GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל לן כהן: אבל בניגוד למה שהיה פעם, שהם היו מקבלים פטור אוטומטי בדואר, היום הצבא שולח מכתב ואומר: קיבלתי מביטוח לאומי את המידע הזה והזה, אתה מוזמן לשלוח לי משלך.
רויטל לן כהן: הם עושים תהליך ומי שיכול להתגייס מתגייס, זה לא מה שהיה פעם.
רויטל לן כהן: חוץ מזה, העניין של תיק אישי שעובר איתך מהילדות זה פיקציה.
רויטל לן כהן: זה מעולם לא היה.
רויטל לן כהן: מי שמכיר קצת את המערכת יודע שהמחשבים בין המשרדים לא תמיד אפילו מדברים באותה שפה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מגלים אט אט שאינפורמציה שצריכה לעבור לא עוברת בין משרדים, והרבה מאוד פעמים אינפורמציה שלא צריכה לעבור, כן עוברת ודווקא פוגעת באותו אזרח, ובמקרה הזה זה הילד.
רויטל לן כהן: אבל אז האינפורמציה לא עוברת כי היא רשומה בתיק והיא עוברת, היא עוברת כי אנשים מדברים אותה.
מיכל שיר סגמן: זה לא יהיה דבר רע לדבר כמערכת הוליסטית.
שיר גור: אני רוצה לדייק את מה שנאמר פה.
שיר גור: אנחנו לא יכולים לטפל טיפולים רגשיים בילדים שאין להם רקע התפתחותי.
שיר גור: בשביל לטפל בילדים כאלה, אנחנו צריכים לעבוד מול סל בריאות הנפש ולא מול סל התפתחות הילד.
שיר גור: כרגע, למרות פניות שלנו למשרד הבריאות, סל בריאות הנפש לא פתוח לנו.
שיר גור: זה חבל מאוד כי אנחנו כן פרוסים מהצפון ועד לדרום ואנחנו הרבה יותר נגישים מהמרפאות, וכמו שנאמר פה, גם הרבה פחות סטיגמטים.
מיכל מרים וולדיגר: אני לגמרי מחזקת את מה שנאמר פה.
מיכל מרים וולדיגר: זה נראה לנו כאילו מופרך, אבל יש היום ממש רפואה בנושא.
מיכל מרים וולדיגר: למשל, כשתינוק מסרב לינוק אפשר למצוא האם זה משהו פיזי או משהו נפשי שצריך טיפול גם בגיל יניקה.
מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר, אנחנו רוצים לעשות טוב יותר לאזרחי מדינת ישראל ישראל, ובסופו של דבר זה גם יותר כלכלי למדינת ישראל כי ילד לא מטופל ייפול על כולנו, ונצטרך לשים אותו במסגרת.
מיכל מרים וולדיגר: זה נשמע נוראי.
מיכל מרים וולדיגר: נעזוב את הפן הערכי והחברתי, יש בזה גם פן כלכלי.
מיכל שיר סגמן: אם המדינה היתה עסק פרטי, היא היתה פושטת רגל מזמן.
מיכל מרים וולדיגר: לגמרי.
מיכל מרים וולדיגר: לצערי, איתך.
יגאל להב: אני מתנצל על האיחור.
יגאל להב: אני יגאל להב, ראש מועצת קרני שומרון, נציג הרשויות המקומיות בתחום שנקרא מרכזי התפתחות לילד.
יגאל להב: נדמה לי, כבר ארבע שנים בתוך הדיונים.
יגאל להב: לצערנו הרב, משרד הבריאות היה צריך לקחת אחריות על כל התחום, וכרשויות מצאנו עצמנו לוקחים אחריות על דבר שבכלל לא היה בתחום אחריותנו, וזאת מתוך ראייה שהזכירה חברתי פה והיא החשש שלנו מה יקרה אחרי גיל 6 אם הם לא יקבלו טיפול.
יגאל להב: אם הם לא יהפכו להיות בעלי למידה טובה יותר ונייצב אותם יותר נכון, אנחנו נקבל אותם בגיל 16 – 17 עם מורכבות הרבה יותר קשה ועם עלויות הרבה יותר כבדות.
יגאל להב: לפני כשלוש שנים הגענו להבנה עם משרד האוצר ועם קופות החולים על העלאת התעריף.
יגאל להב: הוא שונה רק לפני כחצי שנה לאחר מאבקים מאוד קשים, ואחרי שחלק ממרכזי ההתפתחות הילד כבר נסגרו, כולל בראש העין, שהיתה חתיכת מעצמה.
יגאל להב: לצערי הרב, יש כסף תוספתי של 30 מיליון שקל שהאוצר כבר אישר ונמצא עדיין באותם הליכים בירוקרטיים בין קופות החולים למשרד הבריאות.
יגאל להב: הכסף הזה היה אמור להגיע לרשויות בגין כל הלוגיסטיקה: חשמל, מים, שכירויות, תחזוקת המבנים הללו, ואנחנו ממשיכים לממן את כל ההפסדים למרות שהכסף קיים.
יגאל להב: אף אחד לא עושה בו שימוש כי אף אחד לא מצא את הדרך לעשות שימוש בכסף.
יגאל להב: משרד האוצר העביר לבריאות, הבריאות לא יודע להעביר לרשויות.
יגאל להב: הוא רוצה להעביר דרך קופות החולים למרות שאין להם כל קשר למרכזי ההתפתחות לילד, הם לא יודעים לתמחר את הדבר הזה, וכך עוברות להן שנתיים-שלוש.
יגאל להב: הכסף קיים, השיוך שלו ברור, הכסף לא עובר.
יגאל להב: הגיע הזמן שמישהו ימצא את הנישה איך מעבירים את הכסף לפני שעוד מרכזים להתפתחות הילד יתמוטטו והפגיעה תהיה באזרחים שלנו בסוף.
מיכל שיר סגמן: את כל השאלות כאן אנחנו מפנים למשרד האוצר שלא נמצא בדיון היום.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מפנים אליו את כל השאלות והוועדה תדרוש גם תשובות כמובן ממשרד האוצר.
יגאל להב: אם כבר מעבירים שאלות, יש עוד שאלה לגבי הכשרת המטפלים.
יגאל להב: מי שרוצה לעשות היום תואר שני חינוכי צריך לנסוע למולדובה או ללטביה ולא ללמוד בארץ כי המכסות מאוד מאוד מצומצמות.
יגאל להב: הם עוברים בקלות שם, ואז חוזרים לארץ.
יגאל להב: אין שום היגיון שאנחנו מהגרים את הסטודנטים שלנו לארצות אחרות.
מיכל שיר סגמן: זה כבר עלה כאן.
יגאל להב: מצוין.
תמי סלע: אני מבקשת לשאול שאלה.
תמי סלע: אולי זה קצת תמים אבל בכל זאת אשאל.
תמי סלע: זה הרי נושא לא חדש והוא נוגע באמת להרבה משרדים והוא מחייב איזשהו תכלול, הבנת הבעיות ובניית תוכנית.
תמי סלע: יש לפחות שני גורמים, שאני מכירה, שזה היה אמור להיות על שולחנם:
תמי סלע: האחד זה התוכנית הלאומית לנוער בסיכון, למרות שזו לא חפיפה מלאה, אבל יש פה כן ילדים ונוער בסיכון.
תמי ברנע: אנחנו הזמנו והם אמרו שזה לא קשור אליהם.
תמי סלע: זה לא קשור אליהם?
תמי סלע: אוקיי.
תמי סלע: השנייה היא המועצה לגיל הרך, שיחסית הוקמה לא מזמן, וגם היא אמורה לתכלל בין גורמים ומשרדים ולבנות תוכניות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שאין גורם מתכלל לילדי ישראל.
תמי סלע: ממציאים את הגלגל, מבינים שיש כבר הרבה בעיות שדורשות תיאום בין גורמים, בניית תוכנית ובחינת הנתונים ולראות איך הולכים קדימה.
תמי סלע: השאלה היא האם זה נמצא על שולחנו של מישהו מהגורמים האלה, האם יש לו מסקנה.
תמי סלע: זה לא נושא חדש, ולכן אני שואלת.
תמי סלע: שוב, אולי זה היה תמים, ובכל זאת נראה לי ששווה לשמוע כדי שלא נלך שוב למהלך חסר תוחלת.
מיכל שיר סגמן: המהלכים שאנחנו עושים פה בוועדה, ושהמדינה והמשרדים הממשלתיים עושים בכל פעם, זה שימת פלסטר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו חוזרים על זה בערך בכל דיון.
מיכל שיר סגמן: היום זה התפתחות הילד, מחר זה נושא אחר.
מיכל שיר סגמן: בסוף אין גורם מתכלל לילדי ישראל ואין אף אחד, פרט לוועדה הזו.
מיכל שיר סגמן: וגם אנחנו צריכים לרדוף כדי לתכלל.
תמי סלע: לכאורה המועצה לגיל הרך, לפחות בגילאי אפס עד שש, אמורה להיות גורם כזה.
תמי סלע: אני לא יודעת מה היא עושה.
רויטל לן כהן: גם בתוך הבית הזה זה נמצא בכמה דיונים בכמה ועדות שונות.
רויטל לן כהן: זה גם פה, גם בחינוך, ומחר בוועדת הבריאות.
רויטל לן כהן: כלומר, כולם מתעסקים עם זה.
מיכל שיר סגמן: לכן, אין אף גורם, פרט לוועדה הזו שאנחנו איכשהו סוג של גורם מתכלל.
מיכל שיר סגמן: שוב, כפי שהזכרת, גם אנחנו צריכים לרדוף אחרי המידע שיודע להרים את הדגל בנושא ילדי ישראל ולהגיד שיש פה בעיה ושילדי ישראל לא מטופלים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים היום על יחידות התפתחות הילד, ומחר אנחנו דנים בנושא אחר.
מיכל שיר סגמן: זה חוזר על עצמו.
מיכל שיר סגמן: ילדי ישראל לא מטופלים, הם נופלים בין הכיסאות.
מיכל שיר סגמן: משרדי הממשלה עושים עבודת קודש במעט מאוד תקנים, אין מספיק תקנים, כל משרדי הממשלה גם כן בסוג עומס מטורף, ובסוף גם אין קשר בין-משרדי.
מיכל שיר סגמן: הילדים נופלים בין הכיסאות כי אין שום גורם מתכלל שיודע להרים את הדגל ולהגיד שיש בעיה בטיפול בילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות שאני עובדת לילות כימים, כולל פגישה עם ראש הממשלה, כדי לייצר את אותו גורם מתכלל שיראה את ילדי ישראל כ-360, שיוכל לראות תמונה מלאה ויטפל.
מיכל שיר סגמן: כמובן שהיחידות להתפתחות הילד הן חלק מזה.
מיכל שיר סגמן: משרדי הממשלה רוצים, בסוף זה נופל על אחד משניים: או שמשרד ממשלתי משתבלל בתוך עצמו ואומר: אני עושה עד כמה שאני יכול ולא נותנים לי תקנים, כסף, יכולת וכו' וכו', או שמשרד הממשלתי בא ואומר: זה לא אני, זה בכלל המשרד השני.
מיכל שיר סגמן: זו לא הבעיה שלי, זה הוא, וכך מכדררים את ילדי מדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים שזה חוזר על עצמו בכל דיון ודיון בוועדה לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: זו הבעיה, וכל השאר זה פלסטרים.
מיכל שיר סגמן: גם אם נפתור את זה, מחר יהיה לנו חור במקום אחר בדלי הזה.
מיכל שיר סגמן: כל עוד לא מסתכלים על המכלול, זה יחזור על עצמו.
מיכל שיר סגמן: הוועדה עובדת מאוד מאוד קשה כדי לייצר את אותו גורם מתכלל.
תמי סלע: שווה לשמוע, אפילו ברמה של אם עובדים על ייצור גורם מתכלל - ללמוד מניסיונות קודמים שלא הצליחו ולראות מה לשפר.
ליאור ברק: יש תוכנית כזו.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת עלי סלאלחה, בבקשה.
עלי סלאלחה: חברים, הילדים שלנו יקרים לכולנו וחשוב לעמוד על המשמר.
עלי סלאלחה: מיכל, אני מסכים איתך שהוועדה הזו תעמוד על המשמר ותגבה כל דבר טוב שקשור בהתפתחות הילדים שלנו ובבריאותם.
עלי סלאלחה: אסור, בשום פנים ואופן, לפגוע בבריאות הילדים.
עלי סלאלחה: הם העתיד והתקווה שלנו.
עלי סלאלחה: מיכל, יחד איתך נעשה הכול על מנת שמשרד ראש הממשלה ושאר המשרדים יעבדו ביחד ויגבו את הנושא זה ויתנו את כל העזרה הדרושה בעניין בריאות ילדינו.
מיכל שיר סגמן: ולרי, בבקשה.
ולרי זילכה: בוקר טוב, ותודה על הדיון החשוב הזה.
ולרי זילכה: אני רוצה בתחילת דבריי להתייחס להערת היועצת המשפטית בעניין הגורם המתכלל.
ולרי זילכה: אני מרכזת פורום שנקרא: פורום ארגונים וההורים למען ילדים עם מוגבלות.
ולרי זילכה: הפורום מונה כ-60 ארגונים, ועוד הורים רבים שעוסקים בתחום הגיל הרך, ואנחנו מלווים את הרפורמה בהתפתחות הילד כבר זמן רב.
ולרי זילכה: לדעתי, יש שני גורמים מתכללים בשטח הזה: האחד, ועדת המעקב שהוקמה במשרד הבריאות כדי ללוות את הרפורמה בהתפתחות הילד, ובה יושבים נציגי משרדי הממשלה השונים, נציגי קופות חולים ונציגי החברה האזרחית.
ולרי זילכה: בעיניי, זו צריכה להיות הפלטפורמה שבה צריכים לעלות, ועולים בה, אבל עדיין בתהליך איטי מדיי, הסוגיות השונות.
ולרי זילכה: המקור השני זה משרד ראש הממשלה.
ולרי זילכה: אנחנו יודעים שמשרד ראש הממשלה באופיו הרבה פעמים מסייע בשיתוף פעולה בין משרדי.
ולרי זילכה: בנושא הספציפי הזה אני מניחה שכל היושבים פה יודעים על מה אני מדברת.
ולרי זילכה: יש דוח של משרד ראש הממשלה בנושא החסר בכוח אדם במקצועות הבריאות, ומאוד מאוד חשוב לי להדגיש את זה.
ולרי זילכה: כי בעיניי יש פה גם מאבק על הנרטיב, על השאלה האם יש או אין חסר בכוח אדם באופן כללי, והאם צריך לדחוף או להכשיר כוח אדם של מקצועות הבריאות.
ולרי זילכה: נדמה לי שמה שנשמע עד עכשיו מהדיון הוא שהדבר הזה עולה באופן מאוד מאוד ברור מהשטח, והוא עולה גם מהדוח של משרד ראש הממשלה.
ולרי זילכה: חשוב להגיד שהוא עולה מהדוח של משרד ראש הממשלה, וזה עלה גם מהשטח, אבל לא רק בשירות הציבורי אלא גם בסקטור הפרטי.
ולרי זילכה: לכן, הטיעון הזה שהחסר הוא רק בעיה של שכר או רק בעיה של תקינה, ואני לא אומרת שזה לא חסם, אבל אם נפתור את החסם הזה אז כל הסקטור הפרטי יבוא וייפתרו כל הבעיות, זה בוודאות לא נכון.
ולרי זילכה: מתוך זה אנחנו מבינים שהנושא הזה של החסר בכוח אדם במקצועות הבריאות חייב לעלות לסדר עדיפות לאומית במעלה ראשונה, אין דרך אחרת.
ולרי זילכה: זה אומר לפתוח יותר מסלולי לימוד, פתרונות ארוכי וקצרי טווח.
ולרי זילכה: עולה גם מהדוח שהחסר הזה הוא גם במרכז הארץ וגם בפריפריה.
ולרי זילכה: מעבר למה שעולה מהדוח, הארגונים איתם אנחנו עובדים אומרים לנו כל הזמן, והנה, גם ביחידות אומרים, שהם לא מצליחים להשיג כוח אדם לא רק בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית אלא גם במרכז הארץ, ומספרים לנו שהורים מחכים גם לטיפולים פרטיים, כך שברור לנו שיש פה בעיה של מחסור בכוח אדם.
ולרי זילכה: הדבר הזה לא יבוא על מקומו אלא אם תהיה באמת התגייסות של משרדי הממשלה, ובעיניי, בראשות משרד ראש הממשלה, אבל באופן כללי של משרדי הממשלה.
ולרי זילכה: כל משרדי הממשלה הרלוונטיים: חינוך, רווחה, ובריאות, כי אנשי מקצועות הבריאות עובדים בכל המשרדים האלה, צריכים לבוא למועצה להשכלה גבוהה, לוות"ת, ולהגיד מה החסרים והדרישות שלהם ולהתחיל למלא את הדבר הזה.
מיכל שיר סגמן: היתה דרישה כזו?
מיכל שיר סגמן: מתי פעם אחרונה מישהו כאן ישב עם המועצה להשכלה גבוהה?
ולרי זילכה: משרד ראש הממשלה אומרים לנו שהדבר הזה בדיאלוג.
ולרי זילכה: אני יודעת שהם נמצאים פה ומאזינים לדיון.
ולרי זילכה: אני יודעת שגם במשרד הבריאות אומרים שהדבר הזה בדיאלוג.
ולרי זילכה: אבל הדיאלוג הזה כבר מתמשך הרבה הרבה זמן, ובינתיים התוצרים שעדכנו אותנו זה שעומד להיפתח מסלול אחד של 40 תלמידים איפשהו בדרום.
ולרי זילכה: זה יפה מאוד, אבל זה בוודאי לא עונה על הצרכים עליהם אנחנו מדברים.
ולרי זילכה: חייבת להיות פה התגייסות לאומית.
ולרי זילכה: אנחנו יודעים ממקצועות בריאות אחרים כמו: סיעוד וכד', שכשהממשלה רוצה לדחוף קידום מקצועי שאנשים ילכו ללמוד, היא יודעת לעשות את זה.
ולרי זילכה: אנחנו נמצאים פה בשעת חירום וצריך לעשות את זה אותו הדבר.
ולרי זילכה: בנוסף, גם אם כל הלומדים יתחילו ללמוד מחר, אנחנו כמובן כמובן לא רוצים להתפשר על איכות הלומדים ועל ההכשרות הנדרשות, ולכן התהליך הזה ייקח הרבה זמן.
ולרי זילכה: יש הרבה פתרונות קצרי טווח שאפשר להכניס אנשים לתוך המערכת לעבוד.
ולרי זילכה: אנחנו הכנו למשרד ראש הממשלה ולדיון שיתקיים מחר בוועדת הבריאות בנושא מסמך עם הרבה פתרונות שבאים מהארגונים שעובדים בשטח, שאנחנו יודעים שהם יכולים להיות מעשיים.
ולרי זילכה: מה שעומד בין הפתרונות לבין יישומם זה קודם כול תקציב וגם קצת חשיבה מחוץ לקופסא.
ולרי זילכה: הדברים האלה הם אפשריים, ובעינינו, לפחות, זה ה-SOS הכי גדול בדבר הזה, וזה אפשרי.
ולרי זילכה: בעיניי, הפקקים הם במקום הזה, וזה קודם כול.
ולרי זילכה: שנית, שוועדת המעקב שיושבת על המדוכה תתחיל להפעיל לא רק את משרד הבריאות באופן כללי אלא את שאר משרדי הממשלה לקחת חלק בדבר הזה.
מיכל שיר סגמן: הגר נגב, האגודה הישראלית למומחים ללקויות למידה.
הגר נגב: אנחנו פוגשים את הילדים האלה שמגיעים אלינו במרוצת השנים למסגרות השונות.
הגר נגב: אני לא יודעת אם יש פה נציג של משרד החינוך.
הגר נגב: דיברו פה על ילדי השילוב ומערכת החינוך קצרה מלסייע לאותם ילדים במצב רגיל, לולא הקורונה.
הגר נגב: הקורונה היום דוחקת אותנו לקצה, ויש המון המון ילדים שלולא הקורונה לא היו מגלים פערים כאלה.
הגר נגב: הקורונה מעלה פערים לימודיים מאוד מאוד משמעותיים, ואנחנו פוגשים אחר כך את אותו ילד שהיה זקוק לטיפול לריפוי בעיסוק או לקלינאית תקשורת בגיל מאוד צעיר.
הגר נגב: סלי השילוב לא באמת מצליחים להכיל את הקושי ואת הפערים האלה.
הגר נגב: אני חייבת להגיד שהעומס על המטפלים בתחום לקויות למידה הוא לא נורמלי, גם בתחום האבחון וגם בתחום הטיפול.
הגר נגב: בתחום האבחון – בתי הספר עדיין עומדים בדרישות שלהם, והם מבקשים אבחונים פסיכו-דידקטיים כדי שהילדים האלה יוכלו בכלל לקבל סל שילוב.
הגר נגב: ילדים מחכים כחצי שנה שפסיכולוג יוכל בכלל להתפנות ולאבחן אותם בסקטור הפרטי, ואני אפילו לא מדברת על הציבורי.
הגר נגב: אנחנו מדברים על ילדים שגם לא מקבלים אבחון בזמן, וגם לא מקבלים טיפול כראוי כי אין אבחנה ברורה בתחום של לקויות למידה חצי שנה.
הגר נגב: אפשר לפתור את החסם הזה.
הגר נגב: משרד החינוך יכול להורות לפסיכולוגים החינוכיים שנמצאים אצלו בבתי הספר לתת למאבחנים לעשות את אבחוני לקויות הלמידה, ושהפסיכולוגית החינוכית תיתן את ההתרשמות שלה כדי שבכלל יאשרו את סל השילוב הזה.
הגר נגב: יש הרבה ילדים שבכלל לא מקבלים את סל השילוב כי הם לא עברו אבחון.
הגר נגב: גם התחום שלנו של ההוראה המתקנת הוא פרוץ.
הגר נגב: אין שום פרופסיה מוגדרת.
הגר נגב: כל מורה יכולה להיות מורה להוראה מתקנת, היא יכולה לעשות הכשרה של חצי שנה.
הגר נגב: גם מאבחנים.
הגר נגב: אין לנו אבא ואימא, וחייב שתהיה פה הסדרה כי ההצפה היא מאוד מאוד משמעותית ואנחנו לא מצליחים במצב היום לתת את המענה המקצועי שהיינו רוצים.
הגר נגב: אותם ילדים מגיעים אלינו למערכת החינוך.
הגר נגב: דובר פה על מחקר על נשירה ועל עבריינות.
הגר נגב: יש מחקר של ד"ר תומר עינת שנקרא: כתב אישום ללקויות למידה.
הגר נגב: הוא מדבר על כך ש-80% מהאסירים הפלילים בישראל הם ילדים שהיו עם לקויות למידה וכולם היו במסגרת החינוך הרגיל, ושימו לב, הם נשרו ממערכת החינוך בשלבים יסודיים וקצת מאוחר.
הגר נגב: מישהו חייב לקחת על הדבר הזה אחריות.
הגר נגב: ילד לא מטופל, כאמור, ואני מסכימה, זה משהו שהוא חוצה.
הגר נגב: זה לא רק בפריפריה, זה גם בצפון תל אביב וגם בכפר שמריהו.
הגר נגב: המצב בשוק הוא נוראי.
הגר נגב: אני לא יודעת אם יש פה נציג משרד החינוך, אבל אשמח לדעת איך עוברים אלינו במקום הזה כי אנשי מקצוע מבקשים ומתריעים, אבל ידם קצרה מלסייע לאותם ילדים שמגיעים למסגרות ואין דרך להכיל אותם.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך גם ידבר, וכמובן שמשרד הבריאות ומשרד ראש הממשלה.
מיכל שיר סגמן: דב ענבר, שירותי בריאות כללית, בבקשה.
דב ענבר: הנושא הוא מאוד חשוב.
דב ענבר: אני רוצה להחזיר את הדיון קצת ליחידות ולמכונים להתפתחות הילד ולהתמקד בגיל הרך יותר, גיל אפס עד שש.
דב ענבר: יש לנו מחסור עצום בכוח אדם.
דב ענבר: דובר כבר על המחסור בקלינאיות תקשורת, מרפאות בעיסוק ותרפיסטיות ועל הנסיבות, אני רוצה לדבר עכשיו על המחסור ברופאים.
דב ענבר: הרופאים עוברים הכשרה ארוכה של שלוש שנים בנוירולוגיה והתפתחות הילד, יש לנו רופאים התפתחותיים שעוברים הכשרה במכונים עם רופאי ילדים מומחים גם במשך שלוש שנים.
דב ענבר: התעריף של השכר שלהם הוא ירוד משכר רופא ילדים רגיל שעובד במרפאה רגילה.
דב ענבר: אין נהירה לעבוד דווקא בהתפתחות הילד, אלא אם כן נגדיר אותם כמנהלים ונוסיף להם כל מיני תוספות כדי שהם יוכלו איכשהו להמשיך ולעבוד במערכת התפתחות הילד.
דב ענבר: הנושא הזה קשור גם בהכשרה כי לא כולם מוכנים לעבוד בהתפתחות הילד כשיש בחוץ אופציות אחרות לעבודה עם פחות תסכולים כתוצאה מעבודה עם נכויות ועם בעיות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו שומעים שגם בשוק הפרטי יש מחסור כללי.
מיכל שיר סגמן: כלומר, זה מחסור שהוא חוצה.
דב ענבר: נכון מאוד.
דב ענבר: אני מהאבות המייסדים של המקצוע בארץ ואני מכיר את כל האילוצים ואת כל הדברים, עד כדי כך שהיום מדברים על אולי לעשות מסלול לרופאים התפתחותיים של אולי פחות נוירולוגיה ויותר פסיכיאטריה וגישה יותר רחבה לנושא הרגשי-התפתחותי, אבל זה כבר עניין לתוכניות לעתיד.
דב ענבר: קשה לנו למצוא היום רופאים ואנחנו ממש נאלצים לעבוד בתת תקינה מוחלטת.
דב ענבר: לדוגמה, במחוז אחד אצלנו, שאני אחראי לו בכללי, פתחנו בשנתיים האחרונות ארבעה מכונים חדשים להתפתחות הילד: בנופרים בראש העין, באלעד, בגבעתיים ובפתח תקווה, והאיוש לא מלא.
דב ענבר: חסרים רופאים ואנחנו מעסיקים גמלאים והם עובדים בצורה כזו שאנחנו ממש נאנקים ואין לנו אפשרות לתת תורים בזמן, והרופא הוא ציר מרכזי במכון להתפתחות הילד.
דב ענבר: אנחנו מבקשים להביא עוד דברים לתשומת הלב: ההשפעות של שנתיים קורונה.
דב ענבר: כמעט שנתיים קורונה, ההורים רואים יותר את הילדים וחשופים יותר לבעיות.
דב ענבר: נוצרות בעיות רגשיות חדשות שמעיבות על ההתפתחות.
דב ענבר: אי אפשר לצאת לעבודה ואי אפשר גם לתת תוכניות לילדים ובתי הספר לא תמיד פעלו.
דב ענבר: יש יותר ויותר אבחונים פתולוגיים של ילדים.
דב ענבר: רק בשנה האחרונה אני רשמתי 414 ילדים חדשים שאובחנו עם אוטיזם במכון בפתח תקווה - מחוז אחד של הכללית, ועוד 45 ילדים סומטיים, שזה כבר עניינים אורגנים יותר.
דב ענבר: יכול להיות שיש גם השפעות לשנת הקורונה על התפקודים, ועל השפעות ארוכות הטווח בוודאי יהיו מחקרים בעתיד.
דב ענבר: אני חושב שהנושא הכלכלי הוא מאוד חשוב למקצועות הבריאות.
דב ענבר: יש לנו ספקים לילדים לא מורכבים שלא מטופלים במכונים והם יוצאים לספקים, והם פשוט פושטים את הרגל וסוגרים את האפשרות שלהם לעזור כי יש איזשהו תעריף גג, ואני מניח שהקופות עולות על התעריף הזה.
דב ענבר: יש תחרות פרועה בין הקופות כנראה על רכישת הספקים, ואין לזה סוף.
דב ענבר: לדעתי, צריכים להיכנס לעובי הקורה הזו של תעריפים בהתפתחות הילד ועבודה מול ספקים, ולחזק את שכר עובדי מקצועות הבריאות.
דב ענבר: תודה רבה לכם.
מיכל שיר סגמן: פרופ' לידיה גביס, קופת חולים מכבי, בבקשה.
לידיה גביס: תודה רבה על הזכות.
לידיה גביס: אני מנהלת ארצית של התפתחות הילד במכבי, אבל בתחום הרבה מאוד שנים.
לידיה גביס: ניהלתי את המרכז בשיבא, לימדתי בפקולטה למקצועות בריאות, וחוקרת את התחום שצוין כאן של החשיבות באבחון המוקדם, בטיפול המוקדם, לצמצום הפערים בהמשך, ואני רוצה לברך על כל מה שנאמר קודם.
לידיה גביס: אני רוצה להתייחס בעיקר להסתכלות הכוללנית.
לידיה גביס: לפחות חלק מהילדים עשויים לקבל מענה ממספר מערכות: שתי מערכות בתוך משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד הרווחה, המועצות המקומיות, העמותות, ואני חייבת לציין לטובה שיש בארץ לא מעט חוקים מטיבים יחסית לעולם בכל התחום הזה של הילדים עם צרכים מיוחדים.
לידיה גביס: כולנו רוצים לתת את המענה בצורה מיטבית ועם מיטב אנשי המקצוע.
לידיה גביס: כל המערכות הללו זקוקות לאנשי מקצוע טובים כדי לספק את השירות.
לידיה גביס: בנוסף, כולנו זקוקים גם למניעת תחלופה.
לידיה גביס: אנחנו רוצים שאם ילד נכנס לאיזושהי תוכנית טיפולית אז שהוא לפחות יקבל אותה במשך שנה ושלא תהיה תחלופה של אנשי המקצוע באמצע השנה או שיהיה מחסור באנשי המקצוע.
לידיה גביס: כולנו נלחמים למעשה על אותה שמיכה צרה, שצוינה כבר בכמה ועדות, של אנשי מקצוע בתחום הבריאות, וגם של רופאים.
לידיה גביס: אני מצטרפת לאמירתו של דב ענבר לגבי המצוקה במקצוע של התחום של התפתחות הילד בנוירולוגיה מכל תחומי הרפואה.
לידיה גביס: הרבה שנים לימדתי בפקולטות למקצועות בריאות.
לידיה גביס: החישוב של כמה סטודנטים מסיימים בכל שנה הוא מטעה.
לידיה גביס: יכול להיות שזה גבולי, יכול להיות שיש מספיק סטודנטים שמסיימים, אבל מדובר במקצועות שכמעט אף פעם לא עובדים בהן במשרות מלאות, תמיד במשרות חלקיות, פרורי משרות בשירות הציבורי עם השלמות כאלה ואחרות בשירות הפרטי.
לידיה גביס: לכן, כשמחשבים את כמות העוסקים בתחום לא צריך להסתכל רק על כמה מסיימים את הלימודים אלא על כמה באמת עובדים בזה.
לידיה גביס: בנוסף, אלו מקצועות שנתפסים כמקצועות נשיים, ולכן בכל המקומות יש פערים מאוד משמעותיים בתגמול, וכתוצאה מזה העיסוק בשירות הציבורי במשרות חלקיות.
לידיה גביס: אכן, כמו שנאמר על ההסתכלות הכוללנית, ואני מאוד מסכימה לזה, הראייה חייבת להיות בין- מערכתית ולא ביצירת תחרות בין אנשי המקצוע על ידי כל המערכות הציבוריות.
לידיה גביס: כל המערכות חייבות לספק את השירות בצורה הכי מקצועית, למנוע תחלופה, ליצור רצף בין המערכות.
לידיה גביס: צריכה להיות חשיבה משותפת, ואני מאוד שמחה שהנושאים יעלו לאוצר כי הם אלה שיכולים לעשות שיהיו תנאי העסקה הולמים בכל המערכות הציבוריות, גם במשרד החינוך, במשרד הבריאות, ביחידות, ולחשוב גם על איגום משאבים, כך שהילדים יקבלו את מה שהם זקוקים לו בין המערכות השונות.
לידיה גביס: וגם השקיפות, שהוא גם נושא שמאוד חסר לנו, בין המערכות השונות.
לידיה גביס: השקיפות לא צריכה להיות דרך ההורים בלשאול אותם: האם אתה מקבל טיפול כזה או אחר ממערכת אחרת, אלא החשיבה צריכה להיות סביב הצרכים הכוללניים של הילד ומשפחתו מכל המערכות שאמורות לספק את השירות בהתאם לחוק ובצורה מיטבית ביותר.
מיכל שיר סגמן: האמת היא שהוצאת לי את המחשבות מהראש.
מיכל שיר סגמן: כשהמקצועות יפסיקו להיות מקצועות צווארון ורוד, מה שנקרא, ויבינו שמשק בית נשען על אבא-אימא, גבר-אישה, או שני בני זוג, יבינו שעניין המשכורות כאן זה לא איזשהו תחביב של אישה שהלכה לעבוד חצי משרה כי בא לה.
מיכל שיר סגמן: זו אולי היתה התשתית לפני כמה עשרות שנים, אבל המציאות השתנתה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים את זה באופן גורף ברוב המקצועות של טיפול באומנות, פרה-רפואי, שנקראים מקצועות צווארון ורוד.
מיכל שיר סגמן: אין פה חוכמות, ואת זה צריך לשבור קודם כול.
ענת בר: לגבי נושא השכר - כשאנחנו מדברים על שכר של משרד החינוך, מדובר על תקציב של משרד החינוך, כשמדברים על שכר במכונים להתפתחות הילד, מדובר על כספים של קופות החולים, כשמדברים על שכר ביחידות להתפתחות הילד, מדובר על פערים שסוגרות הרשויות המקומיות.
ענת בר: יושב לידי ראש רשות והוא יודע היטב במה מדובר.
ענת בר: הסיפור של הרשויות המקומיות פה הוא קריטי כי הרשות המקומית מוגבלת ביכולתה לקלוט ילדים עד אין סוף ולהעלות את השכר של שירות שהיא לא מחויבת אליו.
ענת בר: לכן, אני חושבת שהשלטון המקומי צריך להיות חלק מהדיון הזה כיוון שגם כך יש בתוך הרשויות הרבה מאוד כספים שמגיעים מתוך תקציבי ארנונות של תושבים, לא מתוך זה שהם מבוטחי בריאות בקופה זו או אחרת.
ענת בר: לכן, העלאת שכר בתוך היחידות, וזה דבר מבורך לכשעצמו, היא דבר שמגביל את היכולת לקלוט ילדים.
ענת בר: כי אם מעלים שכר לחלק מהצוות, אי אפשר לקלוט עוד צוות כי הקיבולת הזו היא מאוד מאוד מוגבלת.
יגאל להב: ילדים נמצאים היום בהמתנה ארוכה.
מיכל שיר סגמן: זהר לרר פטקין, מנכ"לית האגודה הישראלית של קלינאי תקשורת, בקצרה, בבקשה.
זהר לרר פטקין: שלום, שמי זהר לרר פטקין, ואני מנכ"לית האגודה הישראלית של קלינאיות התקשורת.
זהר לרר פטקין: אני קוראת להן קלינאיות התקשורת, למרות שהשם הרשמי הוא קלינאית תקשורת, מתוך כך שלמעלה מ-98% מהעוסקות במקצוע הזה הן נשים, וזה מתייחס למשפטים שנאמרו פה שהמקצועות האלה הן מקצועות של צווארון ורוד.
זהר לרר פטקין: גם בנושאים של הפרעות בתקשורת, קלינאיות תקשורת, וגם בריפוי בעיסוק, שהעוסקות בו הן סוג של אחיות שלנו, אני מכירה פחות את תחום הרפואה והפסיכולוגיה שהוזכרו פה, אני רוצה להתמקד בשני המקצועות האלה.
זהר לרר פטקין: כמו שכבר נאמר, הכול תקציבים.
זהר לרר פטקין: נשים לומדות את המקצוע ואין מחסור אמיתי של העוסקות.
זהר לרר פטקין: אנחנו עשינו סקר מקצועי והפריסה והחלוקה של העוסקות במקצוע ביחס לאוכלוסייה בארץ לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הוא בהלימה מלאה, למעט אולי מעט מחסור בדרום, כשיש לו בעיה של פריסה גיאוגרפית ולכן קשה מאוד לכסות אותו.
זהר לרר פטקין: מבדיקה שעשינו, קלינאית תקשורת שעובדת כשכירה במשרד הבריאות, במשרד החינוך ובקופות החולים, מגיעה לשכר של 35 – 50 שקלים לשעה.
זהר לרר פטקין: אין פה אחד סביב השולחן שהיה מוכן לעבוד בשכר כזה.
רויטל לן כהן: אומרת דברים לא נכונים.
זהר לרר פטקין: הזכיר דב ענבר מטפלות שעובדות בהסדר של נותנות שירות בקופות, אנחנו עשינו בדיקה כלכלית ויוצא שהנטו שנשאר להן לאחר כל ההוצאות הוא 27 שקלים לשעה בטיפול שהן נותנות לילדי הקופה.
זהר לרר פטקין: שוב, אף אחת סביב השולחן לא היתה מוכנה לעבוד בתעריף כזה, שהוא נמוך מתעריף הבייביסיטר שהיא משלמת במקביל לשעה שבה היא נותנת טיפול לילדים אחרים.
זהר לרר פטקין: כאמור, אין מחסור.
זהר לרר פטקין: צריך לעשות הסטה מהשוק הפרטי לשוק הציבורי, וזה ייעשה אך ורק אם נשפר את השכר ואת כל התנאים הנלווים למי שעובדת במקצוע.
זהר לרר פטקין: אנחנו עשינו עבודה כלכלית עם הכלכלן שלמה מעוז.
זהר לרר פטקין: הוא הביא ממצאים שאם נטפל בילדים בגיל המוקדם, לא רק שנוריד את עלויות הטיפול בהם בגיל המבוגר, אלא גם נהפוך אותם לאזרח מועיל שבסופו של דבר משלם מיסים למדינה ומחזיר את ההשקעה בטיפול בו, ואפילו משאיר כסף לקופת המדינה.
זהר לרר פטקין: לכן, אנחנו חושבים שהעניין הוא עניין תקציבי ואפשר לתקן אותו במיידי.
זהר לרר פטקין: תודה על ההזדמנות לדבר.
הדר ירדני: אני ד"ר הדר ירדני, מנהלת המחלקה להתפתחות הילד ושיקומו.
הדר ירדני: עלו פה הרבה מאוד נושאים.
הדר ירדני: חלקם לא קשורים בכלל להתפתחות הילד, כמו לקויות למידה.
הדר ירדני: אני בטוחה שגם הפרעות קשב וריכוז לא קשורות במיוחד ליחידות ההתפתחותיות.
הדר ירדני: דיברו פה על מכונים ועל המחסור ברופאים.
הדר ירדני: אני לא בטוחה שזה היה הנושא שהיחידות רצו לדבר עליו.
הדר ירדני: יש פה הרבה מאוד נושאים חשובים.
הדר ירדני: דיברו על בריאות הנפש, והוא לא פחות חשוב.
הדר ירדני: שוב, לא כל כך מתקשר אלינו.
הדר ירדני: אני רוצה להתמקד בכמה דברים שכן קשורים אולי לנושא שלשמו התכנסנו.
הדר ירדני: מאז החלת הרפורמה, בספטמבר שנה שעברה, הוכרו עוד 20 יחידות חדשות, תשע יחידות נמצאות בתהליך של הכרה כרגע מול המחלקה שלי, נפתחו שני מכונים חדשים להתפתחות הילד.
הדר ירדני: אני חושבת שזו פריחה שלא הכרנו הרבה מאוד שנים.
הדר ירדני: אני יכולה לתת דוגמאות למקומות בהם נפתחו יחידות, כמו: נצרת, טירה, עדי נגב, בית ג'אן, ג'סר, כפר עציון, מג'דל שמס, שנמצאים בתהליכים.
הדר ירדני: בהחלט ישנה עלייה בפתיחת עוד ועוד יחידות להתפתחות הילד.
מיכל שיר סגמן: האם אתם מצליחים לאייש אותן בכל המשרות?
הדר ירדני: כן, אחרת הם לא מקבלים הכרה.
הדר ירדני: אוישו כ-200 משרות בקופות חולים, והחברים שלי יוכלו אולי לספר על זה יותר טוב ממני.