GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: כן, אבל אני חייבת לקטוע אותך ולשם שינוי אני באמת חושבת שזה פעם ראשונה בוועדה שזה קורה, אני מאוד נהנית לשמוע רשות מקומית שעושה כל כך הרבה דברים גם למען התושבים ובטח שלמען הילדים, אבל לצערי אני אומרת את זה, הטוב שאתם עושים הוא לא מדגם מייצג, ושם הוועדה הוא לא יוקנעם, אלא מחדל תחבורה שפוגע בזכויות ילדים.
מוניק קונפינו: אני באתי בכובע של יוקנעם.
מיכל שיר סגמן: אני אומרת, ולכן אני נהנית לשמוע את דברייך ואני שמחה לשמוע שיש רשות מקומית שעושה את הדברים.
מיכל שיר סגמן: ועם זאת, מקומות אחרים בארץ יותר מידי מקומות בארץ, יש ממש סכנת נפשות של ילדים שנדחסים אל תוך אוטובוסים כמו שק תפוחי אדמה, אני לא מדברת על התאונות שעלולות להתרחש, אני לא מדברת על הפגיעות הגופניות על ידי בלימה, וילדים שכבר רגילים כי זו חוויה יום יומית להיזרק לתוך שמשה של רכב.
מיכל שיר סגמן: אני לא מדברת על המחנק העצום, אני לא מתחילה לדבר על משבר הקורונה, אני כן אומר שזה מתחיל להישמע כמו אסון מירון, שעד שלא חלילה יקרה משהו גדול, כנראה שאף אחד פה במדינה לא יירגע, ואז משרדי הממשלה ימהרו לשבת ביחד, אבל לא לפני שהם ימשיכו לזרוק אחריות אחד מהשני כי זה לא סקסי.
מיכל שיר סגמן: אז אני אומרת כבר עכשיו, כדאי למשרדי הממשלה לייצר שיח כבר בשלב הזה, לפני אסון מירון 2 חס וחלילה, וכבר מהיום להתחיל למצוא פתרונות משותפים לפני שנגיע לאסון, כי אז הם כבר יעמדו בסיטואציה אחרת.
מיכל שיר סגמן: וזה מה שנקרא שבנס ובהשגחה עליונה לא קרה עד היום, מה גם שאנחנו נמצאים היום בקורונה, ואי אפשר לדחוס כל כך הרבה אנשים באוטובוס אחד.
מופיד מרעי: לפני כחודשיים, בכניסה המזרחית לחורפיש, אם אתם זוכרים את התאונה עם האוטובוס, הוא הסיע ילדים, מי שנהרג זה המשפחה עם המונית, אבל תארו לעצמכם שאוטובוס כזה מתדרדר לתהום, מלא ילדים, לא בטוחים.
מוניק קונפינו: אם תצליחי באמת לעזור לנו, עשיו אני מדברת ברמה הארצית, אני מתחברת למה שאת אמרת, להחזיר את ההסעות הייעודיות של מכיתה א' עד כיתה ג', את יודעת מה לא ד', ואז התחבורה הציבורית תתפנה לילדים היותר גדולים, אנחנו נוכל להסתדר עם זה.
מוניק קונפינו: זאת אומרת, אני חושבת שכל ראש רשות מקומית ידע לעשות יחד עם הזכיין שלו באותו אזור, נוכל לעשות עבודה, זה יהיה מאוד משמעותי.
מיכל שיר סגמן: תיכף נשמע את משרדי הממשלה ונציע את זה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה להעלות את ירון חן, הנהגת הורים ארצית, לאחריו יער אמיר, מנכ"ל פורום חברות התחבורה הציבוריות והפרטיות.
מיכל שיר סגמן: ירון חן לא נמצא?
מיכל שיר סגמן: בסדר מנסים להשיג אותו.
מיכל שיר סגמן: יער אמיר נמצא איתנו?
מיכל שיר סגמן: יער בבקשה ושלום לחבר הכנסת עלי סלאלחה.
יער אמיר: שלום לכולם, אני רוצה דבר ראשון לברך על הדיון החשוב הזה.
יער אמיר: אני מנכ"ל פורום חברות התחבורה הציבוריות הפרטיות, ואני מייצג תשעה מפעילים שמפעילים שירותי תחבורה ציבורית, בין היתר חברות סופרבוס, מטרופולין, אפיקים, נתיב אקספרס ונוספות.
יער אמיר: הנקודה החשובה לצורך הדיון הזה, שבשורה התחתונה משרד התחבורה מנחה את מפעילי התחבורה הציבורית להפעיל שירותי תחבורה ציבורית מה שנקרה קווי תלמידים, מבחינת השעות, התדירות, הזמנים, סוג האוטובוס וכן הלאה.
יער אמיר: למפעילי התחבורה הציבורית אין שום יכולת לשנות או להשפיע על זמני הנסיעה של האוטובוסים, הם כפופים לכל ההנחיות הרגולטוריות, בין היתר הנחיות של כמות הנוסעים באוטובוס והנחיות אחרות ולכן יש פה בעיה מאוד קשה במתן מענה לצרכים של התלמידים.
יער אמיר: כאשר יש תחילת וסיום שעות פעילות של מוסדות החינוך, ויש מאות ולפעמים גם אלפי תלמידים שרוצים לעלות לאוטובוס כדי להגיע ללימודים או לחזור הביתה, אוטובוס אחד, שניים או שלושה, לא יכולים לתת מענה לכולם וצריך לייצר פתרון מערכתי, שלם, ארצי לכל הנושא הזה של הסעות תלמידים למוסדות חינוך.
יער אמיר: בשורה התחתונה זו הנקודה, אני אשמח להשיב עוד על שאלות או להצטרף בהמשך הדיון אם יתעוררו עוד נושאים נוספים שיצטרכו את התייחסותי.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה יער.
מיכל שיר סגמן: תיכף המועצה הלאומית לשלום הילד ליאורה אלטמן ואז נעבור למשרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אתה רוצה עכשיו לדבר?
עלי סלאלחה: לא, אני אשמע קודם.
מיכל שיר סגמן: תשמע קודם, בסדר גמור.
מיכל שיר סגמן: המועצה הלאומית לשלום הילד ליאורה איתנו?
מיכל שיר סגמן: ליאורה לא נמצאת איתנו, בסדר.
מיכל שיר סגמן: אני מבינה שגם מועצת התלמידים לא איתנו, אני פשוט נורא אוהבת לתת להם לדבר, הם אלה שסובלים בסוף אבל הם גם לא איתנו היום.
מיכל שיר סגמן: בוא נפתח במשרד החינוך, שמעון אבני מנהל אגף הסעות, בבקשה.
שמעון אבני: שמעון אבני, מנהל אגף הסעות במשרד החינוך מזה שש שנים.
מיכל שיר סגמן: במשרד החינוך?
שמעון אבני: במשרד החינוך כן.
שמעון אבני: הסוגייה הזאת היא סוגייה שדנו בה רבות, אני אישית השתתפתי במספר דיונים בכנסת, סוגייה קשה, בעייתית שבאמת מצריכה גיוס של מספר משרדי ממשלה כדי לפתור אותה.
שמעון אבני: אני רק אומר, שילדי מדינת ישראל לצורך העניין, מרבית ילדי מדינת ישראל נוסעים בתחבורה ציבורית, כולל אגב תלמידים בחינוך מיוחד שנוסעים בתחבורה ציבורית.
שמעון אבני: כשאנחנו מדברים על קווי הסעות בוקר, או קווי הסעות תלמידים, אנחנו מדברים על קווי הסעות של תחבורה ציבורית, על הקווים האלה יכולים לעלות גם אנשים שנוסעים לעבודה.
מיכל שיר סגמן: כלומר ילדים שעולים בבית הספר בכיתה א' ונוסעים לבית הספר לביתם או בחזרה, גם אין מספיק מקומות ישיבה, אז הם עומדים ונדחסים 36 מקומות על 100 ילדים שנדחסים לתוך אוטובוס, גם על כל זה אוטובוס שמפוצץ בילדים, מאפשרים לאנשים אחרים לעלות למעלה.
מיכל שיר סגמן: כלומר הבטיחות פה היא לא מבחינת התחבורה והבטחון בנסיעה, אלא גם לא ביטחון אישי, אני מבינה נכון את דבריך?
שמעון אבני: הילד הזה גם נוסע אחר הצהריים לחוג, הילד הזה נוסע להורים שלו, הילד הזה נוסע לעוד פעילויות, זה לא שונה מזה שהוא נוסע בבוקר.
מיכל שיר סגמן: על פי חוק הוא לא מחויב להגיע לבית הספר, סליחה, תן לי תשובה שהיא טובה ולא תשובה של מריחה.
מיכל שיר סגמן: בוא נתחיל מהתחלה.
מיכל שיר סגמן: הילד מחויב להגיע לבית הספר והוא לא מחויב להגיע לחוג, הוא כן מחויב להגיע לבית הספר והוא מחויב להגיע לבית הספר בבטחה הלוך ושוב, זה הסיפור.
מיכל שיר סגמן: מה זה מחויב להגיע, הוא גם מחויב להגיע לסבתא שלו אבל אז ההורים לוקחים על זה אחריות.
שמעון אבני: אבל התאונה יכולה לקרות לו גם כשהוא נוסע לחוג ולא רק לבית הספר.
שמעון אבני: אם תתנו לי להשלים רגע את הסקירה, אז יהיה יותר קל לכולם כי יש לי כמה דברים שאני רוצה להגיד ואני מבין שאין הרבה זמן.
שמעון אבני: אז אמרתי שמרבית התלמידים נוסעים, מדובר על קווי אוטובוס שהם לא הסעות שהמשרד ממן, אגב המשרד מממן הסעות או מטפל בהסעות רק בחינוך המיוחד, שם יש חובה להסיע ילדים בהסעות מאורגנות, שם יש חובה להציב מלווים ובחינוך הרגיל זה לא מוסדר ברמה הזו, זה לא שאי אפשר לסדר את זה, תיכף אני אגיד איזה פתרון לדעתי צריך לתת.
שמעון אבני: קווי האוטובוס האלה של הבוקר - - -
מיכל שיר סגמן: סליחה שאני קוטעת אותך, אבל חוזר מנכ"ל משנת 2012 הוא עדיין קיים, אמנם לא מעודכן אבל קיים.
מיכל שיר סגמן: "אוכלוסיית התלמידים הזכאים להשתתפות המשרד בהסעה: א' תלמידים בגיל חובה ובחינוך הרגיל.
מיכל שיר סגמן: בית משפט עליון קבע, כי הזכות לחינוך חינם אינה כוללת את הזכות למימון הסעה לבית הספר, עם זאת המשרד משתתף בהוצאת הסעה לגני חובה ולבתי ספר רשמיים בלבד, מכיתה א' עד כיתה י' ועד בכלל".
שמעון אבני: מה הבעיה עם זה?
שמעון אבני: זה מתממש.
מיכל שיר סגמן: אין בעיה.
שמעון אבני: כל מה שקראת עכשיו מתממש.
מיכל שיר סגמן: השאלה היא איך מתממש?
קובי כהן: לא מתממש.
שמעון אבני: אנחנו משתתפים בעלות של תלמידים זכאים על פי קריטריונים שנקבעו, אפשר שחוזר המנכ"ל, אפשר לבוא בטענות ולסדר את זה, בסוף זה סוגיות של תקציב ולכן לדעתי בוועדה, אני כבר אקפוץ לסיכום.
שמעון אבני: אני רק אגיד לפני זה, משרד החינוך לא יכול להחליף את הרשויות המקומיות בכל מה שקשור למכרזים, לתפעול של הסעות, לבקרה על הסעות.
שמעון אבני: אנחנו לא יכולים, אני עם ששת האנשים שלי, לא יכול לעשות בקרה על 250 רשויות במדינת ישראל שמוציאות מכרזים, אני עושה כמובן בקרות וביקורות ואנחנו מטפלים בדברים שאנחנו מוצאים, אבל בסדר גודל כזה אנחנו לא נוכל, אנחנו כמשרד חינוך לא נוכל להפעיל מכרזים.
מיכל שיר סגמן: שמעון אתה שומע אותי?
שמעון אבני: שומע.
מיכל שיר סגמן: במהלך שש שנותיך במשרד החינוך, ולאור העובדה שזוהי אינה בעיה חדשה, מקסימום בעיה שהתעצמה, ומאחר והילדים שלומדים הם כן תחת אחריות משרד החינוך, האם לאור העובדה שאתה יודע שיש בעיה, ובוא נאמר שזה לא באחריותך, למרות שיש כאן חוקים שאומרים אחרת, אבל בוא רגע נגיד שזה לא באחריותך, אבל אתה כן יודע שיש בעיה.
מיכל שיר סגמן: האם, ואם כן אז מתי ישבו משרד החינוך, כלומר אתה, עם נציג משרד התחבורה, עם נציג המרכז לשלטון מקומי ואולי גם עם נציג האוצר, אני מניחה שהוא היה יכול להיות רלוונטי לסיפור, אולי רפרנט כל שהוא, מתי ישבתם ואמרתם יש פה בעיה, בוא נשב ביחד וננסה לפתור אותה?
שמעון אבני: אנחנו לא ישבנו, אנחנו פנינו, אנחנו רוצים לשבת.
מיכל שיר סגמן: מתי פניתם?
שמעון אבני: אני אשלח לך מכתבים, עכשיו בקורונה, עכשיו לפני חצי שנה, יש מכתב שלי ששלחתי למשרד התחבורה, בעקבות פניות של הורים, של רשויות שמבקשים את קווי הבוקר האלה, על מנת להסיע תלמידים, להגדיל את מספר קווי הבוקר האלה, משרד התחבורה טוען שיש לו חוות דעת משפטית, עוד פעם, אני לא ראיתי אותה מעולם, אבל שיש לו חוות דעת משפטית, שאין זה באחריותו ושהוא לא צריך להסיע תלמידים, שזה אחריות של משרד החינוך.
שמעון אבני: אז אתם מבינים, אני לא יודע מה זה אחריות של משרד החינוך להסיע תלמידים.
שמעון אבני: אנחנו בסוף לא מקיימים מכרזים.
מיכל שיר סגמן: ואתה אומר שזה בעיה של מי?
מיכל שיר סגמן: שלהם או של העיריות?
שמעון אבני: אני אומר שזה גם בעיה שלי בסדר?
שמעון אבני: אני לא מתנער מזה שאני צריך לטפל בזה, אבל אם אני לא אזכה לשיתוף פעולה כפי שזה היה עד היום, אני מוכן שתקום וועדה משותפת, של אוצר, תחבורה, חינוך, מרכז השלטון המקומי, ונשב שם ונטכס עצה, זה יעלה כנראה הרבה כסף, אבל אני לא נציגו של האוצר, יבוא האוצר ויגיד מה צריך לעשות.
שמעון אבני: אגב, אני אומר לכם היום, שאנחנו לחינוך המיוחד לא מצליחים להביא מלווים, אז אם אתם רוצים להביא עכשיו עוד, לא יודע לא ספרתי, 1000 מלווים לתלמידים בחינוך רגיל, אז כנראה זה משהו שלא יכול לקרות פשוט.
שמעון אבני: אבל אני אומר שוב, אני מוכן שתקום וועדה שאני אנהל אותה, שמשרד התחבורה ינהל אותה, שאנחנו נשתתף ותוך פרק זמן של שלושה חודשים, יחד עם השלטון המקומי נביא הצעה לפתרון.
שמעון אבני: אנחנו בעד להסיע את הילדים, שלא תטעו, אנחנו חושבים שזה, נכון, שזה חשוב, שזה ראוי.
מיכל שיר סגמן: ממתי הבעיה הזאת קיימת?
שמעון אבני: שנים.
מיכל שיר סגמן: אני שמחה שאולי בעתיד אתם תשבו ביחד.
מיכל שיר סגמן: שמעון תודה תישאר איתנו, אני עוברת למשרד התחבורה.
מיכל שיר סגמן: יוקנעם אתם מקסימים, אתם נהדרים, שמענו אתכם, אולי בסוף הדיון אם יישאר זמן אני אתן לכם לדבר שוב.
מיכל שיר סגמן: נועה אבירם, מנהלת אגף בכיר תחבורה ציבורית, משרד התחבורה בבקשה.
נועה אבירם: שלום, צהרים טובים, אני רוצה קודם כל באמת להודות על קיומו של הדיון החשוב מאוד הזה.
מיכל שיר סגמן: הוא נעשה כי אתם לא ישבתם לדון ביניכם.
נועה אבירם: אז אני תיכף ארחיב על מה שנעשה, ואצלנו לפחות נעשה רבות בנושא.
נועה אבירם: קודם כל אני רוצה להבחין בין מה שאנחנו מדברים על קווי תחבורה ציבורית לבין הסעות לתלמידים.
נועה אבירם: קווי תחבורה ציבורית, כמובן שזה נאמר כאן גם קודם, הם פתוחים לכל גם על פי הפקודה ועל פי התקנות, כל נוסע שמעוניין לעלות על הקו שעוצר בתחנה על קו תחבורה ציבורית הפועל מרישיון, רשאי וצריך לאפשר לו לעלות, אין פה איזה שהיא אבחנה, תלמיד, לא תלמיד, האבחנה הזו לא קיימת.
מיכל שיר סגמן: בעצם לא מדובר על הסעות ילדים, אנחנו בעצם מדברים על תחבורה ציבורית, שבמקרה האוטובוס הוסט ונמצא בקרבה לבית ספר, ואז בגלל שהוא קרוב אל אותו מוסד חינוכי אז עולים עליו גם תלמידים?
נועה אבירם: תוכנן ככה שהוא ידע לתת מענה לאותו מוקד ביקוש של בית ספר, אבל כן זה קו תחבורה ציבורית כמו קו 5 בתל אביב.
מיכל שיר סגמן: האם במדינת ישראל יש דבר כזה שקוראים לו הסעות תלמידים?
נועה אבירם: הסעות תלמידים קיימות בפקודה, בפקודת התעבורה והן מתייחסות לזה שהנוסעים, התלמידים חייבים לשבת, חייבת להתאפשר להם חגירה, מה שכמובן לא קיים בקווים העירוניים שלא בנויים לזה ושצריכים להתאים לתקנות היבשות.
מיכל שיר סגמן: כמה הסעות ילדים על פי החוק, שהם חייבים לשבת חגורים וכו' כמו שאנחנו מכירים, כמה כאלה קיימים?
נועה אבירם: הסעות תלמידים זה כמו שאמרתי זה לא תחבורה ציבורית, זה לא ברישיון של תחבורה ציבורית, אנחנו כן הרגולטור של חברות ההיסעים, אבל מה שזה אומר שאנחנו רגולטור, שאנחנו נותנים להם את הרישיון להפעיל רכב היסעים, האם המסיעים עובדים למפעלי ים המלח או תלמידים לבתי ספר, זה כבר לפי התקשרויות שיש להם, וכן צוין הנושא פה של חוות הדעת המשפטית שבידי, של הלשכה המשפטית של משרד התחבורה שמתייחסת על חובה שחלה הן על משרד החינוך והן על הרשות המקומית, להביא את התלמידים אל בתי הספר.
נועה אבירם: אז אני אומרת, אנחנו עשינו ונמשיך להפעיל קווים עירוניים לאותם מוקדי ביקוש, וגם בהחלט אנחנו צריכים להמשיך ולתגבר אותם ולאפשר נסיעה טובה, נוחה ובטוחה לכלל הנוסעים, אבל זה לא היה וזה לא יהיה הסעות תלמידים, זה לא מאפשר את אותם כללים שקבועים בפקודה, שמחויבים להיות לתלמידים שנוסעים לבתי הספר.
נועה אבירם: אלו שני נושאים שונים, זה לא תחבורה ציבורית.
נועה אבירם: כן אנחנו יכולים להגיד, הנושא הזה לא נעלם מעיננו, ואנחנו בטח לא חושבים שנכון להתחמק או לגלגל את התלמידים ואת ההורים מבין משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: הרגע גלגלת, משרד החינוך אמר זה לא אני זה התחבורה, אתם התחבורה אומרים זה לא אני זה החינוך, עכשיו בוא נראה מתי יתחילו להאשים את מרכז השלטון המקומי, אני מחכה.
נועה אבירם: רגע, אני רוצה ברשותך חברת הכנסת, אני רק רוצה להשלים מה כן נעשה, נעשית אצלנו כבר תקופה, זה בהיקף מאוד, מאוד גדול, עבודת מיפוי של כלל השירותים, שירותי ההיסעים שניתנים היום לתלמידים, הן אם זה בקווי תחבורה ציבורית, קווים שסמוכים לבתי ספר, והן אם זה באמצעות האוטובוסים הצהובים של המועצות האזוריות, וכל מיני הסדרים אחרים שקיימים.
מיכל שיר סגמן: אבל איך אתם עושים את המיפוי הזה אם אתם לא מדברים עם משרד החינוך?
מיכל שיר סגמן: מאיפה יש לך את הנתונים על ילדי ישראל אם אף פעם לא הרמתם טלפון למשרד החינוך לשבת איתם ולשאול אותם את השאלות האלה?
נועה אבירם: אז זה לא מדויק, ואני חייבת גם לומר, אני לא חושבת שיש פה איזה שהוא מקום לגלגל אשמה כמו שאמרתי, אבל אני לא מכירה שמשרד החינוך בא ואמר, אני רוצה לעשות עוד הסעות תלמידים, רק תנו לי את המיפוי, אנחנו בהחלט מנסים לדבר עם משרד החינוך, וגם דרך אגב עם משרד האוצר, וגם בימים האלה שאנחנו מקדמים החלטות ממשלה שנוגעות לעולם של פקקים.
מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת, אמרתם שאתם עושים מיפוי, מאיפה יש לכם את הנתונים למיפוי?
נועה אבירם: עברנו רשות, רשות, כל רשות מקומית עברנו ואספנו מידע ברשויות המקומיות.
מיכל שיר סגמן: דילגתם מעל משרד החינוך, חבל, משרד החינוך היה יכול פשוט לפתור לך הרבה מאוד מהבעיות.
נועה אבירם: ניסינו גם עם משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: תשובה כיפית לקבל מהמשרד.
נועה אבירם: אבל אני אגיד שבשורה התחתונה, יש מידע, ויש תוכניות עבודה, ואנחנו גם כן בתהליכים מול משרד האוצר, ברור שהמדינה צריכה לפתור את זה בשולחן אחד, ויחד עם זאת חשוב כן לעמוד על ההבדלים של בין תחבורה ציבורית לבין היסעים לתלמידים.
נועה אבירם: תחבורה ציבורית לא מאפשרת את אותן חובות שכרוכות בהסעת התלמידים, וכמו שאמרתי קודם לכן, הסעת תלמידים היא באחריות משרד החינוך והרשות המקומית.
מיכל שיר סגמן: אבל את יודעת, בסוף יש עניין תקציבי, בסוף הם לא עושים את זה כדי לגלגל ילדים שיהיה לכם ברור, הם עושים את זה כדי לגלגל את הכסף, זה בסוף העניין, זאת הסיבה שאף אחד לא מוכן לקחת על זה באמת אחריות, כי בסוף זה כסף.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך לא רוצה לבוא ולהגיד אני רק שם את התקציבים על זה, משרד התחבורה בא ואומר, אבל רגע זה באחריות משרד החינוך או באחריות המועצות המקומיות, שהם יממנו את זה, מה אתם רוצים ממני וככה זה נראה.
מיכל שיר סגמן: יש לך עוד משהו להוסיף?
מיכל שיר סגמן: תישארי על הקו אנחנו עוד בדיון.
נועה אבירם: כן, אני רק רוצה לשוב ולחדד, שמעבר לסיפור הכספי, ששוב אני אומרת, בתחבורה הציבורית אנחנו לא יודעים לתת את המענה החוקי.
נועה אבירם: אם אתם אומרים לנו, תפעילו את ההסעות לבתי הספר בתחבורה הציבורית העירונית, זה פשוט לא תואם את החובות שבפקודה ובתקנות.
מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך מה היה קורה, מאחר ובתקופת הקורונה, הרבה מאוד מנהגי ההיסעים, במיוחד בכל הנוגע לתיירות, שווקו, משוועים לעזרה, במקום להזרים להם מענקים, אפשר פשוט לעשות להם הסטה, תעברו להסעות תלמידים.
נועה אבירם: קודם כל, הם הופעלו במאות, במאות בתחבורה הציבורית.
נועה אבירם: ושוב אני חוזרת ואומרת, אנחנו מחויבים לתקנות הנגישות, לא ניתן להפעיל קו תחבורה ציבורית ברכב בן עירוני בעיר, בשירות העירוני, זה לא מאפשר לאנשים עם מוגבלות להשתמש ככל שהם מעוניינים בתחבורה הציבורית.
מיכל שיר סגמן: לא דיברתי על אנשים עם מוגבלות כרגע עדיין.
נועה אבירם: לא, אני אומרת שהתחבורה הציבורית פתוחה לכל.
מיכל שיר סגמן: במקום לדחוס ילד בכיתה א' שיעמוד עם עוד 100 אנשים באוטובוס שבכלל לא בנוי לתקן של 100 אנשים, ושהוא יזרק לתוך החלונות כל יום, וזה הפך להיות סוג של הרגל, אפשר פשוט לקחת את כל מוניות השירות או ההסעות האלה ששווקו חיים בתקופת הקורונה במיוחד.
מיכל שיר סגמן: אבל כל הדברים האלה דורשים בסה"כ דבר אחד, שתשבו יחד, תשבו יחד.
נועה אבירם: אני חייבת להעיר, גברתי, בהיבט הזה שוב, חברות ההיסעים יכולות לפעול מול כל חוזה, מול כל מעסיק, ואין שום בעיה שרשות, שבית ספר ייקחו ויפעילו אותם, אין לזה שום קשר לתחבורה הציבורית.
קובי כהן: איך הם ייגבו כסף?
קובי כהן: ראש העיר יביא אוטובוס, יש לו 5000 תלמידים, איך הוא יגיד למי לעלות ולמי לא לעלות?
מיכל שיר סגמן: ענת לובזנס, סגנית סמנכ"ל היחידה הכלכלית, מרכז השלטון המקומי.
ענת לובזנס: נעים מאוד, לובזנס.
ענת לובזנס: אני רק רוצה להעיר פה כמה נקודות מצד השלטון המקומי, שבאמת גם אנחנו דנים בסוגייה הזאת הלוך ושוב לא מעט פעמים.
ענת לובזנס: מה שעומד בפתח הרשויות זה באמת איך להסיע את התלמידים, או איך לעמוד בחובות ההסעה, כשהן מסיעות הן נתונות למכרזים, עלויות מאוד גבוהות, משרד החינוך משתתף בדרך כלל ב- 40% או 50% בלבד מעלות ההסעה, בסך כל הרשויות זה מאמיר למאות מיליונים בשנה, יש הרבה מאוד תשומות כדי לנהל את זה, שמעון צודק, בשישה אנשים אי אפשר לנהל מערך של הסעות תלמידים לכל מדינת ישראל, ואנחנו נרצה לשבת בשולחן עגול כזה ולנהל דיון על איך מנהלים מערך כזה.
מיכל שיר סגמן: אבל אתם רוצים, אבל למה למען השם במשך עשור כמעט אף אחד לא עשה את זה?
מיכל שיר סגמן: למה צריך להגיע לוועדה לזכות הילד כדי להגיד לי שאתם רוצים?
מיכל שיר סגמן: אתם יכולים לעשות, פשוט תעשו.
ענת לובזנס: לא עושים את זה אני מצטערת, אני לא יודעת מאיפה הנתונים של הנהגת ההורים ביוקנעם שטענו שכמעט באף רשות זה לא קורה, אבל בהרבה רשויות מקומיות כן מפעילים הסעות לפי מה שהם מחויבים: בראשון לציון, ברחובות, בבאר שבע, בעוד הרבה רשויות מקומיות שהן לא מועצות אזוריות.
ענת לובזנס: היום חלק מהקושי בלהפעיל בנוסף, את מי שכרגע איננו זכאי לפי חוזר מנכ"ל, זאת אומרת מי שמרוחק פחות משלושה קילומטר מבין הספר שלו, או בילדים קטנים יותר פחות משני קילומטר, זו סוגייה כמובן כמו שאת אמרת לפני, של עלויות, ואם הרשות צריכה לשאת ב- 50% שמאמיר למיליון ועשרות מיליונים בשנה לכל קו כזה, היא לא מסוגלת.
מיכל שיר סגמן: ולמי הרמתם את הדגל האדום הזה?
ענת לובזנס: אנחנו בדיונים עם משרד החינוך על זה, שלחנו לקרן טרנר עוד שנדמה לי כשישבה במשרד התחבורה איזה פנייה, פנינו גם ב- 2020 בתקופת הקורונה בדיוק את ההצעה שעלתה פה בוועדה, להשתמש באותם אוטובוסים של הסעות תיירים לצורך הסעת תלמידים בהסעות מאורגנות.
ענת לובזנס: הבעיה ידועה מזה זמן רב.
מיכל שיר סגמן: היא ידועה לכם?
מיכל שיר סגמן: היא ידועה להרבה אנשים.
ענת לובזנס: היא ידועה לכולם.
מיכל שיר סגמן: זה כאילו, וזה לא אישית נגדך, אני כמובן שאת מבצעת את עבודתך נאמנה.
מיכל שיר סגמן: אבל זה כאילו, צריך לרשום מודעה למשרדי הממשלה, דרושה גננת, שתושיב את כל משרדי הממשלה והשלטון המקומי ותגיד להם, חבר'ה אתם יודעים שיש בעיה?
מיכל שיר סגמן: כולם יהנהנו בראש, אז פשוט תושיב אותם, שידברו אחד עם השני, ידסקסו קצת ויפתרו את הבעיה, כמו שאנשים בוגרים עושים, כמו שעושים בחברות פרטיות, כמו שעושים בכל משהו שרוצים להצליח ולפתור בעיות.
מיכל שיר סגמן: אני, מהתשובה שלך, ומהתשובה של משרד החינוך, ומהתשובה של משרד התחבורה, מבינה שכולם מבינים שיש בעיה, ואף אחד לא באמת מעונין לפתור אותה.
מיכל שיר סגמן: כי כל אחד פוחד משני דברים, פעם אחת שייקחו ממנו כסף, ופעם שנייה שיגידו לו, אה אתה רוצה ליזום את זה, זה אומר שזה באשמתך.
מיכל שיר סגמן: כלומר אף אחד גם לא רוצה את האחריות לעצמו.
מיכל שיר סגמן: עכשיו מי נפגע בסיטואציה הזאת?
מיכל שיר סגמן: הילדים שדחוסים בתוך אוטובוסים, לא חגורים, עומדים, נזרקים על השמשות, נופלים אחד על השני, עומדים בגשם בסופות במשך שעות, לא שעות.
עלי סלאלחה: אל תשכחי את התיק הכבד שהוא נושא על הגב.
מיכל שיר סגמן: והתיק הכבד, אבל אתה יודע מה חבר הכנסת סלאלחה, אתה יודע מה ההבדל בין הדיון היום לבין הדיון בעוד מספר חודשים חלילה וחס?
מיכל שיר סגמן: זה שהדיון הזה בא ואומר, חבר'ה אנחנו לפני אסון מירון שמתקרב אלינו, שועט לעברנו, חיי ילדים בסכנה, עומדים בחנק, צפופים 100 איש, ילדים בתוך אוטובוס שמתאים ל- 30 איש למען השם, בתקופת קורונה, עם 400 הרוגים בתאונות דרכים בשנה במדינת ישראל, עוד מישהו מעז לעלות ילדים לא חגורים לאוטובוס, מזל שיש אכיפה על רכבים פרטיים.
מיכל שיר סגמן: אבל הם בינתיים אומרים, רגע זה לא אני זה הוא, כן נכון צריך לשבת, צריך לשבת זה חשוב, צריך לשבת, אלה התשובות שאני מקבלת מכם, ואני לא מדברת רק אלייך, אני מדברת למשרד החינוך, אני מדברת למשרד התחבורה.
מיכל שיר סגמן: יש לכם מזל אחד, שהדיון הזה קורה היום ולא אחרי האסון, כי אחרת התשובות שלכם היו מביאות אתכם למקום הרבה יותר גרוע, אבל אתם יודעים מה?
מיכל שיר סגמן: זה כבר היה דמעות לשווא כי היו ילדים מתים, וזה היה על הכתפיים שלכם, וזה היה אחריות של השלטון המקומי, וזאת הייתה אחריות של משרד התחבורה, וזאת הייתה אחריות של משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: אז תתעוררו לפני התאונה, תתעוררו לפני האסון, ואם אתם צריכים גננת אני אהיה הגננת, שבו ביחד ותפתרו את העניין הזה, שבו ביחד, זה מה שאתם צריכים?
מיכל שיר סגמן: שהגוף שמפקח על הממשלה, יבוא ויגיד לכם, שבו ביחד חברים, תפתרו את הדבר הזה?
מיכל שיר סגמן: גם משרד התחבורה, גם משרד החינוך, גם השלטון המקומי, התשובות שלכם מביישות בעיקר את הילדים ואת ההורים שלהם.
עלי סלאלחה: להם גם יש ילדים.
מיכל שיר סגמן: שבו יחד ותסגרו את הנושא הזה, זה לא קשה, יש אתגרים הרבה יותר משמעותיים במדינה הזאת, מאשר למצוא אוטובוס שלוקח ילדים בצורה בטוחה, בושה וחרפה.
מיכל שיר סגמן: סליחה חבר הכנסת סלאלחה.
עלי סלאלחה: גם להם יש ילדים שנוסעים באוטובוסים באותו מצב שאת דיברת עליו, אז מה הבעיה, הילד שלך הוא חשוב, גם של אחרים הילד הוא כן חשוב, כל ילד הוא חשוב, אנחנו צריכים באמת לקחת את הדברים ברצינות, ובאמת לעשות מעשה.
עלי סלאלחה: תשבו ביחד, תקבלו החלטות, תיקחו את ההורים שיושבים פה בחשבון, בסה"כ רוצים לדאוג לשלומם של הילדים, ייסעו בבוקר, יחזרו אחרי הצהריים, שלמים ובמצב טוב, זה מה שרוצים.
מיכל שיר סגמן: אבל הם לא תחת אחריות של אף אחד.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אני אומרת את זה בכל דיון ואני אמשיך לומר את זה.
מיכל שיר סגמן: חיי ילדי ישראל הם הפקר בכל תחום, לא רק בתחום ההסעות, בכל תחום שהוועדה הזו לא שמה עליה את היד, יש בריחת אחריות של משרדי הממשלה, יש חוסר תקשורת משווע של משרדי הממשלה, זאת לא התנהלות.
מיכל שיר סגמן: אין אימא ואבא לילדי ישראל בשום תחום שהוא, במקרה הזה זה כבר דיני נפשות, זה דיני נפשות ואלה התשובות שאנחנו מקבלים.
מיכל שיר סגמן: אני פונה עכשיו לכל משרדי הממשלה ואני רוצה לדעת דבר אחד, כמה פניות, כמה תלונות הוגשו אליכם בשנה האחרונה?
מיכל שיר סגמן: אני לא הולכת שש שנים אחורה, אני לא הולכת עשר שנים אחורה, בשנה האחרונה יש לכם תשובה?
מיכל שיר סגמן: כמה תלונות?
מיכל שיר סגמן: מישהו שם לב להורים שפונים ומגישים תלונות?
מיכל שיר סגמן: האם משרד החינוך רושם את התלונות מההורים?
מיכל שיר סגמן: האם משרד התחבורה רושם את התלונות שהגיעו?
מיכל שיר סגמן: האם אתם בשלטון המקומי רושמים, יש רישום מסודר של כמות התלונות בנושא הזה על ידי הורים ואנשים שמנסים לנפנף לכם את הדגל האדום ולהגיד לכם, הלו יש לנו פה בעיה, או שגם את זה אין?
מיכל שיר סגמן: כל פעם שאני מבקשת נתונים ממשרדי הממשלה, פשוט כל פעם אומרים לי שאין, אני מניחה שזאת תהיה אותה התשובה לכן אני שואלת, אני רוצה תשובה, אני פשוט מצטערת לומר שכנראה אני שואלת שוב שאלה רטורית.
מיכל שיר סגמן: אני חוזרת למשרד החינוך, אני מבקשת תשובה, לאחר מכן אני מבקשת תשובה ממשרד התחבורה והשלטון המקומי אני גם ממך מבקשת תשובה, כמה תלונות הוגשו בשנה האחרונה בנושא הזה?
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, שמעון בבקשה.
שמעון אבני: אין לי את הנתון כרגע ביד, אבל אני יכול תוך שבוע להעביר אותו לוועדה, אנחנו רושמים, אנחנו מבצעים מעקב על תלונות.
מיכל שיר סגמן: אז למה שבוע?
שמעון אבני: כי אני צריך לאסוף.
שמעון אבני: יומיים.
מיכל שיר סגמן: תודה, עד יום רביעי הוועדה מבקשת את הנתוון הזה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה משרד התחבורה.
עלי סלאלחה: אולי תבקשי את המכתבים ואת התלונות מוועדי ההורים.
מיכל שיר סגמן: בבקשה משרד התחבורה אותה שאלה.
נועה אבירם: אז אין לי את המספרים לפני, אבל כמובן שאני אוכל להעביר אותם, אנחנו לא עושים עליהם מעקב, אנחנו בוחנים כל תלונה וכל פנייה, נותנים מענה בכל מקום שמדובר כמו שאמרתי על תחבורה ציבורית.
מיכל שיר סגמן: את יכולה לשלוח לי את מספר הפניות?
נועה אבירם: איפה שאפשר תקבלו את הנתונים המדויקים והמלאים ביום רביעי.
מיכל שיר סגמן: המרכז לשלטון מקומי, אותה שאלה.
ענת לובזנס: אמרתי שאני גם אעביר את התשובה עד יום רביעי.
מיכל שיר סגמן: יש עוד מישהו שרוצה עכשיו להביע?
מיכל שיר סגמן: קובי פה כבר ממש בהמתנה, אין לי לב להגיד לו לא לדבר עכשיו.
קובי כהן: אני אומר לך, אני נמצא בכובע של ההנהגה הארצית, יש לנו קבוצה שנקראת צוות הסעות תלמידים בהנהגת מרום שיף, שהוא כרגע בטיסה חזרה לישראל, הוא לא בארץ ולכן הוא גם לא הגיע לדיון, אנחנו בעצם מייצגים גם אותו.
קובי כהן: אני אומר לך, על המכתב שכתבנו אתמול נייר עמדה, יש שם 10 או 11 רשויות, אני אומר לך, אני שומע את הבעיות של הרשויות האחרות, כולל תל אביב-יפו שזו רשות מאוד גדולה, מחריד, פשוט מחריד.
קובי כהן: כמות התקלות והתלונות, אני כבר חושב, תראי, אם אתה פונה לגוף והוא לא עונה לך, מה הסבירות שתפנה אליו עוד פעם?
קובי כהן: היא אפסית.
קובי כהן: אני לגברת נועה אבירם ממשרד התחבורה פניתי, הם מכותבים לכל המיילים, אנחנו שלחנו להם קרוב ל- 20 מיילים עם סרטונים, ביקשנו שיתחקרו, קיבלנו תשובה לקונית אחת פשוטה שאומרת, חברים אנחנו לא אחראים, האחריות היא על הרשות המקומית, אנא פנו אליהם, יש לי את המכתב כאן.
קובי כהן: אני פשוט, אני אומר לך, אני שומע את זה ואני נחרד, איך הם אומרים שהם מתייחסים לכל תלונה?
קובי כהן: הפונה מקבל תשובה, אנחנו לא מקבלים תשובות, אנחנו מכודררים, אני ההורה, צריך להפסיד יום עבודה, לקחת יום חופש, לבוא לוועדה כאן בהתנדבות, לא משלמים לי שכר, בכדי להיות השופר של ההורים, ואני אומר לך, זה פשוט מחדל מארץ המחדלים.
קובי כהן: אני פשוט לא מאמין איך במדינת ישראל עדיין צריך את הגננת, ופנינו אלייך חברת הכנסת מיכל שיר שאת תהיי הגננת.
קובי כהן: אני כרגע מבקש ממך באמת, להקים וועדה, וועדה ממשלתית, בראשות וועדת זכויות הילד, שהיא ממוקדת לנושא הזה, ולעשות כאן דיוני מעקב אחת לחודש, ולקבל נתונים ולראות איך העסק הזה מתקדם.
קובי כהן: ולגבי משרד החינוך, שמעון אבני.