GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נסים מסרי: אם הורה שהיה שייך ליישוב ברמה 3 ועלה ל-4, העלייה היא בלתי פרופורציונלית בעליל והיא בלתי הגיונית.
נסים מסרי: זאת אומרת, אם הורה היה משלם 300 שקל ועכשיו צריך לשלם 3,000 שקל, פי שישה ממה ששילם – האם באמת הקריטריון הזה הוא הגיוני?
נסים מסרי: האם ההורים בעצמם המשכורת שלהם או פוטנציאל ההכנסה שלהם עלה פי שישה, כפי שנקבע גם כן לפי המדד הזה?
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא יכולים לדעת מאחר שאין לנו את המדד שמעודכן לחיי היום-יום היום.
נסים מסרי: אנחנו צריכים לדבר עכשיו ברמת ההיגיון.
נסים מסרי: אנחנו יודעים מה המצב האקונומי בכל היישובים, האם אנחנו רואים שמדד השכר של התושבים באותם יישובים שמדד הסוציו-אקונומי שלהם עלה אף הוא עלה?
נסים מסרי: כלומר, מי ששילם 300 והיום צריך לשלם 3,000, השכר שלו עלה - - -
מיכל שיר סגמן: נסים, אני קוטעת אותך, מאחר שגם דיברנו על זה, דנו בזה ואין לנו את התשובות לזה, לצערנו הרב.
נסים מסרי: נכון.
נסים מסרי: מסיבה זו אני אומר שמכיוון שזה נוגע, וזה עניין עקרוני לכלל תלמידי ישראל, ואני חושב שזה יכול לגעת באופן רוחבי בכולם, ולאור זה שהנתונים הקיימים היום לא נכונים ולא רלוונטיים, כפי ששמענו, והיות ששמענו שגם הקריטריון של משרד החינוך לא הגיוני, מן הראוי שעכשיו ומייד יקפיאו את כל הדירוג או העדכון שהיו צריכים לעשות ושמשרד החינוך יבחן את האפשרות - - -
מיכל שיר סגמן: תודה, המסר עבר.
מיכל שיר סגמן: מוטי גלר, נציג הנהגת הורים ארצית, בבקשה.
מוטי גלר: תודה רבה על זכות הדיבור.
מוטי גלר: הייתי רוצה להתמקד במה שמודי סעד ורודי סעד אמרו בהתחלה וגם במה שאמרה מיכל מנקס.
מוטי גלר: אני לא אדבר על כל מה שנאמר, זה נאמר.
מוטי גלר: הנתונים לא רלוונטיים, לא עדכניים, מה גם שסביר להניח שכל הנתונים היו במגמת ירידה.
מוטי גלר: לכן הדבר הנכון ביותר לעשות כרגע זה להקפיא את המדד שלפיו מחשבים את הסבסוד.
מוטי גלר: אנחנו לא מדברים על הרבה יישובים, אנחנו מדברים על כ-11 יישובים, אולי מעט יותר.
מוטי גלר: אנחנו לא מדברים על כל כך הרבה תלמידים, אלא כמה אלפים.
מוטי גלר: כלומר, לא מדובר בתוספת תקציבית משמעותית.
מוטי גלר: אני מאמין שמשרד החינוך, שמתהדר בתקציב הגדול במדינה, בהיסטוריה של המדינה, יוכל להקצות את המשאבים האלה, כי כולם צריכים להבין שחוזקה של השרשרת נמדד בחוזקה של החוליה החלשה.
מוטי גלר: אם אימא לא יכולה לצאת לעבודה, כי היא לא יכולה להרשות לעצמה להשאיר את הילדה שלה לבד, אז המצב הכלכלי, הסוציו-אקונומי של המשפחה יורד ואז רשויות הרווחה יצטרכו לתת כסף ולתת לה סיוע.
מוטי גלר: כך המדינה יורה לעצמה ברגל.
מוטי גלר: לכן צריך להסתכל על התמונה הרחבה ולא על התמונה הצרה.
מוטי גלר: הדבר נכון ביישובים הדרוזים בצפון ונכון לגבי כל היישובים במדד סוציו-אקונומי 4-1.
מוטי גלר: אנחנו לא מבקשים יותר מזה, רק פה.
מוטי גלר: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אורלי ליימן עיני, משרד האוצר, בבקשה.
אורלי ליימן עיני: שלום לכולם.
אורלי ליימן עיני: אני אוסיף קצת על מה שמשרד החינוך אמר.
אורלי ליימן עיני: התוכנית התחילה בשנת 2017 והיא מבוססת על תקצוב דיפרנציאלי, כאשר העלות הכוללת היא 650 שקל לתלמיד והתקצוב נע בין 600 שקל לתלמיד ל-150 שקל לתלמיד לחודש.
אורלי ליימן עיני: בגלל שהתוכנית כל כך גדולה ויש בה כל כך הרבה משתתפים, כל שינוי קטן במודל התקצוב כרוך בעלות תקציבית משמעותית ולכן היא צריכה להיות נידונה במסגרת דיוני התקציב.
מיכל שיר סגמן: כשאתם תקצבתם את זה ידעתם שאתם מסתמכים על נתונים משנת 2017, שסביר – על פי היגיון בריא – אינם מתאימים לשנת 2021?
מיכל שיר סגמן: מה הנחה אתכם?
מיכל שיר סגמן: האם ידעתם את זה ואמרתם: נו, טוב, אז יפלו כמה אנשים בין הכיסאות.
מיכל שיר סגמן: לא נורא, 2017, 2021, same-same?
אורלי ליימן עיני: יש לנו מודל תקציבי מוסכם עם משרד החינוך שהוא, כמובן, מתעדכן לפי נתוני הביצוע בסופו של דבר כל שנה.
אורלי ליימן עיני: במסגרת דיוני התקציב האחרונים הוחלט לדון בזה במשותף, גם משרד החינוך וגם אנחנו רצינו לדון בזה, והוחלט לעבור למדד שהוא הרבה יותר ממוקד.
אורלי ליימן עיני: אני מקווה שהוא ייכנס לתוקף כבר משנת הלימודים הקרובה, כמו שציין משרד החינוך.
אורלי ליימן עיני: אני מקווה שרוב הבעיות שציינתם ייפתרו במסגרת המעבר, או לפחות ישתפרו במסגרת המעבר.
מיכל שיר סגמן: הם ייפתרו בשנה הבאה.
מיכל שיר סגמן: בינתיים יש שנה אבודה בה הילדים ישבו בבית גם ככה, ועכשיו שנה נוספת שבה באזורים שבהם אין יכולת להורים או למועצות המקומיות לממן, למעשה אומרים להם: תקשיבו, חלה פה טעות טכנית, אנחנו עלינו עליה, אנחנו פשוט נתייחס אליה החל משנה הבאה, תתמודדו בינתיים.
מיכל שיר סגמן: האם יש יכולת למשרד האוצר ולמשרד החינוך לחשוב על פתרון יצירתי בינתיים?
מיכל שיר סגמן: כלומר, לדגום לא לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כי אנחנו מבינים שהיא לא רלוונטית נכון לעכשיו בנתונים שהיא מספקת.
מיכל שיר סגמן: האם יש איזושהי אופציה לבדוק ואולי יסתבר שמדובר על 500 ילדים וזה תקצוב מסוים?
מיכל שיר סגמן: אולי מדובר על 2,000 ילדים, שגם אני מניחה שזה לא משהו ששובר לא את תקציב האוצר ולא החינוך.
מיכל שיר סגמן: כלומר, האם יש מקום לומר שיש בפער הזה – שאנחנו מבינים אותו.
מיכל שיר סגמן: קודם כול, העובדה שאתם מתקצבים פתרון זה מבורך.
מיכל שיר סגמן: גם אמרתי את זה למשרד החינוך, זה מבורך, אבל יש פער בינתיים.
מיכל שיר סגמן: האם יש אפשרות לשבת עכשיו ולצמצם את הפער בשנה הקרובה?
אורלי ליימן עיני: צריך להבין שאנחנו נמצאים בתוך שנת תקציב סגורה, ממש עכשיו עבר התקציב לשנתיים וסיימנו את דיוני התקציב.
אורלי ליימן עיני: במסגרת דיוני התקציב הדבר הכי טוב שהספקנו לעשות, ואני חושבת שזו בשורה מאוד-מאוד משמעותית, זה שכבר בשנת הלימודים הקרובה, בתשפ"ג, נעבור למודל חדש.
אורלי ליימן עיני: מעבר לזה, אנחנו גם נמצאים אחרי שכל הפרויקט כבר יצא וכמובן מבחינה מקצועית קשה מאוד לעשות שינויים באמצע שנה, וזה מעבר לפן התקציבי.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין – אתם ידעתם שהפער הזה קיים והחלטתם לדלג על השנה הזאת?
מיכל שיר סגמן: אז מתוך כוונה.
אורלי ליימן עיני: דיוני התקציב נגמרו ממש עכשיו, אי אפשר לעשות שינוי במודל באמצע שנת הלימודים.
מיכל שיר סגמן: אני מנסה רגע להבין משהו – אתם ערכתם דיוני תקציב עכשיו, בתקציב הנוכחי, הבנתם שיש בעיה, אתם יודעים שיש פער בין 2017 ל-2021 ולכן גם יצרתם את הפתרון היצירתי לשנה הבאה.
מיכל שיר סגמן: כלומר, הבנתם שיש מלכתחילה פער של שנה, החלטתם במודע להתעלם מהשנה הזאת, כי אמרתם:
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא יודעים מה יהיה השנה הזאת, אבל בשנה הבאה אנחנו נותנים פתרון?
מיכל שיר סגמן: פתרון מבורך, אבל במודע החלטתם לדלג על השנה הזאת?
הילאל ביסאן: כי ההורים ישלמו.
מיכל שיר סגמן: אם תכננתם, אז זה אומר שאתם מבינים שיש פער.
אורלי ליימן עיני: המעבר למנגנון החדש בא לענות על מגוון של קשיים והוא אמור לשפר כמה וכמה נקודות שרצינו לטייב ולשפר בהקשר הזה.
אורלי ליימן עיני: שוב, מבחינת לוחות הזמנים, כמו שידוע התקציב עבר ממש לפני כמה ימים, שנת הלימודים התחילה בספטמבר וכל הפרויקט כבר יצא באוגוסט.
אורלי ליימן עיני: כלומר, גם אם היינו רוצים, דיוני התקציב לא התכנסו בלוחות הזמנים לשנת הלימודים תשפ"ב ולכן התאריך הכי מוקדם שאפשר להחיל את השינוי הוא בתשפ"ג.
שנית פנחסי הראל: ועוד משהו שצריך לזכור, המעבר ממודל למודל זה לא מעבר ממודל קטסטרופה למודל מושלם.
שנית פנחסי הראל: כלומר, גם במודל הקיים יש יתרונות שלא רואים אותם בדיון הספציפי הזה, כי אנחנו מסתכלים על חיסרון מסוים, אבל יש בו יתרונות, וגם במודל החדש יש מורכבויות.
שנית פנחסי הראל: למשל, קחו בחשבון שבמודל החדש אנחנו מתקצבים בהתאם למדד טיפוח, אבל אין לנו כרגע מדד טיפוח לגני הילדים.
שנית פנחסי הראל: מה עושים?
שנית פנחסי הראל: אנחנו צריכים למצוא לזה פתרון.
שנית פנחסי הראל: זאת אומרת, זה לא שאנחנו עוברים ממודל שהוא למטה למודל שהוא מושלם.
שנית פנחסי הראל: יש במודלים האלה מורכבויות, זה מודל שיש בו הרבה משתנים, יש בו מורכבות גם תקציבית וגם מורכבות תפעולית.
שנית פנחסי הראל: לכן הדבר הזה לוקח את הזמן שלו ושלא נחשוב שאנחנו עוברים כאן למודל שהוא מושלם.
שנית פנחסי הראל: אם יינתן פתרון לחלק מהדברים, לגבי חלק מהדברים נצטרך לראות איך אנחנו מתמודדים איתם.
שנית פנחסי הראל: לכן זה לא שדילגנו, לא דילגנו על שום דבר.
שנית פנחסי הראל: המעבר היה מעבר קשה, הוא מעבר מורכב, זה לא שפתאום מישהו הגה איזשהו רעיון ואנחנו אומרים שחבל שלא חשבנו עליו קודם.
מיכל שיר סגמן: אני חוזרת ואומרת שוב, משרד החינוך עלה על זה שיש בעיה, כפי שעליתם על הרבה מאוד בעיות שוטפות בתקופת הקורונה ולכן גם יצרתם תרופה למכה, מה שנקרא, מתוך החושים והידע המקצועי שלכם בתוך משרד החינוך, וזה מבורך.
מיכל שיר סגמן: זו פעם שלישית שאני מפרגנת למשרד החינוך על הפעולה הזאת, אני עדיין תוהה – באמת, אני תוהה – איך אנשים רציניים יושבים בדיון, מה שנקרא "מכובדים", ומסתכלים על 2017 ואומרים: יש פה סוציו מסוים, הוא משפיע על מערכת החינוך, הוא משפיע על החינוך הבלתי פורמלי, הוא משפיע אולי על משרד הבריאות, אולי על הרווחה, אולי זה משפיע על עוד מקומות, אולי משרד הפנים, בואו נראה איך אנחנו בונים תקציב לפי נתונים של שנת 2017.
מיכל שיר סגמן: האנשים האלה הולכים הביתה, הם יודעים שיש קורונה, הם מודעים לשנה שחלפה.
מיכל שיר סגמן: אז רשות המסים וכל מה שקשור לכלכלה ועסקים קטנים ובינוניים ותאגידים ומי ששבת בתקופת הקורונה – היה פה רעש ובלגאן בכנסת והיה ברור שצריך לטפל בהם.
מיכל שיר סגמן: ידעו.
מיכל שיר סגמן: בקדנציה הקודמת הייתי חברה בוועדת כספים והם ידעו.
מיכל שיר סגמן: אז לא היו צריכים להסתמך על סטטיסטיקה – מזל – של שנת 2017, כי אני מנסה לחשוב מה היה קורה בוועדת הכספים אם היו אומרים שהנתונים שלהם לא מעודכנים לשנת 2017 ואז עסקים גם לא היו מקבלים את המענקים שלהם לפי זה, איזה שגעון זה היה.
מיכל שיר סגמן: אבל כנראה שכשמדובר בילדים ובאוכלוסיות שהן מוחלשות יותר, העובדה שמשרדי ממשלה מסתמכים על נתונים משנת 2017, שלא צריך להיות סטטיסטיקאי גדול כדי להבין שהם לא משקפים שום דבר בחיים שלנו לשנת 2021, ועל פי זה עדיין קובעים מדיניות?
מיכל שיר סגמן: הייתי רוצה לחשוב שזה בטעות ושזה בתום לב.
מיכל שיר סגמן: אני מאחלת שזו תהיה המסקנה שנגיע אליה.
עלי סלאלחה: אבל תכלס, מה יוצא?
מיכל שיר סגמן: בסופו של דבר, מה שאנחנו מבקשים ממשרד החינוך זה להוציא את הנתונים לא מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אלא מהרשויות המקומיות, מבתי הספר, ממקומות שאתם יכולים לדלות את המידע הזה ולראות על כמה ילדים באמת מדובר, יכול להיות שלא מדובר על הרבה ילדים, ולמצוא לזה פתרון גישור כזה או אחר.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני חושבת שאתם תתפלאו ותראו שלא מדובר בכאלה תקציבי ענק ועדיין אפשר למצוא פתרון, כי אחרי שנה אבודה אין סיבה שהילדים האלה "יזכו" בשנה אבודה נוספת לפני שהתוכנית המבורכת שלהם תיכנס לתוקפה.
רודי סעד: אני שמח שזה כבר הוצף ואני מאמין שכל הפונקציות יפעלו לשיפור המצב בשנה הבאה.
רודי סעד: אבל השנה – לצורך העניין, מה קורה עם 200 משפחות ביאנוח ובשאר היישובים?
רודי סעד: אני לא רוצה לתת מספר, אבל יש פה כ-700 משפחות שתקועות ותולות בנו תקווה.
רודי סעד: מה קורה השנה?
מיכל שיר סגמן: אז ביקשנו מהם לברר.
מיכל שיר סגמן: אם היא לא יכולה לתת לנו פתרון קסם, מה שלמעשה ביקשתי מהם עכשיו זה ליצור קשר עם המרכז לשלטון מקומי, עם המועצות המקומי, עם המועצות המקומיות, עם מנהלי בתי הספר, ולבדוק.
מיכל שיר סגמן: זה פתרון מהיר, כי ברגע שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא נותנת להם סטטיסטיקה, זה קצת בעייתי ולכן כרגע יש להם תפקיד לאסוף נתונים.
עלי סלאלחה: למה לא עם נציגי ההורים?
לילך ברקאי: אנחנו נמצאים בשטח.
לילך ברקאי: אתה יכול להגיד כמה אנחנו בשטח.
עלי סלאלחה: הם יעזרו לכם.
מודי סעד: אין פה טענה אישית נגד משרד החינוך - - -
מיכל שיר סגמן: מודי, אני יושבת כאן ורק מפרגנת למשרד החינוך כל הזמן.
לילך ברקאי: אני מדברת על השטח, כי חבר הכנסת שאל על השטח.
לילך ברקאי: הוא יכול להגיד כמה אנחנו בשטח.
מודי סעד: אתם עושים עבודה מדהימה, אבל זה לא קורה.
מודי סעד: דרך אגב, לגבי מה שאמרת קודם, היושבת-ראש, את פתחת פה תיבת פנדורה.
מיכל שיר סגמן: כן, יש לי תחושה כזאת.
מודי סעד: כי בלי קשר לניצנים, יש בעיה של המצ'ינג.
מיכל שיר סגמן: אני עוסקת הרבה במפת הטבות המס, זה דווקא יהיה מעניין מאוד.
מודי סעד: יש רשויות שלא מגישות קול קורא, בגלל המצ'ינג הזה, וזו תקלה.
מודי סעד: ואם אתה עולה בסוציו, המצ'ינג עולה יותר.
מודי סעד: זה באמת מצב אבסורדי.
עלי סלאלחה: לילך, מה רצית להגיד לי?
לילך ברקאי: דיברת על השטח, אז אמרתי שמודי סעד יכול להגיד כמה אנחנו בשטח.
עלי סלאלחה: אבל זה לא עוזר לי.
לילך ברקאי: שאלת ועניתי, זה לא קשור אם זה עוזר או לא עוזר.
לילך ברקאי: זה חשוב מאוד.
עלי סלאלחה: טוב ויפה לעשות דיונים, אבל תכלס, הילד נשאר בבית.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, כדי למצוא את הפתרון, הם צריכים להבין את הכמות וצריכים להבין את המחיר.
מיכל שיר סגמן: כרגע, מאחר שיש גוף שאינו עושה את עבודתו נאמנה, הם נאלצים כרגע לכתת רגליים ולנסות להבין, כדי למצוא לזה פתרון.
עלי סלאלחה: מתי יהיה הדיון הבא?
מיכל שיר סגמן: נקיים על כך דיון מעקב .
עלי סלאלחה: צריך להביא את הדברים בזמן, כדי שהילדים לא יישארו הרבה זמן ללא פתרון.
רודי סעד: מול מי אני ממשיך מכאן?
מודי סעד: היושבת-ראש, אני מציע לקבוע זמנים, כדי שננצל את מה שנשאר מהשנה הזאת.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, כמה זמן אתם צריכים בשביל דיון מעקב?
מיכל שיר סגמן: חודש?
רודי סעד: חודש זה הרבה.
לילך ברקאי: חודש זה בסדר.
מיכל שיר סגמן: היום אנחנו ב-15 בנובמבר, בסביבות 15 בדצמבר נקיים דיון מעקב.
רודי סעד: מה יעשו הילדים?
רודי סעד: אני שואל ברצינות.
רודי סעד: זו סוגיה מאוד רגישה.
מיכל שיר סגמן: אני מבינה, אבל הם לא קוסמים.
רודי סעד: יש הרבה כסף במדינה, שמישהו יספוג.
מיכל שיר סגמן: זה נכון, אבל אתה יודע להצביע על הילדים שנמצאים בסביבתך, אתה לא יודע להצביע על שאר הילדים של מדינת ישראל.
רודי סעד: יש פה נציגים של כל המגזר.
מיכל שיר סגמן: אבל זה לא רק המגזר.
מיכל שיר סגמן: מאחר שמשרד החינוך אמון על כלל תלמידי ישראל, הוא צריך לעשות עבודה.
מיכל שיר סגמן: הוא לא יכול לחזור לכאן ולדבר איתי על יישוב מסוים או על מגזר מסוים.
עלי סלאלחה: אני מצטרף לחבר הכנסת מקלב ואני מסכים איתו בכל מילה.
עלי סלאלחה: צריך לפתור את הבעיה לכולם.
מיכל שיר סגמן: לא אמרנו דיון מעקב בעוד שלושה חודשים.
מיכל שיר סגמן: דיון מעקב ופתרון כלשהו בעוד חודש.
הילאל ביסאן: ממעקב של השנה שעברה והשנה הזאת, אין להם את הנתונים?
מיכל שיר סגמן: אין, אין נתונים.
מיכל שיר סגמן: זאת הבעיה המרכזית.
הילאל ביסאן: לרווחה יש נתונים שיכולים לעזור להם.
מיכל שיר סגמן: לכן הן צריכות את הזמן הזה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת.
מיכל שיר סגמן: מאחר שהמשרד האמון על זה לא מספק למשרד החינוך את השירות והמידע שלו הם זקוקים על מנת לגבש משהו, לומר לך בכלל כמה זה עולה, כי הם לא יודעים על כמה מדובר בכלל, הם צריכים ללכת כרגע ולכתת רגליים בין המרכז לשלטון מקומי, המועצות האזוריות, אולי משרד הרווחה, אולי ביטוח לאומי, מנהלי בתי ספר.
מיכל שיר סגמן: זו עבודה שהיא לא פשוטה – הם צריכים לדגום ולהבין על כמה ילדים מדובר ואיפה.
מיכל שיר סגמן: זאת לא משימה קלה.
מיכל שיר סגמן: זו גם לא אשמתם, כי הם מקבלים נתונים ועל פי זה הם בונים תוכניות.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני לא מאשימה אותם, כי גם אני כשאני מכינה הצעת חוק, זה מה שאני עושה, אני מוציאה סטטיסטיקה.
מיכל שיר סגמן: וכשהסטטיסטיקה אינה מדויקת ואינה מתאימה למציאות של היום, זאת בעיה ועל זה זה נפל.
מיכל שיר סגמן: לא סתם אמרתי שנפלתם בין הכיסאות, בין שנת 2017 לבין שנת 2021.
מיכל שיר סגמן: זה בגדול מה שקרה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
מיכל שיר סגמן: אני מתרגשת לפתוח את הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, ביום המיוחד לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: היום ה-16 בנובמבר 2021, י"ב בכסלו התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: תענוג לראות את כולכם פה.
מיכל שיר סגמן: תודה שהסכמתם לבוא.
מיכל שיר סגמן: תודה לנוער ולילדים המקסימים, שרוצים לשתף אותנו באוצרות שלהם ובאומנות שלהם ובידע שלהם וביכולות שלהם.
מיכל שיר סגמן: אנחנו בוועדה לזכויות הילד מכנסים, באמת, כל שבוע לא מעט דיונים, חלקם נעימים יותר, חלקם נעימים פחות, באמת כדי לוודא שכל ילד וילד במדינת ישראל מקבל, או יקבל את מה שמגיע לו, גם ברמת הזכויות הפרטיות שלו לביטחון אישי.
מיכל שיר סגמן: לבריאות.
מיכל שיר סגמן: לנגישות וגם בפן החיובי להעצמה ובאמת לתת, שכל ילד יוכל לתת ביטוי, ליכולות הכול כך ייחודיות, לכל ילד וילד.
מיכל שיר סגמן: אנחנו היום עושים את הדיון ברוחו, בתורתו של יאנוש קורצ'אק שעשה מהפכה – היום יש דברים שנשמעים לנו מאוד מובנים מאליהם - וגם עוד יש לנו דרך עד שנצליח באמת לעשות אימפלמנטציה מלאה למה שהוא התכוון, אבל שימת הילד במרכז, זה דבר חדש וזה היה הרעיון של קורצ'אק, כאדם.
מיכל שיר סגמן: עד אז התייחסו לילדים ככוח עבודה, כאיזשהו משהו שנחכה שהם יגדלו, כדי שהם יוכלו לסייע לבית.
מיכל שיר סגמן: ההתקדמות שלהם, הבריאות, הבריאות הנפשית, העצמה בכלל לא הייתה בספר, מה שנקרא ובעצם בא אדם חלוץ, עם גישה חלוצית, ששמו יאנוש קורצ'אק ואמר: הילדים הם 30 אחוז מהחברה שלנו, אבל הם 100 אחוז מהעתיד שלנו ואנחנו חייבים לבוא ולהשקיע בהם.
מיכל שיר סגמן: אנחנו חייבים לשים את הילד במרכז והוא באמת, לא רק אמר את המשפט היפה הזה – לשים את הילד במרכז – אלא, באמת גם ראינו את זה, גם באופן שבו הוא התייחס אל הילדים במשנתו, בתורתו ובאופן שבו הוא תרם לילדים והעניק להם ובעצם העניק לנו גישה חדשה ובעצם החיבור בין אז להיום, כי לגישתי היום אנחנו נמצאים באותו שלב, שבו אנחנו גם משתנים, המציאות משתנה לנו מול העיניים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו בעידן של דיגיטציה ואנחנו בעניין שכל העולם משתנה לנו מול העיניים וכך גם הילד.
מיכל שיר סגמן: הרבה מאוד ילדים, אנחנו רואים שעוסקים במשהו היום ולכן גם כל ילד וילד שאני אשאל אותו כאן, השאלה הבאה שלי תהייה – עד כמה הסביבה שלכם - לא רק מערכת החינוך - כל המערכות שסביבכם, באמת מאפשרות לכם להביא ליידי ביטוי את מי שאתם?
מיכל שיר סגמן: את היכולות שלכם, עד כמה מה שאנחנו מנסים לעשות עבורכם היום, באמת, אתם מרגישים שדוחף אותכם הלאה ומביא אתכם ליידי ביטוי?
מיכל שיר סגמן: אז אני רוצה להתחיל.
מיכל שיר סגמן: יש לנו הרבה מאוד דוברים.
מיכל שיר סגמן: אני כבר מבקשת, מאוד, שני דברים, האחד כשאתם מדברים, להציג את השם שלכם, מאיפה אתם מגיעים, מאחר והכול כאן נרשם לפרוטוקול והדבר השני, לקצר בזמנים, אנחנו בכנסת, כולם אוהבים לדבר, גם אני.
מיכל שיר סגמן: אנחנו חייבים לקצר, באמת, כדי שכולם יוכלו לדבר.
מיכל שיר סגמן: חה"כ מופיד מרעי.
מופיד מרעי: תודה גב' היו"ר.
מופיד מרעי: אז דיברת על, באמת על קורצ'אק, אבל לא הזכרנו מתי זה היה.
מופיד מרעי: הוא שם את הילד דווקא במרכז, כמו שנאמר כאן, בתקופה הכי קשה של העם היהודי.
מופיד מרעי: כשיש השמדה של העם היהודי והגרמנים רוצים להשמיד אותם, הוא מצא לעצמו בסופו של דבר ללכת ולמרכז את תפיסת העולם שלו דרך הילדים - ואני אומר את זה כמי שהיה מפקד צוות של ילדים על מדים, במשלחת לפולין - שחינכנו את הצוותים שלנו, על תורתו של קורצ'אק, לכן אני חושב שהיום הזה הוא יום ייחודי, גם לאור התקופה שהוא הנחיל את המורשת, זה בסדר שאפשר להנחיל מורשת שאין איומים ולא קורה מסביב כלום, אבל זה מקבל יתר שאת כשזה נמצא בתקופה כל-כך קשה וקריטית לעם היהודי.
מיכל שיר סגמן: חה"כ סלאלחה.
עלי סלאלחה: בוקר טוב לכולם, כבוד היו"ר.
עלי סלאלחה: אלף כל, כל הדתות דיברו על הילד כאדם שלם, יש לו זכויות וחייבים לכבד אותו.
עלי סלאלחה: קורצ'אק הגיע בתקופה שהוא היה חייב לעשות את הדברים האלה, בשביל לחדד אותם, לשים אותם על השולחן ולשים את הילד הזה, שאנחנו נדאג לו.
עלי סלאלחה: אני כמנהל בי"ס מקיף בית ג'אן, הבאתי את ביה"ס הזה, למקום ראשון במדינת ישראל, בסוציו-אקונומי 2, רק מסיבה אחת, אמרתי – הילד הזה, הוא שלנו – הילד הזה צריך לשים אותו במרכז – הילד הזה צריכים לבטוח בו – לתת בו אמון וברגע שאתה נותן אמון בכל אדם, ילד כמבוגר, הוא יגיב באופן חיובי.
עלי סלאלחה: יש להכיל אותו.
עלי סלאלחה: יש לאפשר לו.
עלי סלאלחה: יש לתת לו את האפשרויות וברגע שאני נתתי את זה לילדים, יחד עם צוות המורים שלי, יחד עם המועצה, יחד עם משרד החינוך – הילדים האלה פרחו והגיעו ל-100 אחוז בגרות, היות ואנחנו הטמענו - אין ילד שלא יכול, כל כן ילד יכול - תלוי מה אנחנו מאפשרים לו, מה אנחנו נותנים לו, האם אנחנו מכבדים אותו, זה המילה הנכונה.
עלי סלאלחה: ילד יכול לעשות היום בצעצוע הזה שנמצא אצל כל אחד ואחד מאיתנו, יותר טוב מעלי סלאלחה, מנהל ביה"ס וחה"כ, פי מיליון.
עלי סלאלחה: למה?
עלי סלאלחה: אפשרנו לו.
עלי סלאלחה: נתנו לו, אבל תיקחו ילד שההורים שלו לא נתנו לו את הצעצוע הזה, הוא כמו כל אחד לא יודע ולכן לאפשר, לכבד, לתת, לתת להם את הכבוד, להכיל אותם והילדים שלנו פורחים והכול לטובת מי?
עלי סלאלחה: החברה.
עלי סלאלחה: הילד הזה הוא יהיה אני, הוא יהיה חייל, הוא יהיה איש הייטק והוא יהיה חלק מהחברה שלנו.
עלי סלאלחה: תודה רבה לכם, בהצלחה לכולנו וצריכים להביא את הדברים האלה לבתי הספר, בכל החברה ולרוץ עם הילדים שלנו ונגיע רחוק.
מיכל שיר סגמן: תודה חה"כ עלי סלאלחה.
מיכל שיר סגמן: חה"כ אימאן חטיב יאסין, בבקשה.
אימאן ח'טיב יאסין: כב' יו"ר.
אימאן ח'טיב יאסין: האמת אני שמחה על הנושא, על תוכן הנושא.
אימאן ח'טיב יאסין: על היצירתיות בלהביא את הדברים ואני רוצה לדבר על התורה של קורצ'אק.
אימאן ח'טיב יאסין: האדם חשוב, אבל בעיניי בשבילי, התורה היא הכי חשובה, כי אני מאמינה שאכן, אלף, לילדים מגיע חינוך מיטבי, איכותי, יצירתי, אשר מטפח אישיות בוגרת, אחראית, יוזמת ועושה למען כלל החברה ואין ספק שאי אפשר לייצר כזה דבר בן לילה, או לבוא ולהגיד, בתיכון או בנעורים, אנחנו נתחיל לעבוד על זה ולכן בשבילי, הילד, אפילו בשבילנו בדת, מאז הוא מס' ימים ברחם, הוא כבר ישות ומתייחסים אליו כשלם, שצריך לשמור עליו.
אימאן ח'טיב יאסין: לטפח אותו.
אימאן ח'טיב יאסין: לתת לאמא שלו את התנאים המיטיבים, כדי שייוולד גם ילד בריא לא רק גופנית, אלא גם נפשית.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת כב' היו"ר שהגיע הזמן, שאכן באמת, נצא מהתקופה הזאת של לדבר את הדברים, לעשות את הדברים בתוך מערכת החינוך.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שמערכת החינוך הישראלית, היא מערכת חינוך – נכון שהיא מטפחת הישגיות – אבל היא מדברת רק על ציונים ולא מדברת על בני אדם ואם אנחנו רוצים בני אדם, אנחנו צריכים לאפשר לבני אדם האלו לגדול בסביבה טבעית שיהיו מודעים לתרבות שלהם, לזהות שלהם מגיל מאוד צעיר ולתת להם את הזכות הבסיסית הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: שאנחנו כולנו, לא יודעת אם כולנו, אבל חלק גדול מאיתנו, שיושב סביב שולחן זה, יודע שחלק ניכר מהילדים במדינת ישראל של המאה 21, עדיין לא זוכים לדברים הבסיסיים בחינוך.
אימאן ח'טיב יאסין: אז זה מה שיש לי להגיד בינתיים ותסלחו לי, אם אני אצטרך לצאת לוועדת כספים אחר-כך.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נפתח עם טובה בן ארי, המפקחת יישום חוק זכויות התלמיד, במשרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: טובה בבקשה.
טובה בן ארי: אני ממש מתרגשת.
טובה בן ארי: כל יום זכויות הילד, אני מתרגשת מחדש, להיות פה איתכם.
טובה בן ארי: תודה לכב' יו"ר מיכל שיר, לחה"כ, לשרת החינוך היקרה.
מיכל שיר סגמן: שרת החינוך עוד מעט תגיע.
טובה בן ארי: כן, כן.
טובה בן ארי: עדיין היא יקרה לליבי, גם שהיא לא פה.
טובה בן ארי: תלמידים ואנשי חינוך, עשינו הרבה עבודת הכנה, יחד עם הארגון, ארגון קורצ'אק פה, עם בתיה גלעד, עם בתי הספר, אנחנו חוגגים למעשה, כדי לדייק 30 שנים לאשרור אמנת זכויות הילד, ע"י מדינת ישראל.
טובה בן ארי: זה לא אישור בעלמה שאנחנו מקבלים את הדברים, את רוח הדברים, אלא המדינה התחייבה להכניס אותה, את האמנה לרוח החוק, לביה"ס, למשרדי הממשלה השונים ודאג בלהזכיר את הוועדה של כב' השופטת סביונה רוט לוי שהובילה את היישום במשך שמונה שנים עם וועדה מאוד רחבה והחודש גם, לפני כמה ימים, מלאו 21 שנים לחוק זכויות התלמיד, אז ככה שאנחנו חוגגים חג כפול.
טובה בן ארי: אמנת זכויות הילד, תרשו לי אני אקרא כמה דברים: אמנת זכויות הילד מהווה תשתית חינוכית רחבה לכולנו.
טובה בן ארי: הזכויות המוענקות לילדים, הם מוענקות להם, לא בחסד, כי אם בזכות, היות כל ילד, אדם, או כל ילדה, אדם.
טובה בן ארי: לכל הילדים יש את כל הזכויות וקולם ראוי להישמע ולכל זכות יש את הגבול, את הגבול של הזכות של האחר.
טובה בן ארי: זכויות ילדים הם כלי חינוכי, הם מחנכות לעצמאות ולאוטונומיה ובו בעת לשיקול דעת ולכבוד - כמו שאמרתם אתם - כלפי הזולת.
טובה בן ארי: הביטוי המשמעותי להגשמת זכויות ילדים בבית חינוך לפי חזונה של שרת החינוך, המשמעותי לכולנו, מהווה בסיס עליו יוכל, כל ילד וכל ילדה להתפתח.
טובה בן ארי: לעצב לו ערכים מוסריים.
טובה בן ארי: לבטא את עצמו בדרכים מגוונות, כאלה שיביאו לידי ביטוי את כישרונו ואת כישוריו, לקבל הגנה בעת הצורך – כמו שציינת – לקדם את חייו להיות משמעותיים עבורו ועבור החברה כולה.
טובה בן ארי: כבר מראשית המאה ה-20 קבע קורצ'אק שיש לילדים זכויות נוספות על אלו של מבוגרים והגדרותיו הם היוו את הבסיס מאוחר יותר, עשרות שנים מאוחר יותר, לאמנת זכויות הילד, שנקבעה ונכתבה באו"ם.
טובה בן ארי: 80 שנה למותו אנחנו מציינים והגישה החינוכית שלו, עדיין מאוד רלוונטית ומעוררת השראה וחיקוי בזרמים שונים של החינוך בארץ ובעולם.
טובה בן ארי: מה שמספק לנו כלים ליצירת בית חינוך בהם יש הזדמנויות שוות לילדים ולנוער, אשר הם ממצים את יכולתם ומקבלים מענים גם למצוקות שהם מעלים בפנינו.
טובה בן ארי: האמנה מחזקת את הזכות שלנו המבוגרים להעניק חינוך איכותי לילדים שלנו, עפ"י אבני הדרך של שרת החינוך, בהם חיזוק הפרט והתמיכה החברתית, היא מאוד מהותית.
טובה בן ארי: זכות להגנה ולדעתי האישית הזכות להשתתף בקבלת ההחלטות, זה הדבר הכי משמעותי שאנחנו צריכים לתגבר ולהגביר, בכל מינים גופים ומשרדים וארגונים פרטיים וארגונים ציבוריים, כי הילדים שלנו - אנחנו יכולים ללמוד מהם - אנחנו יכולים ללמוד הרבה יותר על הצרכים שלהם ועל התובנות שלהם ובקרוב מאוד הם יהיו חברי הכנסת והמורים והרופאים ומובילי הדור, אז כדאי להתייחס אליהם בכבוד, כמו שאמר חה"כ פה, כדי שהם ילמדו מאתנו לתת כבוד ולכן המורה בכיתה – ומאוד חשוב לי לציין את זה – המורה בכיתה נתפסת כמנהיגה חינוכית.
טובה בן ארי: היא בעלת השפעה.
טובה בן ארי: היא משמעותית על עיצוב התנהגות הילדים והנוער.
טובה בן ארי: המורה מחנכת לזכויות וגבולות, לאחריות ולחובות במסגרת החינוכית, כמו כל אזרח בחברה הדמוקרטית.
טובה בן ארי: זכויות התלמידים הם זכויות מיוחדות במרקם מערכת היחסים המיוחדת הנוצרת בביה"ס בין כל השותפים והן מוענקות מכוח האמנה לזכויות הילד.
טובה בן ארי: החוק הוא מדיניות חינוכית, עם זאת חייבים להתקיים בהם בלמים ואיזונים.
טובה בן ארי: אנו מכירים במציאות של חברה מרובת זהויות ותרבויות, נקודת המוצא היסודית, היא הילד עצמו, הילד במרכז – כמו שאמרה חה"כ מיכל שיר – כי אדם הוא כאינדיבידואל והכרה בזכויותיו כפרט, מתוך כך נובעת תכולתה הכללית והמקפת של אמנת זכויות הילד על כולנו.
מיכל שיר סגמן: אני אוסיף במן נימה אישית, לפני 40 שנה, לא היום, כשאבא שלי ייסד את עיתון הילדים אצבעוני, זה היה עיתון הילדים הראשון בישראל.
מיכל שיר סגמן: אני זוכרת שאמרתי לו – למה אתה לא מביא לי עיתונים?
מיכל שיר סגמן: – הוא אמר לי, כי הילדים מקבלים את העיתונים בדואר, את זכאית לקבל את הדואר שלך – ובאמת כל ילד קיבל עם השם שלו והכתובת שלו את הדואר, לא ההורים קיבלו, הילד קיבל – והרגע הזה שבו הוא התחיל לתרגם את החדשות לשפת ילדים - כי לילדים יש זכות בכל גיל וזה היה מיועד לכיתה א', ב', לקרוא חדשות ולהבין מה קורה במדינה, פשוט בשפה שילד יכול להבין, עם הסינון הראוי, אז ככה שזכויות ילד ושימת ילד במרכז, היה משהו מתוך איזושהי הוויה שאז לקחתי אותה כמובנת מאליה, אבל היום אני מבינה גם עד כמה היא מיוחדת ואולי גם אז פרצה סוג של דרך.
טובה בן ארי: במאמר מוסגר, בסוגריים, אני עם רמי בקשר והיה לנו הרבה דיונים והוא הרבה מזכיר את זכויות הילדים הוא עשה כתבות,
מיכל שיר סגמן: כי על זה היה העיתון, על זה העיתון, עדיין.
טובה בן ארי: אבל אני שולחת את זה לנכדים שלי בפראג.
טובה בן ארי: אני מנוייה שנים.
מיכל שיר סגמן: אני מתרגשת.
מיכל שיר סגמן: מתרגשת, לבקש, לתת את זכות הדיבור לחיים בלפר, שאבא שלו היה מיתומי קורצ'אק.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח לשמוע - תודה שבאת לכאן - ולחלוק את הסיפור הכול כך מיוחד והנדיר.