GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר הירשמן: אפשר לעשות את זה דרך קידומי הדרגות, יש את הטבלה שכולם מכירים.
מאיר הירשמן: אפשר להגיד שאם שני בני הזוג עובדים אז מקבלים עדיפות.
מיכל שיר סגמן: יש מחקרים שאומרים שכשבאים בטוב, זה עובד הרבה יותר טוב מאשר גזרה.
מאיר הירשמן: בדיוק, לכן לא רק שזה לא רק פחות טוב זה גם יותר טוב, אז זו שיטה אחת.
מאיר הירשמן: זה גם לא יעלה יקר, כי לא מדובר בהרבה אנשים, כי ככל ההכנסה יותר גדולה ההנחה יותר קטנה בטבלה מראש, אלא אם כן זו משפחה מאוד גדולה.
מאיר הירשמן: שני העקרונות המרכזיים בחלופה שאנחנו מציעים, דבר ראשון, היא לא משנה את הכדאיות של העבודה של האמא, אז היא לא פוגעת בשום דבר מה שהיה.
מאיר הירשמן: בנוסף, זה כולל גם תמריץ חיובי במידה ואנחנו מעוניינים לתת את התמריץ הזה, אנחנו מקבלים אותו, הוא תמריץ עדיף על המצב הקיים.
מאיר הירשמן: לכן, גם אם רוצים להשיג איזו שהיא מטרה, הכל בסדר, צריך לעשות את זה בשכל ובצורה מקצועית.
מאיר הירשמן: בצרה שתשיג את המטרה.
מיכל שיר סגמן: ליאור גבאי.
מיכל שיר סגמן: שם מלא ותפקיד לפרוטוקול.
ליאור גבאי: קודם כל, אני ליאור גבאי מנכ"ל "נאות מרגלית".
ליאור גבאי: תודה, גבירתי היושב ראש באמת על עצם קיום הזה, החשוב שכשלעצמו.
ליאור גבאי: אני רוצה לציין כמה נקודות, אני לא אדבר על מה שאחרים כבר דיברו.
ליאור גבאי: קודם כל, כמנכ"ל רשת שמחזיקה, גם אני משמש כרגולטור של הפעלת המשפחתונים, גם במגזר החרדי וגם במגזר הכללי.
ליאור גבאי: אני חייב להגיד לכם, שהנתונים שאנחנו מקבלים מהשטח, זה אומר ככה, שכל האברכים שנמצאים בתוך המסגרת הזאת יבחרו בשתי חלופות, אחת, זה ישלחו את הילדים למסגרות פרטיות, וזה מה שקורה כרגע – הורים עוזבים את המקום והולכים למסגרות פרטיות עד אחת עם כל מיני ורסיות כאלה ואחרות.
ליאור גבאי: והשנייה, אלו המסגרות שבהן אימהות פשוט תפסקנה לעבוד.
ליאור גבאי: זה קורה אצלי באלעד, זה קורה אצלי בהר חומה, זה קורה בקרית גת, זה קורה אצלי בכל המקומות, אנחנו רואים את זה בכל העיריות.
ליאור גבאי: זו נקודה אחת.
ליאור גבאי: הנקודה השנייה זו זריית החול בעיניים של אנשי האוצר, שגברתי הזכירה מקודם, שאמרה שיש פה איזה סוג של הכוון תעסוקה.
ליאור גבאי: איזה הכוון תעסוקה יש שאומרים לאברך שבשנה הראשונה שהוא לומד רבנות, שכבר הסכימו שרבנות זה הכוון תעסוקה, אז אומרים לו "לא, קודם כל אנחנו רוצים שתביא תעודה שכבר עברת בהצטיינות מבחן אחד", זה משהו הזוי.
ליאור גבאי: זה לא קיים בשום מקום.
ליאור גבאי: כלומר, אנחנו חרדים אבל לא מטומטמים.
ליאור גבאי: עד כדי כך לבוא ולהגיד "תשמעו, אתם תראו.
ליאור גבאי: אתה צריך ללמוד ולהוכיח".
ליאור גבאי: עכשיו, תשמעי טוב גבירתי, אני רוצה להגיד לך, הרי מה התאריך?
ליאור גבאי: אני עכשיו צריך לשלוח את האברכים.
ליאור גבאי: יש לי שלושה ילדים אברכים ואני מכיר מקרוב, ואני יכול להגיד לכם אז מה הבן שלי שלומד רבנות, מה הוא צריך לעשות?
ליאור גבאי: הוא צריך להירשם ברבנות, אממה, ברבנות נפתחת המסגרת לבחינה הבאה רק בעוד חודשיים, ואז הוא כבר יפספס את השנה הזאת כי הוא יצטרך לחכות שנה הבאה, וגם אז הוא יוכל להבחן רק אחרי שנה וחצי של לימודים.
ליאור גבאי: כלומר, כמו שהזכירו מקודם, זה לא קיים בשום מקום.
ליאור גבאי: אני גם בוגר רבנות וגם סיימתי תואר במשפטים, מעולם לא אמרו לי שאני צריך להביא אישור שאני שנה שלמה צריך ללמוד או שאני צריך לקבל איזה אישור שעברתי בהצלחה?
ליאור גבאי: איזה הגיון זה?
ליאור גבאי: אנשי האוצר אומרים שיש פה הכוון תעסוקה?
ליאור גבאי: איזה הכוון תעסוקה?
ליאור גבאי: ואני רוצה להגיד, לפרוטוקול, אני ותיק בתחום, אני עשרים ושתיים שנה מנהל את המערכות האלה, אני רוצה להגיד לכם שיש לנו אלפי ילדים ואני מכיר את אנשי המקצוע גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד האוצר, וכולם אומרים בבירור זו גחמה ולא מעבר לכך.
ליאור גבאי: אין פה שום יוזמה אמיתית, כי אין פה שום תכנית אמיתית, גם רואים את זה מהעמדה של בית המשפט, כמו שהזכיר עמיתי עורך הדין מקלב.
ליאור גבאי: אני באמת אומר לכם, אנשי המקצוע גם במשרד העבודה והרווחה, גם במשרד המשפטים היו בוחרים את החלופות שדיברנו עליהן בעבר, ואנחנו הצענו למשרד חלופות.
ליאור גבאי: למשל, באו ואמרו "אברכים תופסים מקום של אותם אנשים, שכביכול, שניהם עובדים והם מתועדפים בנושא של קדימות בוועדות הקבלה.
ליאור גבאי: אמרנו אפשר לסדר את זה, אפשר לתמרץ כמו שאמרת מקודם בעניין של בטוב.
ליאור גבאי: שום דבר מהתהליך הזה לא באו לעשות את זה, אלא מתוך רצון באמת, באמת לצערי הרב, מתוך מגמה.
ליאור גבאי: ואני אומר פה בצורה ברורה, מתוך תשעת אלפים ילדים יש לי כאלף ילדים במערכת שהם בני אברכים, אף אחד מהם לא בא אליי ואמר לי אני פשוט מפסיק לעבוד, מפסיק ללמוד ואני הולך לעבוד, אין אחד כזה ואני במקצוע.
מיכל שיר סגמן: יש את יערה שהיא לא ב"זום" שביקשה לדבר, מאוד בקצרה, ואז לירון אשל מהמועצה לשלום הילד ואנחנו עוברים אל משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: יערה בבקשה, מאוד בקצרה.
יערה שילה: אני אדבר ממש בקצרה.
יערה שילה: אני שני עשורים בכנסת, אף פעם לא יצא לי לבכות ככה בוועדה.
יערה שילה: מיכל, את אמרת הכל על רגל אחת.
יערה שילה: אני חושבת שהסיפור הוא חינוך ילדים.
יערה שילה: לא ייתכן שיעקרו את הילד או שהאמא תהיה בחופשת לידה ותצטרך להוציא אותו, והסיפור הוא, אני מבקשת שתסתכלו רק על הילדים.
מיכל שיר סגמן: זה משהו שלא קורה, אגב באופן גורף.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה להגיד לך, שדווקא פה זה לא אישי.
יערה שילה: בנות עוזבות את העבודה, נפלטות.
יערה שילה: הן כבר עבדו, הן עוזבות בגלל כל הסיפור הזה.
יערה שילה: ואני חושב שבאמת הועדה חייבת, ובאמת מיכל תודה גם על האומץ וגם על הועדה, לפחות לדחות את זה לסוף שנה ולא לדבר על זה השנה.
יערה שילה: רוצים אחר כך רפורמות גדולות בתוך משרד החינוך, נראה.
מיכל שיר סגמן: רונית סויסה מטפלת במשפחתון מפוקח, בזום, שוב במשפט.
מיכל שיר סגמן: ולאחר מכן לירון אשל.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, רונית.
רונית סויסה: שלום וברכה.
רונית סויסה: לי קוראים רונית סויסה אני מנהלת משפחתון כבר שש עשרה שנה, משפחתון מפוקח.
רונית סויסה: אני רוצה לבוא מההיבט שלי בתור אחת שמקבלת את הכסף של משרד הרווחה, מעולם לא הייתה העדפה לאברכים על פני שני ההורים העובדים.
רונית סויסה: הפוך, היה שני הורים עובדים אז היה להם קדימות על האברכים.
רונית סויסה: זה דבר ראשון.
רונית סויסה: דבר שני, המשפחתון שלי מפוקח ברמה גבוהה של בטיחות של הילדים .
רונית סויסה: זה להפוך את המקום למקום בטוח לילדים, שהילדים יוכלו לשהות שם משעה שבע עד ארבע וחצי וההורים יכולים ללכת למקום העבודה שלהם בלי לדאוג לבטיחות של הילדים.
רונית סויסה: אנחנו היינו חייבים לשנות את הבית שלנו, אפילו בודקים אותי אם אני כשירה לעבודה או את בעלי אפילו בודקים את בעלי, הילדים שלי.
רונית סויסה: בודקים את כל ילדי הבית שלי מבחינה בריאותית, מבחינה חוקית.
רונית סויסה: אם אני יכולה לנהל את המשפחתון בתוך הבית שלי, יש לי הגבלת מספר ילדים, חמישה ילדים לא יותר.
רונית סויסה: גם אם נוסף לי עצמי ילד, אז אני חייבת להוציא אותו, אסור לי להכשיר יותר מחמישה ילדים.
רונית סויסה: כל רגע יכולה לדפוק לי בדלת המפקחת ולראות מה אני עושה, הבית שלי חשוף, ההורים יכולים לראות בדיוק מה אני עושה, מבקרים את האוכל שלי, את האוכל שלי, את המשחקים, את הצעצועים הכלה כל, אני חשופה.
רונית סויסה: ומה שיקרה עכשיו, אני יש לי שני הורים ב-STANDBY, יש לי חלק עובדים, יש לי גם הורים ---
מיכל שיר סגמן: תודה רבה רונית, זמננו תם.
מיכל שיר סגמן: הדברים שאת אומרת הם חשובים מאוד, אך פחות קשורים לדיון היום.
רונית סויסה: אוקיי, אז אני רוצה רק לומר שמה שיקרה עכשיו זה שההורים יצאו וישימו את הילדים במקומות לא מפוקחים, במקומות שהבנות לא עברו שום הכשרה.
רונית סויסה: אני יכולה לקרוא לזה אפילו "מחסני ילדים", היו עשרים ילדים בבית, אין פיקוח על כמות הילדים.
מיכל שיר סגמן: רונית הדברים שאת אומרת הם חשובים, זה בא על חשבון דברים אחרים שהם מאוד רלוונטיים לדיון היום.
מיכל שיר סגמן: מאוד נשמח לשמוע אותך, אגב הועדה עוסקת הרבה בנושאים שאת מדברת עליהם כרגע.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח מאוד שתשתתפי בדיונים הבאים ותאמרי את משנתך.
מיכל שיר סגמן: לירון אשל, המועצה לשלום הילד, בבקשה.
לירון אשל: תודה גברתי, קודם כל, על הדיון החשוב.
לירון אשל: אני אגיד שאנחנו פה בפריזמה היחידה והבלעדית שנוגעת לזכויות ילדים והמקום ש- זאת אומרת, זה שהדיון מתנהל בוועדה זה המקום המדויק פה.
לירון אשל: והגדירו אותך "אמיצה", אז אני אומרת שיותר מזה את אשת אמת, מהניסיון שלנו יום יום איתך.
לירון אשל: את רואה ילד כילד כילד, לא משנה מאיפה הוא ואם הוא חובש כיפה או מגיע מהפזורה או לא משנה מה, וזה דיון שבאמת עוסק בזכויות ילדים.
לירון אשל: אני רק אגיד, שרק אתמול השקנו פה בכנסת את השדולה לגיל הרך, וזה אחד האירועים שהיו, אני אגיד, הועברו באחדות דעים.
לירון אשל: הם כולם מפה לפה, הוי כמעט עשרים חברי כנסת שישבו שם וכולם הכירו באמת את הזכות להתפתחות תקינה, ולחינוך ולשווין ולהגנה וביטחון.
לירון אשל: ובאופן כללי, אני אגיד שלמעלה מעשור לקח לנו, כדי לדחוף את חוק הפיקוח על מעונות הגיל הרך, כדי בעצם להבטיח את אותם תנאים, לא פריווילגיים, בסייסים לילדים.
לירון אשל: ואחרי שעברנו את העשור הזה אנחנו עכשיו במאבק או במהלך היום יומי של יישום החוק, איך גורמים לזה שבעצם יעשה מיפוי של כל המסגרות?
לירון אשל: איך ילדים לא נמצאים מתחת לרדאר?
לירון אשל: איך ילדים זוכים באמת לתנאים סטנדרטים, לפיקוח, למטפלות מוכשרות?
לירון אשל: עכשיו, מה שקורה כרגע בהחלטה, כפי שהיא התקבלה כרגע "ובטיימניג" שלה, זה למעשה שאנחנו למעשה הולכים צעד אחד קדימה וצעד אחד אחורה.
לירון אשל: את אומרת, כמו שאמרו פה האימהות והנציגים האחרים.
לירון אשל: זאת אומרת, אם למעשה בסופו של דבר ההחלטה הזאת, הילדים יתחילו להירשם למסגרות שהן מתחת לרדר, בעצם לא עשינו שום דבר.
לירון אשל: והמהלכים חייבים להתכתב אחד עם שני, אי אפשר להסתכל על כל מהלך בצורה נפרדת.
לירון אשל: ולא משנה מה יושב מאחורי המהלך, אבל חינוך להורים או הסללה של הורים לא יכולה לבוא על חשבון זכויות של ילדים.
לירון אשל: והחלטה כזאת חייבת להתקבל.
אורית סטרוק: זו הגדרה נפלאה.
לירון אשל: והחלטה כזאת חייבת להתקבל עם חשיבה ועם הבנה ועם חלופות ועם אפשרויות, אבל קודם כל להבין מה הנזקים שעלולים להיגרם לאותה החלטה.
לירון אשל: ואני סומכת על יושבת הראש, כי כמו שאמרתי, יושבת הראש היא קודם כל רואה את הילד והם הלקוחות היחידים והבלעדיים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע, בבקשה, את משרד האוצר לאחר שהקשבתם, משרד הכלכלה מייד לאחר מכן ומשרד המשפטים.
מיכל שיר סגמן: אלה פשוט המשרדים הכי רלוונטיים כרגע לדיון.
חגי פורגס: אני אתייחס לנקודה אחת מרכזית מאוד בעיניי, והיא גם באמת נושא הדיון בהקשרים של שלום הילד.
חגי פורגס: ציינתי בתחילת דבריי שהמעונות הם משאב מוגבל, הם לא ניתנים לכלל ילדי ישראל מנקודת הזמן הזו.
חגי פורגס: לכן, בעצם, אנחנו לא מדברים על מצב שבו שינוי קריטריונים, כזה או אחר, מוביל למצב של ירידה במספר הילדים שנהנים מזכאות, אלא רק בשינוי התמהיל שלהם.
אורית סטרוק: קוראים לזה סלקציה בעברית, את יודעת?
אורית סטרוק: זה מה שאת אומרת.
יהדות התורה: מה את אומרת שילד חרדי פירושו של דבר שהוא מתועדף אחורה?
יהדות התורה: אני לא מבין.
מיכל שיר סגמן: רגע, סליחה.
מיכל שיר סגמן: תנו לה לסיים.
אורית סטרוק: פשוט בושה.
מיכל שיר סגמן: היא המתינה והקשיבה לכל הדברים שלכם, אני מבקשת למשרד האוצר לדבר.
קריאה: זה מביש אם זו התוצאה של ההקשבה.
קריאה: חיכינו לפתיחה אחרת, קצת משהו הזדהות עם אימהות, ציפינו מלב האבן.
אורית סטרוק: צר לי שזה נופל עלייך באופן אישי, זה לא את.
יהדות התורה: לא, שפת הגוף משדרת את מה שהיא חושבת, במקרה הזה היא לא רק שליחה.
יהדות התורה: סליחה שאני אומר את זה.
נועה שוקרון: אז בהמשך לדבריי, בהינתן וזה המצב, השאלה חוזרת לשאלת התכליות של מבחן התמיכה ולשאלת הקריטריונים.
נועה שוקרון: ופה, כמו שגם ציינתי בתחילת דבריי, אנחנו חושבים שנכון בעת הזו, לאור העלייה בשיעורי התעסוקה של נשים, לעודד גם שיעורי תעסוקה של גברים.
נועה שוקרון: אנחנו חושבים שהקריטריונים, לאור התכלית, הם קריטריונים הולמים לכך.
נועה שוקרון: אני חושבת שגם הדיונים בבג"ץ לא היה עוררין על כך, ולכן שאלת המדיניות היא שאלת המדיניות, אבל בהינתן והתכלית היא עידוד של שני הורים עובדים, הקריטריונים הם בהחלט אלה שנותנים את המענה לך.
נועה שוקרון: תודה.
יהדות התורה: אין לך שום תגובה או התנצלות על מה שאמרו פה?
יהדות התורה: שום דבר לא? רק לנתונים יבשים שהם לא נכונים.
יהדות התורה: את יודעת כמה גברים רוצים להשתלב בעבודה, עומדים בתור ולא משלבים אותם?
יהדות התורה: אתם לא עושים שום פעולה בעניין הזה?
יהדות התורה: עובדות לא מתאימות, תשאלו את מכון למחקר כמה נתונים יש, שמחכים עושים עבודות שלא מתאימות ולא מכניסות שום דבר.
יהדות התורה: הן לא אפקטיביות בגלל שאין להם שילוב עבודה, לא אלה שעכשיו לומדים, תטפלו באלה שעכשיו מחכים ורוצים לעבוד, מחכים בתור לעבוד, שנים הם לא יכולים לעבוד.
אורית סטרוק: לא מעניין אותם שיעבדו, זה מעניין אותם שהם לא ילמדו תורה.
מיכל שיר סגמן: משרד הכלכלה בבקשה.
יהדות התורה: לא, עד השנה הזו פשוט מבחני התמיכה דיברו על תעסוקת נשים בלבד, להזכיר לכולם.
יהדות התורה: פשוט היא מתארת את זה כאילו שעד השנה הזו מבחני התמיכה דיברו על המטרה היא לתעסוקת נשים בלבד.
יהדות התורה: בגלל הסיבה הזו שינו את זה, כביכול.
יהדות התורה: ואז להציג את זה כאילו שזו מטרת העל של המשרד מאז ומעולם, שקר.
מיכל שיר סגמן: סליחה, חבר הכנסת מקלב, הדיון הזה לא נפתח מחדש.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, משרד הכלכלה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נמסור את הסיכום בסוף, הכל בסדר.
חגי פורגס: שלום שמי חגי מאגף מעונות יום זרוע העבודה.
חגי פורגס: כמה נקודות קצרות על נושאים שעלו פה שהאגף עזר או רוצה לסייע או פועל בכיוונים האלה.
חגי פורגס: אחד, הוא נושא המקדמות, שאני אתאר במה מדובר.
חגי פורגס: באמת, בגלל עיכובים שהיו, בגלל מבחני התמיכה שפורסמו באיחור וההתאמות של המערכת הממוחשבת שנאלצנו לעשות התהליך המתמשך.
חגי פורגס: אנחנו יודעים שיש הורים שלא מקבלים סבסוד עדיין, והפתרון שאנחנו מצעים, החשב הכללי במשרד האוצר גם נתן לנו פה מסגרת של עבודה במאמצים משותפים אנחנו מחלקים מקדמות למי שמבקש.
חגי פורגס: שזה אומר בעצם, שהורים יכולים לקבל הנחה על חשבון דרגה שתגיע בהמשך.
אורית סטרוק: זו תשובה לשאלה אחרת.
אורית סטרוק: זו תשובה לשאלה למה כלל ההורים במדינת ישראל עדיין לא יודעים מה הסבסוד שהם מקבלים בגלל שכולם מתבחבשים על הנושא הזה.
אורית סטרוק: אבל זו לא תשובה לשאלה איזה סבסוד יקבלו האימהות האלה והילדים שלהן, שאותם בכל מקרה, משרד האוצר רוצה לדפוק עד העצם.
חגי פורגס: הנושא השני שאני רוצה להתייחס אליו, והוא עלה כאן נראה לי על ידי חבר הכנסת אורבך, הוא נושא תשלומי הרטרו.
חגי פורגס: כמובן, שהורים שהם זכאים לא יפגעו בגלל העיכוב הזה והם יקבלו מתחילת שנת הלימודים, כולל אברכים עד חודש ינואר.
חגי פורגס: אם יגישו בקשה עכשיו הם יקבלו בספטמבר.
חגי פורגס: יש כל מיני פרטים קונקרטיים, אם רוצים משהו, אפשר פרטני אחר כך, אבל הנושא הזה גם עלה פה וזאת התשובה.
חגי פורגס: דבר נוסף שנאמר פה שהוא עניין של זכויות הילד---
מיכל שיר סגמן: זה הדבר היחיד הרלוונטי פה בוועדה.
מיכל שיר סגמן: אז, זהו פה אני קצת יותר ארחיב.
מיכל שיר סגמן: באופן אישי, אני שמח לשמוע שמעונות היום, לפחות תופסים אותם, כמקום שהוא שומר על חינוך טיפול של הילדים והתפתחותם התקינה ובטיחות וכו', כי הרבה פעמים שומעים פה ביקורת שזה רק מחסן ילדים, כדי להוציא הורים לעבודה.
מיכל שיר סגמן: ואני שמח שרואים פה ערך במעון עצמו שיש לו ערך לחינוך טיפול של הילד.
מיכל שיר סגמן: עצם העובדה שמסתכלים על כמה אימהות יוצאות לעבודה ולפי זה משרד הכלכלה בכלל יודע כמה ילדים, בערך, יש ובאיזה גן או באיזה מעון, לא הייתי נכנסת לשם, בטח שלא בוועדה הזאת עם מספר הדיונים שאנחנו עורכים בנושא הזה.
חגי פורגס: לא, אנחנו מדברים על מעונות סמל.
חגי פורגס: על מעונות סמל אנחנו מרושתים עד הילד האחרון, ואני אומר פה שמעונות הסמל הם המעונות המסובסדים, לא הפרטיים ולכן, אני אציין גם כן איזו שהיא עובדה, שמשמח אותי לשמוע.
חגי פורגס: כי, נאמרו הרבה ביקורות בעבר שהמעונות המכורים הם רק מחסנים כדי לשים ילדים וזה נראה שדווקא מקבלים שם חינוך, טיפול טוב וזה.
חגי פורגס: דבר נוסף, יש היום את חוק הפיקוח.
חגי פורגס: חוק הפיקוח הוא חוק, שמי שלא מכיר, כניס תחת הרגולטור את כל המסגרות בארץ מעל שבעה ילדים ומעלה, גם המסגרות הפרטיות הלא מסובסדות.
חגי פורגס: תקופה של שנתיים, לדעתי, פה בוועדה לזכויות הילד הוא עבר תקופה של שנתיים.
חגי פורגס: היה רק סטנדרט, נקרא לו חירומי, של הצלחת חיים, של בדיקת רישום פלילי וכו'.
חגי פורגס: החל משנת הלימודים הזו חוק הפיקוח, הסטנדרט שלו הוא על תקנות שמדברות על אופן ההפעלה ויש דגש על חינוך טיפול, דגש על הכשרות ודגש על בטיחות ותזונה וכו'.
חגי פורגס: ולכן, אני אומר, לפי החוק כל המסגרות בארץ, גם הלא מסובסדות, אם אומרים שילדים יצאו למסגרות אחרות לא מסובסדות, לפי החוק גם המסגרות הלא מסובסדות צריכות לעמוד בסטנדרט, שלדעתי, הוא ראוי וגבוה.
חגי פורגס: ופה אני אומר, אם מישהו שולח ילד למסגרת מסוכנת, שיש שם צפיפות ותנאים לא טובים, אנחנו כאן כדי לראות את המסגרות האלה ואנחנו מיד שולחים פיקוח ובקרה ואם צריך סנקציות.
מיכל שיר סגמן: אומרים לך שאתה כבר לא תהיה שם בשבילם, זו הטענה של הדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: הטענה של הדיון, הטענה המרכזית, שאומרים אז תהיה שם בשבילנו, אבל כרגע מושכים את זה ואתה לא תהיה שם בשבילנו.
מיכל שיר סגמן: זו בדוק הטענה.
חגי פורגס: לא, המסגרות הפרטיות שטענו כאן שיש מסגרות מסוכנות שנאלצים להוציא מהמסגרות הטובות עם הסמל, אז אני אומר גם המסגרות הפרטיות, לפי החוק, אסור להן להיות מסוכנות.
חגי פורגס: אם אתם יודעים על מסגרות מסוכנות, אני מאוד מאוד מבקש תביאו אותן אלינו, אנחנו נשלח פיקוח.
חגי פורגס: גם אם יש מסגרת שלא מכירים אותה, לדעתי זה בהחלט מסוכן, תגידו לנו יש לנו ערוצי תקשורת, אנחנו מיד שולחים פיקוח או חיצוני או פיקוח של האגף.
חגי פורגס: ואם צריך אנחנו מוציאים במקום צווי סגירה למסגרות מסוכנות.
מיכל שיר סגמן: חגי, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני שמחה מאוד שאתה מסנגר על כל העניין של הפיקוח מכל העשרים ושלושה פקחים שיש.
מיכל שיר סגמן: זה נושא לדיון אחר, מה שנקרא.
מיכל שיר סגמן: לא הייתי מתהדרת בזה, מכל הטיעונים לא הייתי מדגישה את זה, אם אני הייתי עכשיו משרד הכלכלה ועונה, אבל בסדר.
מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים, בבקשה.
שלומית גרינפילד גילת: שלום.
שלומית גרינפילד גילת: אני מבקשת להתייחס לא לרמה של המדיניות, אלא לרמה המשפטית.
שלומית גרינפילד גילת: במישור המשפטי אנחנו מדברים על מבחני תמיכה של משרד הכלכלה.
שלומית גרינפילד גילת: מבחני תמיכה, הם בפררוגטיבה של השר, להחליט מה תהיה מטרת התמיכה.
שלומית גרינפילד גילת: מטרת התמיכה השתנתה, שרת הכלכלה החליטה לשנות את מטרת התמיכה מעידוד נשים לעבודה לעידוד בני זוג לעבודה.
אורית סטרוק: זו החלטה של שרת הכלכלה או של שר האוצר?
אורית סטרוק: את יכולה בבקשה לדייק?
אורית סטרוק: ואם את יכולה גם להתייחס על נתונים שהביא חבר הכנסת רוטמן, שמצביעים על כך שהנתונים שאתם הבאתם בפני בג"ץ הם נתונים שקריים.
שלומית גרינפילד גילת: אני רוצה להתייחס למישור המשפטי.
אורית סטרוק: במישור המשפטי אתם הצגתם בפני בג"ץ נתונים שיקרים כך מעיד הדוח של הממ"מ, אם את יכולה בבקשה להתייחס לזה.
נועה שוקרון: אז אני אתייחס לזה מקצועית, הנתונים שאנחנו הצגנו לבית המשפט נסמכים על המחקר של הכלכלנית הראשית במשרד האוצר, זה מחקר שגם מפורסם לציבור, מחקר של איתן רגב "ממרכז טאוב".
נועה שוקרון: שני המחקרים האלה מדברים על כך שהתשואה להשכלה אקדמית, גם בקרב גברים חרדים, אנחנו מדברים על פער של ארבעים אחוז בשיעור התעסוקה.
אורית סטרוק: סליחה שאני קוטעת אותך.
אורית סטרוק: חבר הכנסת רוטמן אמר פה שני נתונים שקריים, ואל תלכי לי לסמטאות אחרות.
אורית סטרוק: הוא אמר ככה – שמבחינת ממוצע שנות לימוד של אברך בישיבה הוא יותר קטן משמעותית ממוצע שנות לימוד של סטודנט באוניברסיטה, זה אחד.
אורית סטרוק: נתון שני שהוא אמר, וזה נתון שקרי שאתם הגשתם בבית משפט, אתם ואתם יחד.
אורית סטרוק: דבר שלישי הוא אמר, מה שאת אמרת בתחילת דברייך, מה שהיא הגישה לבית המשפט שכאילו בוצע קיצוץ כזה בסבסוד בשנת 2014 והייתה לזה תוצאה בפועל ביציאת חרדים לעבודה.
אורית סטרוק: זה לא נכון, משום שהסבסוד הזה לא בוצע, קיצוץ בסבסוד הזה לא בוצע בפועל ב-2014, משום שהשר לפיד, שהיה אז שר האוצר, דחה את זה בשנה וזה פשוט לא קרה כי הממשלה, ברוך השם, התפרקה.
אורית סטרוק: אז תתייחסי בבקשה לשני הנתונים האלה שאתם הצגתם בפני בתי משפט, שהם נתונים שקריים.
נועה שוקרון: לגבי הנקודה הראשונה, לא נמצאים בידיי ולא הגשנו שום נתון לבית המשפט בנוגע לזמן שהייה או שנות שהייה ממוצעות של אברך בכולל.
נועה שוקרון: ההתייחסות שם הייתה התייחסות עובדתית, לכך שבניגוד לתואר ראשון, או הכשרה מקצועית מכל סוג שהוא, ההכשרה הזו קצובה בזמן וזו לא.
אורית סטרוק: אני לא קראתי את תשובת המדינה לבג"ץ, אני מודה, אבל אני בטוחה שאם חבר הכנסת שמחה רוטמן, שהוא משפטן מהמדרגה הראשונה, אומר שכך נכתב אז כך נכתב.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נבקש את הבהרה בכתב.
נועה שוקרון: לגבי הסוגיה השנייה, ההחלטה ב-2014 אכן הייתה לשנה קדימה.
נועה שוקרון: היא עדיין בוצעה בפועל, כלומר הממשלה עדיין הייתה---
אורית סטרוק: זה לא משנה הדוח של הממ"מ, וזה לא גם מה שאני זוכרת.
אורית סטרוק: במקרה הייתי בחיים אז, אפילו ישבתי בקואליציה בבושתי.
נועה שוקרון: גם אני הייתי בחיים וכמו שאמרתי - המדיניות הזו בוצעה, היא בוצעה עם התרעת זמן ארוכה יותר מזו שניתנה כעת, אך היא בוצעה.
נועה שוקרון: אם בוחנים את נקודת הזמן שבה היא בוצעה, לא את נקודת הזמן שבה הודיעו עליה, בנקודת זמן שהיא בוצעה, כמו שאמרתי, שיעורי התעסוקה הן של גברים והן של נשים חרדיות.
מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים את רוצה להוסיף?
אורית סטרוק: עדיין לא קיבלתי תשובה של מי הייתה ההחלטה של משרד האוצר או של משרד הכלכלה.
מיכל שיר סגמן: משרד האוצר.
קריאה: הסמכות היא של משרד הכלכלה.
נועה שוקרון: אני גם אתייחס בהקשר הזה שהייתה הודעת שרים משותפת, בנושא הזה, ומשם קודמה המדיניות בהתאמה, כפי שקורה בכל החלטה ממשלתית.
שמואל מקלב: הייתה לפני שהסמכות הייתה, לפני "שזרוע העבודה" עבר לשרת הכלכלה, אז הייתה הודעת שרים.
שמואל מקלב: "זרוע העבודה" לא היה בסמכות אז, רק חשוב מאוד לדעת את זה.
חגי פורגס: יש החלטת ממשלה של "דוח טרכטנברג" מ-2012 שקובעת שתנאי הסבסוד נקבעים במשותף עם משרד הכלכלה ומשרד האוצר.
אורית סטרוק: לכן שאלתי, ואני חושבת שהתשובה היא שזה לא קרה.
מיכל שיר סגמן: יש לך משהו להוסיף?
שלומית גרינפילד גילת: אם תרצו אני יכולה להמשיך ולהסביר שבבג"ץ 3871/15 בעצם שדן אז בשינוי של מבחני התמיכה בעצם אמר אותו דבר – ששתי התכליות הן תכליות ראויות, בין אם נחליט שהתכלית היא לעודד נשים, זו תכלית בהחלט ראויה, אם נחליט שהתכלית היא לעודד לשני בני זוג לצאת לתעסוקה - היא גם תכלית ראויה.
מיכל שיר סגמן: הבעיה היא הדרך ללכת לשם.
מיכל שיר סגמן: הדיון כאן הוא על הדרך.
שלומית גרינפילד גילת: התבחינים מתאימים לתכלית.
שלומית גרינפילד גילת: התכלית היא לגמרי בתוך הסמכות של השרים לקבוע את התכלית.
שלומית גרינפילד גילת: אנחנו לא מתערבים בתכלית, התכלית היא תוצאה של מדיניות השרים.
אורית סטרוק: רק הערה קטנה, תראי איזה משחק מילים יש כאן.
אורית סטרוק: כאשר הקימו את המעונות וכשסבסדו אותם התכלית הייתה לעודד נשים לצאת לעבודה, כלומר המדינה אמרה לכו כדי שתוכלו לצאת.
אורית סטרוק: עכשיו התכלית הקדושה היא לעודד גברים לצאת לעבודה, זה לא נכון, זה לעודד גברים לצאת מבתי המדרש.
אורית סטרוק: אז, המעשה הוא ניקח לכם, כדי שתהיו חייבים לצאת.
אורית סטרוק: הבנת את המשחק מילים שיש כאן?
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל מי שהשתתף פה בדיון.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל הנשים הנפלאות שלקחו את הזמן, וכאמא לשני זאטוטים אני יכולה להגיד שזה לא פשוט לעזוב הכל, עבודה, לימודים ובטח שילדים קטנים, ולהעלות לכאן לירושלים ולהביע את קולכן, אז תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: נגעתן ללב של כולנו, גם כאמא וגם כאישה שעובדת אני מאוד מזדהה עם הכאב שלכן.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אני אפתח ואומר שאחד הדברים שחסרים פה במדינת ישראל זה עוד "יאנוש קורצ'ק".
מיכל שיר סגמן: "יאנוש קורצ'ק" היה פורץ דרך, ובעת מלחמה ומשבר של העם היהודי הוא עדיין עשה את כל המאמצים ועשה מהפכה.
מיכל שיר סגמן: הוא שם בפעם הראשונה את הילד במרכז.
מיכל שיר סגמן: הוא אמר, רגע, לילד יש זכויות, ובאמת הוא ניהל את כל בית היתומים תחת שיטת חינוך ייחודית שהייתה לא מקובלת בכלל באותה העת.
מיכל שיר סגמן: ילדים היו אמורים ללכת לעבודה ועד אז היו פשוט מגלגלים אותם ממקום למקום, והוא שינה את התפיסה הזו.
מיכל שיר סגמן: ואני עדיין מחפשת את "היאנוש קורצ'ק" של ימינו אנו, שיבוא ויגיד הילד הוא זה שבמרכז, ולא משנה מי ההורים שלו, ולא משנה מה קורה סביבו, הוא זה שחשוב, ולכן הייתי מבקשת גם מהאוצר וגם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד המשפטים, תהיו "קורצ'קים", תהיו קצת יותר "קורצ'קים" למען ילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: באופן כללי, במדינת ישראל לילדים אין אמא ואבא, ואני חוזרת על זה בכל דיון ואני אחזור על זה גם היום.
מיכל שיר סגמן: כל מי שרוצה להתווכח איתי על זה, מוזמן לעשות את זה, אני יכולה לקחת את זה לכל זירה שיבחרו.
מיכל שיר סגמן: אין אמא ואבא לילדים בישראלים כי לילדים בישראל אין באמת מעמד בכל נושא.
מיכל שיר סגמן: אין גורם מתכלל, אין אף אחד שרואה אותם, משרדי ממשלה מכדררים אותם כמעט בכל נושא אפשרי.
מיכל שיר סגמן: מאחר והילד הוא מכלול, הרבה מאוד פעמים שופטים אותם גם לפי ההורים שלהם, ולא רק במקרה הזה בעוד הרבה מקרים אחרים ושונים.
מיכל שיר סגמן: הועדה קובעת שמעונות היום הם לא כלי לעידוד עבודה.
מיכל שיר סגמן: מעונות, גני הילדים ומערכת החינוך נועדו על מנת להעצים את הילד ולתת לילד את כל האפשרויות שהוא זקוק להם, על מנת להפוך להיות אזרח ואדם במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: הילדים הם לא כלי להעברת מסר, שום מסר אף פעם, ולא משנה תחת אילו נסיבות ולא משנה תחת איזה נושא.
מיכל שיר סגמן: כשמנסים להעביר מסר דרך הורים, יש לחצים בבית ויש חרדות בבית ואז זה עניינה של הועדה הזו, כי ילד לא צריך לחוות לא את הלחץ ולא את החרדה של ההורים.
מיכל שיר סגמן: מאחר והבנו שכן מתקיים משא ומתן, שמענו את זה מיושבת ראש הקואליציה עידית סילמן, שמענו את זה מחבר הכנסת אורבך, שכן מתקיימים מגעים וכן יש משא ומתן.
מיכל שיר סגמן: הועדה מבקשת שהמשא ומתן שמתרחש במקביל לא יהיה תחת לחץ על הילדים עצמם.
מיכל שיר סגמן: ואני שוב חוזרת ללחץ והחרדה בבית.
מיכל שיר סגמן: הועדה דורשת ממשרד האוצר והמשפטים לקבל הבהרה לשאלות שהעלו כאן
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אורית סטרוק וחבר הכנסת שמחה רוטמן, גם משרד המשפטים וגם משרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: הועדה מבקשת לדעת לאן זה מתקדם, מה קורה עם המשא ומתן ולקבל דיווחים שוטפים על מה קורה, מאחר ומדובר בעניינם של הילדים.
מיכל שיר סגמן: היום ה-29 בנובמבר 2021, כ"ה בכסלו התשפ"ב, ואני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: על סדר-היום: יחידות להתפתחות הילד – תמונת מצב.
מיכל שיר סגמן: נערוך כאן סקירה על מנת לבדוק מה קורה בשטח.
שיר גור: בוקר טוב, שלום.
שיר גור: אתחיל ואומר שלפני כשנה וחצי היינו במצב כלכלי מאוד קשה והיחידות כמעט קרסו ונסגרו.
שיר גור: חלקן כבר קרסו.
מיכל שיר סגמן: זה היה לפני הקורונה.
שיר גור: אכן, לפני הקורונה.
שיר גור: הגענו אז להסדר עם משרד הבריאות וקופות החולים.
שיר גור: להסדר היו מספר חלקים, ובמסגרתו הועלה התעריף שמשולם ליחידות ועמד על תעריף אחיד לכל היחידות לכל הקופות בסך 165 שקלים, ודובר על תוספת שתגיע ממשרד הבריאות ישירות ליחידות בהיקף של 30 מיליון שקלים.
שיר גור: ההסכם הזה היה באוגוסט 20', ומאז לא קיבלנו את הכסף.
שיר גור: אנחנו עדיין ממתינים לקבל את הכסף הזה, שמאוד דרוש לנו כדי לצמצם את תורי ההמתנה.
שיר גור: לגבי מצב ההמתנה – בחלק מהיחידות הגענו למצב שהפסקנו לרשום ילדים ברשימות המתנה.
מיכל שיר סגמן: כמה יחידות יש?
שיר גור: יש 106 יחידות התפתחותיות קהילתיות ציבוריות.
שיר גור: מטופלים בהן כ-40,000 ילדים, וכ-20,000 ילדים ממתינים בתורים.
שיר גור: התורים בפריפריה הם ממושכים מאוד.
שיר גור: ילדים יכולים לחכות שנה, ולעיתים גם שנתיים במקומות מסוימים, לקבלת תור התפתחותי.