמן: והנה חוק.
ג'ורדנה קוטלר: פרסום, אנחנו לא רוצים להגיד שכוס בעצם שמדברת על משהו, אוקי, יכול להיות שזה משהו חיובי, יכול להיות שהשחקן הזה מעודד דימוי גוף - -
מיכל שיר סגמן: הוא עדיין צריך פיקוח, הוא עדיין צריך מישהו ש –
ג'ורדנה קוטלר: כמובן, אבל זו הסיבה שיש לנו 'כללי קהילה' ו'כללי הקהילה' שלנו נכנס לכל תוכן, לא משנה אם אנחנו מקבלים על זה כסף, או אם אנחנו לא מקבלים על זה כסף ואם המדינה, או המחוקק רוצה להגיד ששחקן שמקבל כסף לעודד איזשהו שימוש בתוספי דיאטה, אז על זה הוא צריך להגיד שזה פרסום, זה צריך להיות המחוקק שאומר לשחקן בעיניי שעל זה לא מותר, אסור לך לקבל על זה כסף ולפרסם את זה בעמוד שלך, או בדף שלך, או בכל מקום אחר ברשת.
שחר כוכבי: וזה מה שהצעתי לוועדה לפני כן.
מיכל שיר סגמן: מעניין, מעניין, אנחנו בהחלט נשקול את זה ואנחנו נעבור על זה ברמת החקיקה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, תודה רבה על התשובות.
מיכל שיר סגמן: ד"ר נגה כרם, ההסתדרות הרפואית בישראל, דוברת אחרונה ואנחנו נאלצים לסיים את הדיון המאוד מעניין הזה.
נגה כרם: טוב, אז תודה על הישיבה ועל הזכות לדבר, אני ממש לא כנציגת ההסתדרות הרפואית, אלא כנציגת החברה הישראלית לרפואת מתבגרים, אנחנו חלק מההסתדרות הרפואית וכן להגיד, שאלת לגבי 'שרשרת החיול', אני חושבת שחלק מאוד גדול בגלל שאין לנו registry אנחנו לא יכולים להגיד באחוזים, חלק מאוד גדול מנערות ונערים עם הפרעות אכילה קודם כל מתייצבים אצל רופא הילדים, רופא המתבגרים ולכן אני חושבת שזה איזושהי חולייה כמעט מוזנחת בשרשרת, אנחנו היום כמה עשרות בארץ עם הכשרה של בין שנתיים לשלוש בתחום, אנחנו עושים המון עבודה, גם מלמדים בבתי ספר לרפואה במהלך ההתמחויות השונות בילדים, במשפחה, בגניקולוגיה, אפילו אורטופדיה נתנו לא מעט, סקוליוזיס יכול להיות כביטוי של ירידה משמעותית במשקל, מאוד מנסים לעשות כלל האפשר הכשרה, אבל הכול זה כאילו מרצוננו, כי אנחנו מכורים לעניין, כי אנחנו מאמינים בו, בעצם אנחנו פונים למשרד הבריאות, לא רק שלא מכיר כרגע ברפואת מתבגרים כתחום בפני עצמו, זה צריך להיות תחום במצוקה.
נגה כרם: רובינו מנהלים מרפאות די גדולות, אצלנו יש בערך 1,800 טיפולים בשנה, זה לא מעט במרפאה שאני מנהלת, כדי להגיע להסדרים עם הקופות צריך כל מיני 'פולשטיק', כי אנחנו לא מרפאות פסיכיאטריות, אנחנו מרפאות של רופאים וככה אנחנו מגדירים את עצמנו.
נגה כרם: אז אני אומרת זה כל רשות מקומית עם ה-איכשהו הסכמים שלה, לנו אז היה הסכם עם עריית חיפה, מחלקת החינוך שאפשרו תקופה לבני נוער להגיע אלינו בתשלום מוזל, זה הפסיק עכשיו, דווקא בתקופת הקורונה, אז בכלל אנחנו יותר מוגבלים במענה, אבל עוד דבר אנחנו בחסר מאוד מאד גדול של אנשי מקצוע נלווים, כמו שתיארו פה, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, סליחה שאני מדברת בלשון זכר, זה בעיקר עובדות סוציאליות, פסיכולוגיות, אבל יש גברים כמובן בתחום, היינו מאוד שמחים שגם אותם יגדירו כמקצוע במצוקה כרגע, אלה שמתמחות בתחום של הפרעות אכילה, כדי שנוכל יותר לגייס.
נגה כרם: התחום הפרטי קורץ לכולם, מרוויחים משכורות של באמת - -
מיכל שיר סגמן: הבנתי שגם בפרטי יש מצוקה היום.
נגה כרם: ללא ספק גם בפרטי, אבל ציבורי על אחת כמה וכמה ומחוץ לתל אביב גם, זה הכול עולה אקספוננציאלי יש יתרון גדול אני חושבת לרופאים, שהוא יתרון מצער, אבל זה הרבה פחות סטיגמה ואם אנחנו מדברים על מה קל למשפחה לפנות, זה ברור שלרופא הילדים המשפחה שלהם וברגע שנוכל מספיק להכשיר גם אותם, לפחות לזהות, אני לא מדברת על לטפל, לזהות את המקרים שהם עוד בתחילתם, להפנות אותם למרפאות ראשוניות, אחר כך יש גם מדרג הרי בתוך הטיפול בהפרעות אכילה, בין הפרעת אכילה שהיא 'לייט', באמת שדיאטנית שעברה קצת הכשרה, איש בריאות הנפש, רופא שעבר הכשרה מוגבלת יותר, לא את השנתיים, שלוש האינטנסיביות, יכלו אולי להכיל ולקדם ורק אז הקו השני של מרפאות ייעודיות ואחר כך אשפוזי יום, אחר כך אשפוזים מחלקת ילדים לסיבוכים לבביים לפעמים מסכני חיים וכמובן אשפוזים פסיכיאטריים מלאים.
נגה כרם: אז אני אומרת יש את המדרג ודווקא אני חושבת שלחזק את הרפואה הראשונית זה משהו שיכול מאוד מאוד לסייע.
נגה כרם: אני מצטרפת לפרופ' לצו בקריאתה לעשות איזשהו registry מלא של מה קורה בארץ, כי כולנו עם התרשמויות, כולנו עם רשימת תורים אדירה, אבל אין לנו מספרים, אין לנו דטה אמיתי להגיד מה הגילאים ואז אפשר יותר גם 'לטרגט', אם אנחנו מדברים על המדיה, עם איזה רשתות, הרי גילאים שונים עובדים גם עם אפליקציות שונות, עם רשתות שונות, אז לעשות באמת registry מסודר שיכלול את כולנו, כל מי שעוסק בתחום, נוכל לבדוק התערבויות שונות, עדי ברקן הציע משהו אחד, אנחנו תחושתנו אנשי המקצוע שזה פחות דווקא עובד ההגעה של ידוענים, משפיענים לבתי ספר, יש מספיק ספרות שאצלנו אומרת שזה נהפוכו, זה יכול לגרום להגברה של הפרעות אכילה, אבל בואו נבדוק את זה כמו שצריך ובלי registry אנחנו לא נוכל אני חושבת להתקדם.
מיכל שיר סגמן: יש - ופה אני כן מפנה את זה חזרה למשרד הבריאות - איזשהו 'שולחן עגול', או איזשהו משהו של חשיבה של כל גורמי המקצוע ואנשים שעוסקים בתחום שיושבים ובעצם דנים בזה כדי לראות שבאמת המערכת מסונכרנת ומטפלת בנושא?
מיכל שיר סגמן: היה פעם איזשהו 'שולחן עגול' לסיעור מוחות?
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות?
מיכל חסון רוזנשטיין: אני לא משרד הבריאות, אבל אני יכולה להגיד שהרבה פונים אלינו ושואלים איפה יש מרכזים לטיפול בהפרעות אכילה, מתלוננים שהאינדקס שלנו לא מעודכן, אחד הדברים גם פרופ' לצו וגם עכשיו פרופ' כרם דיברה על זה, אין באמת רישום של כל מי שפונה לטיפול בהפרעות אכילה, זאת אומרת שאותה נערה יכולה לפנות ונרשמת בארבעה מקומות שונים ואז היא נמצאת בארבע רשימות המתנה שונות, כלומר סופרים אותה ארבע פעמים, מישהי אחרת אמרו לה בטלפון ייקח הרבה זמן, אז היא נתקה ואפילו לא נרשמה, אין שום מעקב, אין ניהול מסודר של הדבר הזה, אנחנו לא באמת מספרים וכנ"ל לגבי מרפאות, שוב זה שיש מרפאה לא אומר שבאמת יש בה מענה.
מיכל שיר סגמן: וזה בדיוק העניין של משרד הבריאות, איפה משרד הבריאות.
מיכל חסון רוזנשטיין: נכון, לא מנוהלת שום, אני אקרא לזה מחקר אפידמיולוגי, אבל זה לא, זה פשוט לא רשום בשום מקום, אין לאף אחד מספרים, שואלים אותנו מה המספרים, מה כמות הפניות, אין מספרים, בארץ שלנו אין מספרים, כל אחד מתנהל מול עצמו.
מיכל שיר סגמן: שוב, זה מוטיב חוזר פה בוועדה לזכויות הילד, אין מספרים על כלום וככול שאת מדברת על ילדים ונוער, עוד פחות יש מספרים, בכל התחומים.
מיכל חסון רוזנשטיין: נכון.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות אני רוצה תשובה לשאלה הזו, אני לא בטוחה שיש לה את התשובה, משרד הבריאות דיברנו כאן על רישום של פניות, שאין רישום מסודר של אנשים שפונים, שאותה נערה, או אותו נער יכולים לפנות ארבע פעמים והם יספרו ארבע פעמים בעצם על רישום - -
רונית אנדולט: אוקי, תראי אני מציעה שכל השאלות לבריאות הנפש תרכזו ונעביר אליהם, כי הבנתי שהם לא משתתפים כרגע בדיון, כי הם בדיון הבא.
מיכל שיר סגמן: זה שעוסק בבריאות הנפש.
רונית אנדולט: נכון, אבל הם לא הבינו שזה סביב הטיפול, אלא הם חשבו שזה יותר על המניעה, אבל כל הנושאים של הטיפול תרכזו ואני אדאג להעביר את זה לאגף לבריאות הנפש ותקבלו את כל התשובות.
מיכל שיר סגמן: תשובה וגם האם נעשה 'שולחן עגול' בנושא בשיתוף עם הארגונים מעבר לקופות החולים, זאת אומרת משרד הבריאות, קופות החולים, בריאות הנפש, כל העוסקים בעצם בדבר, 'שולחן עגול', אני בכוונה אומרת בשיתוף הארגונים והעוסקים בדבר, כי הם אלה שנמצאים שם בשטח והם באמת פוגשים את אותם נערים ונערות.
רונית אנדולט: אוקי, אני לא יודעת אם נעשה, אנחנו נציע את זה, זה רעיון מצוין ואנחנו כוועדת המניעה יכולים גם לעשות מפגש כזה של 'שולחנות עגולים', בהחלט.
מיכל שיר סגמן: אוקי, תודה רבה, משפט אחרון למועצה לשלום הילד, עדי נעמת, בבקשה, במשפט אחרון, אנחנו חורגים מהזמן ואני מסכמת את הדיון.
עדי נעמת: תודה רבה, אז אני ממש אקצר, אני רק אגיד נתון שהוא כן משמעותי שאנחנו פרסמנו בשנתון הסטטיסטי, מנתוני קופת חולים מכבי ממש בשנה האחרונה הייתה עלייה של 56 אחוזים באבחונים של קטינים שמתמודדים עם הפרעות אכילה ועוד יותר בקרב בנות וזה גם בלי לדבר על מי שמתחת לרדאר ולא אובחן במסגרת הקופה ואני אגיד שבהקשר הזה באמת נדרשת תוכנית עבודה רב-ממדית, מאחר והאווירה גם משתנה והיום ברשת נמצא תוכן המשפיענים, כל התכנים שמגבשים חייבים להתכתב עם הפלטפורמה הזאת ועם ההתפתחות של הרשת, גם תוכניות החינוך וההסברה, מה שנאמר פה, אנחנו אומרים את זה המון פעמים, אי אפשר להסתפק בשיעור בכישורי חיים, או הרצאות מדי פעם, צריך להתעסק בתכנים האלה שוטף לאורך השנה, לקדם את החוסן ערך עצמי, הם אמרו את זה גם הנוער במפורש אצלנו בהליכי היוועצות, לתת לילדים והנוער מידע מקצועי, אחראי ואמין בנוגע לתזונה בריאה, כלים והכשרות לאנשי המקצוע ולהורים, שירגישו שמישהו שמושיט להם את היד וירגישו בנוח לפנות, אז זה אני אמרתי ממש בקצרה את הדברים, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: קודם כל אני שמחה מאוד שאנחנו מקיימים היום את הדיון הזה, כי היום זה הפרעות אכילה ומחר אלה הפרעות אחרות, בסוף הכול מתנקז לאותן הבעיות שתמיד היו קיימות ועם זאת מתעצמות כשמדובר על עידן של רשתות חברתיות ומתעצמות עוד יותר בעידן של סגרים, קורונה ושהייה ממושכת יותר מול המסכים של בני הנוער, אנחנו מכירים את הנתונים, אנחנו מכירים את הסטטיסטיקה ואני חושבת שמן הראוי שמדינת ישראל תתחיל לשים את הפוקוס יותר על הנושא הזה, אני שמחה ששרת החינוך עוסקת בזה יותר, כולל הפניית תקציבים לנושא בריאות הנפש של הילדים במערכת החינוך עם זאת זה לא מספיק, זה מערכת אחת, אנחנו צריכים שכל המערכות ישבו, ידברו אחת עם השנייה וימצאו את הפתרונות ואת המענים, לא רק מניעה, אלא גם טיפול, בסוף מדובר על פיקוח נפש ועל העתיד שלנו, אך אומרים, הילדים האלה הם מאה אחוז מהעתיד שלנו, אז מחובתנו לתת להם את מה שהם זקוקים לו היום.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות ולשותפים במוקד 105 הוועדה מברכת על פעילות מוקד 105 בהיבטי ההגנה עם ילדים עם הפרעות אכילה.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות, למשרד המשפטים ולזרוע העבודה, העבודה קוראת לשנות את הרגולציה, כך שמדריכי כושר לא יוכלו לתת ייעוץ תזונתי, הוועדה קוראת להשאיר את נושא הייעוץ התזונתי רק לתזונאים עם השכלה אקדמית בתחום.
מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים הוועדה קוראת לפתח כלים רגולטורים שיחייבו את כל הרשתות החברתיות בהיבט של זיהוי תכנים מסוכנים והורדתם, גם במקרים בהם לא מדובר בתכנים ממומנים, או עסקיים, פה אני אשים הערת שוליים שאני בהחלט אבחן הצעת חוק שמסתכלת על מספר מסוים של עוקבים, צריך לבחון את זה ולראות האם אנחנו מדברים על חמשת אלפים עוקבים, 10 אלפים עוקבים, או 100 אלף עוקבים, מה נחשב למשווק בעצם ולהטיל עליו כן את הרגולציה כמישהו שמשווק תכנים להמונים, אז זאת בהחלט הצעת חוק שאני אבחן אותה בימים הקרובים.
מיכל שיר סגמן: זיהוי משתמשים בסיכון ובמצוקה, ניטור מספר השעות בהם המשתמש גולש, על מנת לשפר את חווית בני הנוער, למזער השפעות שליליות של הרשתות החברתיות.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות הוועדה קוראת לצאת במחקר אפידמיולוגי בנושא, או להקים מרשם של מטופלים סובלים מהפרעות אכילה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה דורשת ליזום תוכנית כוללת להגדלת מספר הפסיכיאטרים במגזר הציבורי.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לאפשר לאנשי טיפול ותרפיסטים לתת מענה ראשוני לסובלים מהפרעות אכילה ומהפרעות נוספות ולאמץ את תוכנית אוניברסיטת חיפה בנוגע להכשרת דיאטנים בהיבטים פסיכולוגים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להעלות על ידי הכשרות את מודעות המטפלים, רופאי ילדים, גסטרואנתרולוגים ועוד לאבחון וזיהוי הפרעות אכילה אצל נערים ונערות.
מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, הוועדה ממליצה על אימוץ תוכנית העצמה ותוכניות בנושא אוריינות מדיה בקרב התלמידים וההורים.
מיכל שיר סגמן: למשרד הביטחון הוועדה מבקשת להגביר מודעות לנושא ולפעול לזיהוי מלש"בים וחיילים עם הפרעות אכילה וקידום כל נושא של 'שולחן עגול' בין משרדי הממשלה והארגונים השונים כדי למצוא פתרונות, גם של מניעה וגם טיפול בנושא.
מיכל שיר סגמן: הוועדה תמשיך לעסוק בנושא ותקיים סיור במרפאות לטיפול בהפרעות אכילה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל המשתתפים, תודה רבה על נותני העדויות, תודה רבה לחברת הכנסת לימור תלם מגן על העלאת הנושא המאוד חשוב הזה על סדר יומה של הכנסת.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב אני רוצה לפתוח את הדיון, היום ה-21.02.2022, כ' באדר א' התשפ"ב, הנושא היום חצי מהילדים שנהרגו בתאונות בשנה האחרונה הם ערבים, של חבר הכנסת אחמד טיבי.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת טיבי בבקשה, אני נותנת לך את זכות הדיבור הראשונה, ולאחר מכן נראה את המצגת של בטרם.
אחמד טיבי: תודה רבה גברתי היו"ר, אין ספק שמדובר בנושא מדאיג וכרוני, הנתונים האלה מוכרים מזה שנים רבות, לגבי היפגעות ילדים בחברה הערבית בתאונות, גם אני קיבלתי את הנייר עמדה של בטרם, שעוקבת אחרי הנושא הזה ומציגה מספרים מדויקים.
אחמד טיבי: הילדים הערבים בישראל נמצאים בסיכון מוגבר להיפגעות ותמותה מתאונות, ועל פי הנתונים של בטרם, הילדים בחברה הערבית הבדואית, כל הילדים הערבים מהווים כ- 24% מאוכלוסיית הילדים בישראל.
אחמד טיבי: הילדים בחברה הבדואית מהווים כ- 5%, אבל בנתוני תמותת ילדים בתאונות, יש להם ייצוג גבוה משמעותי.
אחמד טיבי: בשנת 2021, מתו בתאונות 56 ילדים ערביים, מתוך 117 ילדים, אנחנו לא רוצים שאף אחד מהילדים ייפגע או ימות, ה- 117 הם 117 מקרים יותר ממה שצריך ולא צריך.
אחמד טיבי: 26 ילדים מתוכם היו מהחברה הבדואית, הילדים מהחברה הערבית היוו, תקשיבו, 48% ממקרי התמותה, והילדים מהחברה הבדואית היוו 22% מהמקרים, כאשר אני חוזר, השיעור שלהם מהאוכלוסייה הוא 5% בלבד.
אחמד טיבי: הסיכון של ילד ערבי להיהרג בתאונה, גבוה פי 2.7 מהסיכון של ילד יהודי, הסיכון של ילד בדואי לעומת זאת, גבוה פי 6.3 מהסיכון של ילד יהודי.
אחמד טיבי: בבחינת המגמות לאורך 15 השנים שחלפו, ניתן לראות שחלה ירידה בשיעור תמותת הילדים מהיפגעות בלתי מכוונת בכל המגזרים, אולם הירידה בקרב ילדים יהודיים, גבוהה פי 2.4 מהירידה בקרב ילדים ערבים, ירידה של 55% לעומת ירידה של 23% בהתאמה.