GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יובל וורגן: בשקופית הזאת יש בעצם, נתונים מכמה מקורות נוספים, למשל, דו"ח האינטרנט של בזק, שהוא סקר די גדול באמת, מצוטט שהנתונים שלו די דומים לסקר של המשרד לביטחון הפנים, 22 אחוז מבני הנוער, נפגעו מבריונות רשת, אגב, תשעה אחוז מבני הנוער, העידו שנפגעו מביוש, ספציפית ברשתות החברתיות, אם אנחנו בהקשר של הרשתות החברתיות.
יובל וורגן: סקר של איגוד האינטרנט, דווקא, בקרב ההורים, אנחנו כאן שוב יורדים קצת באחוזים, אולי חוסר מודעות של ההורים, אולי לפעמים גם לא נעים גם לדווח, אם הילדים נפגעו, או לא וסקר מאוד מעניין, סקר HBSC , סקר בינלאומי, של ארגון הבריאות העולמי, שיש לו גם נציגים בישראל.
יובל וורגן: אפשר לראות שאחוז של בערך עשרה אחוז מהבנים בישראל, העידו על עצמם שהשתתפו בבריונות רשת, כמעט פי שלוש מזה, בחברה הערבית.
יובל וורגן: אחוז קטן יותר, היו קורבנות, העידו על עצמם שהם קורבנות, גם כאן, יש יותר בחברה הערבית, בהשוואה בינלאומית, המקום של ישראל, מבחינת השיעור של השתתפות באלימות מקוונת, הוא גבוה.
יובל וורגן: מבחינת שיעור המעידים על השתתפות מקוונת אנחנו היינו במקום ה-15 מ-45 מקומות.
מיכל שיר סגמן: זה נתון שנכון ל-2019?
מיכל שיר סגמן: אהה לא, 2020.
יובל וורגן: 2020 ומבחינת שיעור קורבנות, שהעידו על עצמם קורבנות, מקום קצת יותר נמוך, יותר נמוך, זה יותר טוב במקרה הזה.
יובל וורגן: עד כאן, הנתונים הכלליים על היפגעות.
יובל וורגן: מבחינת הטיפול הממשלתי, אז הגורם העיקרי, באמת, שמטפל בנושא הזה, הוא מוקד 105, נאוה נמצאת פה, היא בטח תוכל להציג באופן כללי, יותר בעצמה.
יובל וורגן: אנחנו נותנים סדר גודל כללי, במסמך יש הרבה יותר פירוט, כ-12 אלף פניות בשנה.
יובל וורגן: מבחינת הסתכלות על גילאים שהם בקבוצת הסיכון העיקרית, לפגוע ולהיפגע, אז אנחנו רואים קצת הבדלים, בין החברה היהודית לערבית, אבל כמובן, אנחנו מדברים על בני נוער, בין גילאי 12 ו-14.
יובל וורגן: מבחינת זירות האירוע, בעבר היה נהוג להתייחס לפייסבוק כזירת אירוע מרכזית, היום כנראה, בני הנוער נמצאים שם קצת פחות, אז אפשר לראות את הזירות החלופיות, אינסטגרם ווטסאפ מובילות.
יובל וורגן: בשקופית הבאה, נוכל לראות מבחינת נושאי הפניות, אנחנו מדברים כאן, על שנת 2020, ככה ממה שדיברנו עם נאוה לפני תחילת הדיון, אנחנו מבינים שהתמונה ב-2021, דיי דומה.
יובל וורגן: השכיחות הגבוה ביותר היא של עבירות פגיעות מיניות, מבחינת הפגיעות שמגיעות ל - - -
נאוה כהן-אביגדור: היום זה עומד על כשליש.
יובל וורגן: כשליש.
יובל וורגן: כשליש מהפגיעות שמדווחות למוקד הן בנושא עבירות מין.
יובל וורגן: אפשר לציין עוד, גם פה בעניין הזה, ש-12 אחוז מהפניות בשנה הזאת שבדקנו, היו בנושא אובדנות.
מיכל שיר סגמן: מה של בני נוער, ילדים, שדיווחו שהם הביעו כוונה?
יובל וורגן: לא בהכרח, יכול להיות שדיווחו על חבר, על זה ששמעו, על זה שנחשפו ברשת.
נאוה כהן-אביגדור: יש הרבה פניות למוקד של עדים לפגיעה באחר, זה יכול להיות כל אחד מאיתנו שנחשף לפוסט אובדני, או פוסט שמביע מצוקה ברשת והוא פונה אלינו ואנחנו יודעים לאתר מי נמצא מאחורי זה ולטפל בדברים.
יובל וורגן: וכן, יש עוד קטגוריה של מצוקה, שנוספה ביולי 2020, אז מבחינת הנתונים בשנת 2020 כולה, אולי הם לא גבוהים, אבל אנחנו מבינים שהיא נמצאת מאז בעלייה, מבחינת שיעור הפניות.
יובל וורגן: בהמשך לשאלה של יושבת הראש - חסר לי על הגורמים המדווחים, אני אגיד בעל פה - מבחינת מי הגורמים שפונים למוקד, הגורמים העיקריים הם ההורים והנפגעים עצמם.
יובל וורגן: ההורים הם במקום הראשון, זאת אומרת, כשאנחנו מדברים על פגיעה מקוונת בילדים ובני נוער, יש חשיבות רבה במעורבות של ההורים, בהסברה להורים ובקשר שלהם עם הילדים, שמאפשר טיפול ומודעות לפגיעות.
יובל וורגן: אנחנו רואים בניתוח יותר מעמיק של שנת 2020, שוב, שיש עלייה בשיעור הדיווחים גם של עדים, על חשבון גורמים אחרים - בהמשך לשאלתך, מי הם אלה שפונים - ויכול להיות שהשיעור הגבוה של ההורים, אם אנחנו בכל זאת מדברים, גם על שנת קורונה, הוא קשור גם לזה, שבכל זאת, ההורים היו יותר בבית, קצת יותר עם הילדים ונחשפו קצת יותר מהרגיל, לפעילות של הילדים ברשת.
מיכל שיר סגמן: אז יש גם נקודה טובה עם הקורונה.
קריאה: אבל הילדים היו יותר ברשת.
מיכל שיר סגמן: המציאות מאזנת את עצמה.
נאוה כהן-אביגדור: אם אפשר בנקודה הזאת להוסיף, ממה שלמדנו, שדווקא בימים שהילדים לא בבתי הספר, שישי, שבת, חופשות, חגים, רמת האלימות, לפי הפניות ל-105, יורדת, זאת אומרת, גם באופן שוטף, הפניות אלינו בראשון עד חמישי הם רבות יותר, מהפניות בשישי, שבת, כנ"ל בחופשות, חגים, זאת אומרת עצם הנוכחות בבתי הספר והקשר הפיזי בין הילדים, כנראה, בסופו של דבר, מייצר גם אירועים אלימים שבאים ליידי ביטוי ברשת, אז זה לכל הכיוונים, זה ניתוח מאוד.
יובל וורגן: אני רוצה להגיד, אם אפשר להכניס פה משפט מנקודת המבט של הממ"מ גם, השיתוף פעולה עם מוקד 105, בכל הקשור לקבלת מידע ונתונים, הוא גם היה יוצא דופן.
מיכל שיר סגמן: אנחנו שומעים דברים מדהימים על 105, אגב, לא פעם ראשונה פה בוועדה, השאלה היא איך אנחנו מעצימים אותכם ואיך הציבור ישמע עליכם יותר?
נאוה כהן-אביגדור: 24/7 זה תיק-תק.
נאוה כהן-אביגדור: תודה.
יובל וורגן: הזכרנו את הקורונה, שקופית אחרונה בעניין הספציפי הזה, כולנו יודעים שבזמן הלמידה מרחוק, היה שימוש מאוד אינטנסיבי בתוכנת הזום, אפשר לראות בנתונים, על אירועי זום, ממש בהתאם לסגרים ולשהות של הילדים יותר בתוכנה הזאת, שהיה גל ראשון מאוד מאוד ברור, של עלייה באירועי זום, אחריו היה טיפול של משרד החינוך, אולי גם של המוקד עצמו, אבל הוא כנראה לא פתר לגמרי את הבעיות, כי בסגר השלישי והאחרון, זה מה שיש בצד ימין של השקופית, בכל זאת, שוב הייתה עלייה באירועי זום, אחרי שכבר הייתה יותר מודעות לפרצות של האבטחה והצורך בהסברה וכו'.
מיכל שיר סגמן: אבל באיזה פלטפורמה?
מיכל שיר סגמן: מה היה השימוש מלכתחילה בזום, כי הרי אם אני מסתכלת, בווטסאפ היום אפשר לשים ארבעה, או חמישה משתתפים, לא חייבים זום.
מיכל שיר סגמן: זום בדרך-כלל משמש למטרה מסוימת, מה לבני נוער ולזום?
מיכל שיר סגמן: מה היה עיקר השימוש שם?
נאוה כהן-אביגדור: אז מה שאנחנו והוצאנו על זה גם דוחות מיוחדים ומן הסתם זה חלק ממה שאתם מתבססים עליו, עד ה-15.3.2020.
מיכל שיר סגמן: כשהקורונה התחילה בעצם.
נאוה כהן-אביגדור: בדיוק, זה התאריך, כמעט לא הכרנו את אפליקציית זום, כאפליקציה שדיווחו על פגיעות בזירה הזאת, במוקד 105, זה היה בשוליים של השוליים.
נאוה כהן-אביגדור: מה- 15.3 אנחנו ראינו עלייה בפניות למוקד 105, על פגיעות באפליקציית זום, עכשיו, כל השיעורים המקוונים.
מיכל שיר סגמן: אבל שם זה בפיקוח מורה, דווקא זה אמור להיות בסדר.
נאוה כהן-אביגדור: אז אחד הדברים שלמדנו זה, שבבת-אחת התחיל השימוש באפליקציית זום, בלי שתמיד מי שניהל את הדיונים היה מודע לתכונות הטכנולוגיות ולמה שצריך לעשות, אגב, מפה נולד שיתוף פעולה מאוד משמעותי, גם עם משרד החינוך וגם עם ראשי אפליקציית זום, ממש עשינו שיח עם הגורמים הכי בכירים של האפליקציה מחו"ל, הם עשו מהלכים לשדרוג ההגנה על כל המשתמשים באפליקציה.
נאוה כהן-אביגדור: במשרד החינוך עשו פעולות, כדי לתת כלים לשימוש נכון יותר של צוות ההוראה, למשל, אנשים קיבלו לינקים לדיוני זום והפיצו אותם הלאה וילדים נכנסו לשיעורי זום, כי הלינקים עברו ולא הייתה שליטה על מי נכנס, היום יודעים שיש חדר המתנה, כולם נכנסים לחדר המתנה ואחד הדברים היפים שעשינו, למדנו שיש כזה דבר, מפוצצים שיחות זום, מפוצצים מפגשי זום, ממש חבר'ה שנכנסו באופן יזום לשיעורים מקוונים ופוצצו את השיעורים ובאחד המקרים גם מהבחינה הזאת, המוקד פעל ומפקדת המוקד נכנסה לקבוצה כזאת ואמרה גם שהסבירה, שהפעולה היא בעייתית וכולם יצאו מהקבוצה, היא נסגרה, אנחנו העברנו את המסרים בהרבה מאוד פלטפורמות, זאת אומרת, היינו מודעים גם לפניות שהגיעו אלינו, אגב, חלק לא מבוטל מהפניות, היה פגיעות על רקע מיני, שיתוף של תכנים לא הולמים, תכנים מיניים בשיעורים כאלה ואחרים, זה הייתה זירה שכולם למדו להתמודד איתה.
נאוה כהן-אביגדור: אני חושבת שהיום המצב טוב יותר.
נירה לאמעי: שלום, נאוה שאלה, האם אתם מאתרים משהו שנראה בעינכם, נחזה בעינכם כעבירה, האם אתם פונים למשטרה?
נירה לאמעי: או לחלופין, אם אתם מקבלים איזשהו דיווח על תוכן שעלה, סרטון, או משהו אחר שפוגע בקטין, או אדם אחר, האם אתם פונים לרשת החברתית ומבקשים להסיר את התוכן הזה?
נאוה כהן-אביגדור: אז, אני אגיד משפט ונמצא כאן גם עורך דין, קובי עזרא, היועץ המשפטי של 105.
מיכל שיר סגמן: אז אנחנו נשמע אותו אחר כך.
מיכל שיר סגמן: ניתן לממ"מ לסיים.
נאוה כהן-אביגדור: במשפט אחד, 105 זה המשרד לביטחון פנים ומשטרת ישראל וחינוך בריאות רווחה ומשפטים, אנחנו לא צריכים לפנות למשטרה, אנחנו ביחד גוף לאומי, שכולל את המשטרה.
מיכל שיר סגמן: שאני שומעת על שיתוף פעולה בין משרדי, אני רווה נחת.
נאוה כהן-אביגדור: אגב, זה גוף ייחודי בעולם בהרכב של השותפים שבו.
יובל וורגן: בדיוק קלענו לדעת גדולים של היועצת המשפטית, השקופית הבאה מדברת על זה, באמת ש-105 הוא חלק ממטה לאומי, להגנה על ילדים ברשת, מטה בין משרדי, באמת, משהו שאנחנו לא מוצאים בהרבה נושאים אחרים, שאנחנו חוקרים אותם וכחלק מובנה ממנו, יש טיפול משטרתי, טיפול של הפרקליטות וגם טיפול ברמת חינוך, רווחה, אם צריך הפנייה לגורמים קהילתיים, אפשר למצוא על זה יותר פירוט במסמך.
יובל וורגן: אפשר לראות כאן נתונים שאנחנו ביקשנו לקבל, על תיקים משטרתיים שנפתחו, בעקבות פניות למוקד.
יובל וורגן: לפעמים כשאנחנו רואים נתון כמו שישה אחוז, ישר עולה ביקורת שזה מעט, אבל צריך לקחת פה בחשבון, שחלק מהפניות, הן לא בהכרח פניות לעבירות פליליות, צריך לקחת בחשבון, שיש אכיפה אלטרנטיבית מה שנקרא, בחינת פנייה לרשתות החברתיות להסרת תכנים והיא לא בהכרח אכיפה מול הפוגע עצמו וגם צריך לקחת בחשבון, שלא כל הפעילות המשטרתית, בנושא של אלימות מקוונת, היא אך ורק דרך 105, אנחנו יודעים שנפתחים תיקים רבים, אצל המשטרה, ברמת המחוזות, כרגע הנתונים האלה לא נכללים.
יובל וורגן: במסמך פה, אנחנו מדברים על תיקים שנפתחו בעקבות פניות ל-105, גם במקרה הזה, כמו שראינו בפילוח של נושאי הפניות, רוב התיקים עסקו בפגיעות מיניות בעבירות מין ויש גם לצערנו, מספר מאוד מאוד גדול של אתרים פדופילים שמוצאים צווים להגבלת גישה, רובם יושבים בשרתי אינטרנט בחו"ל, לא בישראל, אבל מדובר על מספר רב.
מיכל שיר סגמן: זה לא אומר שהם לא ישראלים, זה אומר שהשרתים יושבים בחו"ל.
יובל וורגן: אנחנו ממש מתקרבים לסיום, אמרנו שבמסגרת המטה הלאומי, פועלת גם הפרקליטות, מיוצגת גם הפרקליטות.
יובל וורגן: אפשר לראות פה קצת נתונים, על פעילות יחידת הסייבר בפרקליטות, שחלק מהתיקים שהיא מטפלת בהן, גם כן הגיעו ממוקד 105.
יובל וורגן: פה במספרים של כתבי האישום, זה לא בהכרח פניות מ – 105, זה פניות שבכלל טיפלה בהם יחידת הסייבר בפרקליטות, שמטפלת גם בקטינים וגם בבוגרים, בכל זאת, אפשר לראות מהנתונים שקיבלנו, שרוב הנפגעים הם קטינים, רוב גדול 85 אחוז ואפשר לראות גם, שמדובר במספר גדול של נפגעים, לייתר דיוק נפגעות.
יובל וורגן: באותו כתב אישום יכולות להיות הרבה מאוד נפגעות.
מיכל שיר סגמן: כן, זה רשת, זה לא.
יובל וורגן: שקופית אחרונה, אוקי, יסכה מבקשת להדגיש בצדק, שבמקרים רבים, במסגרת הטיפול בקטינים, לא הולכים מייד לערוץ המשפטי, לערוץ של האכיפה, אלא נוקטים בטיפול חינוכי, משקם, טיפולי.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שזה תלוי באופי הפגיעה.
יובל וורגן: תלוי באופי הפגיעה ובחומרתה.
יובל וורגן: זהו, במסמך אנחנו מפרטים גם עמדות של ארגונים והמלצות שלהם וקצת אינדיקציות לעמדות של בני הנוער עצמם, על מה הם אומרים בנושא הזה, מהאינדיקציות האלה, אנחנו לומדים, למשל, יש מודעות, יחסית נמוכה למה זה כולל אלימות מקוונת, כששואלים את בני הנוער, הם לפעמים מתייחסים לזה, במובן די מצמצם ואז יכול להיות שהם לא יכולים לומר שהם נפגעו, או נחשפו לפגיעה הזאת.
יובל וורגן: אחוז די נכבד מבני הנוער, העידו שלא שמרו על חוק הסרטונים וכן אפשר לראות גם את המקום המשמעותי של בית הספר, בהסברה, מתוך בני הנוער שהעידו שכן, נחשפו להסברה בנושא הזה, הרבה מאוד מהם שמעו זאת בבית הספר, אז אם אנחנו מחפשים מקום להרחיב את זה, או לתת לזה יותר אפקטיביות, בית הספר הוא כנראה, זירה מרכזית.
יובל וורגן: זהו, אני לא אדבר על ההמלצות, בטח חלק מהארגונים גם נוכחים פה.
יובל וורגן: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אני מעבירה את רשות הדיבור לסגן שרת החינוך, חבר הכנסת, חברי, מאיר יצחק הלוי, שיזם - - -
מאיר יצחק הלוי: בסוף אני אתרגל לזה.
מיכל שיר סגמן: כן, יזם את היום החשוב הזה ובאמת אני חושבת שרוב פועלך, גם עוד כראש עיריית אילת, עוסק בתחום הזה וכל הכבוד, שהרמת את הדגל, הכול כך חשוב הזה.
מיכל שיר סגמן: הגיע הזמן שמדינת ישראל תשים את הפנס על הנושא החשוב, במחשכי הרשת, מה שנקרא, אז יישר כוח, בבקשה.
מאיר יצחק הלוי: תודה, תודה גברתי היושבת ראש, אנחנו מדלגים מוועדה לוועדה, זו הוועדה השלישית, היינו בוועדה - - -
מיכל שיר סגמן: זה טוב, זה מבורך, שיהיו עוד וועדות כאלה.
מאיר יצחק הלוי: היינו בוועדה לביטחון פנים וועדת חינוך ועכשיו אצלך.
מאיר יצחק הלוי: אני חייב להגיד לך שמוועדה לוועדה, לא רוצה להגיד התסכול, אבל מידת החשיבות בטיפול, במיגור תופעות האלימות והבריונות ברשתות, מוצף בסדרי גודל אחרים.
מאיר יצחק הלוי: כמו שאמרת, אני מלווה את הנושא הזה מאז, אם נרצה, סוף שנת 2017, אודה ולא אבוש, כקורבן, אבל לאט לאט נחשפתי לפוטנציאל הרשע, שיש ברשתות ודרך אגב, אני בעד רשתות ובעד ביקורת ובעד העברת לחצים לגיטימיים, אבל אני נגד כל מה שהוא דה לגיטימיות, כלפי ילדים ונוער, סחיטות כלפי מבוגרים, כל הרשע שיש בתוך הרשתות הללו.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד כמה דברים ברלוונטיות לוועדה.
מאיר יצחק הלוי: אין ספק, אין ספק שהדבר שדרבן אותי יותר מכל, זה נפשם החשופה של הילדים שלנו, התלמידים שלנו ואני אומר את זה, כאיש חינוך, כראש עירייה, שעסק כל חייו בחינוך.
מאיר יצחק הלוי: אני ראיתי מה קורה לילדים, שעשו להם פעולות של דה לגיטימציה, הנזקים הם נזקים בלתי הפיכים, אנחנו נמצא ילדים במהלך חייהם, במצבים שהם מצבים טראומתיים, אין ספק שתקופת הקורונה, העצימה את העניין וחשפה פה, הרבה מאוד דברים ואם תרצו זה גם כליי העבודה שלנו, לראות מה אנחנו עושים עם העניין של המדיות ולכן אני חושב שצריך לעשות פעולה, שהיא פעולה הוליסטית, אני לא מכוון דברים, אמרתי את זה, נמצאים פה חברים מ-105, אני לא מכוון דברים למשטרה, אני חושב שכל הקהילה, מההורים, דרך מוסדות החינוך, דרך מוסדות החינוך הבלתי פורמלית, דרך המשטרה והפרקליטות, בתי המשפט, הגופים מהמגזר השלישי, כולם צריכים להתגייס, בדיוק כמו שעשינו בתוכנית: עיר ללא אלימות, לפני הרבה מאוד זמן.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד עוד משהו, ילדים גם מאוד מתוחכמים, יש ילדים שעושים את המניפולציות דרך הדברים, כדי לשרת מעמד חברתי שלהם.
מאיר יצחק הלוי: יש כאלו הרבה מאוד, כי אני שאלתי, מי הקורבן, מה הפרופיל של מי שעושה את העבירה ואלו הדברים שצריך להבין ולנתח אותם ולכן נדרשות פה פעולות רבות, אם יורשה לי, גברתי היושבת ראש, עוד פעם כאיש נוער וותיק מאוד.
מאיר יצחק הלוי: אני מאמין בנוער כסוכני השינויים מאוד משמעותיים ולא בכדי ביקשתי, שהיום הזה יהיה בסימן של נוער, דרך אגב, במליאה שנעשה באודיטוריום, מי שיוביל את הפעולה, זה בני הנוער, כי נוער יודע לטפל בנוער, השיח הוא שיח נגיש, הוא פחות מאיים, הוא יותר אינטימי ולכן צריך לעשות פעולה, כמו באילת, יש נגיד, נוער אומר לא לסמים, מטפלים נוער בנוער, זה חשוב מאוד לעשות את זה, אז אני אציע, בין היתר, גם לעשות את הפעולה הזו.
מאיר יצחק הלוי: אני אגיד עוד משהו, אני לא רוצה לצאת בשום הצהרה שקשורה במשרד החינוך, אבל אני מהמר, בסדר, לצורך העניין, שבבוא הזמן והזמן קרוב, יהיה מה שקראנו פעם, מדריכי מוגנות, שבכל בית ספר, עשינו את זה, על עיר ללא אלימות בזמנו, שיהיה מורה, שזה תחום הידע שלו, שמטפל במוגנות, אל מול הלקונה החברתית הקשה ביותר וזה צריך להיות חלק אורגני מהסד"ק הבית סיפרי, כי אנחנו מבינים שפה אנחנו נמצאים במצב - - -
מיכל שיר סגמן: בהמשך לשיחה שלנו אתמול, כל מה שקשור בכלל, בהכשרות מורים, עוד לפני שהם הופכים להיות מורים.
מאיר יצחק הלוי: נכון.
מיכל שיר סגמן: יש כל כך הרבה דברים להכניס, גם לזיהוי אלימות מינית, דבר שדובר הרבה, גם להכניס את כל נושא הרשתות, זה הזמן להתחיל לרענן גם את תוכניות הלימודים.
מאיר יצחק הלוי: בעצם כל הקהילה חייבת להתגייס לעניין.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו באילת בזמנו, גייסנו את ההורים, שיהיו חלק מתוכנית העבודה ומשפט אחרון.
מאיר יצחק הלוי: אני מאוד שמח שאני רואה הרבה מאוד הצעות חוק בעניין הזה, של הרבה חברי כנסת, זה מצוין, זה התפקיד שלנו, לתת בעצם כלי עבודה, מה שאני גיליתי, גברתי היושבת ראש, שהמערכות נבוכות, אין להם כלי עבודה, זה לא משנה, אם אתה מדבר עם הפרקליט ואני דיברתי עם הפרקליט, משי ניצן, דרך אלטמן, דרך כל הגורמים ודרך המשטרה ודרך בתי המשפט, אין להם מספיק כלים ואנחנו צריכים לצייד אותם בכלים, זה בצד של האכיפה והענישה, אבל יש פעולות נוספות ואני בטוח שהיום הזה, שהוא מבחינתי גם יום מטלטל, יוביל כך אני מאמין ומקווה, לכך שנדע ביחד לצמצם עד כמה שרק ניתן, את האירוע הקשה הזה.
מאיר יצחק הלוי: תודה.
מיכל שיר סגמן: תודה ושוב יישר כוח, שהרמת את הדגל הזה.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות שבקדנציות הקודמות, עוד לפני שלוש שנים, שככה, התחילו באופן אישי להתקיף אותי ברשת, אמרתי מה אפשר לעשות, אמרו לי - כלום, אמרתי אז בוא נחוקק חוק, אמרו לי - אין לך סיכוי, רדי מזה, ממש נפנפו אותי, אז העובדה, אנחנו אומרים את זה בצער, כן, כי כנראה שהמצב עוד החריף עוד יותר ושוב, נכנסה גם קורונה והעובדה שסגן השרה, חבר הכנסת, מאיר יצחק הלוי, הרים את הדגל הזה, כמישהי שנמצאת פה במשכן כל כך הרבה שנים, אני יכולה להגיד לכם, שזה שינוי עצום, גם בתפיסה של הכנסת, כי הרבה מאוד פעמים האינטרנט והרשתות, יכולות גם מאוד לבלבל את המחוקק, בגלל שמדובר על ארגונים ותאגידים שלאו דווקא נמצאים פה בארץ, נורא קשה להחיל עליהם אכיפה, נורא קשה לומר להם בעצם מה לעשות.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, יש כאן המון המון תחומים שברמת איפה חופש הפרט מתחיל, איפה הגנה, זאת אומרת מה קורה שם - זה מסובך, זה באמת מסובך, והכנסת באמת לא נתנה על זה את הדעת, אז תודה רבה לך באמת, אני חושבת שאני יכולה להגיד את זה באמת, בשם כל הכנסת, כי זה דבר שהוא פורץ דרך.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת, סלאלחה, בבקשה.
עלי סלאלחה: השאלה שאני שואל, אני הייתי מנהל בית ספר, עד 15 לפברואר 2019.
מאיר יצחק הלוי: מנהל בית ספר מצטיין ברמה הארצית, אני אגיד את זה.
עלי סלאלחה: תודה, תודה.
עלי סלאלחה: אני לא שמעתי על החוק הזה ואני עסקתי בנושא הזה ועשיתי את הכול, על מנת שלא תהיה תופעה כזו בבית הספר שלי.
עלי סלאלחה: טיפלתי גם באיזשהו אירוע, ששני ילדים צילמו ילדה והכניסו את זה לרשת ועשו בלגן שלם, אבל אם אנחנו רוצים להגיע לקהל רחב מאוד, שיעסוק בזה וימנע את זה, אז אני חושב שיש מקום להביא את זה למועצות המקומיות לדוגמא, להביא את זה לבתי הספר, למנהלי בתי הספר, אפילו מגיל אפס, לגננות עד התיכונים.
עלי סלאלחה: להביא את זה לארגוני המורים, הסתדרות וארגון המורים, להביא את זה למוסדות הרווחה במועצות המקומיות, שכן מגיעות הבעיות האלה אליהם, להביא את זה למתנ"סים, לחינוך הבלתי פורמלי, שכן יעסוק בזה והרבה פעמים הנושא הזה קורה בחינוך הבלתי פורמלי, במתנ"ס בערב וכו'.
נירה לאמעי: יש חוזר מנכ"ל חדש שחודש מאוד מפורט של משרד החינוך.
עלי סלאלחה: גברתי, חוזר מנכ"ל, לצערי הרב - - -
נירה לאמעי: לא, אני יועצת משפטית של הוועדה, אני לא משרד החינוך, אני רק מציינת שיש בפני חוזר מנכ"ל מאוד מפורט ומרשים השאלה עד כמה הוא מחלחל לשטח.
עלי סלאלחה: סגן השר אמר וחשוב להביא את זה למישהו שיהיה אחראי בתוך בית הספר, החוזר מנכ"ל מגיע, היה מגיע בחוברת, היום מגיע אלקטרוני וכמעט ואנשים לא רואים אותו, לא קוראים אותו, גם המנהל לא עושה את זה, אלא אם כן יש משהו שהמפקח אמר לו וכו' ולכן העניין הוא צריך להיות, בר יישום, שיש מישהו שאחראי וזה האחריות שלו בכל בית ספר ובית ספר ובזה אנחנו יכולים להסיק את המסקנה ולשים לב גם לבתי הספר בפריפריה, שהן יותר מוחלשות, שאין להם הרבה אמצעים, להביא את המידע הזה שיגיע אליהם, יהיה להם מול העיניים, שעה, שעה, יום, יום, לילה, לילה.
מיכל שיר סגמן: נמצאים איתנו כאן בני נוער, שחוו פגיעה ואני רוצה לתת להם את זכות הדיבור, דאשה שאולוב נמצאת איתנו בזום.
נירה לאמעי: אם אני יכולה רק משפט אחד?
מיכל שיר סגמן: כן, בטח, בבקשה.
נירה לאמעי: גם לגבי דאשה שעומדת לדבר, גם לגבי הנוכחים חברי הכנסת, חשוב לומר שבאופן עקרוני יש דברים שהחוק אוסר על פרסומם, דברים שקשורים לקטינים, מתוך הגנה על קטינים, חוק הנוער טיפול והשגחה ולכן טיפול פסיכיאטרי, מעורבות בערערה וכדומה ולכן הוועדה מנסה מאוד לשמור על האפשרות של הקטינים האלה להתחרט על כך בעתיד, אולי יש פרטים שהם לא רוצים לספר - - -
עלי סלאלחה: לזהות את הבעיה.
עלי סלאלחה: אנחנו לא ניתן להם לפרסם.
עלי סלאלחה: לזהות את הבעיה ולמצוא את הגוף שכן מטפל בה, לפי החוק.
נירה לאמעי: כן, אבל אני מדברת מבחינת ההגנה על הקטין, על הפרטיות שלו, אז חשוב לומר גם למי שעומד לדבר וגם לאחרים שעומדים לתאר אולי מקרים שקרו לקטינים שמוכרים להם, לשמור על הפרטיות של הקטינים, לחשוב פעמיים לפני חשיפה בשם מלא, לנו יש תמיד אפשרות גם לשנות את הפרוטוקול אחר-כך ולמחוק שם מלא, מי שחושב שהוא נחשף יותר מידי ויש גם דברים שפשוט אסור לפרסם, כמו למשל מעורבות בטיפול פסיכיאטרי, ניסיון התאבדות, דברים שפשוט אסור, לפי החוק, גם לקטינים לספר על עצמם, מתוך הגנה עליהם.
נירה לאמעי: אז אני מציינת את זה.
מיכל שיר סגמן: דאשה תודה רבה, שאת איתנו כאן ושהחלטת לחלוק איתנו את הסיפור שלך, כדי שנוכל לסייע ולעזור לבני נוער נוספים.
מיכל שיר סגמן: אז דאשה רק עוד רגע, כנראה שיש לנו איזושהי תקלה.
מיכל שיר סגמן: דאשה אנחנו חוזרים אלייך עוד כמה דקות.
מיכל שיר סגמן: אז אולי בינתיים, עו"ד איילת רזין, עד שנעלה שוב את דאשה, בבקשה.
בית אור: טוב, חשוב שנשמע את דאשה, אני מקווה שזה יסתדר, תודה על זכות הדיבור ובכלל תודה לסגן השרה על היום החשוב הזה.
בית אור: מידי שנה אני מופתעת שהממ"מ לא ציינו את הנתונים שלנו, שהם ככה מתייחסים, יש להם ראייה רוחבית ואנחנו אוספים נתונים גם מכל הרשויות, קודם כל אני אדבר על נתוני מרכזי הסיוע.
בית אור: ארגון מרכזי הסיוע מוציא דוח מידי שנה וכל שנה אנחנו רואות זינוק אקספוננציאלי בנתוני פגיעה ברשת וביחס הפוך לנתונים של גיל ונפגעים ונפגעות, כלומר הגיל הולך ויורד.
בית אור: לשנת 2020 למעלה משישה אחוזים דיווחו על הפגיעה שלהם, שהיא קרתה בעצם במרחב המקוון, מדובר על אלפי מקרים, תיכף אני אגיד את הנתון המדויק, נעלם לי פה איפה שחישבתי את זה, אבל למעלה משישה אחוזים הפגיעה הייתה באינטרנט, או בטלפון.
בית אור: נתוני משטרת ישראל, מצביעים על עלייה של 143 אחוזים בתלונות על הפצת תמונות ופרסום מידע בחמש השנים האחרונות.
בית אור: 21 אחוז מדיווחים שהגיעו למשרד החינוך עוסקים בפגיעות מקוונות, כלומר, איפה שלא מסתכלים, רואים שהדבר הזה, הנדבך של פגיעות ברשת הולך וצובר תאוצה וכמו שאנחנו רואים, לצערי ביותר מידי סיטואציות, הרשויות גוררות רגליים מאחור.
בית אור: אני אתחיל במערכת החינוך, דובר, אבל כן חשוב לי להתמקד בשני נושאים, אחד הנושא של העלאת המודעות, קודם כל, בכלל ההבנה, שמה שקורה זה אסור, שזו פגיעה, שזה ניצול, שאם אני אשלח את התמונה הזאת, אי אפשר לדעת מתי ואיפה היא תצוץ.
בית אור: הדבר השני, זה מתן כלים למורים, לאנשי ונשות חינוך.
בית אור: לזהות פגיעה ולדעת לתת מענה מותאם, לא מאשים, לא מצמצם ודבר שלישי, כל זה בתוך הנדבך של חינוך, זה לתת כתובת למי אפשר לפנות, כתובת לסיוע, 105, רווחה, מוקדים שיכולים - - -
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שבאופן כללי, חסר פה קמפיין מאוד מאוד רציני, כדי שאנשים יבינו וידעו, ש-105 קיים, כי אתם באמת עושים עבודה מופלאה, צריך שהציבור יידע שאתם קיימים.
בית אור: בהחלט, דבר נוסף, זה כל הנושא של חיקוק עבירת הגרומינג, יש נדבכים שלמים של ההתקדמות לביצוע עבירה, שהם לא מחוקקים ולא מופללים, בכלל כל יצירת הקשר של אדם מאוד מבוגר, שמחפש קורבנות, בתוך מרחבים, שהוא לא אמור להימצא בהם, שמתחיל התכתבויות שהוא לא יודע לספק להם הסבר, זו לא עבירה פלילית היום.
בית אור: לצערי, במערכות אכיפת החוק, לא רואות עיין בעיין איתנו בצורך לחוקק את העבירה הזו של הגרומינג.
בית אור: דבר נוסף זה המרחב של האכיפה, אין מספיק אכיפה, בין אם במקצוע ואופן החקירה ובין אם בהתייחסות לנפגע עבירה, נפגעת העבירה שמגיעים להתלונן, שכבר הושיטו יד והגיעו להתלונן על עבירה מן הסוג הזה, יש המון המון האשמת קורבן, שכרוכה בטיפול בתלונה הזו, אני מצטטת ממש ככה ממקרים שאני מלווה: מעניין הוא לא נראה מהבחורים שעושים את זה, אל תדאגי הזמן מעביר את זה, פעם הבאה אל תצטלמי.
בית אור: זה ציטוטים של פונות שאני עצמי מלווה ואני מכירה את היחס הזה.
בית אור: כל הנושא של הסרת תכנים, אותה הצעת חוק שמקדם השר, האפשרות לבקש לעצור את הפגיעה האינסופית הזו, שהיא מייחדת את הסוג הזה של עבירה והיעדר אכיפה ואני אומרת את זה, אפס אכיפה של הפרות של איסורי פרסום, של נפגעי עבירה - אפרופו מה שעכשיו היועצת המשפטית – אפס אכיפה של הפרות של איסורי פרסום, מכל הסוגים.
בית אור: אני עצמי הגשתי שתי תלונות במשטרה, סביב פרסומים פוגעניים וחושפניים, בניגוד לחוק, על אותה נפגעת, קטינה, מפרשת האונס המפורסמת באילת ולמיטב ידיעתי, לא נעשה עם זה דבר וחשוב מאוד לשים זרקור גם על זה.
בית אור: אני אשמח לתת עוד, נמצאת איתי מיקה נטוביץ מנצור, מנהלת הסיוע המקוון שלנו, במרכזי הסיוע, שהיא בעצם מהשטח, אני אשמח אם היא ככה תוסיף עוד מספר דברים.
מיקה נטוביץ מנצור: היי, תודה, אני אעשה את זה קצר.
מיקה נטוביץ מנצור: אנחנו במרכזי סיוע, נמצאות איפה שהנוער נמצא, ככה אנחנו מדברים הרבה היום, על מרחב הלא בטוח הזה ברשת וחשוב שתדעו שיש שם גם מרחבים בטוחים.
מיקה נטוביץ מנצור: יש לנו אתר, שנקרא "קולמילה" ומידי שנה, אנחנו מדברים עם אלפי בני נוער וצעירים, שעוברים פגיעה מינית, או עברו פגיעה מינית ומוצאים אותנו כתובת לקצת שיתוף, לאיזשהו שותפות סוד לפעמים וכמובן הלאה, אם זה לספר ביחד להורים, ללוות אותם למרכזי ההגנה ובכל דבר שהם ירצו, כדי לקבל טיפול.
מיקה נטוביץ מנצור: אנחנו רואות באופן ברור, שאנחנו נוגעות בקצה הקרחון, של הסיפור של פגיעות ברשת.
מיקה נטוביץ מנצור: והבאתי עדות קצרה, של נערה שכותבת לנו, אני ככה מטשטשת את הזהות וגם בהתייחס למה שאמרתם, יש פה היום קטינים ככה בדיון, אז אני אקריא רק חלק ממנו, כדי שנבין מה נערה מרגישה, תוך כדי ואחרי פגיעה ברשת והיא כותבת ככה: "עשיתי טעות, שמחתי על מישהו, עבדו עליי, עשו לי מניפולציות, גרמו לי לעשות דברים שאני לא רוצה וזה אשמתי, בסדר, אבל למה זה לא עובר?
מיקה נטוביץ מנצור: זה אשמתי, כי אני סמכתי עליו, אני עשיתי, אני שלחתי לו מה שהוא ביקש, כל יום, מתי שהוא רוצה, במשך שלושה חודשים וזה היה נורא, כל שנייה וכל רגע, סבלתי וכאב לי, אבל פחדתי לאבד את מה שחשבתי שנוצר ביננו, חשבתי שהוא בן 16 ובסוף התברר שהוא בן 42, למה מישהו יכול להיות כל-כך מרושע ומגעיל, מה חסר לו בחיים, למה הוא היה צריך לעשות את זה, למה הוא שיקר לי, למה אני סובלת ממנו, אני כבר ילדה גדולה, אני בת 15, אני לא הייתי אמורה ליפול לזה, לא הייתי אמורה לעשות את מה שהוא ביקש".
מיקה נטוביץ מנצור: ואז היא כותבת לנו דבר מדהים: "כשמישהי עוברת תקיפה פיזית, היא יכולה לתאר ולחוש, אבל כשעוברים דבר כזה ברשת, מסתכלים עלייך מהצד ואומרים, אפשר לחשוב, מה כבר קרה, הוא לא נגע בה, היא יכלה לעצור את זה בכל רגע, למה היא כבר לא אוכלת?
מיקה נטוביץ מנצור: למה הציונים יורדים?
מיקה נטוביץ מנצור: הם לא מבינים, את נשארת להתמודד לבד עם המצב ואף אחד לא רואה, אנשים לא מבינים שזה משפיע עליי, נכון, אמרתי למשטרה ונתתי עדות ומצאו אותו, אבל זה לא אומר שזה נגמר" ואנחנו רואות כאן, בעצם את כל ההשלכות שיש על טראומה מינית פיזית, מתקיימות, אם לא באותה מידה, אפילו יותר גם, כשיש את הפגיעה, כאשר היא מתבצעת בצורה הווירטואלית.
מיקה נטוביץ מנצור: תודה.