GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס בן יעקב: אז רוצה להגיד שהשיתוף פעולה עם הארגונים הגאים זה אחד משיתופי הפעולה החזקים והאמיצים שלנו, אנחנו, נראה לי שאנחנו ידידי הקהילה ואנחנו קיימנו גם שולחנות עגולים בנושא וכמו שאמרתי הדרך עוד ארוכה, זאת אומרת אנחנו כרגע באמת דרך התקנה התקציבית הזו, כן מנסים איפשהו למפות אבל יש כל מיני קשיים אחרים שהם לא קשורים לא אליהם ולא אלינו, זה רשויות שלא יודעות לנצל משאבים למשל, דווקא רצינו שיותר יגיעו לפריפריות ופחות נגיד לאזורים שזה די OBVIOUS, אבל אנחנו מנסים לראות איך לעשות את זה אולי בדרך אחרת כי דרך התקנה התקציבית שעוברת דרך מרכבה זה מערכות מורכבות, אנחנו מנסים באמת לראות אולי בדרך אחרת, עומדת להיכנס עכשיו למערכת למשרד החינוך שנקראת מערכת גפן, שמנהלים יכולים לרכוש ממש ישירות את השירות שאנחנו יכולים להציע להם.
מיכל שיר סגמן: אבל שוב אז את משאירה את זה לרצון מנהלי בתי הספר, זה שוב נשאר ברמת רצון בית הספר או אותה המערכת ואם אותו בית הספר נמצא במערכת שהיא סגורה מלכתחילה, מערכת תרבותית שסגורה מלכתחילה אז זה לא כל כך יעזור, השאלה אם יש מקום לייצר סוג של שולחן עגול ביו משרד החינוך, אל הארגונים, אל מרכז הסיוע, לשבת ביחד ולראות באמת איך אפשר להרחיב את השיתוף פעולה הזה והרשויות המקומיות אגב ולראות איך באמת הכסף הזה או כל מה שאמרת, איך אנחנו מסירים את הביורוקרטיה, אגב יש משהו שאני יכולה לעשות?
מיכל שיר סגמן: יש משהו שהועדה יכולה לעשות?
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח, לבוא ולראות איך אנחנו מורידים את זה כדי שזה באמת יגיע ליעד שלו, כי אני שומעת ממך שרצון יש מטעם משרד החינוך, הארגונים איגי וארגוני הסיוע בוודאי שיש רצון ואני די בטוחה, אנחנו נשמע גם את המרכז לשלטון מקומי, אני די בטוחה שגם ממנו לא נשמע בדיוק שלילה, אז אני כן מציעה לייצר ביחד, לשבת רגע ביחד, ולראות איך אנחנו מסירים את החסמים האלה, כדי שהרצון יבוא לידי ביטוי בשטח ויגיע בסוף אל אותו ילד או ילדה, גם אם הם נמצאים בפריפריה שזה אפילו עוד יותר קשה, אני לא יכולה אפילו לדמיין מה עובר עליהם.
מריה רבינוביץ: חקיקה, חקיקה, יש לנו הצעת חוק שמתגלגלת מכנסת לכנסת לגבי הכשרות חובה בנושא מניעת פגיעה מינית וזיהוי פגיעה מינית, זה כנראה יהיה הפתרון היחיד שלא מספיק הרצון הטוב שקיים במערכת החינוך, איריס יש אחת.
מיכל שיר סגמן: שוחחתי עם שרת החינוך על זה מספר פעמים ולגמרי יש היענות.
מריה רבינוביץ: מצוין, רק חקיקה תסדיר את זה לעומק ולא תהיה תלויה ברצון הטוב של שר או שרת חינוך, אפילו שיש רצון טוב.
מיכל שיר סגמן: שרי חינוך מתחלפים, לא כולם הם יפעת ששה ביטון.
מיכל שיר סגמן: אוקי, תודה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד הרווחה, לאיילת רצון, איילה איתנו?
מיכל שיר סגמן: מפקחת ארצית, נפגעי עבירה קטינים, השירות לילד ולנוער, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, אני כבר אומרת לאנשים שבזום הבא בתור לדבר הוא אור קשת מהאגודה למען הלהט"ב אז אור תתכונן אתה הבא בתור.
איילת רצון: היי, שלום לכולם, תודה רבה על הדיון אני באמת חושבת שהוא דיון חשוב ומשמעותי, שמי איילת רצון אני מנהלת תחום נפגעי עבירה קטינים במשרד הרווחה, יש לנו במשרד בעצם, הנושא אני חושבת שהזכרת את זה גם כן בתחילת היום, הנושא של קטינים נפגע מינית הוא נושא מאוד רחב, שאנחנו נפגשים בו בהרבה מקומות הרבה זמן, לצערי ויש לנו במשרד הרווחה הרבה מאוד מענים, אני מניחה שאתם מכירים את רובם שנותנים מענה לכאלה ילדים שנפגעו מינית ובתוכם בעצם ניתן מענה גם כן לאוכלוסיות מיוחדות ומגוונות בעלי גוונים ייחודיים משלהם גם כן.
איילת רצון: יש לנו מרכזי הגנה, יש לנו שמונה מרכזי הגנה בארץ שנותנים מענה כמו שאמרתי לכולם, לילדים עד גיל 18 שגם במרכז הגנה, אפשר להתייעץ טלפונית בלי שום צורך להזדהות, ילדים יכולים להגיע למרכז ההגנה בעצמם, גם כן ללא צורך בליווי הורה, זאת אומרת שאנחנו מודעים לזה שיש ילדים, כמו שדיברתם על הארון הכפול שקשה להם לבוא, דווקא עם הורה, או אם מישהו כזה יותר נוח לו אולי עם מישהו אחר, גם במרכז הגנה אפשר לקבל מענה באופן הזה ושם אפשר לקבל מענה ראשוני בעצם גם לנושא של פגיעות מיניות גם כמובן לאלימות, אבל המוקד שלנו הוא פגיעות מיניות אז אנחנו נדבר על זה.
מיכל שיר סגמן: איילת יש לי שאלה, אין לי ספק שאין אדם במדינת ישראל שלא רוצה למנוע את כל הנושא של פגיעות מיניות בכלל ובודאי בתוך הקהילה הלהט"בית ויש פתרונות אמנם בעיני הם רחוקים מלהיות אופטימאליים, כי עובדתית מדינת ישראל לא נמצאת במקום טוב, אני אחזור על זה בכל ישיבה, מגינת ישראל לא נמצאת במקום טוב בכל הנוגע בפגיעות מיניות בקטינים, זאת עובדה, זאת לא השערה.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי זה מה שאתם כן עושים, איך זה מגיע בסוף לאותו ילד או ילדה?
מיכל שיר סגמן: איך זה מגיע?
מיכל שיר סגמן: זה היה מגיע לצח שיושב כאן בגיל 13 ובגיל 12 איך זה מגיע כשהוא ידע להרים טלפון ושהוא ידע להיזהר?
מיכל שיר סגמן: מה הצעדים שאתם עושים לא רק כדי לספק את המוצר, אלא איך אתם משווקים אותו החוצה לאלה שזקוקים לו ומרגישים מאוד לבד?
איילת רצון: אז קודם כל השירותים שלנו הם שירותים אוניברסאליים שניתנים לילידם ולאוכלוסיות בכל דרך ומשרד הרווחה כמו הרבה מאוד משרדים אחרים מפרסם את הדברים האלה, יש את האתר גם של משרד הרווחה, אני יודעת שיש את כל זכות והמידע הזה נמצא.
מיכל שיר סגמן: כן אבל אם אני ילד בן 12 אני לא אחשוב עכשיו שאני נמצאת במצוקה ואני אגיד אולי אני אכנס לאתר של משרד הרווחה.
איילת רצון: לא, בוודאי שלא, אנחנו מדברים גם על ילדים יותר גדולים ויותר בוגרים, אנחנו עובדים הרבה מאוד יחד עם משרד החינוך, מסגרות חינוכיות מכירות ויודעות את משרד הרווחה, המועצה לשלום הילד, כלומר אני חושבת גם כן כל המרכזים שפרטתם כאן שירותים של משרד הרווחה ידועים וקיימים, מרכזים לטיפול בפגיעות מיניות שהולכים ומתפתחים יותר ויותר בארץ, 21 מרכזים כיום בארץ, מוקד 105 שהוא מופעל כל ידי משרד לביטחון פנים ויש שם נציגים של משרד הרווחה.
מיכל שיר סגמן: המוקד 105 אגב, זה מוקד שהוא מבורך, אבל גם בדיוני הועדה, של הועדה לזכויות הילד וגם בוועדת החינוך של חברת הכנסת שרן השכל, אנחנו דנו בזה משרד פעמים, הציבור לא יודע מזה, הוא פשוט לא מודע שזה קיים ופה נמצאת הבעיה, אני יכולה להציע איזשהו משהו מעבר למה שאמרנו קודם, משרד החינוך, לשבת עם הארגונים ועם המרכז לשלטון מקומי כדי לראות איך מורידים את החסמים, יש לי הצעה נוספת, שמשרדי הממשלה, רווחה והחינוך והמשרד לביטחון פנים, שיבואו המשרדים שאמונים על המקום הזה במשרד הבריאות אגב, כי גם הוא חלק מהעניין הזה, שבו ותחשבו איך מייצרים קמפיין משותף, קמפיין מאסיבי, טלוויזיה, רדיו, אינטרנט, איפה שהילדים האלה יושבים, ילדים של הקהילה של הלהט"בית, ילדים בכלל ואיך אנחנו מתחילים להעלות כאן את המודעות.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שברמה תקציבית לא מדובר במשהו שישבור את המשרדים, כל אחד ייתן את חלקו, מה שנקרא שקל לשקל ובואו נרים את הפרויקט הזה, בואו נייצר סיטואציה שבה השירותים המבורכים שמשרדי הממשלה נותנים ושהארגונים מסוגלים לתת יבואו לידי ביטוי, כי הבעיה המרכזית היא פעם אחת שאותו ילד או ילדה מרגישים לבד, הוא לא יודע, הרוב אגב לא יודעים, רק לי זה קרה, רק לי זה קורה, אני פגום, אני לא בסדר, אני אשם, אז קודם כל קמפיין יגיד לו אתה לא אשם, את מושלמת כמו שאת, זה פעם אחת ופעם שנייה להיזהר, שימו לב יש אנשים לא טובים בעולם, יש כאלה, ואתם צריכים להיזהר מהם ובפעם השלישית קרה לך משהו, הנה, יש כאן אנשים שמחכים לשמוע אותך ויכולים להכיל אותך, ואני חושבת שכזה קמפיין שיהיה בשיתוף כל משרדי הממשלה הרלבנטיים, זה יהיה הדבר הגדול ביותר שמדינת ישראל עשתה אי פעם בנושא פגיעות מיניות בילדים ובקהילה בפרט.
מיכל שיר סגמן: תאמינו לי הקהילה כבר תדע למשוך, אחרי שיוצאים עם קמפיין זה קמפיין ולא מדובר פה בהרבה מאוד כספים אגב, זה לא יפיל משרד ממשלתי, זה משהו שהוא אפשרי ואני רוצה לדעת האם לדעתכם זה משהו שאפשרי, כל משרד ייתן שקל לשקל ואם צריך שהועדה הזאת אגב תסייע לכם בחיבור הזה ולראות איך אנחנו יכולים להפוך כזה קמפיין כדי באמת להגיע אליהם, גם לאלה שנמצאים בפריפריה, גם אלה שקשה להם, לא רואים כל כך טלוויזיה, או שאין טלוויזיה בבית ומדי פעם כן גולשים, אבל הם כן פתחו את העיתון הסביבתי שלהם, אפשר להגיע לכל ילד היום, פשוט לשבת על אמצעי התקשורת הרלבנטיים לילדים ולהגיע אליהם בקמפיין הסברה ומודעות של כל משרדי הממשלה, זאת תהיה לא פחות ממהפכה.
מיכל שיר סגמן: הם אתם חושבים, משרד החינוך כאן, משרד הרווחה כאן, משרד לביטחון פנים מקשיב לנו, משרד המשפטים לצערי נאלצה לרדת מהקו, מה דעתכם?
מיכל שיר סגמן: לא הפתעתי אותך, זה לא בידיים שלך אני יודעת אבל אני כן מבקשת ממך להעביר את המסר הזה ואנחנו נעשה על זה פולו אפ.
איילת רצון: הפתעת לגמרי, אני גם חושבת, אני מאוד מאמינה בכל הנושא של שולחנות עגולים וישיבה ביחד ויצירת שפה משותפת ונהלים משותפים אפילו, אפשר באמת לקחת את הדבר הזה וללכת איתו מאוד רחוק, זה משהו שאני אני אצטרך לחשוב עליו, לדבר עם הנציגות של המשרדים האחרים שישובים פה גם, אני בטוחה שנכונות ורצון יש, צריך לחשוב איך עושים את זה רצון.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח אגב לא רק לחשוב על זה אלא גם לחזור אל הועדה עם תוצאות החשיבה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לאור קשת מהאגודה למען הלהט"ב, אור שאותו אני מכירה הרבה מאוד זמן, אני נאלצת כבר עכשיו לקצר אותך אני מתנצלת מראש, המליאה שלנו מתחילה עוד רבע שעה והכנסת לא מאפשרת לנו להמשיך את הדיון הזה מעבר לרבע שעה נוספת, בבקשה אור.
אור קשת: אז אני אהיה קצר, אני גם מתנצל על הצרידות שלי, אני רוצה קודם להודות לך גברתי יושבת הראש גם על הדיון החשוב הזה ובכלל על הקשב והדלת הפתוחה שלך, לא מהיום ולא מאתמול לקהילה הגאה ולנו לארגונים הגאים ואני לא יודע אם חבר הכנסת עלי סלאלחה עדיין יושב בדיון, אני רואה שלא, אבל אני גם רוצה להודות לו על הדברים המאוד אמיצים שהוא אמר גם בדיון הזה וגם בדיון אתמול על הניסיון שלו בתור מנהל בית ספר בבית ג'אן, אנחנו לא שומעים מספיק חברי כנסת מהחברה הערבית אומרים את הדברים האלו, גם אם הם חושבים ככה ואני חושב שהדברים שהוא אמר גם בדיון הזה וגם אתמול הם ממש מהווים דוגמא ואני מוריד בפניו את הכובע על האומץ הציבורי.
אור קשת: עכשיו אני רוצה להעיר כמה הערוך קטנות כי באמת רוב הדברים החשובים נאמרו, קודם כל על התופעה עצמה של הטרדות מיניות בקהילה הגאה, הערה אחת שחשוב לומר, שלא מדובר רק בקטינים ואגב חלק מהעדויות הקשות שפורסמו בשבועות האחרונים בכלל לא עסקו בקטינים אלא בגברים.
אור קשת: אז אני אומר הדיון הזה אני מבין שהסמכות של הועדה היא רק לעסוק בקטינים אבל הדיון עצמו הוא הרבה יותר רחב, כי פגיעות בקהילה הגאה הן לא נעצרות בגיל 18 והן קיימות גם בגילאים בוגרים יותר.
אור קשת: הערה שנייה אני רוצה להצטרף למה שנאמר פה מצד כמעט כל המשתתפות על כך שהסתרה, בושה, היעדר שיח פתוח על מיניות בריאה זה ממש גורם סיכון בפני עצמו לפגיעות מיניות וכשאנחנו נאבקים בלהטבופוביה ובהסתרה אנחנו גם נאבקים בתופעה של הטרדה מינית והדבר השלישי זה שזה אולי פחות נאמר פה בדיון, אבל צריך להודות בכך שבקהילה הגאה, בעיקר במרחבים שהם יותר גבריים, יש מרחבים שהם מרחבים מתירנית מבחינה מינית, אין בעיה עם זה שהם מתירנים, אלא מעצם העובדה כמו שאין בעיה שאין בעיה עם אישה שבוחרת להתלבש חשוף, היא לא מזמינה על עצמה הטרדה מינית, וגם גברים שגולשים באפליקציות ומחפשים אפילו סקס מזדמן או יוצאים למסיבות דחוסות ואפילו לא יודע מורידים חולצה לא מזמינים הטרדות מיניות על עצמם אבל אלה זירות שמאוד פרוצות, הן זירות פרטיות שמופעלות על ידי יזמים פרטיים, אני חושב שגם הרגולציה מאוד רופפת בזירות האלה וזאת גם סיטואציה של אני חושב שדורשת מאיתנו חשיבה לגבי הזירות האלה ואיך אפשר, או לרתום אותן באמצעות תמריצים או באמצעות רגולציה כדי לפקח על הנושא הזה באותם זירות ומרחבים.
אור קשת: אני רוצה להעיר גם הערה לגבי הנושא של חוזר מנכ"ל או קווים מנחים, אני מכיר את העבודה של שפי אני חלילה לא מטיל בה דופי, אני שיש שם המון רצון טוב ומקצוענות, אבל לצערנו הנושא הזה כבר כמה שנים לא מבשיל, אגב גם השיח שהיה על קווים מנחים שזה רך יותר מחוזר מנכ"ל, נגנז באיזשהו שלב, הייתה כבר עבודה של טיוטה, לפני כמה שנים ואז בהפתעה זה נגנז, אנחנו לא מכירים את זה שיש קווים מנחים רשמיים מפורסמים, יכול להיות שיש איזושהי תורה בעל פה שעוברת מאוזן לאוזן, אבל ברור שזה לא מספק והציפייה שלנו ממשרד החינוך, זה כן לקחת את הנושא הזה, כנושא דגל, גם ברמה של חינוך למיניות בריאה בכלל במערכת החינוך וגם בנושא של חוזר המנכ"ל שכבר שנים מתנהלת עליו כמו שאני בעצם נתקע המערכת החינוך, אז אלו ההערות שלי ואני אסיים כאן, תודה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה אור, אני רוצה לעבור בבקשה לרובי מגן מנהל המרכז הגאה, יחידה עירונית ללהט"ב מעיריית תל אביב ואחר כך אנחנו נעבור למועצת התלמידים, רובי אני שוב מציינת ממש דקה וחצי.
רובי מגן: בסדר אני אגיד שאור סקר פחות או יותר את כל הנקודות הרלבנטיות שקשורות לקהילה הגאה והוא גם מייצג אותנו ואת ארגון הגג של השיח הזה מול הממשלה, בעיריית תל אביב כמובן שמים דגש על סדנאות שמגיעות דרך חוש"ן ואיגי לבתי ספר ובשנה האחרונה, שנה שנתיים האחרונות, גם הוקמה הרשות לחוסן ושוויון מגדרי שזאת ההגדרה שלה והיא מלווה גם את היחידה הלהט"בית בתל אביב וגם כל גוף שמבקש להפחית את זה וכמובן עכשיו שההתפוצצות של הפרשה הפומבית היא מאפשר לנו באופן ברור וחד יותר להיכנס ולחזק את התאריכים שכבר קורים, תודה רבה על הדיון הזה וזה מאוד משמעותי שהוא לא מתקיים רק ברשתות, או רק בכותרות בתקשורת, ושישי מקום ענייני ומביא את קולות הקהילה הגאה וקולות הנפגעים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אני רוצה לעבור לאור שרה ספירקין נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
אור שרה ספירקין: שלום, אני אור שרה ספירקין מכיתה י' מרעננה, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית וחשוב לי, הרבה מאוד דברים נאמרו, אבל חשוב לי גם לחזק את תחושת הלבד שמלווה את כל הנושאים האלה, כל נושא בפני עצמו פה הוא מאוד קשה, גם הטרדות מיניות, גם קהילת הלהט"ב וכל אחד מרגיש נורא לבד, שהוא היחידי שזה קורה לו, אז לגמרי צריך להתמקד בחינוך בהעלאת המודעות, גם בקהילה הכללית וגם בקהילות שצריכות את החיזוק הזה יותר, לדעתי הדיון על חובה או רשות זה לגמרי חשוב, כי זה יכול לעשות את ההבדל, בין בני נוער שירגיש בטוח, שירגיש שמקבלים אותו לבין שיחזור לתחושת הלבד וחוסר הידע הזה, זה מה שקשה, זה מה שבאמת מחמיר את המצב.
אור שרה ספירקין: באמת גם בחינוך הבלתי פורמאלי וגם בחינוך הפורמאלי אין מספיק את הידע על לאן לפנות למי לפנות, אז כן יודעים שיש את הממונה על הטרדות מיניות אבל אין את הפרטים שלו, אנחנו לא יודעים למי לפנות, גם כל המוקדים, הנוער לא מכיר אותם, צריך למצוא את הדרך כדי שבאמת נדע מיהם, איך פונים אליהם ולנוער של היום ובכללי לנוער להט"בי מתלווה גם הבושה והפחד, נורא קשה להרים את הטלפון ולהתקשר למוקד אז באמת למצוא את האופציה של צ'אטים, של איזושהי דרך אלטרנטיבית לפנות, זה מה שבאמת יכול להציל הרבה מאוד נערים ונערות.
מיכל שיר סגמן: תודה אני נאלצת אור לקטוע אותך כי הדיון שלנו פשוט נגמר ויעצור אותנו.
אור שרה ספירקין: בסדר גמור, תודה רבה על זכות הדיבור.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד לביטחון פנים, לרפ"ק ליאורה סולטן, ליאורה בבקשה.
מיכל שיר סגמן: שוב מאוד בקצרה, אחרי ליאורה תדבר מור נהרי ולדעתי אנחנו, אם אנחנו נספיק יהיה עוד דובר אבל אנחנו נראה, בבקשה ליאורה.
רפ"ק ליאורה סולטן: אני ראש חוליית חסרי ישע קטינים במדור נפגעי עבירה בתוך חטיבת החקירות, אני עורכת במקצועי, אני רוצה להצטרף, קודם כל הדיון מאוד חשוב, גם הדיון שנערך אתמול וגם היום, מאוד מאוד חשוב, לגבי קטינים נפגעי עבירה ובטח קטינים נפגעי עבירה בקהילה הלהט"בית.
רפ"ק ליאורה סולטן: שתי נקודות מאוד מהירות כי אני מבינה שאת מאוד קצרה בזמן, הדבר ראשון רציתי לסבר את אוזניכם, אינני יודעת אם אתם יודעים שבתוך משטרת ישראל בחטיבת הקהילות במדור שיווין חברתי פועלת חוליה עם ראש חוליה בנושא שכל הנושא של פגיעה בנושא הלהט"בים וקשר עם הקהילה, עם איגי, היא עובדת 24/7 בנושא הזה והיא מקדישה את כל זמנה גם אין-האוס וגם החוצה לנושא, עכשיו איך זה עובד, היא נכנסת לתוך קורסים שבעצם המפגש הראשוני כפי שכולם יודעים בדרך כלל המפגש הראשוני הוא עם סייר ולכן בעצם נכנסת לקורסים הללו, לסיירים, לקציני סיור, לכל מה שקשור למפגש הראשוני בין אזרח לשוטר ומעבירה בעצם את הדרך שבה צריך לנהוג, להכיר את הקהילה יותר, את הפגיעות האפשריות ויותר להיות כמובן בקשר לאותו, בכלל לנפגע עבירה אבל בטח לנפגעי תקיפה מינית בקהילה.
רפ"ק ליאורה סולטן: זה דבר ראשון שחשוב לי שתדעו שזה נכנס לתוך הקשב הארגוני של משטרת ישראל, מה היא עושה מחוץ למשטרה?
רפ"ק ליאורה סולטן: היא בעצם פועלת אל מול איגי ופועלת אל מול כל העמותות והגורמים הרלבנטיים בתחומה, איך זה בעצם עובד?
רפ"ק ליאורה סולטן: במידה ומגיעה אפילו קטין שמעוניין להתלונן והוא חושש מאוד להגיע למשטרה אולי היה לו מפגש לא טוב קודם, אולי הוא שמע, ברגע שהוא מגיע ויוצרים קשר מאיגי איתה, עם אותה ראש חוליה שהיא אינסטנציה מבחינתם, היא יוצרת קשר ישירות עם התחנה הנוגעת בדבר ובעצם מכינה לו את הקרקע להגעה.
רפ"ק ליאורה סולטן: נכון שהרגישות הזאת היא צריכה להיות בכל תחום, אנחנו עושים את כל שאנחנו יכולים שזה יקרה לכל נפגעי עבירה אבל כאן בגלל הרגישות והעובדה שיש ראש חוליה שמתעסקת עם זה ומכירים אותה, אז בעצם פונים אליה והיא מסייעת ככל שהיא יכולה, על מנת שהמפגש יהיה יותר קל עבור אותו נפגע עבירה.
רפ"ק ליאורה סולטן: זה דבר שמאוד היה לי חשוב שתדעו, שזה קיים בקשב שלנו.
מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, זמננו תם.
רפ"ק ליאורה סולטן: רק משפט על מרכזי הגנה, מאוד חשוב לי שתבינו שמרכזי ההגנה הם ייחודיים, יכולים לסייע לכל הנפגעים ובטח לנפגעים הללו, גם אפילו לא בהגשת תלונה, אלא בשיחה, יש שם את הגורמים הרלבנטיים שיכולים לסייע להם ואני קוראת מכאן באמת לוועדה, להעלות באמת באופן תקשורתי ותודעתי את כל העניין של שמונת מרכזי ההגנה הפרוסים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: ליאורה דיברנו על זה, זה בהחלט ממסקנות הוועדה, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למור מנכל"ית ארגון חוש"ן, מאוד בקצרה מילה.
מור נהרי: אני ממש אגיד משפט, תודה על זכות הדיבור ותודה על המשפט הברור לך לבנות בני הנוער, ממש ריגשת אותי, אתם באמת מושלמים ומושלמות כמו שאתם ואני חושבת שאנחנו שיש לנו מחויבות כחברה למצוא את הדרך להעביר את המסר הזה בכמה שיותר מסגרות, התקנה לחינוך לסובלנות שהתקיימה לפני מספר שנים, מאפשר לנו באמת להגיע לחינוך הפורמאלי ולייצר את ההסברות האלה ולתת מענה לבני נער להט"בי בחינוך הפורמאלי ואני חושבת שעולה כאן קול מאוד חזק היום שצריך לייצר ולמצוא מנגנונים לתקצב את זה, גם בחינוך שהוא לא פורמאלי, גם במסגרות שאינן חלק מבתי הספר שתחת משרד החינוך, כפי שאנחנו מכירים אותם, כי באמת יש כאן בשורה שצריכה לצאת לכמה שיותר מקומות ובשביל שנוכל להוציא אותה ונוכל לתת לה מקום ולתת לה קול צריך למצוא את הדרך לתקצב אותה וצריך למצוא את הדרך לעגן את זה ותודה על הדיון הזה ותודה צח על העדות האמיצה ושנצליח לייצר מקום לכל בן ובת נוער להיות מי שהם ולהרגיש בטוחים ושלמים עם מי שהם ועם הזהות שלהם, תודה רבה.
יוראי להב-הרצנו: אפשר רק משפט?
יוראי להב-הרצנו: אני מעריץ של חוש"ן, אין ארגון חשוב ביותר בתכנים באנשים, מדובר באנשים עם שליחות אדירה וצריכים להיות בכל בתי הספר בישראל, אני מעריץ גדול שלהם ואני פה בשביל לעזור להם במה שהם צריכים, באמת.
מיכל שיר סגמן: זמננו תם, אני מתנצלת יש עוד אנשים שרצו לדבר, יש לנו עוד חצי דקה לירון אשל מהמועצה לשלום הילד, חצי דקה אני יודעת את עבודת הקודש שלירון עושה היא לא מפספסת אף ועדה, חצי דקה.
לירון אשל: ממש במשפט, את כל מה שתכננתי להגיד אני לא אגיד, אני רק אגיד דבר אחד שלא נאמר פה, שאני ממליצה ללמוד בעצם יש עכשיו משרד הספורט עושה איזשהו מהלך היסטורי ופורץ דרך, מדינת ישראל נבחרה לאחת מ-66 מדינות עם האיחוד האירופי שמקדם מוגנות בספורט, וכחלק מהמערך הזה בעצם, הולכים לחייב כל איגוד ספורט למנות ממונת מוגנות על ילדים בדוח הספורט שתבטיח מרחב מוגן שתהיה כתובת לפניות ואני חושבת מה טוב אם נצליח בהמשך לקדם בעצם ממונת מוגנות בכל מסגרת פורמאלית ולא פורמאלית.
מיכל שיר סגמן: אני כבר הוצאתי על זה פנייה לראש הממשלה לירון.
מיכל שיר סגמן: זה באמת מאוד חשוב, את צודקת במאה אחוז ותודה רבה על כל התרומה והעבודה המבורכת שאת עושה יום יום ושעה שעה למען ילדי ישראל, אני אמרתי את זה לאיילת רזין, אתם מלאכים פשוט בלי כנפיים, כנראה הן מסותרות, יש אנשים שהם מלאכים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון לפני שאני מקריאה את מסקנות הועדה, אני אחזור שוב, להיות בארון זה דבר שהוא לא פשוט, הוא לא קל, המון התחבטויות פנימיות, המון שאלות וספקות של אדם כלפי עצמו, של ילד כלפי עצמו, בלי קשר אפילו לסביבה, גם בתוך סביבה תומכת אגב ולאו דווקא בסביבה שהיא לא תומכת, זה משהו שהוא כל כך אישי וגורם לכל כך הרבה התחבטויות פנימיות וזה קשה, זה קשה כמו שהוא וכשאנחנו מוסיפים על זה את נושא הפגיעות המיניות בתוך קהילה, בתוך יחד שמתחבט ולא מספר להורים, ולא מספר לסביבה ופוחד שילד או ילדה שלא יגלו עלי שיגידו עלי ואז עובר פגיעה מינית ועוד יותר נסגר כלפי פנים ולא מסוגל להוציא את זה החוצה, רמת המצוקה הנפשית היא אדירה, ולכן אני שוב יוצאת פה עם קריאה מהוועדה לזכויות הילד, אתם לא לבד, אתם לא לבד, אנחנו אתכם, תפנו לגורמים שיכולים ורוצים לעזור לכם, הם מסוגלים להכיל אתכם, יש ווצאפים, אתם תישארו אנונימיים, תפנו, לא להישאר עם זה לבד, אתם לא אשמים, אתם מושלמים ובסדר גמור בדיוק כפי שאתם.
מיכל שיר סגמן: אני שוב פונה אל ההורים, הגל התקשורתי האחרון עלול קצת להרתיע גם הורים ולא רק ילדים שנמצאים היום בארון, אז גם להורים אני אומרת, אל תחששו, אין שום דבר בעובדה שהתקשורת היום מפרסמת פרשיות כאלה ואחרות שצצות מתוך הקהילה הגאה, זה לא אומר כלום, אבל שום דבר על הקהילה הגאה באשר היא, היא מורכבת מאנשים טובים, נהדרים, אנשים שבאים לסייע, אנשים שנמצאים בכנסת, כחברי כנסת, כחברי ממשלה, תפקידים בכירים, אנשים מצוינים, מלח הארץ, אין שום קשר בין הקהילה הגאה לבין פגיעות מיניות בתוך הקהילה הגאה, אחד מכל 5 ילדים במדינת ישראל עובר פגיעה מינית, עד גיל 12 הנתון הזה זהה לבנים ובנות, הסכנה בקהילה הגאה זה על כך שהשתיקה נשמרת פשוט באופן כפול ומכופל, אבל אין זה מעיד דבר ולו חצי דבר על הקהילה הגאה או על ילד או ילדה שמזהים או מתחבטים בעצמם אם אני הומו או לסבית, דו, או טראנס ויש לתת לזה מקום והורים אני פונה גם אליכם, זה גם התפקיד שלכם, תחשבו האם אני נותן לילד שלי את היכולת לבוא ולהתבטא מולי?
מיכל שיר סגמן: האם אני אולי חוסם אולי הסביבה שבה אני גר או התרבות, הם מחכים לכם והם צריכים אתכם, טלפון אחד זה 1202 ו-1203 מרכזי הסיוע לנפגעים ונפגעות תקיפה מינית, בבקשה תצרו קשר מחכים לכם.
מיכל שיר סגמן: מסקנות הועדה.
מיכל שיר סגמן: וועדה מקשת לחזק את הילדים והנוער מקרב הקהילה הלהט"בית, הועדה מבקשת לחזק ולחבק את הילדים ובני הנוער הנפגעים וקוראת להם להתלונן בעת הצורך ולהיעזר במוקדי הסיוע.
מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה, למשרד לביטחון פנים, למשרד החינוך ומשרד הבריאות ולארגונים השונים הועדה קוראת לצאת בקמפיין הסברה משותף, מאסיבי, בכלל אמצעי התקשורת להעלאת מודעות של בני נוער למגוון הסכנות בנושא מחד ולמגוון המענים בעת מצוקה מאידך.
מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, הועדה קוראת לחזק את הלמידה בנושא מיניות מיטיבה בכלל, ומיניות להטבי"ת מיטיבה בכלל, הועדה קוראת לחזק את הלמידה בנושא גם בבתי הספר הערבים והדרוזים, הועדה קוראת להעמיק את הכשרות הצוותים החינוכיים בזיהוי ילדים נפגעים ונפגעות פגיעה מינית, הועדה קוראת לקבוע כחובה, הרצאות ארגוני הלהט"בים בכל בתי הספר בכלל זרמי החינוך.
מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים ולמשרד החינוך, הועדה קוראת לקדם את הצעות החוק לעניין הכשרות לזיהוי ואיתור ילדים נפגעי עבירות מין כחובה.
מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה, הוועדה קוראת להקים קו סיוע ייחודי ללהט"בים, הועדה קוראת לחזק את מערך מרכזי הטיפול ולהכשיר את המטפלים בהכשרה ייעודית לטיפול באוכלוסיית הלהט"ב על הדברים שמייחדים אותה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל המשתתפים, תודה רבה לצחי רפפורט, תודה שבאת אלינו וסיפרת את הסיפור שלך, תודה לכל הארגונים שעושים מלאכת קודש, תודה לחברי הכנסת שהשתתפו וחלקם כבר הלכו, תודה רבה, הישיבה הזאת נעולה.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח את ישיבת הוועדה, היום ה- 30.11, כ"ו בכסלו התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום זכויות ילדי אסירים.
מיכל שיר סגמן: אני רק אקריא כמה מילים לקראת הוועדה.
מיכל שיר סגמן: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידורי הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
מיכל שיר סגמן: ככל שיעלו עניינים הנוגעים לקטינות וקטינים שיש חשש שעברו הטרדה מינית או פגיעה מינית, עבירת אלימות או עבירה של התעללות שיעלה דבר שיש דבר לו לייחס להם עבירה או מקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטריים, או להליך פלילי המנהל בבתי המשפט, חל איסור על פרטים מזהים שלהם ולכן, הם לא יצולמו או יוקלטו ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון.
מיכל שיר סגמן: כמו כן, בגלל רגישות הנושאים הצפויים לעלות בישיבה זו, אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה או יעלה צורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים, או ככל שזה יידרש לבקשת משתתף אחר בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום נזק למי שביקש זאת או לזולתו.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת ינון אזולאי בבקשה.
ינון אזולאי: תודה רבה גברתי היושבת ראש, תודה רבה גם למי שהיה לפני וויתר.
ינון אזולאי: קודם כל אני רוצה להגיד לך מילה טובה.
ינון אזולאי: כשהעלית את הנושא הזה פשוט חיפשת מי עוד יכול לבוא ולתרום בעניין הזה ובאת ושאלת עלי, ובאמת תודה רבה.
ינון אזולאי: זה באמת מראה כמה זה חשוב לך, בכלל כל נושא של זכויות הילד.
ינון אזולאי: חושבים שוועדה של זכויות הילד זה איזה משהו שבכנסת זה איזה פרס תנחומים ואני אומר לך, הייתי חבר בוועדה בעבר ואת עושה עבודת קודש ואני חייב להגיד לך שפשוט הוועדה זועקת, זועקים מפה, זה נשמע.
ינון אזולאי: שבוע בעבר במעונות היום.
ינון אזולאי: באמת את עושה את זה בצורה טובה, בלי להסתכל על מגזר מסוים, כזה או אחר, לכולם.
ינון אזולאי: כשאת חושבת שהזכויות של הילד זה בראש מעיינותיך, ועל זה אני מברך ותמשיכי ככה, ושלא תצא תקלה תחת ידך וידינו בכלל, אז מילה טובה שחייב להגיד לך כי באמת מגיע לך את זה בזכות ולא בחסד.
ינון אזולאי: הנושא הזה של ביקור ילדים, ילדי האסירים, אני גם הגשתי הצעת חוק בשבוע שעבר ויו"ר הוועדה פנתה אלי ואמרה לי דווקא בנושא של זכויות הילד, ותיכף אנחנו נדבר מה בדיוק עשינו בה, אבל היא ביקשה ממני, היא אמרה לי ינון אני מטפלת בזה, עושים וועדה, בוא תדחה את ההצעה וכשבאים ואומרים את זה בצורה הגיונית, אנחנו שומעים, והיא לקחה על עצמה לנסות ולעזור בנושא החקיקה ואני אדבר על מה אנחנו בעצם רוצים להגיד.
ינון אזולאי: אני מבקר בבתי האסורים, מקבל פניות לא פעם ולא פעמיים, בקשר עם משפחות של האסירים, אני גם בן לשר לשירותי דת דוד אזולאי ז"ל שקראו לו האבא של האסירים.
ינון אזולאי: היה נמצא בכל בתי הכלא, היה מבקר כיו"ר ועדת הפנים, יו"ר ועדת פניות הציבור, כשר היה מבקר בבתי הכלא, בשביל לשמוע את הזעקה שלהם.
ינון אזולאי: ויש דבר אחד שהוא עוול בנושא של הילדים.
ינון אזולאי: יש ביקור אסירים שמגיע לילדים, שאפשר לבקר אותם עם המשפחות אחת לשבועיים במשך חצי שעה, זה נמצא בנוהל שאפשר להגיע ולבקר.
ינון אזולאי: הביקור אסירים, בעצם הביקור של הילדים, הוא לא מחלק את המשפחה במשפחות שיש להם שני ילדים, ילד אחד או 10 ילדים וזה אחד הדברים, העוולות הגדולות, שיש לילדים.
ינון אזולאי: ההסתכלות של בתי הסוהר ושל המשטרה ושל כל גורמי האכיפה היא ההסתכלות יכול להיות על האסיר, יכול להיות שזה גם טוב להסתכל על האסיר, אבל הטענה שלי ושל אחרים אני חושב, כשמסתכלים על האסיר, על הבעיה של האסיר, אז אין בעיה מה שקשור לתוך בית הכלא אתם צריכים לדאוג לזה שבאמת הוא ירצה את העונש שלו בצורה הנכונה והמכובדת גם לו יש זכויות אדם.
ינון אזולאי: אבל מאחורי כל אסיר כזה יש משפחה, יש ילדים שהילדים האלה לפעמים זוכים לראות את אבא שלהם פעם בחודשיים, לפעמים פעם בשלושה חודשים, כי גם לא כל פעם אפשר להביא את כל הילדים.
ינון אזולאי: לא פעם קיבלתי טלפון בכניסה לכלא שלא מאשרים להכניס עוד מספר ילדים.