GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: הקורונה כרגע לא באה לידי ביטוי בסטטיסטיקה שלכם.
מיכל שיר סגמן: כולם כאן מסתמכים על מסמך שהוצאתם בשנת 2017 וחיים של הורים וילדים מושפעים מזה באופן ישיר.
מיכל שיר סגמן: האם אתם מתכוונים להוציא מסמך חדש שבודק כרגע מה קורה ומה ההשפעה, על מנת שזה ישקף את המציאות בה האנשים האלה חיים?
אורית לוין: לצערנו נכון שהסקירה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה היא ב-delay מסוים - - -
מיכל שיר סגמן: זה לא delay מסוים, זה delay של חמש שנים אחרי משהו ששינה את העולם.
אורית לוין: מאחר שלצערי אני לא משתייכת ישירות – אני אנסה להעלות על הקו, ייתכן שבהמשך הדיון תהיה לי תשובה יותר מדויקת, אבל אני מניחה שיש לנו נתונים עדכניים יותר ביחס למדד הסוציו-אקונומי.
אורית לוין: כאמור, אני אבדוק את העדכון המדויק ביותר ואחזור אליכם עם תשובה.
אורית לוין: אני מבינה ויודעת של-2021, או לפחות לשלב הזה, הנתונים שלנו עשויים להיות פחות מעודכנים, אבל כאן אנחנו כן יכולים לנסות לסייע בהקשר הזה, שככול שיתקבלו הנתונים העדכניים, כמו שהצעתם כאן קודם, של כמה ילדים היו וכמה ילדים ירדו ביישובים במעברים האלה, ככול שנקבל את הנתונים האלה מתוכנית ניצנים או ממשרד החינוך או מכל גורם אחר, עליהם ייעשה איזשהו עיבוד ולשקף לכם את זה בראייה סטטיסטית רוחבית, עד כמה הפער היה פער נקודתי או לחלופין פער - - -
מיכל שיר סגמן: מתי תוכלו לספק את המידע הזה?
אורית לוין: שוב, זה מידע שאנחנו צריכים לקבל.
אורית לוין: אין לנו סקר ייעודי שאנחנו מנהלים לגבי השתתפות תלמידים.
אורית לוין: אם הבנתי נכון, למשרד החינוך יש את המידע ביחס להשתתפות בפועל השנה לעומת השנה שעברה.
אורית לוין: לנו אין סקר שנותן את הדבר הזה.
אורית לוין: אנחנו, כלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מייצרים סקרים שהם סקרים לאומיים קבועים, כמו המדד הסוציו-אקונומי וסקרים אחרים.
אורית לוין: אם אתם רוצים שנעשה עיבוד נקודתי לאירוע הזה, שכפי שאתם אומרים ייתכן וחלה ירידה משמעותית או עלייה משמעותית באזורים מסוימים, לכשנקבל את הנתונים, נשמח לעשות עליהם עיבוד.
אורית לוין: אין לנו כרגע את הנתונים האלה.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לחזור אלייך בעוד עשר דקות כשתקבלי את הנתונים של שנת 2021, כי העובדה שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא יודעת לספק מידע לשנת 2021 ואנשים תקועים אי-שם בשנת 2017, זה קצת מזעזע בעיניי.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח אם תוכלי לחזור אליי וגם להוציא את הנתונים האלה, על מנת להקל על משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו עוברים למשרד המשפטים, אני רק אומר להורים כאן שלפי איך שזה נראה, צר לי להגיד לכם, נפלתם בין הכיסאות של מדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: כך זה נראה.
קריאה: זה כואב.
מיכל שיר סגמן: משרד חינוך שמסתמך על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שלא טרחה לבדוק משנת 2017 עד שנת 2021 מה קורה עם חיי האזרחים שלה, והיה איזה עניין "פעוט" שקוראים לו "קורונה" באמצע, ומעלים תשלומים מ-300 ל-3,000 שקלים להורים שלא מסוגלים לעמוד בזה – אגב, זו דוגמה אחת.
מיכל שיר סגמן: היום אנחנו עוסקים בנושא של צהרונים וזה הנושא, אבל אני מאוד מוטרדת מה קורה בעוד אפיקים שאולי לא הגיעו כאן לוועדה.
מיכל שיר סגמן: אם אף אחד לא טרח משנת 2017 עד שנת 2021 לומר מה קורה עם חיי אזרחי מדינת ישראל וילדיהם ועל סמך זה משרדי הממשלה מקבלים החלטות גורליות על חיים של אנשים, זה חלם, לא מדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: זה פעם אחת.
מיכל שיר סגמן: ופעם שנייה, צר לי להודיע לכם: נפלתם בין הכיסאות וככה זה נראה.
מיכל שיר סגמן: ככה זה נראה וכל דבר אחר – יספרו לכם סיפורים.
מיכל שיר סגמן: אז משרד החינוך הבין שכנראה זה מה שקרה ולכן עובד על תוכנית מבורכת וטובה, אבל גם היא תיכנס לתוקפה רק בשנה הבאה.
מיכל שיר סגמן: בינתיים, מאחר שגם למשרד החינוך אין יכולת בלי נתונים, שגם יודעים לתקצב את זה, שכן בסוף הכול זה כסף, ויודעים לבוא ולסמן איזה ילדים מדובר, כמה ילדים, איפה הם גרים, במה ההורים שלהם עוסקים, על מה בכלל מדובר – אז הם לא יכולים לתת מענה.
מיכל שיר סגמן: גם הם צריכים נתונים.
מיכל שיר סגמן: יש כאן סוג של מעגל ואף אחד לא ייתן לכם את הפתרון, כי משרד החינוך אומר: אין לי את הסטטיסטיקה הזאת, גם ככה אני עובד על תוכנית לשנה הבאה; הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עדיין חיה לה אי-שם בשנת 2017 – אגב, הלוואי עליי, היה הרבה יותר קל ב-2017.
מיכל שיר סגמן: כייף לחיות בעבר, אממה שאנחנו צופים פני עתיד – וזאת תעודת עניות למדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אין לי מה להוסיף.
מיכל שיר סגמן: זה ממשיך הלאה, אבל זה פשוט מזעזע.
שנית פנחסי הראל: כדאי לזכור גם שמשרד החינוך לא התעלם ממשבר הקורונה.
מיכל שיר סגמן: אתם לא התעלמתם.
שנית פנחסי הראל: אני מזכירה לכולנו שבשנתיים האחרונות חילקנו תקציבים דרמטיים, במיליארדים, גם לצרכים שנבעו מהקורונה – לעוזרי חינוך בקפסולות, לציוד היגיינה, למחשוב, לטלפונים ניידים חכמים למי שהיה זקוק לזה.
שנית פנחסי הראל: זאת אומרת, היו מהלכים מאוד-מאוד משמעותיים, אי אפשר לומר שעצמנו את עינינו והעמדנו פנים שלא הייתה קורונה.
מיכל שיר סגמן: לא, לא, לא, חלילה.
מיכל שיר סגמן: עצימת העיניים לא באה ממשרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: כרגע אני מאשימה פה את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כי אתם, את הפתרונות שנתתם, נתתם כשמכסים לכם את העיניים ולפי פניות שקיבלתם או צרכים שעלו מהשטח.
מיכל שיר סגמן: אבל ברגע שמחוקק, שר, משרד ממשלתי, צריך לקבל איזושהי החלטה, הוא מקבל אותה על סמך נתונים ולא על סמך תחושות בטן.
מיכל שיר סגמן: אולי מדובר פה על שניים וחצי ילדים ואנחנו לא יודעים והטררם הגדול הזה על צהרונים בכלל מתייחס על מעט מאוד ילדים ובאמת זה לא עניין של המדינה ברמה של להקים ולנהל על זה דיון בוועדה לזכויות הילד?
מיכל שיר סגמן: ברגע שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא מאפשרת לתת את הנתונים האמיתיים של מה שקורה עם אזרחיה, משרדי הממשלה לא יכולים לקבל על סמך זה החלטה, כי מדינת ישראל לא עובדת לפי תחושת בטן, היא עובדת לפי נתונים.
מיכל שיר סגמן: גם אני, כמחוקקת, לפני שאני בונה איזושהי הצעת חוק, אני משתמשת בנתונים.
מיכל שיר סגמן: אני עוברת למשרד המשפטים.
מיכל שיר סגמן: עו"ד רויטל לן ביקשה לדבר.
מיכל שיר סגמן: לאחר מכן מיכל מנקס ממרכז השלטון המקומי, אורלי ליימן עיני ממשרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: אני מאוד מקווה שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה תחזור אלינו עד אז.
אורי מקלב: אני מבקש רשות דיבור.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד.
אורי מקלב: זו ישיבה ראשונה שאני משתתף בה, כי לא השתתפנו בישיבות ועכשיו חזרנו להשתתף.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, זה מבורך.
אורי מקלב: כפי שידוע גם למנהלת הוועדה, זו ועדה שאצלי היא מאוד מכובדת ופופולרית.
אורי מקלב: אני חושב שהיא עושה הרבה, זו ועדה מאוד-מאוד חשובה, בדברים שהיא דנה והכול ממוקד ישירות לנושאים שאתם אמונים עליהם.
אורי מקלב: הבחירה להעמיד אותך בראשות הוועדה הייתה נכונה.
אורי מקלב: אני מאחל לך הצלחה.
אורי מקלב: הנושא שאתם מעלים כאן הוא נושא חשוב מאוד.
אורי מקלב: הבעיה קיימת אצל הדרוזים, שגם יזמו את הדיון, אבל היא קיימת גם בעוד אוכלוסיות.
אורי מקלב: זה יכול להיות אצל אוכלוסיות שגרות באופן מרוכז וייתכן שהמצב הסוציו-אקונומי של היישוב שלהם או הסביבה שלהם הוא בפער מאוד גדול ממצבם.
אורי מקלב: יש פערים מאוד-מאוד גדולים.
אורי מקלב: הקפיצה הזאת מ-500 ל-3,500 והם נאלצים לשלם מחירים גבוהים שלא תואמים את מידת ההכנסה שלהם.
אורי מקלב: לדוגמה, מושב תפרח בדרום.
אורי מקלב: זה אולי המושב הכי עני.
אורי מקלב: אמרתי שאולי אקח את הילדים שלי לשם כדי לראות איך חיו פעם.
אורי מקלב: אפשר לראות שם חצרות, כאילו הם חיים במאה הקודמת.
אורי מקלב: המצב הסוציו-אקונומי שלהם מאוד נמוך, אבל הסביבה שלהם, האשכול שלהם הוא אשכול גבוה.
אורי מקלב: הם נאלצים לשלם את המחיר הגבוה.
אורי מקלב: זה פשוט אבסורד.
אורי מקלב: מבין כל האוכלוסיות החלשות שאני מכיר, מושב תפרח זה המושב הכי חלש.
אורי מקלב: גם רחובות למשל, שהיא עיר שמצבה הסוציו-אקונומי שלה גבוה, אבל יש שם מושבה של משפחות ברוכות ילדים.
אורי מקלב: זה אפילו אזור, זה לא רק בית ספר אחד, ואם היו הולכים ספציפי היה אפשר, עם גמישות – אומרים שסולם ישר הוא הסולם הכי עקום.
אורי מקלב: סולם ישר הוא סולם עקום.
אורי מקלב: מתי הוא סולם ישר?
אורי מקלב: כשיש בו עקימות ואז אפשר להשתמש בו.
אורי מקלב: לפעמים צריך לעקם את הדברים, כלומר לא ללכת רק לפי הנתונים שיש לנו מהלמ"ס, אלא צריך לדעת איך לכמת, איך לפעול, איך לגלות גמישות.
אורי מקלב: אני מבקש מכל אלה שעושים עבודה בעניין הזה להוסיף.
אורי מקלב: אני יכול להעביר עוד רשימה של יישובים או שכונות שיש בהן פגיעה קשה ואין חולק שמצבן מצדיק לתת להם את המחירים המסובסדים, אבל לפי הנתונים הרשמיים זה לא ניתן.
אורי מקלב: כאן צריך לעשות עבודה אחרת לגמרי, עם גמישות.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך אמרו שהם עובדים על תוכנית חדשה שתיכנס לתוקפה רק בשנה הבאה.
מיכל שיר סגמן: למעשה אנחנו מדברים על מה קורה עד שהתוכנית החדשה של משרד החינוך תיכנס לתוקפה.
מיכל שיר סגמן: הפרמטרים – תקנו אותי אם אני טועה – יהיו לפי בתי ספר.
לילך ברקאי: מדד הטיפוח של בתי הספר.
מיכל שיר סגמן: לפי מדד טיפוח בתי ספר ולא לפי מועצה אזורית או עיר כזאת או אחרת.
אורי מקלב: יש אמירה באידיש, אני אנסה לתרגם אותה לעברית: שניים הלכו לבית מרזח ואמרו שעד בית המרזח גם צריך כוסית.
אורי מקלב: כלומר, בסדר שנשתה בבית המרזח, אבל מה עושים בדרך לבית המרזח, כי גם בדרך צריך משהו.
אורי מקלב: גם כאן, גם בדרך לתוכנית החדשה שתהיה, צריך משהו.
אורי מקלב: מבחינת זכויות הילד ופגיעה בילד, יש משפחות רבות שלא יכולות לשלוח לצהרונים, הן לא יכולות לעמוד בזה.
אורי מקלב: מה האימהות עושות?
אורי מקלב: הן עובדות, הן מביאות פת לחם, ולכן יש כל מיני מסגרות - - -
מיכל שיר סגמן: ועוד אחרי שנת קורונה שממילא הילדים ישבו בבית.
אורי מקלב: הם מוצאים כל מיני אלטרנטיבות שבאמת לא מתאימות ומסוכנות.
אורי מקלב: הם מוצאים כל מיני חאפרים ושמים את הילד במקומות ששם אין ביטחון לילד וזה פוגע בילד מכל הבחינות.
אורי מקלב: לכן צריך פעולה "עד בית המרזח", משהו זמני.
מיכל שיר סגמן: אני מסכימה איתך במאה אחוז.
מיכל שיר סגמן: רויטל לן, משרד המשפטים, בבקשה.
רויטל לן כהן: צוהריים טובים, תודה רבה על הדיון החשוב הזה ועל זכות הדיבור.
רויטל לן כהן: אני רוצה להעלות את נושא התלמידים המשולבים במערכת החינוך הרגילה.
רויטל לן כהן: משרד החינוך נוטה לכרוך זכות אחת בזכות אחרת והזכות שכרוכה עכשיו למעשה מאפשרת או לא מאפשרת לתלמידים שמשולבים במערכת החינוך הרגילה להמשיך יחד עם החברים שלהם לצהרונים גם לאחר שעות הלימודים בימים רגילים וגם בחגים ובחופשות, כולל החופש הגדול.
רויטל לן כהן: צריך להבין שלמעט העובדה שמדובר על אם ההורים ישלמו או לא ישלמו את עלות הצהרון, ברגע שההורה לא זכאי לצהרון, אלא צריך לשלם אותו, למעשה באופן אוטומטי התלמיד גם לא זכאי לסייעת המשלבת בתוך הצהרון.
רויטל לן כהן: זאת אומרת, גם אם היינו מדברים לרגע באופן רגיל, הורה לתלמיד שלא צריך סייעת, הוא צריך לשלם רק על הצהרון, אבל תלמיד שזקוק לסייעת ההורה שלו צריך גם להעסיק סייעת.
רויטל לן כהן: כלומר, יש לו תוספת של אלפי שקלים בחודש גם על העסקת הסייעת, וזה במקומות שמאפשרים.
רויטל לן כהן: אומנם מדובר על כך שאפשר, אבל בפועל, מאחר שמדובר על העסקה פרטית של ההורה, לא בכל מקום מסכימים שיכניסו את הסייעת ובשורה התחתונה יש ילדים שמופלים ומודרים ונמנעת מהם הזכות ללכת ככול ילד אחר לצהרון.
רויטל לן כהן: בעניין הזה גם חשוב לומר שמדד הטיפוח הבית ספרי, במידה ונעבור אליו, לא נותן מענה מדויק להורים האלה, כי תלמיד יכול להיות בבית ספר שמדד הטיפוח שלו אופייני אולי לרוב ההורים שם, אבל שהמשפחה שלו היא משפחה שמתמודדת עם בעיות כלכליות.
רויטל לן כהן: אני רוצה להזכיר פה, ואולי כדאי לבקש מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לעשות גם על זה משהו חדש, כי הנתונים האחרונים שיש לנו הם מתחילת שנות האלפיים, זה על אחוז המשפחות שבהן שני ההורים נמצאים בהעסקה מלאה כאשר מדובר בהורים לתלמיד עם מוגבלות.
רויטל לן כהן: לפי הנתונים שיש לנו היום – שוב, הם כמעט בני עשרים – במשפחות שבהן יש ילד עם מוגבלות, ב-60% מהמשפחות יש הורה אחד שאינו עובד, ומתוך המשפחות האלה ב-30% מהמשפחות שני ההורים אינם עובדים בגלל הקשיים שבגידול הילד.
רויטל לן כהן: לכן מראש אנחנו מדברים על משפחות שהמצב הכלכלי שלהם נמוך הרבה יותר, בצורה מובנת, גם אם מדד הטיפוח הבית ספרי גבוה.
מיכל שיר סגמן: רויטל, את צודקת במה שאת אומרת, רק שאני נאלצת לקטוע אותך, מאחר שזה לוקח את הדיון שלנו למקום אחר.
מיכל שיר סגמן: הנקודה הובהרה.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי אלייך היא אם יש מקום שבו את תשבי יחד עם לילך ויחד עם האמונים ממשרד החינוך, כדי לראות איך התוכנית הבאה, של השנה הבאה, באמת תכליל בפנים גם את נושא הסייעות, שזה נושא מאוד-מאוד חשוב, כי כרגע זה מוסיף חטא על פשע, לפי מה שאת מספרת לנו.
רויטל לן כהן: אני רק רוצה לציין שכיום יש לנו תלמידים שבכלל לא בוחרים להשתלב במערכת החינוך הרגילה, מאחר שמשרד החינוך מתייחס להארכת היום ולהארכת שנת הלימודים כדבר מובנה במערכת.
רויטל לן כהן: זאת אומרת, למעשה העלויות של משרד החינוך הרבה יותר גבוהות, כי התלמידים האלה כביכול בוחרים ללכת למערכת החינוך המיוחד, כאשר בפועל הם נאלצים ללכת למערכת החינוך המיוחד.
רויטל לן כהן: כלומר, אין פה גם איזשהו חיסכון כלכלי.
מיכל שיר סגמן: רויטל, אני מתנצלת, אין לי זמן.
מיכל שיר סגמן: זה לא הדיון היום.
מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, אני חייבת לקטוע אותך.
רויטל לן כהן: כבר ניסיתי לדבר עם משרד החינוך והסיבה שאני מעלה את זה פה, כי זה נראה שאני לא מצליחה להתקדם.
רויטל לן כהן: דיברתי גם עם מי שנמצא מעל מי שנוכח בוועדה.
רויטל לן כהן: דיברתי עם מנהל אגף תקצוב במשרד החינוך.
רויטל לן כהן: לא נראה לי שיש שם איזשהו רצון לקדם את זה מעבר למה שמדברים עליו עכשיו.
רויטל לן כהן: לכן אני מעלה את זה פה.
מיכל שיר סגמן: בשבוע הבא אנחנו נקיים דיון מיוחד בוועדה לזכויות הילד על נושא ילדים עם מוגבלויות ואני אשמח שתעלי את זה שוב.
מיכל שיר סגמן: נציגות משרד החינוך, אני מבקשת מכם להעביר את המסר הזה, על מנת שבדיון הבא תהיה לנו על זה תשובה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, רויטל.
מיכל שיר סגמן: מיכל מנקס, סמנכ"ל חינוך, רווחה וחברה, מרכז השלטון המקומי.
מיכל מנקס: צוהריים טובים.
מיכל מנקס: אני מודה על זכות הדיבור ורוצה להודות אישית לראש המועצה יאנוח-ג'ת שהגיע פיזית, בוודאי לחברי הכנסת שנכחו בדיון.
מיכל שיר סגמן: הוא אחד מראשי המועצות היותר פעילים שיש.
מיכל מנקס: ספרי לנו על זה, הוא אחד הטובים שלנו.
מיכל מנקס: אני אתחיל מהסוף ואני אהיה מאוד קצרה.
מיכל מנקס: נכון, משרד החינוך יתקצב החל מהשנה הבאה על פי מדד טיפוח בית ספרי, מדד צודק הרבה יותר, וזה טוב.
מיכל מנקס: כך נמסר לנו בתשובת מנכ"ל משרד החינוך לפנייתנו למשרד החינוך בחודש אוקטובר, כשהעלינו את זעקת היישובים.
מיכל מנקס: שיטת התקצוב הזאת צודקת הרבה יותר, קרובה הרבה יותר למציאות.
מיכל מנקס: רוצה לומר, הרשויות המקומיות נותנות את השירות לתושבים שלהן, הן לא צריכות לספק אותו.
מיכל מנקס: מימון התוכנית הוא סבסוד המדינה והשתתפות ההורים.
מיכל מנקס: השתתפות ההורים ברשויות באשכולות סוציו-אקונומי על פי השיטה המתוקצבת היום, היא נמוכה מאוד.
מיכל מנקס: מעט נתונים: השינוי מהרישומים והסקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה משנת 2017 מראים ש-57 רשויות מקומיות עלו בדירוג הסוציו-אקונומי.
מיכל מנקס: משמעות עלייה בדירוג היא שהמדינה מתקצבת אותן פחות, בכל הדברים.
מיכל מנקס: אבל בואו נישאר רגע בניצנים – רק רשות אחת ירדה בדירוג הסוציו-אקונומי, והיות שהיא לא ירושלים – לא שחלילה אני רוצה לסמן איזה רשות כזאת או אחרת, אבל תמיד נתנו לי את הדוגמה של ירושלים, שהיא ירדה בסוציו והמון כסף צריך להישפך.
מיכל מנקס: לא, אז היא לא – המשמעות המיידית היא שמדינת ישראל חוסכת כסף בהקשר של ניצנים על גב ההורים.
מיכל שיר סגמן: זה מה שניסיתי להבין קודם, כששאלתי את שאלות התגבור.
מיכל שיר סגמן: זה בלט מהרגע הראשון.
מיכל מנקס: את בהחלט צודקת ולכן היה לי כל כך חשוב לדבר.
מיכל מנקס: 11 רשויות מתוך אותן 57 רשויות שעלו בדירוג משתייכות לאשכולות 5-1.
מיכל מנקס: הרשימה מעורבת, יש בה הכול מהכול.
מיכל מנקס: אם תרצו, אני אמנה את שמות הרשויות הללו.
מיכל מנקס: ההצעה שלי – ואני אהיה קונקרטית – איך אמר חבר הכנסת מקלב, גם בדרך לבית המרזח צריך לשובב את הנפש.
מיכל מנקס: אני חושבת שאפשר להקפיא את תמונת המצב של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בכלל, ואם לא בכלל – אז לאשכולות 5-1 בפרט, לשנה זו.
מיכל מנקס: הרי ממילא המדינה חסכה כסף, התקציב נשאר אצלה, היא מממנת פחות.
מיכל מנקס: יש לי גם נתונים על המשמעויות.
מיכל מנקס: זאת אומרת – סליחה שאני קוראת מהכתוב, אני רוצה להיות מדויקת: רשות אחת שעלתה מאשכול 3 לאשכול 5, המשמעות היא שההורים שם יצטרכו לשלם 350 שקל לחודש במקום 50 שקלים לחודש.
מיכל מנקס: זה משמעותי.
מיכל מנקס: לא מדובר בילד אחד.
מיכל מנקס: זה מאוד משמעותי; בשמונה רשויות שעלו מאשכול 3 לאשכול 4, ההורים ישלמו 300 שקלים במקום 50.
מיכל מנקס: זה המון.
מיכל שיר סגמן: מה שיותר מקומם אותי לדעת זה שאף אחד בשנת 2021 לא יודע אם יש רשות מקומית שאולי היא ירדה בסוציו.
מיכל שיר סגמן: ב-2017 חלה עלייה והיום, בשנת 2021, חלה ירידה.
מיכל שיר סגמן: אף אחד לא יודע לענות לי על השאלה הזאת.
מיכל מנקס: מה שאני רוצה לומר, היה שלא מדברים על כל הרשויות או הקפאת התשלום הזה או מודל התשלום של ההורים לכל הרשויות, היה ומדברים על אשכולות 5-1, אנחנו יודעים בדיוק באלו רשויות מדובר, אנחנו יודעים שאנחנו יכולים לעזור להורים.
מיכל מנקס: נתונים שיש היום על רישום לניצנים הם לא נתוני אמת, הם נתונים של הורה שיכול להרשות לעצמו לשלם את הסכום הזה.
מיכל מנקס: אני בטוחה שאם התשלום יחזור להיות כפי שהיה, ועד שנה הבאה יישאר נמוך, אני בטוחה שהרבה מאוד הורים יצטרפו לכך.
מיכל מנקס: מדובר בהורים שצריכים את המענים האלה, בילדים שמקבלים את הארוחה החמה במסגרת הזאת, והיא אולי הארוחה החמה היחידה שיש להם ביום.
מיכל מנקס: תודה על רשות הדיבור.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, מיכל.
מיכל שיר סגמן: הדברים שאמרת הם מאוד-מאוד חשובים.
שנית פנחסי הראל: אני רוצה לשאול את מיכל איך היא תדע להבחין בין הרשויות האלה שהיא מבקשת להקפיא שם, רשויות 5-1, אבל מה אם יש מקומות שבהם, ברשות כזאת או אחרת, יש הורים שידם אינה משגת?
שנית פנחסי הראל: זאת אומרת, מה יהיה המענה לאלה?
מיכל מנקס: צר לי, אבל הרשויות המקומיות – זה כתוב גם בקול הקורא – מעמידות קרן מלגות להורים שאין ידם משגת.
מיכל מנקס: אני מבקרת ביישובים, זה אחד מהתפקידים שלי, אני רואה ראשי רשויות שבוכים ולא יכולים לעזור לתושבים שלהם, גם לא ב-50 השקלים הללו שהם לא יכולים להרשות לעצמם.
מיכל מנקס: אז יש את קרן המלגות, אנחנו גם מחויבים להעמיד אותה, אנחנו עושים אותה בשמחה.
מיכל מנקס: גם בעיר תל אביב יש מי שאין ידו משגת, וזו עיר שיכולה להשתתף ולממן ולשאת בנטל הזה, אבל איפה המדינה?
מיכל מנקס: איפה המדינה למי שבאמת צריך אותה?
מיכל מנקס: ואנחנו יודעים לתקצב, אנחנו יודעים לתקצב דיפרנציאלית מצוין.
שנית פנחסי הראל: אני רק מזכירה שקרן המלגות אינה חובה, היא נתונה לשיקול דעת של הרשות.
מיכל מנקס: בוודאי שהיא לא חובה, אבל יושבים ראשי רשויות לשעבר ובהווה בצומת הזאת.
מיכל מנקס: אני רוצה שראשי הרשויות יגידו לך איך הם מסתכלים לתושבים שלהם בעיניים.
מיכל מנקס: הם רוצים לפניי ולפנייך לתת לתושבים שלהם את מה שהתושבים צריכים.
מיכל מנקס: הם לא מסוגלים.
מיכל מנקס: לא כולם מסוגלים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לנסות להעלות שוב את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
אוריה לוי: תודה על זכות הדיבור.
אוריה לוי: אני מנהל תחום רווחה, פשיעה ומשפט בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
אוריה לוי: אני רוצה להתייחס לדברים שהעליתם קודם בעניין המדד החברתי-כלכלי של היישוב ומדוע אנחנו לא מפרסמים נתונים עדכניים לשנת 2021.
אוריה לוי: כיום הלשכה פועלת לפרסם נתונים למדד של 2019.
אוריה לוי: המדד המפורסם היום הוא של שנת 2017.
אוריה לוי: הסיבה לכך שיש פער בין השנה לבין הפרסום של המדד היא בגין העובדה שאנשים עדיין לא דיווחו על ההכנסות שלהם.
אוריה לוי: משכך, אנחנו מפרסמים את המדד לשנת 2019, כי כיום יש לנו הערכה להכנסות של אותם אנשים ביישובים ולכן אנחנו יכולים לבנות את המדד.
מיכל שיר סגמן: אבל אתם לא מודעים לעובדה שהייתה קורונה באמצע?
מיכל שיר סגמן: גם מדד 2019 לא ישקף את חיי האזרחים, ובסוף משרדי הממשלה קובעים מדיניות שמכתיבה את החיים של האנשים שחיים במדינת ישראל לפי הנתונים שאתם שולחים.
מיכל שיר סגמן: גם אם עכשיו תפרסמו של שנת 2019, במה זה מועיל?
מיכל שיר סגמן: אנחנו בשנת 2021.
מיכל שיר סגמן: אנשים לא עבדו פה יותר משנה, אנשים ישבו בבית בחל"ת.
מיכל שיר סגמן: יש לזה משמעויות מאוד-מאוד קשות.
מיכל שיר סגמן: אז או שמשרדי הממשלה לא יעבדו לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה או שהלשכה פשוט תתחיל להסתנכרן עם המציאות במדינת ישראל, כי כרגע זה לא עובד.
אוריה לוי: ברגע שאין נתונים ואנשים לא מדווחים על הכנסות, זה לא כל כך תלוי בידיים שלנו מהיכן להפיק את המדד.
אוריה לוי: זה מדד שאנחנו מפיקים על בסיס מידע שאנשים מוסרים לרשות המסים.
אוריה לוי: המידע הזה לא קיים כרגע.
מיכל שיר סגמן: רשות המסים וגם הביטוח הלאומי יודעים להגיד לך מי מובטל, מי היה בחל"ת, מי קיבל מענק, כמה קיבל מענק, כמה החזיר מענק כי הוא קיבל יותר מדיי מענק.
מיכל שיר סגמן: תאמיני לי שרשות המסים וביטוח לאומי יודעים לספק לך את האינפורמציה הזאת במדויק.
מיכל שיר סגמן: במדויק – מי יצא לעבודה ושילם מסים ומי לא.
מיכל שיר סגמן: במדויק.
אוריה לוי: אנחנו מפרסמים נתונים שהם אגרגטיביים, נתונים כוללים שהם על בסיס מידע שנאסף ואנחנו מעבדים אותו כאן בלמ"ס.
אוריה לוי: אנחנו לא מוסרים נתונים על אנשים פרטניים.
אוריה לוי: אסור לנו על פי חוק לפרסם שום מידע שכזה, ולכן המידע שאנחנו אוספים מרשות המסים הוא ממידע שאנשים דיווחו, אנחנו מקבלים ואנחנו עושים על זה עיבודים סטטיסטיים כדי להפיק אומדנים.
אוריה לוי: אלה היכולות שלנו בתור הלמ"ס, זה לא שאנחנו לא מנסים ואין לנו יכולות ואין לנו יד בעניין, אנחנו מתבססים על מסירה של מידע של אנשים.
אוריה לוי: ברגע שהמידע לא נמסר, אז אין לנו כרגע יכולת לעשות את זה.
מיכל שיר סגמן: אבל את מבינה שאתם הופכים להיות גוף שהוא לא רלוונטי?
מיכל שיר סגמן: אתם לא רלוונטיים ברגע שאתם שופטים את החיים שלנו לפי שנת 2017.
מיכל שיר סגמן: את מבינה מה את אומרת לי?
מיכל שיר סגמן: אז תגידי: אין לי את היכולת, בבקשה, משרדי הממשלה, אל תנהלו את חיי אזרחי מדינת ישראל לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כי אין לנו את היכולת לספק לכם נתונים מדויקים.
מיכל שיר סגמן: וזה גם בסדר, הם ידעו להתנהל, הם ידעו לייצר תוכניות גם בלעדיכם.
מיכל שיר סגמן: לפי המועצות המקומיות, לפי המרכז לשלטון מקומי, הם ידעו לעשות את זה יפה מאוד.
מיכל שיר סגמן: מה שאת אומרת לי זה שאתם הפכתם להיות גוף שהוא לא רלוונטי לשנת 2021.
מיכל שיר סגמן: אתם לא יודעים לספר לי מה קורה לאנשים בתקופת הקורונה, אבל לפי מה שאת אומרת משרד החינוך מקבל החלטה ואנשים פה התשלומים שלהם עולים.
מיכל שיר סגמן: יש משמעות לדוחות שלכם.
מיכל שיר סגמן: אז תגידי לי: אני לא רלוונטית, אל תתייחסו אליי.
מיכל שיר סגמן: בסדר, נדע להתנהל משם.
אוריה לוי: אני מסכימה איתך לחלוטין ואני מסכימה איתך שלפעמים יש פער וכרגע אנחנו פועלים, למען האמת כבר מספר שנים, בכל הנושא של מס דיגיטלי, כדי לאפשר מידע שהוא רלוונטי והוא זמין והוא מיידי, בגלל הצורך הזה שעולה מהשטח.
אוריה לוי: אנחנו מודעים לעובדה הזאת וגם בתקופת הקורונה הפעלנו הרבה מאוד סקרי בזק בכל הנוגע לעסקים ופרסמנו אד הוק את הנתונים.
אוריה לוי: אנחנו משתדלים באמת ועושים ככול שניתן.
אוריה לוי: יש דברים שאנחנו עדיין פועלים עליהם וזו הדרך שלנו.
אוריה לוי: אנחנו לא רוצים להיות לא רלוונטיים ואנחנו פועלים בכיוון של כן להיות רלוונטיים, זה אחד מאבני הדרך הכי ראשיים שלנו שעומדים לנגד עינינו.
הילאל ביסאן: אבל בינתיים יש גזירה וההורים משלמים.
הילאל ביסאן: אפשר לתת הוראה למשרד החינוך להקפיא בינתיים עד שנבדוק, עד שנייעל, עד שיהיו נתונים חדשים ואז לתת פתרון.
הילאל ביסאן: החוכמה היא לא קודם לקחת ואחרי זה לתת פתרון.
הילאל ביסאן: בואו ניתן פתרון שיהיה מעמיק, רוחבי.
הילאל ביסאן: בואו נגביל את התוכנית – הילדים יחזרו לתוכנית ואחרי זה, כשיבדקו את כל הנתונים, מעבדים מחדש, אז לתת הוראה למשרד החינוך כן לעלות.
מיכל שיר סגמן: אתה יודע מה, אני מוכנה להמר שאם עכשיו אנחנו מבקשים להשאיר את הדברים כמו שהם, אבל אם בדוחות יראו שבשנת 2021 היישובים האלה ויישובים נוספים ירדו בסוציו שלהם, הם יקבלו את הכסף עם ריבית דריבית.
מיכל שיר סגמן: האם משרדי הממשלה מוכנים לכך?
מיכל שיר סגמן: אני בספק.
מיכל שיר סגמן: אני בספק, מה שנלקח מהאזרח לא ישוב ואף אחד לא ידאג לפצות אותו, וזה העוול הגדול.
מיכל שיר סגמן: מסתמכים פה על נתונים שהם לא רלוונטיים לשנת 2021 ועדיין מכתיבים חיים של אנשים.
מיכל שיר סגמן: אני אומרת שוב, אני מוטרדת מאוד מהעובדה שכרגע אנחנו דנים על צהרונים, אבל אלוהים יודע איפה זה עוד נוגע בחיי האזרחי.
הילאל ביסאן: זה מה שקרה עם נכי צה"ל וסעיד סעידיאן שהגיע לזה שהוא צריך לשרוף את עצמו כדי לקבל זכויות.
מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל חיה בעבר.
מיכל שיר סגמן: עוד לא הייתה קורונה, הקורונה פשוט עוד לא הגיעה ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
מיכל שיר סגמן: היא עוד לא שם.
מיכל שיר סגמן: אולי בשנת 2030 אנחנו נזכה לדעת מה קרה כאן בשנת הקורונה.
מיכל שיר סגמן: אם הייתם עסק פרטי הייתם פושטים רגל מזמן.
עלי סלאלחה: מכל הדיון הזה הבנתי דבר אחד: משרד החינוך חוסך כסף על גבם של חלשים.
עלי סלאלחה: הכסף נמצא, קיים, והילדים שלנו נמצאים בבית.
עלי סלאלחה: אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יהיו בבית, אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו בצהרונים.
עלי סלאלחה: משרד החינוך צריך למצוא את הפתרון ולתת את הכסף הזה לכפרים, לחלשים בכל מדינת ישראל.
עלי סלאלחה: שמעתי ש-57 רשויות עלו, אחת אולי ירדה.
עלי סלאלחה: אז איפה הכסף?
עלי סלאלחה: הכסף קיים.
מיכל שיר סגמן: שוב, משרד החינוך גם עשה בתקופת הקורונה, באמת פרויקטים מטורפים, כדי לתת את המענה לכלל ילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: העובדה שהם חשו לבד, בלי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שקיימת בעיה והם עובדים על תוכנית חדשה, כדי שתיתן מענה בדיוק על נושא הדיון היום, זה דבר שהוא מבורך.
מיכל שיר סגמן: זה מה שנקרא "הגדלת ראש", בשפת היום-יום, וזה נהדר ואנחנו מברכים את משרד החינוך על הצעדים האלה.
מיכל שיר סגמן: ועם זאת, אני מבקשת ממשרד החינוך – אתן נמצאות כאן בדיון, אתן שומעות, וברור שמשרדי הממשלה נסמכים על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, זה לא סוד, כך אמורים לעבוד.
מיכל שיר סגמן: גם אני, כמחוקקת, עובדת לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אבל כשזו לא מעודכנת ונוצר כאן עוול, כי הם נמצאים אי-שם לפני שהעולם הספיק להתהפך מיליון פעם בתקופת הקורונה – אגב, חמש שנים זה מאוחר, אבל במיוחד כשהעולם עבר כזאת טלטלת קורונה – אז הם לא רלוונטיים.
מיכל שיר סגמן: לכן הבקשה מכן היא לנסות ולראות אם ניתן להוציא מהמרכז לשלטון מקומי, מהמועצות עצמן, שהרי הם יודעים מה קורה שם, להסתכל אצלכם בנתונים, להתעלם רגע מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כי הסוציו שלהם כפי הנראה לא רלוונטי אחרי תקופת הקורונה ואנשים נפגעים בחיי היום-יום שלהם.
מיכל שיר סגמן: האזרח שלא מבין לא משרד חינוך ולא לשכה מרכזית לסטטיסטיקה, זה מעל הראש שלו, אבל בסוף כשהוא קם בבוקר הוא צריך להתמודד עם מציאות, וזה התפקיד שלנו בסוף – למצוא את הפתרונות שנמצאים במציאות ולאו דווקא בשחור ולבן, במיוחד כשאנחנו מגלים שהשחור והלבן הזה הוא לא אמיתי, לא מציאותי ולא רלוונטי.
מיכל שיר סגמן: אז אני מבקשת מכן למצוא דרכים לדגום ולסקור, כדי למצוא את הפתרון מעבר הזה.
מיכל שיר סגמן: עו"ד נסים מסרי, יושב-ראש ועד הורים ארצי בחברה הערבית, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: לאחר מכן – מוטי גלר, נציג הנהגת ההורים הארצית, ומשרד האוצר.
נסים מסרי: תודה על זכות הדיבור.
נסים מסרי: אני חושב שהדיון הזה מאוד-מאוד פורה וענייני.
נסים מסרי: שני דברים: כבר הוכח שהקריטריון שצריך לקחת בחשבון על מנת לקבוע תשלומי הורים, הוא לפי המדדים, אבל עכשיו הוכח שהמדד או הסטטיסטיקה שקיימת אינה רלוונטית ואינה נכונה.
נסים מסרי: דבר שני, גם המדד שנקבע על-ידי משרד החינוך גם הוא לצערי לא משקף, שכן בפועל זה לא משקף את ההכנסה או הפוטנציאל או היכולת של ההורים.