GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: אבל שוב אני שואלת, משפחה צריכה לפנות אל הביטוח הלאומי, או שיש פתאום איזה שהוא קסם והמדינה אומרת, יאללה אני אגדיל ראש, אני אפנה לבן אדם.
מינדי בוקשפן: אין דבר כזה, אבל גם כשהמשפחה כבר פונה, זה הבטחת הכנסה, ואם האישה עובדת, בריא לה לעבוד וטוב לה לעבוד, אז אין לה זכות לקבל כסף לילדים שלה.
מיכל שיר סגמן: כלומר אני מבינה ככה, פעם אחת אין מידע לכמה ילדים יש.
נירה לאמעי רכלבסקי: אבל המידע לא מגיע אליך, כשנכנס אסיר אין לך מושג מה מצבו המשפחתי.
בן ציון: לא.
נירה לאמעי רכלבסקי: אתה לא מקבל בכלל את המידע הזה?
בן ציון: אני מקבל מידע כללי.
בן ציון: פרטים מהמשטרה לפעמים, כי לנו כן יש ממשקים ויש גם זיקה ישירה, אנחנו מקבלים באיזה עבירות הוא מורשע.
בן ציון: דברים כאלה.
בן ציון: אני עכשיו קלטתי אצלי עם בן אדם, אז אני יודע את הפרטים שלו, למה הוא נקלט, מה הוא עשה.
בן ציון: פרטים בסיסיים, זה לא שכל החומר שיש למשטרת ישראל מועבר אלי, לא.
בן ציון: מה שאני צריך ספציפי.
בן ציון: אין לי מעבר.
בן ציון: עוד פעם אני אומר, הוועדה ראתה, גם כשכבר העברנו נתונים, זה נתונים שאנחנו אספנו.
בן ציון: שב"ס יודע לאסוף נתונים, יודע לשמור נתונים, אבל מה שמותר לנו ע"פ חוק, אנחנו רשות מנהלית, מה שמותר לנו בסמכות, בחקיקה מפורשת אנחנו מקבלים.
בן ציון: מה שלא, לא.
נירה לאמעי רכלבסקי: לצרכי ביקורים ופילוח, כמה אתה צריך כדי שהביקורים יהיו נאותים, כדאי שיהיה לכם את המידע כמה ילדים מגיעים לביקורים, או צפויים להגיע לביקור.
נירה לאמעי רכלבסקי: זה מידע שליצור אותו בשבילכם הוא רלבנטי מאוד.
בן ציון: הוא רלבנטי מאוד, אבל מאחר ואני יודע מי האוכלוסייה שנמצאת אצלי ופרטים עליה אני יכול לקבל.
בן ציון: הרי הביקור הוא של האסיר, וכשהאסיר מבקש הוא ממציא לי את הפרטים ואני יכול כמובן לוודא, יש לי תעודת זהות שלו, את הספח, אני רואה מי הילדים, מפורט לי, אבל אין לי אמצעי אחר.
מיכל שיר סגמן: בבקשה ביטוח לאומי.
מיכל שיר סגמן: דבורה לילך בן ישעיהו.
בן ישעיהו: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
בן ישעיהו: קודם כל דיון מאוד חשוב ויישר כוח על העלאת הנושא.
בן ישעיהו: בחוק הביטוח הלאומי אין זכויות מיוחדות שצבועות לילדי אסירים, אירית אם תוכל אח"כ להרחיב יותר על הבטחת הכנסה, אבל עקרונית באמת זה כל מקרה לגופו.
בן ישעיהו: עכשיו, לעניין העברת המידע.
בן ישעיהו: אנחנו מקבלים מהשב"ס מידע על האסירים, על כל אסיר, יש לנו מידע גם ממשרד הפנים, זאת אומרת אנחנו יכולים לדעת על מצב משפחתי, על ילדים.
בן ישעיהו: אפשר לחשוב, היום ככל הידוע לי, לא נעשית איזה שהיא פניה, איזה שהוא משהו יזום שפונה אל המשפחות.
בן ישעיהו: עוד פעם, גם בגלל שכל מקרה לגופו, וכמו שאמרו פה, אם ההורה שלא נמצא בכלא עובד או יש לו הכנסה שלא מזכה בהבטחת הכנסה, אז בעצם אין זכויות מיוחדות.
בן ישעיהו: אבל אפשר לעשות איזה שהיא חשיבה, אולי להכין איזה פלייר שכן יישלח עם משרדי ממשלה אחרים, עם שיקום האסיר, עם הרווחה, ולחשוב על איזה כן עזרה או אפילו דווקא זה מידע למי שאפשר לפנות ושאנחנו הביטוח לאומי, כי אולי אצלנו באמת נמצא המידע שאנחנו נשלח את זה.
בן ישעיהו: מה שנוכל לעשות, אנחנו נשמח לסייע.
בן ישעיהו: זה מה שיש לי להגיד.
בן ישעיהו: לעניין הבטחה הכנסה אז אירית עמיאל תוכל להוסיף.
יעל פפר: אני חייבת להתייחס לעניין הבטחת הכנסה.
יעל פפר: מדובר במשכורת מינימום על מנת לקבל את ההבטחה הכנסה הזו.
יעל פפר: במקרה הספציפי שלי, כאם חד הורית ל-8 ילדים, אי אפשר לגדל ילדים ע"י קצבת הבטחת הכנסה, אני בחרתי לצאת מהמעגל הזה של נתמכת סעד ויצאתי לדרך של עצמאות כלכלית ואני כן חושבת, ואני בטוחה, שיש מקום לדבר וכן להגיש איזה שהיא הצעת חוק לוועדת חריגים למשפחות הללו, וזה לא משנה כמה אני מרוויחה היום, שאני אהיה מולטי מיליונרית, זה בעבור הילדים לטיפולים שלהם.
מיכל שיר סגמן: זה אגב קורה לא רק במקרים כאלה.
שי פפר: אני זוכר את אימא גם בתור ילד שהיא שברה את הראש, היא אמרה איך אני מביאה, אני לא יודעת אם לצאת לעבוד או לא, כי אם היא יוצאת לעבוד ועוברת סכום מסוים, אז ביטוח לאומי מרים ידיים, הוא לא עוזר, זה לא התחום שלו פתאום.
מינדי בוקשפן: אני חושבת שמתוך 600 משפחות שאני מלווה בעמותה שלי, אין 10% שמקבלים סיוע מביטוח לאומי.
מינדי בוקשפן: זה משפחות שאם הם מקבלים כסף מביטוח לאומי, הבטחת הכנסה, זאת אומרת שאין שם מה לאכול.
מיכל שיר סגמן: כן, אנחנו נברר גם את זה.
מיכל שיר סגמן: הבעיה הלא פחות גדולה כי יש משפחות של אסירים, לצורך העניין, משפחות שזקוקות לכסף ובהחלט שווה לבחון כזאת הצעת חוק, אבל יש גם משפחות שכליאה לא קשורה למצב סוציואקונומי.
מיכל שיר סגמן: יש משפחות שהן מבוססות והן לא זקוקות לזה.
מיכל שיר סגמן: הבעיה, שוב אני חוזרת, זה מה הילד מקבל שאין לו קשר לכסף בכלל.
מיכל שיר סגמן: רגשית, נפשית.
מיכל שיר סגמן: שייראו אותו בכלל, שישמעו אותו בכלל.
מיכל שיר סגמן: הוא לא קיים וגם רואים כמה הוא לא קיים, כי אין כאן מערכת אחת שיכולה לספר לי עליו.
מיכל שיר סגמן: אין כאן, עברנו בין כל המערכות, כל המערכות מהנהנות בעצב ואומרות אתם צודקים בדיון, אין.
מיכל שיר סגמן: הילדים האלה שקופים, וזה המחדל הגדול, זה העניין, שאף אחד לא הרים דגל לומר יש פה לא ילד אחד או שניים, אלפי ילדים שלא מקבלים את המענה ואת הזכויות הבסיסיות שלהם באשר הם ילדים, אזרחי מדינת ישראל.
מינדי בוקשפן: תחשבי שעכשיו עברנו את הקורונה, וילדים לא זכו לחיבוק של אבא כמעט שנתיים.
מינדי בוקשפן: איפה שרק יכולתי נלחמתי.
מינדי בוקשפן: כלי תקשורת, חברי כנסת, איפה שרק יכולתי.
מינדי בוקשפן: ראיתי מול העיניים שלי את הילדים, את הבכי של הילדים.
מינדי בוקשפן: אין וזה באמת שערורייה ששום עיתון, אף אחד לא אמר, אני, בואי תיצמדי אלי, אני יעזור לך להיאבק למען אותם ילדים.
מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים בבקשה.
מוריה כהן בקשי: רק רציתי להגיד שאני לא בטוחה שאני חלוקה עם חברי, אנחנו צריכים להסתכל באמת על התפקידים ואני התייחסתי בהעברות גם בין הרווחה לבין הרשות לשיקום האסיר, ואני חושבת שגם אפשר לעבור אחד על אחד ולראות אם, אבל על פניו לא ראיתי את החסמים והמידע יכול לעבור בדרכים כאלה ואחרות, כדי לפתור את הדבר הזה, ואנחנו באמת נשב אולי ישירות ונדבר על הדברים.
מיכל שיר סגמן: יש לנו רגע שאלה לביטוח לאומי.
מיכל שיר סגמן: מאחר ואצלכם נמצא כל המידע, האם אתם יכולים ברגע שסטטוס כזה מתעדכן אצלכם, להעביר את המידע, או האם אתם זקוקים לאיזה שהוא תיקון חקיקה מאתנו?
בן ישעיהו: לא, העברת מידע בחוק הגנת הפרטיות, יש איזה שהוא תהליך בין גופים ציבוריים שאפשר ויש טופס א'.
בן ישעיהו: יש תהליך שאפשר להסדיר תיקון חקיקה.
בן ישעיהו: כמו שאמרה פה מוריה, באמת צריך לוודא שהתכלית ראויה, שזה מידתי, שאין פה פגיעה.
מיכל שיר סגמן: צריך לבקש את רשותו של האסיר להעברת מידע לרש"א.
נירה לאמעי רכלבסקי: ברגע שיש את המידע לרשות אחת, זה מידע שמדבר על סטטוס והרקע שלו הוא שהוא נשוי ויש לו כך וכך ילדים קטינים.
נירה לאמעי רכלבסקי: זה מידע שכבר קיים לגביו ברשות אחת, כשעל רשות אחרת מוטל ע"פ חוק לסייע למשפחה של אותו האדם, לא צריכה להיות בעיה, התכלית הזאת ראויה, אם הדברים מועברים כמובן בצורה דיסקרטית, בלי פרסום, ומתוך הגנת הפרטיות, אבל מועבר לרשות אחרת שמתפקידה ע"פ חוק לסייע למשפחות האלה.
נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא רואה איך הדבר הזה לא מוגן בחוק הגנת הפרטיות, לא צריכה להיות בעיה.
בן ישעיהו: כמו שאמרה מוריה, אני גם חברה בוועדה להעברת מידע של הביטוח הלאומי, אני גם לא רואה פה שום חסם, על פניו.
בן ישעיהו: אני לא רואה מניעה.
בן ישעיהו: העניין הוא שגוף לא אמור להעביר מידע שהוא לא המקור שלו, אבל עדיין, גם את זה אפשר להסדיר עם אישור מהשב"ס שאני יעביר את המידע לגורם אחר, אפשר להסדיר.
מיכל שיר סגמן: הנה, השב"ס יושב פה, דברו בינכם ותראו איך זה קורה.
בן ישעיהו: אני רק רציתי להתייחס כשאמרתם שהביטוח הלאומי לא משלם משהו לילדי אסירים, אני מבינה את הצורך, הוא מאוד ברור, אבל הביטוח הלאומי לא משלם לפי שיקול דעתו אלא ע"פ החוק.
בן ישעיהו: אם אין גמלה מיוחדת לילדי אסירים אז אנחנו לא יכולים לוותר על מבחני הכנסות והבטחת הכנסה לאוכלוסייה כזאת או אחרת, או לקבוע קריטריונים מיוחדים בלי שהמחוקק קבע.
מיכל שיר סגמן: זה ברור.
מיכל שיר סגמן: אבל שוב חוזרת דווקא לחלק הקודם.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפני שאני נועלת את הדיון פה.
אביטל וייץ: חשוב שהוועדה כן תדע מה שירות בתי הסוהר כן עושה בהקשר של חיזוק קשרי המשפחה בין האבות והאימהות עם ילדיהם וילדיהן, אני חושבת שכן חשוב שהוועדה תיחשף לזה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יושבים פה כבר שעתיים ואנחנו צריכים לסכם את הדיון, כי גם משרדי הממשלה צריכים להמשיך בדרכם.
מיכל שיר סגמן: אם יש לכם את זה במשפט, אנחנו נשמח.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה להגיד לך אגב, שאנחנו נעשה על זה דיון המשך ובאופן כללי הוועדה גם תשמח לדעת את זה, אז נשמח שגם תעבירו לנו מסמך.
מריה רבינוביץ: חלק מהדברים אנחנו התייחסנו לכל תכנית בקצרה.
אביטל וייץ: קוראים לי אביטל, אני עו"ס.
אביטל וייץ: בתפקידי אני ראש תחום טיפול באוכלוסיות מיוחדות במחלקת חינוך, טיפול ושיקום בשירות בתי הסוהר.
אביטל וייץ: כן חשוב לי להגיד וגם כשאספנו את הנתונים והתייחסנו לזה במלוא הרצינות, כי גם אנחנו רואים משמעות מאוד מאוד גדולה וגבוהה לעניין שימור הקשר וחיזוק הקשר של האבות והאימהות עם ילדיהם וילדיהן ובאמת פרסנו איזה שהיא מעטפת שהיא רחבה.
אביטל וייץ: אני אגיד בכללי, הזכרת פה את פרויקט פר"ח, מתקיימים ביקורים, לפני הקורונה ועכשיו אנחנו מחדשים אותם שוב, של ילדי פרויקט פר"ח בבתי הסוהר עם האבות והאימהות, כן חשוב להגיד את זה, הוזכרו פה ביקורים סדירים, אבל אנחנו כן מקיימים ביקורים מיוחדים בפיקוח שלנו, בשיתוף פיקוח של גורמי הרווחה.
אביטל וייץ: אגב, לא רק בהתייחס לעבירות ייחודיות ופגיעות בתוך המשפחה, אלא בכל מקרה שאנחנו נעריך שנכון להפגיש את הילד או הילדה עם האב או האם בין כותלי בית הסוהר, אנחנו נעשה את זה.
אביטל וייץ: אגב, לא בחדר ביקורים רגיל, במרכז קשר או בחדר ביקור מיוחד כשגם הזמן שעומד לרשות האב והילד או האם והילד הוא יעלה על 30 דקות וכן נתייחס לזה בצורה שהיא אחרת כשמדובר במקרים שהם ייחודיים.
מיכל שיר סגמן: מה זה מקרים ייחודיים?
מיכל שיר סגמן: למה לא כל ילד של אסיר?
מיכל שיר סגמן: אני לא מדברת על הורה שפגע בילד.
אביטל וייץ: מקרים ייחודיים אני מדברת קודם כל על רצון המשפחה שמשתפת פעולה ויש לה מוטיבציה לעשות את זה.
אביטל וייץ: לא כל אחד מוכן להכניס את הילד לתוך כותלי בית הסוהר, ומקרים שמצדיקים את זה.
אביטל וייץ: אם אנחנו כן מזהים החמרה במצבו של הילד בעקבות כניסת האב לכלא, כי היה שם משהו משמעותי לפני כן ואנחנו חושבים שביקור מיוחד בפיקוח שלנו יחד עם גורמי הקהילה בחוץ ייטיב, אנחנו נעשה את זה, כמובן בכפוף לכל האישורים הרלבנטיים ולרצון האבא, להכנה של אבא.
אביטל וייץ: אנחנו מכינים את האבות לביקורים כאלה.
אביטל וייץ: יש לנו המון קבוצות שאנחנו עושים שהם נסובים סביב הורות, בהתייחס להפרעות קשב, בהתייחס להתמודדות של ההורים עצמם עם הבעיות של הילדים ואיך אפשר לתת להם את הכלים להתמודד עם זה.
אביטל וייץ: היתה לנו קבוצת הורים בכלא אופק, קבוצה של הורים עם הנערים שישבו בכלא.
אביטל וייץ: יש לנו בנווה תרצה קבוצה לאימהות בשיתוף הילדים.
אביטל וייץ: הם יושבים באותה קבוצה, פעילות משותפת.
אביטל וייץ: הרבה מאוד דברים שמיוחדים ואחרים, שכן חשוב להביא אותם פה.
אביטל וייץ: משחקשר, אדלר, הרבה תכניות לעצורים, על אף שהם עצורים, כן להתחיל איזה שהוא קשר גם בשלב המעצר, ולאו דווקא כשאסיר שפוט.
אביטל וייץ: אז זה בהיבט הזה, ופירוט כן העברנו במסגרת הבקשה לנתונים, אפשר למצוא את זה שם.
אביטל וייץ: ואני כן אגיד שלפני מס' חודשים ביוזמת הנציבה ומתוך מדיניות השר, הוקמה מח' קשרי קהילה בשב"ס ואחת המטרות המרכזיות של המחלקה הזו, היא לייצר, לשמר, להדק ולטייב את ממשקי העבודה שיש לנו עם גורמי הקהילה הרלבנטיים והיא כוללת פה את כל מי שאפשר לחשוב עליו ושירותי הרווחה, ושירות המבחן.
מיכל שיר סגמן: שוב אני שואלת, אם אתם לא יודעים, אין לכם את הנתונים, כי ביטוח לאומי יתחיל עכשיו כנראה להעביר אליכם את הנונים על ילדים קטינים, לכם, לרשות לשיקום האסיר.
אביטל וייץ: אז אני אגיד בהקשר הזה, קודם כל יש לנו קשרים עם ביטוח לאומי בהתייחס להרבה תחומים אחרים, בהתייחס לוועדות סל שיקום וועדות נכות שאנחנו מקיימים היום בתוך כותלי בית הסוהר ומענים שקשורים לאוכלוסייה המתבגרת בשב"ס והמזדקנת, צרכים רפואיים כמובן.
אביטל וייץ: המחלקה שהוקמה עכשיו כבר קיימה מס' פגישות עם גורמים בביטוח לאומי על מנת לחשוב על ממשקים נוספים, ועכשיו כשאנחנו בתוך הדיון הכל כך חשוב הזה, כבר מציינת לעצמי איך אפשר לקחת את זה ולעשות עם זה משהו ישים.
נירה לאמעי רכלבסקי: במיוחד אם קל ליצור את המידע הזה גם אצלכם.
נירה לאמעי רכלבסקי: הרי אתם כל הזמן בקשר עם האסיר, אז התשאול הבסיסי הזה, לאסיר הזה יש כל וכך ילדים קטינים.
אביטל וייץ: גם זה ואני אגיד שההתגייסות וההירתמות של ביטוח לאומי, לפחות הגורמים שאנחנו באים איתם במגע היא ביד רחבה ועם המון רצון.
אביטל וייץ: אז אני מאמינה שעם הסדרה של הדברים.
מיכל שיר סגמן: ברור, דווקא בגלל שאת אומרת את הדברים האלה, אני כן מרשה לעצמי לומר שהרבה מאוד פעמים גם בדיונים אחרים של הוועדה, אנחנו רואים התייחסות למשפחות, אנחנו את ההתייחסות להורים, לאימהות, אם זה אימהות שעובדות ומדובר על גני ילדים, רואים את הכל.
מיכל שיר סגמן: הדבר היחיד או הגורם היחיד שלא מקבל את היחס שלו כפרט הוא הילד.
מיכל שיר סגמן: בכל דבר שקשור למדינת ישראל, אין התייחסות לילדים.
מיכל שיר סגמן: כשאתם עושים את כל מה שאתם עושים, גם לאור הדיון הזה, תזכרו שבסוף הילד הוא זה שחשוב כאן, גם לא האימא.
מיכל שיר סגמן: היא זקוקה לשירות, היא צריכה עזרה.
מיכל שיר סגמן: היא צריכה עזרה כלכלית, היא צריכה עזרה נפשית, היא צריכה.
מיכל שיר סגמן: אבל גם אתם, גם בפעולות הנפלאות, אגב, שאת ציינת כאן, היחס או עדיין להורים ולמשפחה כמכלול ואני מסתכלת כאן על הילד כפרט.
מיכל שיר סגמן: לא על האחים שלו, לא על המשפחה שלו, גם על הדודים והדודות שלו.
מיכל שיר סגמן: אני מסתכלת עליו כפרט.
מיכל שיר סגמן: אותו ילד בן 5, בן 3 בן שנה, בן 16 שהאבא שלו נכנס לכלא כרגע הוא צריך להתמודד עם משהו ולאו דווקא יש לו את האימא, כי גם היא עוברת משהו, וגם ילד רואה שההורה עובר דברים, הוא לא רוצה להקשות, הוא לא רוצה להכביד.
מיכל שיר סגמן: הוא רואה עוד אחים אחרים, אולי יש לו אח שלוקח את זה יותר קשה ממנו, אז הוא עוצר בעצמו, עוברים על ילד תהליכים שהם נפרדים מהמשפחה שלו, והוועדה הזו עוסקת באותו הילד ובמה שעובר עליו ומה שלנו חשוב פה זה לדעת שאותו ילד הוא מטופל, שרואים אותו, שהוא לא צריך ליזום איזה שהוא משהו, שלא צריך לחכות שהאימא תתאושש מהסטירה שהיא קיבלה, שהמערכת רואה אותו ויודעת לטפל בו, יודעת שהוא קיים, יודעת שקיים כזה ילד והאינפורמציה עוברת, לאסיר כך וכך יש ילד, הילד הזה זכאי כך וכך לשעות ביקור וזמן עם אבא או אימא, הילד הזה כן צריך טיפול רגשי, טיפול, לפקוח עליו עין, כן או לא שמערכת החינוך תדע זו שאלה, אבל כן שייראו אותו כפרט, וזה משהו שאני בכוונה מציינת, בכוונה מדגישה.
מיכל שיר סגמן: זה נשמע טריוויאלי, כמעט לא קורה במדינת ישראל, לא רק בתחום שלכם, אלא בכלל.
מיכל שיר סגמן: וככה ילדים נופלים בין הכיסאות, כי באים ואומרים, אנחנו מטפלים במשפחות.
מיכל שיר סגמן: משפחות זה לא הילד, יש הבדל.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לשמוע את ההתקדמות שלכם ושהוועדה תקבל דיווח על מה קורה הלאה.
מינדי בוקשפן: אציין, אני עושה מחר בעמותה שלנו מסיבה לילדים.
מינדי בוקשפן: מסיבת חנוכה.
מינדי בוקשפן: זה המקום לילדים להרגיש שהם שווים בין שווים.
מיכל שיר סגמן: בכלל אגב, קבוצות תמיכה הוא דבר שהוא מבורך.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון.
מיכל שיר סגמן: החלטות הוועדה: הוועדה קובעת שילד להורה אסיר הוא עצמו חף מפשע ומחובתה של המדינה לשמור על שלומו, רווחתו וזכויותיו.
מיכל שיר סגמן: התחושה היא שילדי אסירים הם ילדים שקופים, הוועדה קובעת כי זכותו של הילד לשמור על קשר עם ההורה שלו גם אם ההורה אסור בכלא.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת כי קבוצת ילדי אסירים אינה מוכרת כקבוצה מובחנת, והטיפול בה נופל בין הכיסאות.
מיכל שיר סגמן: הוועדה תמהה על כך שלא קיימים נתונים על מס' הילדים הקטינים בקבוצה זו ומשוכנת שהגורם לכך הוא שאין גורם שמתכלל את הטיפול בילדים במדינת ישראל בכלל וילדי אסירים בפרט.
מיכל שיר סגמן: למשרד לביטחון פנים ולשב"ס, הוועדה קוראת להאריך את זמן הביקור של ילד אצל ההורה האסיר, להרחיב אותו לשעות הבוקר ולהתחשב במס' הילדים שבאים לבקר.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לשפר את התנאים הפיזיים של חדרי ביקור המשפחות וסביבת הביקור בבתי הכלא.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להפחית את עלות שיחות הטלפון של האסירים למשפחות ולעדכן את הוועדה בנוגע למכרז בנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים, למשרד לביטחון, לשב"ס, למשרד הרווחה, למשרד החינוך, לרשות לשיקום האסיר ולמוסד לביטוח הלאומי, הוועדה קוראת לפעול ולהסדיר את העברת מידע בין הגופים השונים לגבי ילדים קטינים של אסירים, על מנת שילדים אלה יזכו להתייחסות מיוחדת מהשירותים החברתיים, ממשרד החינוך ומהרשות לשיקום האסיר, במיוחד לנוכח דברי נציגת משרד המשפטים על כך שאין חסם משפטי לבצע זאת.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, חוזר מנכ"ל, אנחנו לא דיברנו עם משרד החינוך אבל כן דרוש חוזר מנכ"ל בכל מה שקשור.
מיכל שיר סגמן: לרשות לשיקום האסיר, הוועדה מבקשת לדעת בכמה ילדים קטינים הרשות מטפלת.
מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, הוועדה קובע כי יש להתייחס לילדי אסירים כקבוצה מובחנת ולכתוב חוזר מנכ"ל שייקבע כיצד להתייחס לתלמיד, מה זכויותיו ומה החובות של מערכת החינוך כלפיו.
מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים, ליחידה למניעת עבריינות נוער ולמשרד לביטחון פנים ושירות בתי הסוהר, הוועדה קוראת לצאת במחקר לצורך איסוף נתונים בנושא העברה בין דורית של עבריינות בישראל.
מיכל שיר סגמן: הוועדה הזו תקיים דיוני המשך ומעקב צמוד על הנושא הבאמת לצערנו מוזנח הזה והילדים שנופלים בין הכיסאות.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה למשפחת פפר שטרחתם להגיע לכנסת ולספר את הסיפור שלכם.
מיכל שיר סגמן: הישיבה הזו נעולה
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: היום ה-22 לנובמבר, י"ח בכסלו התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום הוא - "זכויות ילדים יתומים".
מיכל שיר סגמן: אני אפתח ואומר, שגם בישיבה שקיימתי עוד לפני שקבענו את הדיון הזה, או בעקבות הדיון הזה, שוב, אנחנו רואים איך ילדים נופלים בין הכיסאות, ילדים באופן כללי - פעם מדובר על ילדים יתומים.
מיכל שיר סגמן: פעם על ילדים נפגעים מינית.
מיכל שיר סגמן: פעם על ילדים שצריכים ללכת לצהרון או זקוקים לסייעת, או כל נושא הגיל הרך, ומטפלות וגננות, ובכל פעם זה נראה שמדינת ישראל מחפשת פלסטרים, ואיך לסתום את החור שכרגע מישהו זועק עליו.
מיכל שיר סגמן: במקום להתייחס לילדי ישראל בצורה שהיא רצינית.
מיכל שיר סגמן: במקום לייצר גורם מתכלל.
מיכל שיר סגמן: במקום שיהיה מישהו שיידע להסתכל על ילדים ממעוף הציפור - הייתי מתחילה אפילו במסד נתונים בסיסי שבו נמצאים ילדי ישראל, שבו מדינת ישראל על כל משרדיה יכולים לראות מה קורה עם כל ילד וילד.
מיכל שיר סגמן: לצערי, זה עדיין לא קורה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה הזו לא תנוח ולא תשקוט, עד שילדי ישראל יקבלו את המענה שהם ראויים לו.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח בסקירה קצרה של המ.מ.מ.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, מריה.
מיכל שיר סגמן: לאחר מכן, נעבור להדר קס, מעמותת "חמניות", שגם הכינה לנו מצגת.
מריה רבינוביץ': בוקר טוב, תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, אני אציג בקצרה את הממצאים של המחקר שלנו שאנחנו ערכנו עוד בשנת 2019, לבקשת חבר הכנסת לשעבר יהודה גליק, וחבר כנסת לשעבר אלי אלאלוף.
מריה רבינוביץ': בעצם, במסמך הזה ניסינו לסקור את הנתונים על ילדים יתומים עד גיל 18, במדינת ישראל, ולהבין איזה סיוע ואיזה מענים הם מקבלים.
מריה רבינוביץ': מה שאנחנו מצאנו בעצם במחקר שלנו, שאין במדינת ישראל מאגר אחד מוסדר בו אנחנו יכולים לראות נתונים ומאפיינים של ילדים יתומים.
מריה רבינוביץ': אנחנו הלכנו על מאגרים זמינים של המסגרות שהמוסדות העיקריים בעצם מעניקים סיוע כספי והטבות נוספות לילדים אלה.
מריה רבינוביץ': שני גורמים עיקריים מעורבים בזה – המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון.
מריה רבינוביץ': כאן אתם יכולים לראות נתונים שהם עדכניים לשנת 2019, זה קצת יותר עדכני ממה שמופיע אצלנו במסמך.
מריה רבינוביץ': אנחנו יכולים לראות שבמוסד לביטוח לאומי, מוכרים בשנת 2019 כ-29,594 ילדים יתומים, ו-395 ילדים יתומים נוספים מקבלים קיצבה ממשרד הביטחון.
מריה רבינוביץ': אלה נתונים לשנת 2019, וצריך לתת על כך את הדעת, כי זה לפני מגפת הקורונה.
מריה רבינוביץ': במגפת הקורונה, אנחנו נמצאים כבר שנה שנייה, זה עוד אחת מהסיבות, לצערנו, של המוות, וצריך לבדוק באמת איך זה ישפיע גם על המצב של הילדים שהתייתמו.
מופיד מרעי: כשאתם אומרים ילדים של משרד הביטחון, עד איזה גילאים?
מופיד מרעי: והביטוח הלאומי?
מריה רבינוביץ': עד גיל 18.
מריה רבינוביץ': הנתונים העיקריים האלה הם עד גיל 18.
מריה רבינוביץ': סך הכול – כ-30,000 נתונים.
נירה לאמעי: במשרד הביטחון יש גם איזושהי זכאות עד גיל 21.
מריה רבינוביץ': אז יש כל מיני זכאויות.
מריה רבינוביץ': למשל, יש זכאויות שנמשכות עד גיל 24, ועד גיל 30.
מריה רבינוביץ': סך הכול יתומים, צעירים וילדים – הם כ-40,000, נכון ל-2019.
מריה רבינוביץ': יכול להיות שהמצב השתנה, צריך לבדוק.
מריה רבינוביץ': נתון נוסף שיש ברשותנו, זה נתון שבעצם חישבו אותו במשרד הרווחה וביטחון חברתי, יש תחום שנותן סיוע, תוכנית "סלע", שבמסגרתה ניתן סיוע לילדים ולמשפחות שהן נפגעי אלימות והמתה.
מריה רבינוביץ': שם בעצם חישבו נתונים על ילדים יתומים בשנים 2015, 2017, וראו ש-4,550 עד כ-4,750 ילדים בשנה - - - עד גיל 18.
מריה רבינוביץ': עכשיו, מה חסר לנו בנתונים האלה בעצם.
מריה רבינוביץ': אנחנו לא יודעים כמה ילדים שהתייתמו ולא מקבלים סיוע.
מריה רבינוביץ': כל אחד מהגופים האלה מסיבה כלשהי, בעצם, אנחנו לא יודעים כמה יש ילדים כאלה ומי, מה המאפיינים שלהם.
מופיד מרעי: הערכה יש?
מריה רבינוביץ': לא.
מריה רבינוביץ': הערכות צריך לחשב.
מריה רבינוביץ': זאת אומרת, עוד נתון זמין.
מריה רבינוביץ': יכול להיות שיש עוד כמה מאות.
מריה רבינוביץ': בשקף הזה אפשר בעצם לראות את הפילוח של הילדים שהתייתמו ומקבלים קיצבה או מהמוסד לביטוח לאומי או ממשרד הביטחון, לפי זכאות על-פי חוק לקצבה, ולפי סיבת ההתייתמות.
מריה רבינוביץ': כאן אנחנו יכולים לראות שרוב הילדים - 94% מהילדים שהתייתמו, מקבלים סיוע מהמוסד לביטוח לאומי שנקרא קצבת שאירים.
מריה רבינוביץ': הסיבה להתייתמות היא הינה ידועה, זאת אומרת – או מחלה, או תאונה, או התאבדות וכל סיבה אחרת, פרט לסיבות שמפורטות למטה, אם זו לא תאונת עבודה, התייתמות אנשי כוחות ביטחון, פעולות איבה ואלימות במשפחה, בהם מעט מאוד ילדים, עם 6%, נתונים ששם אנחנו יודעים מה הסיבה להתייתמות וכל השאר לא.
מיכל שיר סגמן: אלה נתונים שמעודכנים לאיזו שנה?
מריה רבינוביץ': ל-2019.
מיכל שיר סגמן: והוצאנו אותם מהלמ"ס?
מריה רבינוביץ': אלה נתונים לא מהלמ"ס.
מריה רבינוביץ': ללמ"ס אין גם מאגר נתונים על ילדים יתומים.
מריה רבינוביץ': צריך לחשב ולעשות הזמנה מיוחדת.
מיכל שיר סגמן: זה לא מפתיע אותי.
מיכל שיר סגמן: אגב, לא סופרים ילדים לא רק פה.
מיכל שיר סגמן: לא סופרים ילדים באופן כללי.
מריה רבינוביץ': זה נתונים של הגופים שהם בעצם מעורבים במתן טיפול היום וסיוע לילדים יתומים, שזה גם משרד הביטחון, משרד הרווחה.
יהודה גליק: רק לשאול.
יהודה גליק: 20% מהילדים היתומים בישראל הם באומנה?
מריה רבינוביץ': מכלל ילדי אומנה כ-20% הם יתומים.
מיכל שיר סגמן: כלומר, חסרים פה בעצם נתוני הקורונה, כמו שאמרת, כי אנחנו יודעים שנפטרו לא מעט אנשים.
מיכל שיר סגמן: יש להם ילדים שביניהם גם קטינים, זו פעם אחת.
מיכל שיר סגמן: פעם שנייה, זה לא סופר את השנה האחרונה שאנחנו יודעים כ-100 נרצחים בחברה הערבית שגם להם יש ילדים, וגם זה לא ספור.
נירה לאמעי: או מי שלא מיצה זכויות.
נירה לאמעי: אנחנו לא יודעים כמה אנשים לא יודעים בכלל שיש להם זכויות, ואז הם לא רשומים בסטטיסטיקה של היתמות.
מיכל שיר סגמן: ככה המדינה חוסכת כסף.
מיכל שיר סגמן: ...
מופיד מרעי: אלה הבלתי מאותרים.
מריה רבינוביץ': לגבי ילדים שהתייתמו עקב אלימות במשפחה, או עבירות אלימות, אני מניחה שלמשרד הרווחה יש איזשהו הערכה, כי יש שם תחום שמטפל במשפחות האלה, במיצוי זכויות שלהם.
מריה רבינוביץ': פה, במרכז של השקף הזה, אנחנו יכולים לראות שבכלל האוכלוסייה שיעור של הילדים היתומים הוא כ-1% עד גיל 18.
מריה רבינוביץ': נתנו ככה כמה דוגמאות, כמה יש ילדים יתומים בכל אחד מהשירותים שאנחנו בדקנו.
מריה רבינוביץ': כפי שכבר אמרתי, 20% מילדי אומנה הם יתומים.
מריה רבינוביץ': 9% מילדי פנימיות הרווחה הם יתומים.
מריה רבינוביץ': יש עוד נתון שככה צריך לשים עליו לב, לתת עליו את הדעת, שבקרב ילדי עולים, בקרב מקבלי גמלה מהביטוח הלאומי, גמלה כלשהי, כ-18% הם ילדי עולים.
מריה רבינוביץ': וילדי עולים בכלל האוכלוסייה הם 9%, כלומר, יש פה שירות כפול, וזה נתון שצריך לקחת אותו לתשומת לב.
מריה רבינוביץ': עשינו כאן
מריה רבינוביץ': איזושהי דוגמה של סיוע כספי מטעמם של אותם שני גופים - המוסד לביטוח לאומי, משרד הביטחון.
מריה רבינוביץ': עשינו את ההדגמה הזאת על בסיס משפחה שזה אלמן, אלמנה, או ילד אחד שהתייתם.
מריה רבינוביץ': כאן אנחנו יכולים לראות סכומים של קצבת שאירים שהיא עומדת היום על 2,300 שקלים.
מריה רבינוביץ': הסכום של קיצבה לילד שהתייתם בגין אלימות במשפחה עומד על כ-4,700 שקלים.
מריה רבינוביץ': סכום קיצבה של תאונת עבודה, מחשבים לפי גמלת נכות מעבודה.
מריה רבינוביץ': ויש שני סכומים שהם שונים מאלה - נפגעי פעולות איבה ויתומי כוחות הביטחון.
מריה רבינוביץ': למיטב הבנתי, שני הסכומים האלה צריכים להיות דומים על-פי חוק, אבל זה הסכומים העדכניים באתרים של שני הגופים האלה, אני לא יודעת למה יש הבדל, ומה הסכום העדכני, אפשר לשאול פה אנשי מקצוע.
מריה רבינוביץ': אבל זו לא הנקודה.
מריה רבינוביץ': הנקודה שבעצם אנחנו רואים שהסיוע הכספי לילדים יתומים הוא ניתן היום בהתאם לסיבת ההתייתמות של גמלת עבודה, ויש שני תחומים נפגעי כוחות הביטחון.
מריה רבינוביץ': צריכים להיות דומים על-פי חוק, אני לא יודעת למה יש הבדל, זו לא הנקודה.
מריה רבינוביץ': בעצם אנחנו רואים שהסיוע הכספי בהתאם לסיבת ההתייתמות, ובהתאם למה שקבוע בחוקים הרלבנטיים שחוקקו לנושא ספציפי זה.
מריה רבינוביץ': אנחנו רואים שיש פערים בסיוע הזה, ורוב הילדים – ראינו קודם, 94% מהילדים הם נמצאים במסגרת של זכאים לקצבת שאירים.
מיכל שיר סגמן: מה שאנחנו רואים זה שני דברים.
מיכל שיר סגמן: קודם כול, ב-2,300 שקלים לחודש, אני לא כל כך יודעת מה אפשר לעשות...
: זה רק לילד?
מיכל שיר סגמן: זה לאימא.
מיכל שיר סגמן: הכסף לא מגיע ישירות לילד.
: השאלה, נגיד שאין לי ילד, אז קצבת שאירים היא אותו דבר?
מריה רבינוביץ': זה אלמן, אלמנה פלוס ילד.
מיכל שיר סגמן: אם זה אלמן או אלמנה בלי ילדים - - -
מריה רבינוביץ': זה פחות.
: כמה פחות.
: זאת אומרת, מה הקיצבה לילד יתום?
: זו השאלה.
קריאות: 730 שקלים.
מיכל שיר סגמן: דבר נוסף, חבר הכנסת אשר.
מיכל שיר סגמן: שימו לב שהתקצוב לאלימות במשפחה היא 4,000, זאת אומרת, היא פחות מחצי.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שהמדינה אומרת תשמעו, יש מה שנקרא מכה משמיים.
מיכל שיר סגמן: אנשים חולים, חלילה, נפטרים.
מיכל שיר סגמן: אבל המדינה כאן אומרת תשמעו, אלימות במשפחה, או רצח בעקבות אלימות במשפחה זו לא אשמתי.
מיכל שיר סגמן: אני מסירה מכך אחריות, ועל זה אני לא צריכה לשלם.
מיכל שיר סגמן: להבדיל, אני מסתכלת על משרד הביטחון, המדינה, הרי מה באה ואומרת?
מיכל שיר סגמן: נפגעי פעולות איבה, חיילים, כל מה שקשור לזה, אני המדינה, אני שלחתי, זה קרה בגללי, לכן אני משלמת.
מיכל שיר סגמן: באלימות במשפחה – המדינה מסירה אחריות.
מיכל שיר סגמן: אומרת, חברים, אלימות במשפחה, רצח בגלל אלימות במשפחה, זה לא באשמתי.
מיכל שיר סגמן: אם המדינה תתחיל לקחת אחריות ותבין שאלימות במשפחה זה חינוך, זה תרבות, זה אכיפה, זה לתת את הדעת, זה ללוות את המשפחות, והייתה מבינה שהיא צריכה להתחיל לשלם הרבה כסף על קצבאות של אלימות במשפחה, אולי היינו רואים פחות אלימות במשפחה, זה היה מתחיל לעלות כסף אמיתי ולא רק בחיי אדם.
קטי קטרין שטרית: רוב הסיכויים גם שילד שחווה אלימות משפחתית גם זקוק לטיפול פסיכולוגי כזה ואחר ואין את זה.