GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו עטיה: טוב, אליהו עטיה, מפורום ההתיישבות הצעירה.
אליהו עטיה: טוב, חבל שאדם ירד, כי דווקא רציתי לשאול אותו.
מיכל שיר סגמן: הוא על הזום, אתה לא רואה אותו.
אליהו עטיה: על הזום.
אליהו עטיה: מה שאדם אומר לא נכון וגם אם יחזרו להגיד את זה מאתיים פעם זה פשוט לא נכון, טכנית - אין שום בעיה חוקית לחבר היום חשמל להתיישבות הצעירה, אפילו לא צריך את חוק החשמל המהולל - המצב החוקי היום מאפשר לפי שיקול דעת בדיוק של הגוף שאדם מייצג אותו, של ראמ"ה ושל המתפ"ש, גם על החוק הקיים וגם צו האלוף, מאפשר לחבר חשמל ליישובים בהליכי הסדרה, לפי הצורך - את יודעת את זה מעולה - כי המקרה שהוא הזכיר של חיבור בבני אדם, קרה בעקבות ישיבה שאת יזמת, שזכיתי גם להיות בה, שהיה צריך לכנס את השר במשרד הביטחון ואת ראמ"ה ואת ראפ"ח ואת כל היועמש"ים ושנה שלמה של דיונים כדי לחבר לילד עם מכונת הנשמה להביא לו חשמל, אבל בסוף כל הסיפור הזה יושב על תשתית חוקית קיימת, לכן אני אומר, זה שצריך מדיניות - זה נכון - אבל ספציפית לגבי חשמל ועוד הרבה מאוד דברים, משרד הביטחון ומתפ"ש והמנהל האזרחי, יכולים לעשות היום, עכשיו.
אליהו עטיה: הם לא עושים, כי הם לא רוצים, לא כי הם לא יכולים.
אליהו עטיה: הם לא צריכים חוק, הם לא צריכים כלום, הם צריכים לרצות להסדיר את המקומות ולתת ל-12 אלף ילדים האלה, חשמל נורמלי, פשוט צריכים לרצות.
מיכל שיר סגמן: אז אני רוצה, אני פשוט חייבת להמשיך הלאה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למירב בן עטר, היועמ"ש ממשרד הבטחון, אולי היא יכולה לענות לנו על חלק מהתשובות, מירב בן עטר איתנו?
מיכל שיר סגמן: אפשר לנסות להעלות אותה, כי היא מאוד חשובה לדיון.
קריאה: היא לא ענתה מלכתחילה.
מיכל שיר סגמן: לנסות אז להשיג את היועמ"ש של משרד הביטחון.
מיכל שיר סגמן: בבקשה משרד המשפטים, אהוד לנדאו.
אהוד לנדאו: אהלן, אז קודם כל נעים מאוד.
אהוד לנדאו: הרבה ממשתתפי הדיון שותפים לדרך ועובדים איתם צמוד.
אהוד לנדאו: הנושא הוא אכן מורכב מאוד ואני רוצה להתייחס לכמה נקודות שבעצם גם עלו על ידי הדוברים הקודמים, אבל חשוב לדייק ולהתייחס אליהם.
אהוד לנדאו: ראשית כפי שאדם בדיוק עכשיו אמר, באמת, הרבה מהסוגיות פה של השאלה מתי ואיך והאם אפשר לחבר לתשתיות ולתת שירותים, נובעים, הם בעצם קצה טכני של סוגייה שהיא בעיקרה לא משפטית אלא של קביעת מדיניות, במה דברים אמורים - - -
מיכל שיר סגמן: לא, כשמדובר על הסדרה, אני מסכימה איתך, אבל כשמדובר על חיבור של חשמל, מים, על בסיס הומניטרי ל-12 אלף ילדים שהם אזרחי מדינת ישראל ולא מקבלים נכון להיום את הזכויות שמגיעות לכל ילד, ישראלי, זה כבר, זה לא פוליטי, זה נטו, נטו עניין של החלטה אחרת.
אהוד לנדאו: כיוון שצריך לתת תעסוקה לעורכי דין, אז לגבי איך המונח הומניטרי - את יודעת אפשר לעשות ספרים שלמים רק על השאלה הזאת - ודווקא בהקשר הזה הביטוי של צורך הומניטרי, הוא משהו שגם בישראל וגם באיו"ש יש כלים משפטיים יחסית דומים וגם בישראל כשמנסים להיכנס רק לתיבה הזאת, של הצורך ההומניטרי, הפרשנות היא מאוד צרה.
אהוד לנדאו: זאת אומרת יש לנו מקרים של התיישבות של פזורהים בדואים בנגב שסירבו לחבר אותם בנסיבות גם מאוד מורכבות של ילדים שהיכולת שלהם נאמר שיש להם מצב רפואי מאוד מורכב, אבל שלא עולה כדי סכנת חיים מיידית - והעמדה הייתה של זה לא משהו שיכול לרפא את הפגם של בנייה בלתי חוקית שבעקבותיו מצדיק פטור מטופס 4.
אהוד לנדאו: באיו"ש אנחנו מכילים עקרונות מאוד דומים והפרשנות היא מאוד דומה ולכן זה באמת מגיע הפרשנות הזאתי של ההומניטרי יגיע למקרים הקשים - אני לא הייתי מעורב אבל סומך כמובן על העבודה המקצועית והמשפטית הטובה שנעשתה ע"י מנהל האזרחי ביועצ"ב - המקרים שבהם זה נופל לגדר האירוע ההומניטרי מתחשבים בזה ומחברים וזה מורכב, אי אפשר להגיד - - -
מיכל שיר סגמן: ילד שאין לו איך להתחמם בחורף, או גן ילדים שצריך לשפוך מים קרים על גג, כדי שהילדים לא יתייבשו מהחום, זה לא צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: ילד שנותק ממכונת הנשמה, כי יש הפסקות חשמל, זה לא צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: אז מעניין אותי לדעת, מה ההגדרה המשפטית לצורך הומניטרי?
אהוד לנדאו: אז בגלל זה אמרתי, אנחנו יכולים לעשות רק על זה עכשיו, נראה לי שזה יותר עניין של איזה כלי משפטי מתאים לאיזה סיטואציה, הכלי של פטור מטופס 4 - - -
מיכל שיר סגמן: יש 12 אלף ילדי ישראל, שלא מקבלים זכויות בסיסיות.
אהוד לנדאו: סליחה לא שמעתי כבוד היו"ר?
מיכל שיר סגמן: אני אומרת הבסיס זה 12 אלף ילדי ישראל שלא מקבלים זכויות בסיסיות.
אהוד לנדאו: כן, אז אני אומר שאנחנו ממש לא מכירים בסיטואציה הזאתי של אף אדם שהיכולת שלו מתפקד בצורה שאנחנו מכירים כסבירה בעולם המודרני, אנחנו מבחינתנו צריכים לתת מענה הולם לכל אזרח, ומקבל שירות של - - -
מיכל שיר סגמן: אבל אין מענה הולם לכל אזרח.
מיכל שיר סגמן: העובדות המציאות בשטח זה שאין.
אהוד לנדאו: אז אני מגיע לזה, אני אומר, שנייה נעצור, אני מחלק את זה לחלקים.
אהוד לנדאו: הפטור מטופס 4 גם בישראל וגם באיו"ש הוא יגיע למקרים הכי קיצוניים וגם אותם מיקרים שדובר עליהם עכשיו במגזר הערבי בישראל, ככלל לא יכנסו לתוך הכלי המשפטי הזה, זה כדי לענות גם,
מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך, בוא אני אפתיע אותך, זה לא מעניין אותי אם זה ילד ערבי, או ילד יהודי, זה מעניין אותי שזה ילד ישראלי וזה מעניין אותי שיש ילדים בישראל שלא מקבלים את הזכויות הבסיסיות שמגיעות להם ושזה מגיע אליהם, אז מתחילה כל מיני פרשנות של להבין מה זה צורך הומניטרי - להתקלח במים חמים בחורף, האם זה צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: לבחור בין כביסה לאוכל, האם זה צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: להסתכן בשריפה בבית, האם זה צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: להיות מחובר למכונות הנשמה, האם זה צורך הומניטרי?
מיכל שיר סגמן: כשזה מגיע לאוכלוסיות מסוימות, יהודים, ערבים, או דרוזים, או אני לא יודעת מה, כשזה מגיע לאוכלוסיות מסוימות יש איפה ואיפה ויש בחירה מסוימת לפרשנות של מה זה אומר הומניטרי והוועדה הזאת דואגת לשלום הילד וכרגע אזרחי ישראל ילדים לא מקבלים ותחת כל פרשנות אפשרית, פרשנות שקוראים לה המציאות בשטח, לא מקבלים - בוא אני גרה ברמת השרון, יש לי שני ילדים קטנים, אם רבע, לא הכול, רבע, עשירית ממה שילדים אחרים לא מקבלים, היה קורה, הרי אצלי בעיר הממשלה הזאת פה, לא הממשלה הזאת, ממשלת ישראל לדורותיה, כי זה כבר 25 שנה הם נמצאים שם - הייתה עולה על בריקדות.
מיכל שיר סגמן: עכשיו אני רוצה לדעת מה ההבדל בין ילד שגר ברמת השרון, בין ילד שגר במטולה, ילד שגר בנגב, או ילד שגר בשומרון?
מיכל שיר סגמן: זה ילד עם תעודת זהות ישראלית, זכותו לגור איפה שהוא מוצא לנכון, תתווכח על זה אידיאולוגית, מדינית, מים וחשמל אתה תספק לו, כי זה זכות בסיסית של אזרחי מדינת ישראל.
אהוד לנדאו: אז כבוד היו"ר אני אם הובנתי לא נכון, אז זאת ממש לא הייתה הכוונה להגיד שרק באיו"ש לא זכאים לזכות הומניטרית, לכן דווקא היה חשוב לי להגיד שהדוגמא הזאתי של הפטור מטופס 4 הוא כלי שהוא חריג וקורה שדוחים את רוב המקרים ולכן הוא לא יכול להיות הפתרון המקיף פה, 12 אלף ילדים לא יקבלו פטור מטופס 4, זה לא הכלי המתאים לזה וגם בישראל דוחים בקשות של ערבים בדואים, או כל אדם שבנה לא חוקית, אם זה לא מיקרה קיצון, קשה ולכן לא זה הפתרון שאיתו אנחנו צריכים להכווין לעניין ההתיישבות הצעירה כפי שמכונה.
מיכל שיר סגמן: איזה פתרון אז אתה מציע?
אהוד לנדאו: אבל יש כלים, יש כלים וצריך כדי לקדם אותם צריך לבדוק, אין מה לעשות צריך להיכנס עם הידיים לתוך הסיפור ולראות כל מקרה לגופו.
מיכל שיר סגמן: אבל אף אחד לא עושה את זה.
אהוד לנדאו: אין דינו של מקום שהוקם לפני חצי שנה על קרקע פרטית, כדינה של מקום שהוא נמצא במרחק - -
מיכל שיר סגמן: אני מדברת על ישובים במדינה שהם בני 20 שנה.
מיכל שיר סגמן: לא, לא, לא, אני אגיד לך מה אני לא אתן, אני אגיד לך עכשיו מה אני לא אתן, אני לא ייתן לדבר על יישוב שקם לפני שתי דקות ואני לא אתן לדבר גם על קרוון על גבעה, אני מדברת פה על ההתיישבות הצעירה שכבר עשרים שנה מדינת ישראל שלחה אותם לגור במקום מסוים ועשרים שנה אין להם תנאים בסיסיים.
מיכל שיר סגמן: כשבאים ואומרים לי על יישוב שקם לפני חצי שנה זה לא מעניין אותי עכשיו.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים פה על דברים מאוד מאוד ספציפיים וכל דבר אחר זה מריחה ולברוח מהנושא, אני רוצה להבין למה 12 אלף ילדי ישראל לא מקבלים תנאי מחייה בסיסיים ואל תדבר איתי עכשיו על יישוב שקם לפני חצי שנה, לזה אני לא אתן לקרות.
אהוד לנדאו: כבוד היו"ר, אני נאלץ לדחות את ה- אני ממש לא מנסה לברוח, לא שום דבר, חבל בכלל לרמוז לכיוון הזה.
אהוד לנדאו: אני מנסה להעביר את הנקודה, שיש הבדל בין מקרים שבהם מקום הוא בעל יכולת הסדרה מיידית שכל מה שצריך הוא פעולה מאוד טכנית ואז יש לנו כבר היום את ארגז הכלים והפתרונות המשפטיים שיכול לתת לו מענה גם להיבטים שעליהם מדברת הוועדה הנכבדת בשלב הזה, בין מיקרים שבהם הסיטואציה היא קשה יותר - יכול להיות אגב, שגם מקרים שהם מלפני עשרים שנה, חלקם מעוכבים יותר - אני פה לא נמצא כדי להבטיח שהכול הוא קל ושהכול אפשר לחבר, יש מקרים שהם יותר מורכבים.
מיכל שיר סגמן: בוא תגיד לי מה אתה מציע, אני מבינה אתה כרגע פשוט מפרשן לי את הפרשנות, אני רוצה לדעת מה בידך לעשות?
קריאה: בישובים שהכי קל, לך לישוב הכי קל שלך, 20 שנה המדינה הקימה - - -
מיכל שיר סגמן: רגע, רגע, לא, לא, לא, פה לא מתפרצים פה בוועדה.
אהוד לנדאו: בישובים הכי קלים כמו שאנחנו אומרים פה, אז צריך שיהיה לנו את אותה רגל מסיימת שהיא ההיבט המדיני, לפעמים זה אומר שצריך לאשר את ההכנסה של המקום הזה לתוך תחום שיפוט של יישוב קיים, אם הוא נמצא בצמידות ובמקום שזה הגיוני לעשות את זה.
אהוד לנדאו: לפעמים זה אומר שצריך החלטת ממשלה על הקמת היישוב הזה, אם הוא נמצא במקום שהוא מצדיק הכרה כיישוב עצמאי.
אהוד לנדאו: לעיתים זה אומר שכל מה שצריך לעשות זה להגיש תכנית למוסדות התכנון ביו"ש ואז יהיה אפשר להשתמש בכלים המשפטיים שקיימים, חלקם בו זמנית להליך התכנון, חלקם בסוף הליך התכנון, הדברים האלה הם באמת מאוד ספציפיים, כל מקרה לגופו.
מיכל שיר סגמן: בוא נדבר רגע על לוחות זמנים, דבר איתי על דברים שאולי חלק אפשריים, חלק לא אפשריים, חלק אולי אפשריים, בוא נדבר רגע על תכנית עבודה, על לוחות זמנים, על מה אנחנו בעצם מדברים פה?
אהוד לנדאו: אז בדיוק דברים מהסוג של להגיד על תכנית עבודה והאפשרות לקדם את זה, זה משהו שהוא ע"י קובעי המדיניות.
אהוד לנדאו: כמשרד שמתייחס להיבטים המשפטיים, אני כל מקרה שיובא אלינו ואנחנו מלווים את הדברים האלה באופן שוטף - זה לא פעם ראשונה שאנחנו שומעים על הנושא הזה- כאשר הם מובאים אלינו אנחנו נותנים את כל האפשרויות המשפטיות שמונחות ונותנים לדרג המדיני את הכלים לקבל את ההחלטות.
אהוד לנדאו: זה לא סוד שהיה צעדים לקדם החלטת ממשלה שנועדה בדיוק לתת את המשאבים ואת הסיוע שיאפשר את ההסדרה של חלק משמעותי מהמקומות האלה, בסוף ההחלטה הזאתי לא יצאה לפועל, אז קצת יותר קשה לתת את אותם בדיוק לוחות זמנים ואת המשאבים הנדרשים, אבל את הדבר הזה ניתן לעשותו, זה משהו שבמובן הזה חשוב להדגיש, הוא חשוב גם בהיבט המדיניות ולא רק השאלה המשפטית.
אהוד לנדאו: אבל אני כן רוצה להתייחס גם ברמה הקונקרטיים, בסדר יום לדיון הזה, צורף כמסמך מלווה, מסמך שנותן פירוט של חלק מהנקודות של הפורום של ההתיישבות הצעירה מטפל בהם.
אהוד לנדאו: כבר שם אפשר לראות את זה שיש נקודות שלגביהם כבר הסיטואציה שאנחנו פחות או יותר סיימנו את כל הצעדים הנדרשים, יש ישובים שהם, זאת אומרת חלק כבר מיישוב, מצפה דני הוא כבר נמצא בתוך אושר למיטב ידיעתי לתכנונית, ממש בשבוע, שבועיים האחרונים ע"י מוסדות התכנון, מצב כזה אתה, זהו הגעת למנוחה והנחלה מבחינת האפשרות להסדיר את זה.
אהוד לנדאו: לעומת זאת יש מקומות שאנחנו עדיין צריכים לעשות עבודה וכדי לעשות אותה, זה דורש תיעדוף, זה דורש החלטות מדיניות.
אהוד לנדאו: זה לא הכול בסוף סעיף קטן לגימל, זה בסוף גם החלטה משאבית מדינית שצריך גם אותה לשקם.
מיכל שיר סגמן: אני רק תוהה מתי מדינת ישראל תתחיל לשים את הילדים בראש סדר העדיפויות שלה ללא אפליה.
אורית סטרוק: אני יכולה בבקשה לשאול אותו שאלה?
מיכל שיר סגמן: בבקשה אורית בקצרה, כי יש המון דוברים.
אורית סטרוק: אני רוצה לשאול ככה, יש הרי, כמו שאמרת בעצמך, יש הרי סדר פעולות להסדרת יישוב, יש יישובים שאתה אומר הם הגיעו לשלב שאני מבחינתי יודע שהם כבר עוד שנייה שם, אני יכול כבר היום לחבר אותם לחשמל ויש יישובים שיש להם תהליך יותר ארוך, בדרך כלל זה קשור לזה שהקרקע שלהם עדיין לא הוגדה סטטוטורית.
אורית סטרוק: אני שואלת אותך, האם מדינת ישראל יכולה, האם אתם יכולים לאפשר גם למקומות שעדיין לא ברור הסטטוס הקרקעי שלהם, חיבור מסודר לחשמל ולמים, זמני, זמני, אבל מסודר ובטיחותי וראוי, ככה שתוך התניה ששטח שבהמשך יתברר שהוא לא אדמות מדינה, שמה אתם תנתקו ושטח שבהמשך שיתברר שהוא כן, אתם תמשיכו, אני רוצה להגיד שזה בדיוק מה שקורה עכשיו בחדר המקביל בוועדת הפנים, אומרים בית מסוים מכיוון שאנחנו מניחים שבסופו של יום הוא יאושר, אז אנחנו כבר עכשיו מחברים אותו, גם לפני שהוא אושר, האם אפשר?
אורית סטרוק: מכיוון שהתהליכים הסטטוטוריים האלה הם תהליכים שלוקחים הרבה זמן, אלא אם כן אתם מקבלים הוראה כמו באביתר ואז תיק תיק תוך חודש עשיתם סקר גמרתם, יופי, אבל אתם לא מקבלים את ההנחיה הזו, זה לוקח לכם שנים, הסיקרי קרקעות, אבל אתם יודעים שבכללי הם נמצאים על אדמת סקר, לא אדמה פרטית, לא רשומה כפרטית, בסוף בסוף הם יהיו מקומות מוסדרים.
אורית סטרוק: האם אפשר ללכת לקראתם ולחבר אותם כבר עכשיו לחשמל ולמים ולאינטרנט, איזשהו רף מינימום ואח"כ להמשיך את תהליך ההסדרה?
אורית סטרוק: זאת השאלה ואני אשמח לקבל תשובה.
אהוד לנדאו: תודה, חה"כ סטרוק בעצם מעלה נקודה שהיא בעצם מדברת, אני דיברתי על הקיצון שקשה להסדרה והקיצון שהוא עוד שנייה מוסדר ובעצם כתמיד שמקרה הביניים הם היותר מתסיסים מורכבות וקושי לתת לך תשובה חד משמעית.
אהוד לנדאו: זה אומר ככה ההסדר שכרגע נטחן כמו שאמרתם בחדר הסמוך אליכם, הוא בעצם מדבר על כך שיהיה איזשהם דמי רצינות לכך שיש היתכנות להסדרת בנייה במקום, שמה מדברים כרגע, זה עדיין לא חוק, אלא בדיונים, אבל מדובר על כך שיש תוכנית שמופקדת לכל הפחות, זאת סיטואציה שקודם כל גם באיו"ש ברגע שתוכנית כבר הופקדה יש לנו יותר אפשרות בגמישות, יש אפשרות למשל להגיש בקשה להיתר מכוח תוכנית מופקדת - - -
אורית סטרוק: כן, אבל הבעיה שיש לך את הבעיה של סטטוס קרקע, זה הסיפור שלך, אז אם אתה מוכן לגשר על הסיפור הזה של סטטוס קרקע, בהינתן שאתה יודע, שבגדול הסטטוס קרקע יהיה בסדר, יהיה בסדר זה ייקח שנים, אבל זה יהיה בסדר, זה מה שאנחנו רואים בכל המקומות, עשיתם את זה בתפוח מערב, עשיתם את זה בהרבה מקומות, ראיתם שבסוף הסטטוס קרקע הוא בסדר, אז תתנו כבר עכשיו את החשמל ובהמשך אם יתברר שמשהו לא בסדר, שמה תנתקו.
אהוד לנדאו: אז, זאת הצעה שאני מודה שאני לא מכיר שעלתה.
אורית סטרוק: הנה, היא עולה.
אהוד לנדאו: יצירתית ומעניינת ולכן אני לא רוצה להגיד משהו שהוא לא לאחר שנעשתה בחינה מקיפה של ההיבט הזה, בהחלט אנחנו כל בקשה שתיבחן, שתתבקש ותעלה דרך המנהל האזרחי, אנחנו נשמח לבחון אותה, אבל זה באמת בא להצביע על רמת המורכבות הזאתי להכריע בלהגיד מחר בבוקר הכול מחובר, זה קשה לעשות את זה ובהחלט סביר להניח שנוכל לקבל השראה מכל המהלך חקקתי שייעשה גם בישראל, אגב חה"כ סטרוק אני רק מבקש לדייק בהקשר לזה שהחוק הוא חלילה לא נועד רק למגזר מסוים, החוק בישראל, גם בחוק היום וגם בנוסח החדש, הוא חל באופן שיווני לכל אזרח ישראל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו חלוקים על זה.
מיכל שיר סגמן: אנשי הוועדה כאן חלוקים על המשפט האחרון.
מיכל שיר סגמן: זה עובדתית, אגב, מציאותית בשטח לא נכון.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה על זמנך, אנחנו נעבור הלאה.
מיכל שיר סגמן: מירב בן עטר, יועמ"ש בטחון נמצאת איתנו?
מיכל שיר סגמן: עלתה על הזום?
מיכל שיר סגמן: עדיין לא, אני מבקשת לנסות להשיג אותה היא גורם חשוב מאוד ועובדה שמשרד הבטחון לא שולח את היועמ"ש מהווה בעיה בסיסית אני חושבת לכל הרעיון הזה, שילדים במדינת ישראל שנת 2021 לא מקבלים את המענה הראוי להם.
מיכל שיר סגמן: אז עד שמירב בן עטר תעלה, אנחנו נעבור לאוריה לוברבום, בבקשה אוריה.
אוריה לוברבוים: אני רוצה לספר פשוט על מקרה, אני חושב שיו"ר הוועדה צודקת במאה אחוז מהסיבה הפשוטה, אני חושב שלפני שבועיים אצלנו ביישוב שדה בועז בגוש עציון, נשרף בית בשעה 03:15 בבוקר, קיבלנו הודעה כיתת כוננות לקפוץ, תוך שלוש דקות היו 20 חברי כיתת כוננות, כולם מחזיקים צינור מים בידיים, מוכנים לכבות את השריפה - תוך כדי שאבא מפנה ארבע ילדים קטנים מגיל שנה ועד גיל חמש מהבית - מה שנקרא את מבינה את ההיסטריה מסביב - ולא יוצא מים ולא יוצא מים, תקשיבו ולא יוצא מים, אנחנו מפעילים את הצינורות ולא יוצא מים, כאילו לחץ מים אין - אני מדבר איתך על בית שנשרף קומפלט, שהיה אפשר להציל אותו, היה אפשר להציל אותו כשהגענו השריפה הייתה עדיין בהתחלה, היא הייתה גדולה ובהתחלה לא הצלחנו להציל לא היה מים - עכשיו בוא אני אגיד לך יותר מזה, אנחנו לא ביקשנו תקציב למים, אנחנו נעשה את המים, אבל עוצרים אותנו מלעשות לעצמנו את המים.
אוריה לוברבוים: עכשיו בסופו של דבר, את יודעת, אני שומע אותך ואני כל כך מתחבר, אני מדבר על הילדה שלי, אני בדרך כלל לא מכניס את זה, אבל אני מדבר על הילדה שלי.
אוריה לוברבוים: הילדים שלי בתקופה של הזום בתקופה של הדבר הזה פיתחו פער מטורף, כי אין לנו פשוט תקשורת.
אוריה לוברבוים: ביה"ס כל הקריאה, ילד בכיתה ג' שלא קורא, כי אין את הזום בכלל, אין את האופציה לזום, אין בכלל תשתיות לדבר הזה.
אוריה לוברבוים: את מדברת על חשמל על חימום, על כל המסביב.
אוריה לוברבוים: אנחנו מכירים את התהליך, כל מי שעושה, אני אגיד לכם, אני מכיר את אדם אבידן, אני מכיר את הפעילות שלו, הוא צודק.
אוריה לוברבוים: ברגע שנותנים להם את האוקי ולכו, הם עושים והבעיה עוד הפעם זה עוצר במשפטית, הרעיון הסנסציוני של אורית עלה אלף פעמים מול גורמי בטחון ושרי ביטחון שונים.
אוריה לוברבוים: זה לא פעם ראשונה, אנחנו גם יודעים גם להגיע לביניים ולאמצע, אוקי, אנחנו מכירים כבר את כל, לצערי הרב כל מי שנמצא כאן מאחורה מהתיישבות הצעירה ומהישובים, נהיה ד"ר במשפט, ד"ר בנהלים, ד"ר בנהלים של המנהל האזרחי.
אוריה לוברבוים: אנחנו מה אנחנו מבקשים אנחנו מבקשים להתחבר לתשתיות מינימליות.
אוריה לוברבוים: אתם צריכים להבין הסיטואציה של - שלוש בבוקר לעמוד בחוסר אונים מוחלט מול אבא, ארבעה ילדים משפחה שלמה, הבית שלהם נישרף, תזמינו את הכבאי לפה, שיגיד בעצמו מה היה, הכבאית צריכה לנסוע ליישוב במרחק 20 דק', כדי למלא מים, כי אין לחץ למלא את הכבאית, הכבאית מגיעה 20 דק' מאוחר כי צריך לעשות עיקופים, כי משרד הבטחון לא מוכן לפתוח ציר קיים שמקצר ב-20 דק' את הציר הזה, כאילו וזה ציר קיים, ערבים נוסעים עליו, יהודים נוסעים עליו, אנחנו מנסים לשפר אותו, לא נותנים לנו.
אוריה לוברבוים: הרבה פעמים אנחנו בכלל לא מבקשים טובות, אוקי, אנחנו מוכנים לעשות את זה, אבל בולמים אותנו מלעשות את זה, כל הזמן אנחנו מקבלים בלימה ולדאוג לתשתיות האלה, זה פשוט אבסורד, את צודקת.
אוריה לוברבוים: תקשיבו, אני שומע פה, אנחנו אנשים מחוספסים, אנחנו אנשים חזקים, אנחנו אנשים גדולים, בסוף יש ילד בן שלוש שכל מה שמעניין אותו זה שיהיה תשתיות.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, המסר הועבר, תודה.
מיכל שיר סגמן: לירון אשל מהמועצה לשלום הילד.
לירון אשל: תודה גב'.
לירון אשל: אני אולי, אני אסיים במה שגברתי פתחה, ילד הוא ילד, הוא ילד ומוזר שבשנת 2021 אנחנו מקיימים דיון כזה ובהזדמנות הזאת אני כן רוצה להודות לך גברתי שבניגוד לכל מיני אמירות שעפות באוויר שאת רואה את הילדים בצורה נקייה, רגישה, חומלת, מקצועית וזה באמת הליבה של הדיון.
לירון אשל: עכשיו תשתיות הם לא רק חומריות, תשתיות עפ"י פירמידת הצרכים של מאסלו הם התשתית גם לבנייה עצמית, למימוש ותשתיות הם גם נגישות לשירותי בריאות, הם גם כמו שאמרנו מים וחשמל, הם גם אפשרות לילד ללכת בצורה רגועה יותר לביה"ס, להתרכז בלימודים שלו ומבחינתי אני אגיד הדיון מוצק כולו בעדויות, אני אגיד המכווצות של הנערות החכמות והמקסימות שדיברו פה - ילדה שצריכה לעשות חשבון בראש, איפה כדאי להתקלח, האם במסגרת הבית ספרית או בבית שלה, או הילדה שנתקע לה פה האינטרנט ואולי זה ההוכחה, או איזשהו זווית שנתנה לנו להבין מה קרה בקורונה שהיא הייתה צריכה להתבסס על התשתיות אינטרנט שלה, שרוב הלימודים התבססו על זה.
לירון אשל: זה מציאות באמת גב', מציאות בלתי אפשרי בכלל להכלה, אני אגיד שאנחנו יודעים גם שאין תשתיות ואין מדרכות, יש כמובן סיכון של חיי אדם, אנחנו שומעים על התאונות שקורות, אנחנו מבינות מה זה אומר שאין בעצם טיפות חלב באזור.
לירון אשל: זה ברור שאנחנו מבינים מהשטח שפחות מגיעים לשירותי בריאות הכרחיים - ואני אומרת אני שמחה שגברתי יושבת בראש, כי אני, אנחנו מהכרות קרובה מכירים את המאבקים שלה, אני אגיד הבלתי מתפשרים על הזכויות של הילדים - ואני באמת מאחלת שהוועדה הזאת באמת לא תסתפק בתשובות של בירוקרטיה ופרוצדורה ופוליטיקה, כי אני אגיד שמה שמשותף לשלושת המושגים האלה, זה מושגים שהילדים אולי לא מבינים אותם וזה גם לא אמור לעניין אותם.
לירון אשל: צריכים באמת למצוא את הפתרונות כמה שיותר מהר, כדי להבטיח להם באמת את הזכויות הכי בסיסיות לבריאות, להגנה ולאיכות חיים בסיסית, באמת.
לירון אשל: בסיסית לחלוטין.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, תודה רבה ללירון אשל מהמועצה לשלום הילד.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד הפנים בבקשה, לשיר שניצקי.
מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת אנחנו שוב חוזרים כאן שוב ושוב לעניין של הסדרה ואידאולוגיה ומדיניות, בסוף כשמדובר בילדים, אני כן אחזק את הדברים של לירון אשל מהמועצה לשלום הילד.
מיכל שיר סגמן: כשמדובר בילדים זה לא רלוונטי ילדים של מי הם, לאיזה דת הם משתייכים, עדה, או מיקום גאוגרפי, ילדים אזרחי ישראל זכאים לאותם התנאים באשר הם ומשרדי הממשלה כולם צריכים לעשות הכול על מנת שהילדים האלה יקבלו את כל מה שכול ילד במדינת ישראל צריך לקבל.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, שירי שניצקי, בבקשה משרד הפנים.
שיר שניצקי: שלום גב' היו"ר.
שיר שניצקי: אני פשוט מנסה בעצם להבין כיצד את רוצה שאני אתייחס לסוגייה הזו, אני בעצם עובדת במטה התכנון הלאומי, אך הנושא של, חוק תכנוני הבנייה חל בעצם בתוך תחומי הקו הירוק ואנחנו מתייחסים בעצם ליישובים שנמצאים מחוץ לקו הירוק ולכן המענה שאנחנו יכולים לתת לכם בהקשר הזה הוא בעיקר להפנות ליו"ש, למנהל האזרחי ולגוף התכנון שנמצא שם.
שיר שניצקי: לשכת התכנון המחוזית, שלמעשה נותנת את המענה התכנוני לסוגיות האלה.
שיר שניצקי: כן אני מנסה להבין בעצם איזה סוג של התייחסות אתם רוצים מאיתנו?
אורית סטרוק: מיכל, אני יכולה להגיד לה?
אורית סטרוק: נעים מאוד שירי, שני דברים ראשית, לשכת התכנון באיו"ש היא שייכת לכם, נכון שהיא יושבת באיו"ש, אבל היא שייכת לכם.
אורית סטרוק: היא ת"פ שלכם.
שירי שניצקי: לדעתי היא כפופה, סליחה שאני קוטעת אותך, היא כפופה לדעתי למנהל האזרחי, ככל שאני יודעת.
אורית סטרוק: היא כפופה למנהל האזרחי, אבל היא שייכת לכם, אני תיכף אגיד למה אני מתכוונת.
אורית סטרוק: ללשכת התכנון באיו"ש יש צוואר בקבוק בלתי נסבל.
אורית סטרוק: יש שמה מעט מידי עובדים שאין להם ייעוץ משפטי משלהם, הם נאלצים להיעזר ביועץ המשפטי של יועמ"ש יו"ש, כי אין להם תקנים משלהם.
אורית סטרוק: הם מקבלים גם דרך אגב, זה לא קשור לעניין שלנו, אבל אם כבר אנחנו מדברים על זה, אז הם מקבלים תנאיי שכר, שלא משתווים לתנאי השכר בלשכות התכנון האחרות במדינת ישראל.
אורית סטרוק: זה לא ראוי כשלעצמו וזה גם מקשה להביא אנשים טובים נוספים והצוואר בקבוק הזה גורם לכך שכשאנחנו שומעים שתוכניות אושרו, אז בעצם הם יותר נתקעות מאשר מאושרות, בגלל צוואר הבקבוק הזה ובהחלט באפשרות
אורית סטרוק: כם להגדיל את לשכת התכנון, את תקניי כוח האדם שמה, להשוות אותם מבחינת תנאי השכר לתקניי כוח אדם בכל מקום, לייעד תיקניי כוח אדם ספציפיים להסדרת ההתיישבות הצעירה - משום שבהתיישבות הצעירה ההסדרה משמעותה גם מרקם חיים, תנאי חיים מינימליים - ואתם יכולים בהחלט ביכולות שלכם, למרות שאתם מוגבלים, אבל במעט יכולות שיש לכם, אתם יכולים לתת פוש לאותם ישובים שיכולים להתקדם תכנונית ובכך גם להגיע גם לטופס 4 הנכסף.
שירי שניצקי: בסדר גמור.
שירי שניצקי: לעניין באמת הדברים שהעלתה חה"כ, אני כן יכולה להתייחס שיו"ר מטה התכנון הלאומי בהחלט שם דגש מאוד משמעותי, כדי באמת לתת מענה לסוגיות שהוצפו דרך חה"כ וגם לשכת התכנון ביו"ש בהחלט הציפה אותם בפנינו גם, על הקשיים, על הפער באמת בשכר בין המתכננים, בין יו"ש וייתר ובעצם תחום הקו הירוק, זו סוגייה שבהחלט הוצפה וגם הייתה לאחרונה שביתה בנושא וזה נושא שצריכים בעצם לטפל בו יחד עם הממונה על השכר.
אורית סטרוק: אבל אם אפשר לשים דגש על ההתיישבות הצעירה באירוע הזה?
אורית סטרוק: לתת לה תיעדוף, כי מדובר שם על תנאיי חיים.
שירי שניצקי: הדגש בסוף ניתן לכלל היישובים שנמצאים תחת אחריות לשכת התכנון ביו"ש.
שירי שניצקי: אני מניחה שבאותו אופן כמו שמנסים לתת מענה להתיישבות הצעירה נותנים מענה לכלל הישובים, אין כאן אפליה, אין כאן איפה ואיפה.
אורית סטרוק: לא, אבל זה כן צריך לתת להם דגש, משום שמדובר על אנשים, אני לא יודעת אם את שמעת את כל הדיון, על תנאיי החיים שלהם.
שירי שניצקי: אני הקשבתי בקשב רב לכל הדיון וניסיתי למצוא את המקום באמת שבו אנחנו יכולים לסייע.
שירי שניצקי: בסוף הדברים שהצפתם מאוד נכונים.
שירי שניצקי: את ציינת שבאמת אין מענה של ייעוץ משפטי נפרד ללשכה ואכן זה משהו שכבר שמענו עליו ממתכננת המחוז שם, מנטליה אברבוך.
שירי שניצקי: הסוגייה הזאת הוצפה בפנינו ואני חושבת שהיא באמת נושא שאנחנו נדרשים לטפל בו, כמו גם הנושא של השכר, כפי שציינת.
שירי שניצקי: כלל הדברים האלה נמצאים בטיפול, נמצאים לתשומת ליבו של המטה ואני מאמינה שבתוך כל האירוע של ההתיישבות הצעירה, בוודאי שצריך לתת מענה לדברים האלה, כדי לתת יותר פוש לתוכניות שצריכות להתקדם במסגרת לשכת התכנון המחוזית הזאת.
שירי שניצקי: וודאי.
אורית סטרוק: אבל אני שואלת שוב, האם אפשר במסגרת היותר פוש הזה, שזה בשורה טובה מה שאת אומרת, האם אפשר לתת עוד יותר פוש להתיישבות הצעירה, משום שבמקרה שלהם התכנון משמעותו איכות חיים, מרקם חיים, תנאיי חיים בסיסיים.
שירי שניצקי: אני לא רוצה לדבר בשם לשכת התכנון המחוזי, אני חושבת שהדבר הנכון הוא באמת לקבל התייחסות שלהם באופן ספציפי, הייתי מנסה לצרף לדיון את מתכנת המחוז, את נטליה אברבוך, אני מאמינה שזה הדבר הנכון לעשות.
שירי שניצקי: היא גם תוכל להציף בפניכם את הקשיים שהיא עומדת בפניהם, כפי שאת אמרת לפני זמן קצר.
שירי שניצקי: בסוף הם מנהלים את עצמם ואת התיעדוף שלהם.
מיכל שיר סגמן: תודה שירי, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נבקש בכתב את ההתייחסות שלה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה לעבור לאסנת קמחי, משרד הבינוי והשיכון.
קריאה: עזבה.
מיכל שיר סגמן: עזבה.
מיכל שיר סגמן: מירב בן עטר, יועמ"ש בטחון, חזרה?
מיכל שיר סגמן: זה לא נוח להגיע לדיון הזה להיות יועמ"ש בטחון ולהגיע לדיון, זה לא נכון, תנסו להמשיך להשיג אותה בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אילן קוטנר ממשרד החינוך, בבקשה.
אילן קוטנר: צוהריים טובים לכולם, אני אתייחס באופן כללי על הסוגייה, כיוון שאני לא מכיר בעיות כלליות.
אילן קוטנר: כמו שהוזכר קודם אנחנו כפופים לאחריות של היועמ"ש משנת 2004 שבו נאסר בעצם על משרדי הממשלה להשקיע משאבים ציבוריים במקומות שאינם מוסדרים כחוק.
אילן קוטנר: מהבחינה הזאת אנחנו באמת ידנו קשורות ולכן בעניין הזה של מתן מענה בהתיישבות הצעירה מה שנקרא, אנחנו מוגבלים ויש לנו בעיה בזה.
אילן קוטנר: האירוע הוא במס' מקומות רב, קיימים גני ילדים במבנים יבילים, חלקם הוצבו ע"י משרד החינוך לפני מס' שנים, אבל מאז חידוד ההנחיה לפני כ-שלוש, ארבע שנים אנחנו באמת נמנעים מכך, אבל עם זאת יש שם גני ילדים, יש גננת שמטפלת שדואגת לניהול הגן ובמקום שבהם אין גני ילדים אנחנו נשים את הילדים במקום הקרוב שהוגדר לאותו יישוב - ולכן עוד פעם, ככול שלא תהייה הסדרה, אנחנו כפופים להנחיות המשפטיות ולא יכולים לבנות ולא יכולים להציב מבנים יבילים - אבל כן אנחנו נשים את הילדים במקומות שבהם אין מבניי גנים, לא קבע ולא יבילים.