GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים בלפר: אז שלום רב, לכל הנוכחות והנוכחים ותודה על ההזמנה כמובן, להופיע בפני שרת החינוך, בוועדת זכויות הילד, בכנסת ישראל.
חיים בלפר: שמי כמו ששמעתם חיים בלפר ולצידי כאן יושבת שותפתי לדרך, מיכל בן גל.
חיים בלפר: לפני כחמש שנים הצטלבו הדרכים בן מיכל בן גל, אבי יצחק בלפר ואנוכי, דבר שהוביל להקמת "ינוקא", שמטרתה הפצת משנתו החינוכית של ד"ר יאנוש קורצ'אק בקרב תלמידים, מורים והורים בארץ.
חיים בלפר: כל זאת באמצעות הרצאה חווייתית, ספרים מקוריים לילדים, עזרי הוראה ותערוכה נודדת.
חיים בלפר: אבי, האומן יצחק בלפר - היה חניכם של ד"ר יאנוש קורצ'אק וגב' סטפה וילצ'נסקה, שותפתו לדרך - אשר הקדיש את כל חייו וכישרונו האמנותי להנצחת פועלו של קורצ'אק והנצחת שואת העם היהודי.
חיים בלפר: כל יצירות האמנות המופיעות לפניכם כאן, הם כמובן פרי עבודותיו של יצחק, אבי.
חיים בלפר: אבא התחנך בבית היתומים של קורצ'אק מגיל שבע ועד גיל 15, במשך שמונה שנים, אותם תמיד הקפיד לתאר באוזניי שומעיו כתקופה הנהדרת והמשמעותית בחייו.
חיים בלפר: בבית היתומים יצר קורצ'אק – 'רפובליקת ילדים' – כך כינה זאת אבא - עם מועצת ילדים עצמאית שניהלה את שגרת הבית, עם בית משפט חברים, בו השופטים היו ילדים, שלהם הייתה הסמכות היחידה, להעניש בבית ותקנון הבית שהיה אחיד וחייב את כלל הילדים, כמו גם את המבוגרים בבית, בכללם קורצ'אק עצמו.
חיים בלפר: שיטתו החינוכית של קורצ'אק שעסקה בין שאר מרכיביה – בהתבוננות ומעקב אחר כל אחד מהילדים בבית – תרמה רבות לחיזוק כישרונם והתפתחותם האישית של כל אחת ואחד מהם.
חיים בלפר: אבי הוא אחת הדוגמאות מיני רבות לכך, כשרונו האמנותי התגלה והתפתח כבר בבית היתומים, כפי שמעיד הקטע הבא, מתוך הספר האוטוביוגרפי – 'בית לבן בעיר אפורה', מאת יצחק בלפר:
מיכל בן גל: "באחד הימים ואני כבן עשר, ניגשה אליי הגב' סטפה, הניפה כף יד חמה על כתפיי ואמרה – יצחקל'ה אני יודעת שאתה אוהב לצייר, אם אתה רוצה אתן לך ניירות, עפרונות, צבעים, מכחולים וכל אשר יידרש.
מיכל בן גל: בכל עת שתחפוץ גש למזכירות, קח את המפתח לחדרון החנות, זו תהייה הפינה שלך לשבת בשקט ולצייר.
מיכל בן גל: לא היה קץ לאושרי ושמחתי לא ידעה גבולות – חלומי מתגשם, לצייר – בהתרגשות ששרפה אותי, עלה ערכי בעיניי עצמי, אם גב' סטפה יודעת שאני אוהב ומטיב לצייר, גם הד"ר יודע.
מיכל בן גל: שערו בנפשכם, כבוגר אני יודע להעריך את חדות העין ושימת הלב שהעניקו הד"ר והגב' סטפה לכל אחד מילדי בית היתומים.
מיכל בן גל: היינו 107 ילדים בבית, כל אחד מאיתנו עולם ומלואו של אפיוניי אופי, תכונות וכישורים, למרות מטלות היומיום, הבעיות ופתרונן, הקשיים והמהמורות שנצבו לפתחם, הם הכירו וידעו לזהות ולטפח את הכישרון החבוי ונקודות החוזק בכל אחד ואחת מאיתנו, לכוון ולהדריך.
מיכל בן גל: אין לי ספק שתשומת הלב של השניים וההכוונה לנושא הנביטו את תכלית חיי המקצועיים, האמנות הפלסטית.
מיכל בן גל: לא הייתה ולו פעם אחת שד"ר קורצ'אק או גב' סטפה ביקרו בחדרון, כדי לבדוק את מעשיי, האמון שנתנו בי, היה מלא".
חיים בלפר: וכך גם אני גדלתי והתחנכתי בבית על ברכיו של יאנוש קורצ'אק, מוקף באמנות המתארת את החיים הנפלאים בבית היתומים מחד, אל מול המציאות האיומה שטפחה בפניהם בשואה מאידך.
חיים בלפר: אבא היה לי כחבר, תמיד משתף, מדבר ונותן לי זכות שווה, לאורך כל השנים בקבלת ההחלטות, תוך התחשבות והכוונה מצידו.
חיים בלפר: לא היה מאושר ממנו עת החלטתי להסב מקצוע, ללמוד ולהיות מחנך בישראל.
חיים בלפר: סוג של ניצחון וסגירת מעגל עבורו.
חיים בלפר: לסיכום, כל הופעתנו בפניכם, מתומצתת לכדי בקשה אחת – חלומו ומשאלתו של אבא – אנא הכירו וחברו יחדיו באופן קבוע, ביום זכויות הילד לבין ד"ר יאנוש קורצ'אק ומשנתו החינוכית.
חיים בלפר: קורצ'אק היה החלוץ, אבי זכויות הילד.
חיים בלפר: הוגה הרעיון ומיישם זכויותיהם של הילדים.
חיים בלפר: זוהי חובתנו ההיסטורית והמוסרית לאיש המיוחד הזה.
: הספר מדבר על משנתו של קורצ'אק, הספר מדבר על משנתו הוא מדבר על שמונה שנים שהייתי בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק ושם קיבלנו, חיינו את משנתו, כי הוא ייסד ואירגן לנו את החיים בצורה כזאת יחד עם ילדים.
: משנתו מושתתת על זכויות של הילד, שבאותם הזמנים לא ידעו עליהם והוא זה שלחם את כל חייו לזכותו של הילד.
: זכותו של הילד לקוות.
: זכותו של הילד להיות את מה שהוא וזכותו של הילד, לא פחות מה שמבוגרים, לא בחסד, אלא בזכות.
: אנחנו השתתפנו בכל דבר, הייתה לנו מועצת ילדים עצמאית.
: היה לנו בית המשפט החברי.
: כל זה נמצא במשנתו של קורצ'אק.
: הלתת את האפשרות לנהל את חייהם של ילדים.
: קורצ'אק תמיד אומר ומזכיר – שילד הוא אדם וכל שלבי התפתחותו, הוא מזכיר גם שהילדים והנוער זה שליש של האנושות ומגיע לו שליש מאוצרות האנושות, לא בחסד, אלא בזכות - ואיפה הם?
: אנחנו זקוקים ללמוד את משנתו, את שיטתו החינוכית, כי היא דבר לא רק לילדים, גם בכלל לכולם.
חיים בלפר: זה היה קטע מתוך הרצאה שאנחנו נותנים לבני נוער, על משנתו החינוכית של יאנוש קורצ'אק.
חיים בלפר: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה גם למיכל.
מיכל שיר סגמן: בתיה גלעד, אני אשמח ממש בקצרה, אנחנו נעבור לילדים המקסימים שיושבים כאן.
בתיה גלעד: אז בוקר טוב לכולם.
בתיה גלעד: ביחוד הצוות שנמצאים כאן, שזאת התרגשות בפני עצמה.
בתיה גלעד: אני מייצגת את האגודה הבינ"ל ע"ש יאנוש קורצ'אק ואת מרכז קורצ'אק לחינוך הפועל בישראל וגם היום 80 שנים לאחר לכתם של קורצ'אק וסטפה וילצ'ינסקה וחניכי בית היתומים במשרפות בטרבלינקה, הגישה החינוכית שלהם מספקת כלים חינוכיים מעוררי השראה להשגת מטרות חינוכיות, תוך שמירה על זכויות הילדים כפי שהוגדרו באמנה לזכויות הילד שבאומות המאוחדות ב-1989 ואשרורה ע"י מדינת ישראל בשנת 1991.
בתיה גלעד: העקרונות העומדים בבסיס מורשתם החינוכית נחשבו לחדשני בזמנו ונשארו רלוונטיים עד היום.
בתיה גלעד: האמנה מבטאת בסעיפיה את עיקרי משנתו החינוכית הערכית של קורצ'אק.
בתיה גלעד: אנו מוצאים באמנה את הגישה שמתייחסת לילד וילדה כאדם צעיר, אשר אינו יכול להיאבק על זכויותיו ועל לכן החברה הבוגרת צריכה לדאוג לו, כדי לאפשר לו לצמוח ולהיות אזרח מועיל, אזרח בוגר, אחראי ורגיש, אזרח שווה זכויות וחובות בחברה הכללית.
בתיה גלעד: מכאן זכותו של הילד לביטוי, כפי שהיא באה לידי ביטוי בסעיף 28 של האמנה לזכויות הילד – כי ביטוי משמעותי להגשמת זכויות הצעיר, החינוך הוא הבסיס שעליו הצעיר יוכל הצעיר להתפתח, לבטא את כישרונו, לפתח את כישוריו, להתמקצע ולהפוך את חייו למשמעותיים מבחינתו ומבחינת החברה בה הוא חי.
בתיה גלעד: קורצ'אק וסטפה שאפו להבטיח את הערך של הילדות.
בתיה גלעד: – ילדות - הוא כתב - היא תקופה ארוכה וחשובה בחייו של האדם, ילדות היא הרים שבהם נובע הנהר והיכן שנובע שם האור, קורצ'אק בכתביו הדגיש שוב ושוב את משמעותה של ילדות מאושרת בהיווצרות האישיות.
בתיה גלעד: לא פחות חשוב הוא להודות בזכותו של הילד להיות מה שהוא.
בתיה גלעד: על המבוגרים להודות בזכותו של הילד להשתתף בדיון, בפסיקות, בישיבות, לחוות יחס מתחשב כלפי בעיותיו, לבטא את רעיונותיו, לארגן את חייו באופן עצמאי, להשתמש במעלותיו ולהסתיר את מגרעותיו.
בתיה גלעד: סעיף 12 באמנה מדבר על זכותו של ילד להשמיע את קולו ולהביע את עצמו ולכן אני כל-כך שמחה שהצעירים נמצאים כאן.
בתיה גלעד: - אי אפשר לחנך ולהצמיח, אם לא שומעים, לא מאזינים ולא נותנים כלים ואפשרויות ביטוי.
בתיה גלעד: כלומר, לנהל דיון משמעותי, פיתוח כלים ומרחבים שבהם הצעירים יוכלו לבטא את עצמם, ואוזן קשובה עם הבסיס ליכולת הביטוי של הצעיר המתווכח במרחב המבוגרים, כל רגע מחי הצעיר הוא רגע חינוכי, בבית, בבה"ס ובחצר, לכל אחד מהסביבות יש השפעה על הילד.
בתיה גלעד: על הרגשתו ועל היכולות שלו לחבור לחברה, לספוג ערכים ולצמוח.
בתיה גלעד: יחסם של המבוגרים אל הצעיר אינו רגעי חד-פעמי, אלא הוא נכון לכל רגע מחייו.
בתיה גלעד: ועל כך כתב קורצ'אק: "כבוד לשעה החולפת, לעתה, ליום הזה, כי איך נוכל מחר, אם לא ניתן לו היום לחיות חיי הכרה, חיי אחריות.
בתיה גלעד: לא לרמוס, לא לעשוק, לא להטיל לתוך עבדות, לא לכבות, לא לחפש, לא לזרז.
בתיה גלעד: כבוד לכל רגע עצמו".
בתיה גלעד: העקרונות הפדגוגים של קורצ'אק וסטפה יושמו בארגון התהליך החינוכי בבית היתומים היהודי ובבית היתומים הפולני.
בתיה גלעד: במרכז משנתם החינוכית העמידו קורצ'אק וסטפה כמה נקודות יסוד – יש להכיר בילד הכרה מלאה, יש להבין את נפשו ואת עולמו המיוחד, יש להודות במלא זכותו לאהבה.
בתיה גלעד: יש לנהוג כבוד בהווייתו של הילד, כבוד לזמן החולף, יש לכבד את אי ידיעתו של הילד, את עמלו למען לדעת, לכבד את כישלונותיו, נכבד את הרכוש הצנוע שאסף, צעצוע וכל שאר הדברים הממלאים את עולמו.
בתיה גלעד: יש להקנות ביטחון לילד בתקופת ילדותו זו, תקופה מעצבת בחיי אדם.
בתיה גלעד: יחד עם זאת קורצ'אק היה מאוד ראליסט.
בתיה גלעד: הבין את גבולות החינוך ואת גבולות השימוש בחופש.
בתיה גלעד: בחופש צריך ללמוד להשתמש.
בתיה גלעד: נכון יהיה ללמוד מהם ולהתאים את מורשתם למערכת החינוך שלנו.
בתיה גלעד: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור מעולם המבוגרים לעולם הילדים.
מיכל שיר סגמן: אני רק חייבת לתת משפט לורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד.
מיכל שיר סגמן: ורד מופיעה בוועדה לזכויות הילד כל הזמן והעבודה שהם עושים, היא באמת, ילדי ישראל חווים לכם תודה מאוד, מאוד גדולה, על העשייה ולכן במשפט קצר, לפני שאנחנו עוברים לאורחים המרכזיים של היום הזה.
ורד וינדמן: תודה רבה בעיקר והערכה רבה על היום הזה ועל הבחירה בנושא הזה, שהוא חגיגי, אבל צריכות להיות לו השלכות מעשיות, כפי שעושה הוועדה הכי חשובה בכנסת יומיום.
ורד וינדמן: אז לא משפט, אבל ארבעה, זה קצר מאוד.
ורד וינדמן: יש קטע שאני מחבבת באופן מיוחד שכתב יאנוש קורצ'אק בתוך 'איך לאהוב ילד' והוא אומר: "מוטב שתביט בילדים האהובים מרחוק, מתחת לתלבושת האחידה פועמים מאה לבבות שונים, כל אחד מהם עם קושי אחר, עבודה אחרת, דאגה וחרדה אחרות.
ורד וינדמן: מאה ילדים, מאה בני אדם שלא היו מתי לא עדיין, לא מחר, כי אם כבר עכשיו".
ורד וינדמן: הקטע הספציפי הזה אהוב עליי במיוחד, כי הוא מבטא באופן ישיר ומאוד פשוט את האמיתה הבסיסית ביותר ביחס לילדים - והיא שילדים וילדות הם בני ובנות אדם שונים זה מזו.
ורד וינדמן: בעלי מאוויים, שאיפות, חששות וכל אחד ואחת מהם חולם ופוחד בדרכו - והרעיון הכי בסיסי הזה מגלם את הערך היסודי ביותר מאמנת בדבר זכויות הילד והוא כבוד הילד הערך ששזור באמנה, לא פחות מאשר תשע פעמים.
ורד וינדמן: בנימה אקטואלית, תקופת הקורונה לימדה אותנו הרבה דברים, שרבים מהם עוד מוקדם לסכם, אבל לפחות שתי עובדות ומסקנות, התבהרו ביתר שאת – העובדה שהזכות לחינוך, לשיווין בחינוך, לשגרת חינוך, הם מהזכויות היסודיות ביותר שיש לילדים והעובדה שרק ששואלים ילדים ומקשיבים להם ולוקחים בחשבון את הקולות, הרעיונות והעמדות שלהם, אפשר לגבש מדיניות מספיק טובה עבורם.
ורד וינדמן: אז יאנוש קורצ'אק כפי שנאמר לא אחת, במידה רבה הקדים את זמנו ופרץ דרך בפריזמות חשיבה ופעולה שהיו בזמנו חדשות ויוצאות דופן ולכן אין פורום ועיתוי ראויים מאלה, לקרוא לשני מהלכים חשובים וחוצה דרך בעיניי והאחד גברתי יו"ר מזכירה את זה בהרבה מסיכומי הישיבות שלה – הקמת גוף ממשלתי, המתאם בנושא של זכויות ילדים, שיפעל עם ואל מול כל משרדי הממשלה, שהילד והילדה הם המרכז - והשני שיתוף נוער בקביעת מדיניות, בהסתמך בין היתר על מה שמשרד החינוך עושה, אך גם בהסתמך על מודל פרלמנט הנוער שבנינו במועצה לשלום הילד, יחד עם נוער מב"ש ובמשפט אחרון - שנים של עבודה אישרו כל פעם ביתר שאת, שילדים זכאים לכבוד, לאמון ולרוח טובה.
ורד וינדמן: תודה גברתי ואני שמחה על ההזמנה להשתתף על באירוע כל כך חשוב.
מיכל שיר סגמן: תודה על כל העבודה שאתם עושים.
מיכל שיר סגמן: אני ממש מתרגשת.
מיכל שיר סגמן: עכשיו זה אתם ואתם זה האירוע, הילדים, הנוער המדהימים שלנו.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להתחיל עם פלג קרבאן, מגמת דיפלומטיה, כיתה ז', הקמפוס הבינתחומי ראשל"צ, בי"ס ממלכתי.
פלג קרבאן: זה לא מגמה, זה קמפוס.
בן לנג: בוקר טוב.
בן לנג: אני בן, מהקמפוס הבינתחומי, ע"ש ידלין ואני לומד בקמפוס דיפלומטיה.
בן לנג: במהלך הלמידה בקמפוס, אנו לומדים על אמנת זכויות הילד והילדה ומתעמקים בחלק מהזכויות בה, תוך כדי הכנת פרזנטציות עליהם.
בן לנג: כחלק מהקמפוס אנו מדמיינים פגישות עם וועדת האו"ם לזכויות הילד, למשל, הנושא האחרון שלנו היה – איך משבר האקלים, משפיע על ילדים ונוער ברחביי העולם, לדוגמא, באוסטרליה, היכו שריפות ענק ויותר מ-2400 בתי מגורים נהרסו וברובם גרו גם ילדים וכדיפלומט צעיר אני מקווה להקים תנועה, למען כדור הארץ, שתפעל להפחתת זיהום האוויר למען הבריאות של כולנו.
מיכל שיר סגמן: יפה.
מיכל שיר סגמן: אני אקטע אותך ואני אומר לך שאנחנו נקיים דיון על המפעלים המזהמים וההשפעה שלהם על בריאות הילדים בהמשך ואני מאוד אשמח שתבוא כאורח.
מיכל שיר סגמן: היום אגב זה גם היום בכנסת שבו מזכירים – זה יום איכות הסביבה בכנסת .
פלג קרבאן: בוקר טוב, אני פלג, מהקמפוס הבינתחומי, ע"ש נפתלי ידלין.
פלג קרבאן: אני הגעתי לקמפוס דיפלומטיה, בהמשך לתוכנית שהייתה בביה"ס היסודי, שבה התעסקתי בשנה אחת על שבדיה ובשנה שנייה על קניה בנושא של ילדים פליטים.
פלג קרבאן: בחרתי בקמפוס זה מכיוון שחלומי הוא להיות דיפלומט.
פלג קרבאן: בקמפוס זה ההזדמנות להשפיע על ילדים והנוער ושאתבגר להשפיע גם על מבוגרים.
פלג קרבאן: גם הייתה לי הזכות לפגוש את שגריר שבדיה בישראל, פאנל שמתקיים כל שנה, אל הפאנל מגיעים שגרירים, נציגי משרד החינוך, נציגיי עריית ראשל"צ וכן נציגי ביה"ס.
פלג קרבאן: בפאנל אנו מציגים את הנאומים שלנו ולבסוף שולחים את כל החומרים לאו"ם, על מנת להשפיע על מצבם של ילדים בעולם.
פלג קרבאן: חשוב לציין שהשגרירים שנמצאים בארץ, שמחים לשוחח איתנו על מצב הילדים בעולם ובישראל.
פלג קרבאן: פעם בשנה אנו משוחחים עם סגן הוועדה לזכויות הילד באו"ם ומקבלים ממנו דיווח על שיקום מצב הילדים במדינות שחקרנו, כמו שבדיה, קניה, גרמניה, איטליה והולנד.
ליאל סנטיקובסקי: שלום, קוראים לי ליאל ואני לומדת בקמפוס הבינתחומי, ע"ש ידלין.
ליאל סנטיקובסקי: ואני רוצה לשתף אתכם בכך שניתנה לי הזכות לבחור, מאחר וזה קמפוס דיפלומטיה, אבל ברצוני שלכל ילדי ישראל תהייה את האפשרות לבחור, כמו שלי ניתנה הזכות לבחור, צורת למידה, דרך הלימוד תלמידי ביה"ס לומדים לנמק ולאתגר את עצמם ולבסוף אני מקווה שבארץ ובעולם ייתנו לילדים את העצמאות לבחור עבורם.
מיכל שיר סגמן: אני אנצל את הזמן בינתיים ואומר, שהאופן שבו אתם מדברים ומתבטאים, כולל אגב תנועות הידיים, שאי אפשר היה שלא לשים לב אליהם.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהצעתי שתגיעו לוועדות האלה בכנסת, גם לוועדה לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: אתם יכולים להעביר אותנו קורסים, את חברי הכנסת, אנחנו לא למדנו בקמפוס דיפלומטיה ויש לי תחושה שיש הרבה מאוד דברים שאנחנו יכולים ללמוד מכם.
מיכל שיר סגמן: סרטון.
מיכל שיר סגמן: רק לשמור בבקשה על שקט שכולם יוכלו לשמוע.
מיכל שיר סגמן: גם מי שנכנס.
מיכל שיר סגמן: (הקרנת סרטון).
מיכל שיר סגמן: יפה מאוד ומרשים מאוד.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה על ויישר כוח.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בבקשה לעמותת יוניסטרים, הראל ליכטמן מטעם העמותה, נטע-שלום עומר וטל אלשיך, על יזמות עסקית.
הראל ליכטמן: שמי הראל, אני מנהל את השותפויות בעמותת יוניסטרים ובאמת כבוד גדול להגיע לפה.
הראל ליכטמן: מילה על עמותת יוניסטרים ואז ניתן באמת לטל ולעומר את הכבוד.
הראל ליכטמן: עמותת יוניסטרים זו עמותה שקמה לפני 20 שנה, יזם בשם רוני צארום, עושה אקזיט מאוד גדול ואז הוא אומר לעצמו - שאם הוא גדל ברמלה שזה עיר בלי הרבה הזדמנויות, כל אחד יכול להצליח בחיים.
הראל ליכטמן: עכשיו נגיד מה זה הצלחה, זה מדד מאוד מאוד גדול, אבל המטרה לתת כלים וידע לבני נוער כבר מגיל מאוד מאוד צעיר להצלחה ואיך אנחנו עושים את זה, אנחנו בעצם לוקחים את עולם היזמות ככלי בעצם לשבירת חסמים, להסרה של תקרות זכוכית.
הראל ליכטמן: אנחנו עובדים - פעם היינו אומרים מקריית שמונה ועד אילת – אבל אתמול חתמנו הסכם גן עם מג'דל שאמס, אנחנו עובדים ממג'דל שאמס ועד אילת.
הראל ליכטמן: בשתי תוכניות עיקריות, תכנית אחת היא של שלוש שנים, מכיתה ט' ועד כיתה יא', שמיטב הנוער נמצאים בה ותוכנית שנייה היא תכנית חד-שנתית בשיתוף עם משרד החינוך והרשות לחדשנות, כשהמטרה בסופו של דבר, זה בני נוער שמקבלים יידע וכלים להקים סטארט אפ.
הראל ליכטמן: הם עושים את זה החל משלב הראשון עד השלב של הסופי, כשהמטרה אני אומר את זה ככה מראש, זה לא מה הסטארט אפ עצמו – אלא כל העבודה צוות, כל הכלים, כל העמידה בפני קהל, באנגלית – הם עורכים תחרות מאוד גדולה בסוף שנה, ביולי, מציגים בפני וועדת השקעות, אגרות הון סיכון, את המיזמים שלהם, בדיוק כמו הגדולים, במטרה לזכות באיזושהי הערכה וכמובן אולי גם קצת כסף, כדי לפתח את המיזם שלהם.
מוטי מיימון: בוקר טוב.
מוטי מיימון: שמי מוטי מיימון, אני מנהל המרכז של יוניסטרים בירושלים.
מוטי מיימון: רק אגיד כמה מילים על המרכז, הוא קיים כבר שנתיים.
מוטי מיימון: שנתיים חזקות מאוד.
מוטי מיימון: נושא פרסים.
מוטי מיימון: עכשיו מתחיל את השנה השלישית שלו.
מוטי מיימון: מילה אחת על הפעילות עצמה, כמו שהמורשת פה של יאנוש קורצ'אק מלמדת אותנו, רוצים לעזור לבני ובנות נוער, לילדים להיות הם, הכי טוב שהם יכולים להיות, תמיד, אבל מה שנורא תמיד חשוב לזכור זה ללמד אותם גם להעביר את זה הלאה, להסתכל החוצה, ללמד אחרים להיות הם הכי טובים שהם יכולים ולכן שני הפרויקטים שאת תשמעו עליהם עכשיו, הם פרויקטים שהם ממש בהדגש של הסתכלות החוצה.
מוטי מיימון: הראשון עידוד שימוש בנסיעה בתחבורה ציבורית והשני סיוע לתלמידים עם לקויות למידה.
מוטי מיימון: כעת הבמה שלכם.
מוטי מיימון: נטע.
נטע-שלום עומר: שלום.
נטע-שלום עומר: אני נטע עומר.
נטע-שלום עומר: אני תלמיד בכיתה י' בבי"ס רעות ואני חניך יוניסטרים במרכז בויאר, ירושלים ואני הנציג של חב' לונה.
נטע-שלום עומר: החברה שלנו, לונה, מתמקדת במציאת פתרונות יצירתיים לבעיית זיהום האוויר.
נטע-שלום עומר: החברה שלנו כוללת כ-21 בני נוער, מכל רחבי הארץ.
נטע-שלום עומר: אנחנו מאמינים במוצר שלנו ועובדים ביחד, כדי להשיג את המטרות שלנו.
נטע-שלום עומר: כמו שכולנו יודעים יש בעיה גדולה היום והיא התחממות הגלובלית.
נטע-שלום עומר: לבעיה זו יש מס' סיבות, אחת מהסיבות, היא הזיהום במרחבים פרטיים.
נטע-שלום עומר: המיזם שלנו 'רב סנט', הוא פתרון טכנולוגי, שאנו מאמינים שהוא מהווה פתרון יעיל למצב הנתון, רב סנט, היא אפליקציה, שמעודדת אנשים להשתמש בתחבורה הציבורית באמצעות התערבות.
נטע-שלום עומר: איך היא עושה את זה?
נטע-שלום עומר: למעשה בכל נסיעה בתחבורה הציבורית, משתמשים של האפליקציה, יצברו נקודות שאותם יוכלו להמיר למיטב הטבות במגוון הרשתות המסחריות.
נטע-שלום עומר: המטרה שלנו היא לעודד אנשים, לנסוע בתחבורה הציבורית, ככה להפחית את זיהום האוויר.
נטע-שלום עומר: אנחנו נתחיל בישראל ובתקווה להתרחב לכל העולם.
נטע-שלום עומר: אנחנו מאמינים במיזם שלנו ושהוא יכול לעורר את המדינה ולשפר את התחבורה הציבורית בישראל.
נטע-שלום עומר: ביוניסטרים אנחנו זוכים לקבל יריעה רחבה, של מגוון כלים, אשר עוזרים לנו לממש את הפוטנציאל המלא שלנו, כגון: עבודה אחד על אחד עם מגוון אנשי עסקים מתחום ההיי טק והסטארט אפ בישראל, חברות דומות ועוד הרבה מאוד.
נטע-שלום עומר: בשנה האחרונה ביוניסטרים הספקנו להשתתף בתחרויות ואפילו לזכות בפרסים כספיים, אשר נועדו לקדם את החברה שלנו ואת המוצר שלנו.
נטע-שלום עומר: תודה רבה על ההזדמנות להיות כאן ולהציג את המוצר שלנו, עכשיו אני אזמין את טל מחב' צופיה להציג את המוצר שלהם.
טל אלשייך: שלום בוקר טוב, קוראים לי טל אלשייך, אני לומדת בבי"ס בויאר בכיתה יא', אני חניכה בעמותת יוניסטרים בשנה השלישית, במרכז בויאר ירושלים.
טל אלשייך: בתחילת שנה א' אני והחברה שלי הקמנו חברה בשם צופיה.
טל אלשייך: שהחברה כוללת ילדים ובני נוער, אז בתור תלמידים, החלטנו להתמקד בלקויות למידה.
טל אלשייך: יש תלמידים רבים הסובלים מלקויות למידה, ביניהם הפרעת קשב.
טל אלשייך: מטרתנו היא לעזור לאותם תלמידים ולחשוב על פתרון, שיכול לעזור להם ללמוד ולהבין את החומר בצורה הטובה ביותר.
טל אלשייך: הפתרון שחשבנו עליו הוא ה- WE ARE , היא תכנת למידה, המציעה תכנים לימודיים המועברים באמצעות משקפיי וי-אר, בחרנו להעביר את התכנים הלימודיים באמצעות משקפיי וי-אר, כששמים את המשקפי וי-אר, אז בעצם העיניים מרוכזות רק ב-וי-אר.
טל אלשייך: תלמידים הסובלים מהפרעות קשב, מוסחים מהרבה דברים, אם זה קול, או משהו שהם רואים שזז מולם.
טל אלשייך: אנחנו רצינו למצוא להם פתרון וזה הפתרון שחשבנו עליו.
טל אלשייך: הייחודיות שלנו היא חווית המשתמש.
טל אלשייך: אנחנו רוצים לספק לילדים חווית משתמש, חווית למידה וירטואלית והמחשה הקרובה ביותר לפרונטלית, באמצעות ה-וי-אר.
טל אלשייך: התלמיד רואה את המורה דרך התוכנה.
טל אלשייך: אנחנו רוצים שהלמידה והתכנים שיהיו שם יועברו בצורה יצירתית ואינטראקטיבית.
טל אלשייך: אז בעצם יוניסטרים נותנים לנו את הכלים להקים את החברה ולהשיק מוצר.
טל אלשייך: כחלק מהפעילות ביוניסטרים, ערכנו מחקרים שונים, כגוון סקרי שוק על שימוש המוצר, ניתוח מודלים עסקיים, ניתוח מודלים ראשונים, ניתוח תחרות והצבות יעדים, בעזרתם גם של מלווים עסקיים בעולם היי טק והעסקי.
טל אלשייך: (מדגימה את האפליקציה): זה דוגמא לאפליקציה שלנו, כיצד היא תראה, יש את הכניסה ואת השיעורים.
טל אלשייך: כיום הגענו למצב שיש לנו אב טיפוס, כלומר שיעור שהקלטנו במצלמה 360 מעלות, ששמים אותו במשקפי וי-אר בעצם, יכולים להתבונן בכל הכיתה, למעלה, למטה, להקשיב ולשמוע ולראות את השיעור.
טל אלשייך: תודה רבה על הזמן שלכם.
מיכל שיר סגמן: אני בדיוק שאלתי את בעלי שאנחנו בבית, המשקפי וי-אר האלה, מתי יהיה מישהו – והנה - המישהי – כל הכבוד.
מיכל שיר סגמן: כל הכבוד.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה לעבור למגמת דיפלומטיה, כיתות יא' ו- יב', תיכון חדש, הנה עאמר וביאן עיסא.
הנה עאמר: שלום ובוקר טוב לכולם.
הנה עאמר: שמי הנה.
הנה עאמר: אני וחברתי ביאן נציגות בית ספרנו, תיכון חדש, כפר קאסם, אני בחרתי את מגמת דיפלומטיה ומפה אני מבקשת להשפיע על זכויות הילדים והתפתחותם בחיים.
הנה עאמר: מפה אני מבקשת להשפיע על זכויות הילדים והתפתחותם בחיים, כמו חינוך והגנה במדינות אחרות.
הנה עאמר: מתוך מושג שלמדנו –האחריות להגנה – חובתה של הקהילה הבינלאומית להתערב בצורה כלשהי, כדי להבטיח את מימוש וקיום זכויותיהם של ילדים שחיים במדינה שאינה יכולה לספק, או לקיים את חובתה החוקתית, המוסרית והאנושית לילדים אלה.
הנה עאמר: למדנו וחקרנו שאפשר למצוא פתרונות למדינות שלא עוזרות ותומכות לילדים ולנוער, למשל באפריקה ישנה תכנית שקראת – פרויקט המזון העולמי – אשר חלק ממדינות העולם, מספק מנות חמות לילדים בחלק ממדינות אפריקה, כדי להתמקד אך ורק בלימודיהם, אבל השאלה היא – האם שם תתקיים הזכות לחינוך כמו פה?
הנה עאמר: – אולי זה יהיה בעתיד, בעזרתנו.
הנה עאמר: בחלק ממדינות אפריקה, יש מחסור רציני של מים טהורים, לכן נרתמו חלק ממדינות אירופה, לספק כלים לחפירת בארות שיספקו מים טהורים לילדים בפרט ולאוכלוסייה בכלל.
ווליד עמר: אני יכול להתערב ולהגיד משהו בנושא הזה?
מיכל שיר סגמן: רק תציג את השם.
ווליד עמר: אני ווליד עמר, תיכון חדש כפר קאסם ואני המורה של שתי הבחורות האלה.
הנה עאמר: המורה הכי מקסים שיש לנו.
וליד עמר: אני הסמקתי ולא יכול לדבר עכשיו.
וליד עמר: אנחנו מלמדים משהו שלא בקונצנזוס, אנחנו דנים בסוגיות שהעולם בכלל והילד בפרט סובל מהם, אז במיוחד באפריקה.
וליד עמר: ישנם שם המון ילדים שלצערנו נאלצים לנטוש את ביה"ס בגלל שיש שם עוני משווע שם, חוסר במים.
וליד עמר: הילדים האלה נאלצים לנטוש את ביה"ס, כדי לעזור להוריהם, כדי לספק את הצרכים הבסיסיים למשפחה.
וליד עמר: עכשיו מה קורה, כפי שאמרה הנציגה, ישנה תכנית שמספקת מנות חמות לחלק, או למס' גדול של ילדים, כדי שהילד יתמקד אך ורק במה שהוא לומד שם ולא ייאלץ לעזוב את ביה"ס.
וליד עמר: עכשיו מה הבעיה, שהתרומות שמגיעות ממדינות אירופה, לא מספיקות, לכן גם על המדינה עצמה אפריקה שמקבלת את התרומות, גם המדינה עצמה צריכה לממן חלק מההוצאות האלה.
וליד עמר: יש מדינות שחלק כן עוזרות ולצערנו חלקם לא עוזרות בנושא הזה.
ביאן עיסא: שמי ביאן.
ביאן עיסא: העזרה הזאת לנזקקים במקומות מצוקה ברחבי תבל, צריכה להיות מתוך מניע אנושי טהור, לא נגוע בכל סממן של קולוניאליזם תרבותי.
ביאן עיסא: אין מטרת החינוך לחקות צורות התנהגות כלשהם, אלא שהחינוך הוא משימה הדדית.
ביאן עיסא: גם ארגון יוניסף, הבינלאומי, המסייעים לילדי המדינות האלו, אבל נדרשות מדיניות אחרת של ממשלות אלו.
ביאן עיסא: אמירתו החשובה של קורצ'אק היא – שפדגוגיה אינה תורת הילד, אלא תורת האדם, כי אדם ככול אדם, ראוי גם הילד לקוות, החוקים שעל הילד לעמוד בהם, צריכים להיות פשוטים ומובנים לו ולא גזרה מגבוה.
ביאן עיסא: התהליך מתחיל בנו, לבניית הסכמים על התנהגות בכבוד לכל אדם ונמשיך להוביל בעתיד הקרוב, מהלכים לתיוג מצבם של ילדים במקומות נוספים.
ביאן עיסא: אני בטוחה שתצטרפו אלינו, לאהוב את הילד, משמעו לכבד את מי שהוא, או היא.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח לסיור לראות את הפעילות שלכם.
מיכל שיר סגמן: תלמידי תקשורת, עיתונאות, תיכון חדרה, שירה מנשה וגבריאל ברקאו.
שירה מנשה: היי, אני שירה מנשה, בת 16, תלמידת כיתה יא', בבי"ס תיכון חדרה, לומדת במגמת תקשורת, עיתונאות.
שירה מנשה: מגמת עיתונאות נותנת לי את המקום לבטא את עצמי בדרך הכי טובה שלי, ללא מחסומים והגבלות.
שירה מנשה: מקום שבו אני יודעת שדעותיי החברתיות והפוליטיות יתקבלו בכבוד ויזכו לדיון הוגן - כפי שכתב יאנוש קורצ'אק בזכויות הילד או הילדה: "לילד והילדה יש את הזכות לכבוד ולילד ולילדה יש הזכות להיות עצמם".
שירה מנשה: - מקום אשר אני יודעת שבו אתקבל ברצינות ולדעותיי יהיה משמעות והשפעה על אנשים בעתיד, לפי הזכות להתקבל ברצינות.
שירה מנשה: ההשפעה של לימודי עיתונאות על החיים של התלמידים ופיתוח חוש הביקורת זה שבעתיד ישמר ונהיה כלב השמירה של הדמוקרטיה.
שירה מנשה: אנחנו נשפיע על החברה בעתיד וכמו שאחת מכן אמרה פה – אנחנו הרופאים והפוליטיקאים של הדור הבא – אז לימודי תקשורת נורא משפיעים לנו על זה.
שירה מנשה: בשיעורים האחרונים שלנו עבדנו על טור-דעה, בטור דעה שלי אני בחרתי לדבר על הסדרה 'בני אור' ועל איך מציגים את הנוער בתקשורת בעצם ומה שמעודדים אותנו להיות.
שירה מנשה: דבר אשר ריגש אותי, מכיוון שיש לי מקום לכתוב את דבריי ודעותיי ולהבין שהכוח נמצא בידיים של הנוער היום.
שירה מנשה: אנחנו אחראים לשימור זכויות הילד בחברה.
שירה מנשה: בנוסף להכול אני תלמידה בעלת לקויות למידה ולימודי תקשורת נותנים לי את ההזדמנות להוכיח את עצמי בחברה.
מיכל שיר סגמן: אין לי מילים.
מיכל שיר סגמן: באמת.
גבריאל ברקאו: אוקי, אז אני גבריאל, אני תלמיד יא', במגמת תקשורת בתיכון חדרה.
גבריאל ברקאו: אני אישית חושב שתקשורת היא אמצעי שממש את רעיון לזכויות הילד בכך שלדוגמא בסעיפים 12 ו-13 באמנה, רשום על כך שלכל ילד יהיה את הזכות להיות בעל דעה משלו, ושהוא יוכל להביע אותה ויתרה מכך גם יצטרכו לייחס לזה חשיבות, בצורה ראויה.
גבריאל ברקאו: אז בתקשורת במגמה שלנו זה מתממש בכך שלמשל שבעבודה שעשינו לאחרונה של טור-דעה, אנחנו בוחרים נושא, מציגים אותו, מביעים עליו את הדעה וגם המורה שלנו שי, הוא עוזר לנו וממקסם את היכולות שלנו, שכך הדעה שלנו תעבור בצורה הטובה ביותר.
גבריאל ברקאו: גם אפשר לראות שיאנוש קורצ'אק למשל, גם ראה בזה כאמצעי מימוש, בכך שהיה לו את העיתון שלו, שבו הילדים כתבו על כך ועפ"י כל הדברים האלו, אני חושב שניתן להבין את הקשר בין רעיון זכויות הילד, לבין מגמת תקשורת.
מיכל שיר סגמן: מהמם.
מיכל שיר סגמן: יש לי שאלה אליכם, אני מפנה אליכם, אבל אני מפנה גם לשאר הילדים, שדיברו הנוער והצעירים.
מיכל שיר סגמן: עד כמה כשאתם פועלים אתם מרגישים את האחריות על הכתפיים?
מיכל שיר סגמן: כי אם אני מסתכלת למשל על תקשורת – 'חיים ומוות ביד הלשון' - מי כמונו הפוליטיקאים מכירים את זה פה בכנסת.
מיכל שיר סגמן: העיתונאי כותב איזשהו משהו וצ'יק יכול להפוך רעיון טוב, למשהו שהוא מתמוסס ובאותו הרגע, הוא גם יכול לקחת משהו שאולי לא היה מקבל בולטות ולהניח אותו באמת על סדר היום – וזו המון אחריות – וזאת שאלה אליכם וגם לשאר בני הנוער, אתם שמייצגים אותנו באו"ם ובמקומות אחרים, גם שאתם מתרגלים בביה"ס עצמו, או חושבים על אפליקציה ציבורית שיכולה לבוא ולסייע לציבור, כל דבר אחר שאתם עושים.
מיכל שיר סגמן: עד כמה אתם מרגישים כבר בשלבים האלה, את האחריות שמונחת לכם על הכתפיים, כשאתם מחליטים בעצם לפעול ולשנות?