GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שיר גור: אנחנו קיווינו שהכסף הזה שיגיע ממשרד הבריאות יעזור לנו לצמצם תורים, והדבר הזה לא הגיע ולא קורה.
שיר גור: מאוד קשה לנו להתחרות על כוח האדם.
שיר גור: יש מחסור חמור בכוח אדם, ותיכף ענת תציג.
שיר גור: לא רק שאנחנו לא מרחיבים את השירות, אנחנו נאלצים לצמצם אותו.
מיכל שיר סגמן: כזכור, לא היה תקציב כמה שנים טובות.
מיכל שיר סגמן: התקציב עבר עכשיו.
מיכל שיר סגמן: האם אתם מקבלים איזושהי אנחת רווחה בתקציב?
שיר גור: היה לנו הסדר וסוכם שנקבל 30 מיליון שקלים, שהם ממקור תקציבי אחר שלא קשור בתקציב המדינה.
שיר גור: הגיע הזמן שיסדירו אחת ולתמיד את מצבן התקציבי של היחידות.
שיר גור: כולם יודעים כמה עולה להפיק טיפול התפתחותי מפוקח על ידי משרד הבריאות ומוכר על ידו.
שיר גור: הגיע הזמן לעשות איזושהי הסדרה כללית ושלא נחזר כל פעם הפתחים ונרוץ אחרי התקציבים המובטחים.
שיר גור: ענת, אשמח שתציגי את עניין המחסור בכוח האדם.
ענת בר: קוראים לי ענת בר ואני גם מנהלת מרכז לגיל הרך שנקרא המרכז לפעוט, ובתוכו יחידה להתפתחות הילד, וגם יושבת-ראש הפורום של היחידות בארץ.
ענת בר: אני עוזרת לשיר.
ענת בר: אכן, המצב הוא מאוד מאוד קשה.
ענת בר: אני הבאתי גם את הנתונים של היחידה שלי.
ענת בר: בגדול, אנחנו יכולים לקנות פחות שעות טיפול.
ענת בר: זאת אומרת, יש פחות שעות טיפול ביחידות מכפי שהיה, ויש יותר ילדים שמחכים בתורים.
ענת בר: כל שנה נולדים פה המון ילדים, וזה מבורך, אבל צריך לדאוג להם.
ענת בר: הרבה פעמים מרכזים לגיל הרך בארץ מעדיפים להתרכז ולהתמקד בפעולות העשרה למיניהן, וכל נושא התפתחות הילד נשאר מוזנח.
ענת בר: על פי הידוע לנו, חסרות כ-7,000 משרות של צוותים פרה-רפואיים בכל המקומות בארץ, במשרדי הממשלה, ביחידות להתפתחות הילד, מעונות שיקומיים, וכן הלאה.
ענת בר: גם אם נתחיל היום ללמד ונפתח מסלולי לימוד, ייקח המון שנים בניסיון לצמצום הפער הזה.
ענת בר: אבל זה בכלל קורה, אין בכלל מגמה של פתיחת מסלולי לימוד, של הרחבת המסלולים וההכשרות.
הדר ירדני: נפתח ריפוי בעיסוק.
ענת בר: הדר אומרת שנפתח חוג לריפוי בעיסוק.
ענת בר: אני חושבת שיש בו 40 מקומות, אבל הפער הוא עצום.
מיכל מרים וולדיגר: חוץ מה-7,000 שאתם צריכים, האם יש היום תקנים שלא מאוישים?
ענת בר: כן, יש היום תקנים שלא מאוישים.
מיכל מרים וולדיגר: אמרת שחסרות משרות.
מיכל שיר סגמן: הם לא יכולים להתחרות, התגמול הוא נמוך.
מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת, זה כמו הפסיכולוגים הציבוריים.
שיר גור: יש תקנים אבל אין אנשים שיבואו לתקנים האלה.
מיכל מרים וולדיגר: וחוץ מזה חסרים גם תקנים?
מיכל מרים וולדיגר: כלומר, גם חסרים תקנים וגם התקנים שקיימים לא מאוישים.
שיר גור: נכון, נכון, כי דמוגרפית מספר הילדים הולך וגדל ומספר המשרות הולך וקטן.
שיר גור: זאת אומרת, איוש המשרות הולך וקטן.
מיכל שיר סגמן: אתם מאפשרים חצאי משרות, נכון?
שיר גור: בוודאי, הכול חלקי.
שיר גור: היחידה שלי היא בטירת הכרמל שבצפון הארץ ואני גרה בחיפה.
שיר גור: אני יודעת מה קורה ביחידות צפונה.
שיר גור: בעבר מחיר של 400 שקל לטיפול פרטי היה באזור המרכז, היום הוא נמצא בחיפה ואין להשיג מקום.
שיר גור: אם הורה רוצה לשלם טיפול פרטי עבור הילד שלו, הוא לא ישיג.
מיכל שיר סגמן: האבחון לבד בפרטי הוא 1,000 - 1,500.
רויטל לן כהן: 1,000 - 1,500 זה זול.
רויטל לן כהן: זה תלוי באיזה סוג אבחון.
רויטל לן כהן: באוטיזם את יכולה להגיע גם עד ל-5,000.
שיר גור: האבחון, אבל הטיפול אחרי זה.
שיר גור: המחירים והפערים הולכים ועולים.
שיר גור: לכן, המשרות פחות מאוישות כי אדם צריך לעבוד פי 3 במשרה הציבורית שלו, ובטח ובטח שאנחנו לא מצליחים לעלות את השכר בתוך המגזר הציבורי כי יש כספים שלא מגיעים.
שיר גור: אנחנו נמצאים במצב באמת קטסטרופלי מבחינת התפתחות הילד.
מיכל שיר סגמן: אני מבינה את המצוקה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מה המשמעות כאשר ילד לא מקבל טיפול, החל מהפרעת קשב קלה ועד בעיות חמורות יותר.
מיכל שיר סגמן: מה המשמעות שהוא לא מאובחן בגילאים שהוא אמור להיות מאובחן ומטופל בגילאים שאמור להיות מטופל?
שיר גור: נכון, את צודקת.
שיר גור: יש פה שני תורים: תור אחד הוא לאבחון, וזה קושי בפני עצמו, אבל התור של הטיפול הוא מאוד מאוד בעייתי.
שיר גור: בשבוע שעבר התקשרה אליי אימא ואמרה לי שיש לה ילדה על הרצף האוטיסטי.
שיר גור: מנהלת היחידה אצלנו אמרה: ענת, אני לא יודעת מה להגיד לך, אבל זה ייקח בערך שנה עד שהתור שלה יגיע בהיעדר כוח אדם לטפל בה, וזה מקרה חמור.
שיר גור: המקרים הפחות מורכבים, שמחויב המציאות שנצליח לעזור להם, אפשר היה לעזור להם גם בצורות אחרות, בתוך המסגרות או בכל מיני תוכניות.
שיר גור: אנחנו מאוד מצומצמים לטיפול בלבד בתעריף נמוך יחסית למה שאנחנו צריכים ועם אנשים שלא רוצים לבוא.
שיר גור: אנחנו נמצאים היום במצב הרבה יותר גרוע מכפי שהיינו לפני שנתיים מבחינת כוח אדם, אנחנו לא במצב יותר טוב.
מיכל מרים וולדיגר: מיכל, בהקשר לשאלתך - לפני כחודשיים התקשרה אליי אחת מהרופאות בסורוקה בבאר שבע והיא סיפרה לי מקרה קצה שבכלל כל הבעיה של פסיכולוגים התפתחותיים היא בפזורה, היא בשפה, זה הרי גם תרבות.
מיכל מרים וולדיגר: היא אומרת שאין שם בכלל בכלל בכלל פסיכולוגים התפתחותיים.
מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה לי: הגיעה אליי אימא לילדה קצת יותר גדולה, ובגלל שלא היה אף פסיכולוג התפתחותי שמו אותה באיזה מסגרת של גן שבכלל לא מתאימה לה.
מיכל מרים וולדיגר: נדמה לי ששמו אותה ב"נפשי".
מיכל מרים וולדיגר: אם אפשר היה לטפל באותה ילדה בשלב מוקדם עם אבחנה נכונה ועם פסיכולוג התפתחותי כמו שצריך, היא היתה היום במדרגה אחרת.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר, זה לא רק שאנחנו לא משפרים את המצב אלא שמצבם של אותה משפחה ואותו ילד נהיה יותר גרוע.
מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה: הילדה הגיעה אליי במצב קטסטרופלי כי לא טיפלו בקשיים שלה ולא טיפחו אותה והתייחסו אליה כבעלת קשיים שבכלל לא רלוונטיים אליה.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לברך אותך על בחירת הנושא.
מיכל מרים וולדיגר: כל הפסיכולוגיה הציבורית נמצאת בכאוס, המצב נוראי.
מיכל מרים וולדיגר: השכר הוא כל כך נמוך ותמיד עושים חצאי ורבעי משרות, משרות לא מאוישות.
מיכל מרים וולדיגר: השכר של אלה שכן מוכנים להגיע ולעבוד הוא נמוך והם צריכים לעבוד פי 3.
מיכל מרים וולדיגר: יש עליהם עומס כי אין מספיק מטפלים.
מיכל מרים וולדיגר: זה מעגל קסמים שאי אפשר לצאת ממנו.
מיכל מרים וולדיגר: היתה הפגנה של הפסיכולוגים החינוכיים.
מיכל מרים וולדיגר: כולם בסוף באותה קערה.
מיכל מרים וולדיגר: האוצר הבטיח להם שיישבו וידברו איתם והם הפסיקו את השביתה והיה מסמך הבנות, אבל האוצר גורר רגליים ולא נחתם שום הסכם למרות שהובטח להם.
מיכל מרים וולדיגר: בעיניי, צריך לצאת פה בקריאה נואשת.
מיכל מרים וולדיגר: אלו הילדים שלנו.
מיכל מרים וולדיגר: לא יכול להיות שנריב מעל הראש שלהם.
מיכל מרים וולדיגר: בסוף האוכלוסיות הכי חלשות, קרי, הילדים והפעוטות, שכל כך זקוקים לפסיכולוגים חינוכיים ולפסיכולוגים בכלל, הם אלה שייפגעו.
שיר גור: אני רוצה להדגיש שאנחנו מדברים לא רק על הפסיכולוגים, אנחנו מדברים על קלינאיות תקשורת, על מרפאים בעיסוק, על פיזיותרפיסטים.
שיר גור: הנתונים עליהם דיברה ענת יצאו מדוח של משרד ראש הממשלה לגבי המחסור.
שיר גור: אנחנו מדברים על מחסור של 2,200 קלינאיות תקשורת, 2,800 מרפאים בעיסוק.
שיר גור: מדובר באמת במחסור עצום.
שיר גור: עוד לפני שאנחנו מדברים על הקושי בשכר, צריך להכשיר כוח אדם, וזה לוקח זמן.
שיר גור: אם מישהו נכנס עכשיו אז בעוד ארבע-חמש שנים הוא יגיע למערכת.
שיר גור: אם לא יתחילו להכשיר היום בכמויות הנדרשות נגיע למצב שלא יהיה כוח אדם.
מיכל מרים וולדיגר: גם התקנים של המתמחים.
מיכל מרים וולדיגר: הרי אחרי שפסיכולוג עובר את הלימודים, הוא צריך לעשות התמחות.
מיכל מרים וולדיגר: יש מצוקה ענקית, אין תקנים.
מיכל מרים וולדיגר: גילוי נאות, יש לי שתי אחייניות.
מיכל שיר סגמן: אין תקנים וזה גם לא כל כך כלכלי לעבוד בזה.
מיכל מרים וולדיגר: אבל יש כאלו שרוצים ללכת לעבוד מתוך שליחות ומחזון אבל אין תקנים.
מיכל מרים וולדיגר: הם מחכים שיגיעו תקנים.
מיכל מרים וולדיגר: בהסכמים הקואליציוניים הבטיחו לנו 30 מיליון שקל ל-700 תקנים של מתמחים.
מיכל מרים וולדיגר: לא ידוע לי שהכסף עבר או שנפתחו עוד 700 תקנים שיכולים להציל.
מיכל שיר סגמן: אני בודקת את זה.
מיכל מרים וולדיגר: זה 30 מיליון אחרים שהובטחו בכספים הקואליציוניים לצורך תקנים למתמחים בפסיכולוגיה.
מיכל מרים וולדיגר: זה היה יכול לפתור לא מעט מהבעיות, אבל גם זה לא ניתן.
מיכל מרים וולדיגר: הבטיחו והבטיחו אבל אף כסף לא ניתן בעניין זה, למרות שזה היה יכול קצת להקל על העומס העצום שישנו.
ענת בר: אני מודה לך.
ענת בר: זה מאוד מאוד משמעותי להסתכל על שכבת האנשים הצעירים בשולי החברה היום במדינה ונראה איך אנחנו מסתכלים עליהם ומה היה קורה לו היו מטפלים בהם בצעירותם.
ענת בר: יש לזה משמעות חברתית.
ענת בר: ברגע שילד פותח פער בגיל הרך, הוא בסוף יפתח פער בלימודים, בהשכלה, קושי בדימוי העצמי, בהערכה עצמית, ביכולת שלו להתגבר ולהתמודד עם מחסומים.
ענת בר: בסוף זה גם מגיע לתוך המשפחה, בלהיות הורה.
ענת בר: יש לזה השלכות מאוד מאוד משמעותיות.
ענת בר: זה לא דבר של מה בכך אם ילד לא מטופל.
ענת בר: זו שכבה גדולה מאוד של ילדים שעומדת בתורים, חלק מההורים היו מאוד רוצים טיפול אבל הם לא מסוגלים להגיע לטיפול הזה.
ענת בר: הם לא יודעים האם לבחור תחילה את פרנסתם, את המשכנתא שלהם, את הטיפול בילד, את המעון שעולה הרבה כסף.
ענת בר: זה באמת מצב בלתי נסבל בעליל.
ענת בר: הפירות של זה כבר נמצאים פה בקרב הילדים והנערים והנוער.
ענת בר: כל הזמן מדברים על אלימות ועל דברים אחרים שקורים, אבל זה לא קורה סתם.
ענת בר: הם לא נולדו ככה, זה פשוט גדילה לתוך מעגל בלתי נגמר.
ענת בר: לעומת זאת, מה קורה עם הילדים שנוסקים והם מצליחים להיות מטופחים ולהתקדם?
ענת בר: חלק מהם אומרים שהם לא רוצים לעבוד בשירות הציבורי או להיות פה בכלל.
מיכל שיר סגמן: כלומר, אנחנו נפגוש את מה שקורה היום בפערים גדולים יותר בעתיד.
ענת בר: אם לא נדאג לפער הזה, הוא לא יצטמצם, הוא רק יגדל.
ענת בר: אין מחקר אחד שאומר שאם נניח לילדים האלה בצעירותם, אין שום בעיה ובגיל 12 – 13 הכול יהיה בסדר - לא, הפוך.
ענת בר: זו משמעות גדולה לילד, להוריו, שלא מקבלים שום הדרכה איך להתייחס אליו, ולחברה.
מיכל שיר סגמן: מהו הפילוח פחות או יותר של המסה שמגיעה אל היחידות להתפתחות הילד?
מיכל שיר סגמן: מהי המסה הקריטית שמגיעה מבחינת נושא?
שיר גור: הקופות נוטות לשלוח אלינו ילדים שמוגדרים כמורכבים.
שיר גור: זאת אומרת, הם ילדים שזקוקים ליותר מתחום טיפולי אחד.
שיר גור: משום שהיחידות מוכרות על ידי משרד הבריאות, וד"ר הירדני תוכל אחר כך להרחיב, מכיוון שהן יחידות מוכרות, בדרך כלל נוטים לשלוח אלינו את הילדים היותר מורכבים שזקוקים ליותר מתחום טיפולי אחד.
שיר גור: זה אומר ילדים סומטיים, ילדים על הרצף האוטיסטי וכו'.
רויטל לן כהן: עו"ד רויטל לן כהן, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
רויטל לן כהן: אני רוצה לחזור לשאלה שלך: מה המשמעות של זה, כי זו השאלה הקריטית פה.
רויטל לן כהן: אני תמיד מדמה את זה לאבן שזורקים למים ומתחילות אדוות.
רויטל לן כהן: צריך להסתכל על זה ברמה של הילד, ברמת המשפחה שלו, ברמת העיר, ברמה הלאומית.
רויטל לן כהן: ברמת הילד – כן, אנחנו מדברים על ילד שלא יצליח למצות את הפוטנציאל שלו ויהפוך לנטל על המדינה ולא יהיה מסוגל לדאוג לעצמו כבוגר בחלק המקרים, או בחלק אחר לא יצליח לדאוג לעצמו כפי שהיה יכול.
מיכל שיר סגמן: אי מיצוי פוטנציאל גם אם מדובר על הפרעה קלה כמו הפרעת קשב וריכוז, שרבים מהילדים סובלים ממנה.
מיכל שיר סגמן: אם ילד כזה עלול לגדול במחשבה שהוא טיפש, חלילה, ושלא ניתן לפתור את הבעיה שלו, והוא לא ממצה את הפוטנציאל ולא יכול להרים עם הפוטנציאל שלו את המדינה שלנו כלפי מעלה, זה בעיניי לא פחות חמור מילד שנמצא במצב חמור והוא לא מטופל והופך לנטל כלשהו בסופו של דבר.
רויטל לן כהן: לגמרי.
רויטל לן כהן: קרוב ל-80% מיושבי בתי הסוהר ועוברי החוק הם חבר'ה עם הפרעות קשב וריכוז או איזושהי לקות למידה, היה על זה מחקר.
רויטל לן כהן: אנחנו יודעים את זה.
רויטל לן כהן: אנחנו יודעים שזה מה שקורה.
רויטל לן כהן: יושבת מולך ילדה שרוטה.
רויטל לן כהן: אני עם הפרעות קשב וריכוז מאוד קשות, כנראה עם לקויות למידה בשנים שלא ידעו על זה.
רויטל לן כהן: העיפו אותי מבית הספר באמצע כיתה א' ובסוף כיתה ג'.
רויטל לן כהן: אם לא היו לי ההורים שהיו לי, לא הייתי מגיעה לאיפה שאני היום.
רויטל לן כהן: גם היום, בגיל 50, עם כל מי שאני, אני לא תמיד סגורה על הערך העצמי שלי, וזו התוצאה של ההתנהלות הזו.
רויטל לן כהן: הבן שלי אובחן עם אוטיזם בגיל שנתיים-שלוש.
רויטל לן כהן: אם לא היינו לוקחים את כל החסכונות שהיו לנו בזמנו לבית ושמים את זה עליו בטיפולים פרטיים, כי גם אז לא היה, הוא לא היה מסיים תיכון עם בגרות מלאה.
רויטל לן כהן: בחודש הבא הוא מתנדב לצבא.
רויטל לן כהן: זה פשוט לא היה קורה.
רויטל לן כהן: אני רוצה לחזור למשמעויות.
רויטל לן כהן: ישנן משמעויות על הילד, על המשפחה.
רויטל לן כהן: יש דוחות של הלמ"ס שב-60% מהמשפחות עם ילדים עם מוגבלויות או אפילו עם צרכים מינוריים כאלה ואחרים, לפחות אחד מבני הזוג שלא עובד.
רויטל לן כהן: הוא לא עובד כי הוא צריך לטפל בילד או כי כל יום בשעה תשע או עשר מתקשרים מבית הספר או מהגן לבוא ולקחת את הילד, ותיכף אגיע גם לזה.
רויטל לן כהן: בחלק יותר קטן של המשפחות כשהטיפול הוא הרבה יותר מסיבי ומשמעותי, שני בני הזוג אפילו לא עובדים.
מיכל מרים וולדיגר: בדרך כלל גם מתגרשים בגלל הוויכוחים על הטיפול.
רויטל לן כהן: 60% יותר מהמשפחות חוות גירושין, נכון.
רויטל לן כהן: יש לזה משמעות קריטית.
רויטל לן כהן: צריך לזכור שלכל המשמעויות הקריטיות האישיות האלה לילד ולמשפחה יש גם משמעות כלכלית אדירה על מדינת ישראל.
רויטל לן כהן: אם אנחנו מתבגרים עם הילד והוא מגיע למסגרות החינוך, מסגרות החינוך לא מסוגלות להתנהל עם ילדים לא מטופלים.
רויטל לן כהן: לא רק בחינוך הכללי, היום גם ממערכות החינוך המיוחד הנפרדות, התלונות שמגיעות אלינו הן הרבה פעמים מהורים שבשעה תשע-עשר בבוקר מקבלים טלפון לבוא ולקחת את הילדים שלהם.
רויטל לן כהן: אנחנו מדברים לא רק על תיכון אלא על ילדים בגן.
מיכל שיר סגמן: על רקע איזה בסיס?
מיכל שיר סגמן: האם הם מתבקשים לקחת את הילד בגלל אלימות או התנהגות?
רויטל לן כהן: ילד לא מטופל חווה תסכול, מצוקה, והוא מתנהג בצורה הישרדותית.
רויטל לן כהן: יש מי שמתנהג בצורה הישרדותית ומתכנס בעצמו, ויש מי שמוציא את זה החוצה, ואז אומרים שזה ילד אלים.
רויטל לן כהן: זה לא ילד אלים, זה ילד מתוסכל, זה ילד במצב קשה.
רויטל לן כהן: בשורה התחתונה המערכת החינוכית לא מסוגלת להתמודד איתם, לא מבחינת ידע בחינוך הכללי ולא מבחינת כוח אדם כי גם במסגרות החינוך היום יש מחסור אדיר במטפלים.
רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על ילד משולב שמגיע לכיתה רגילה במסגרת רגילה ואומרים לו: צר לנו, אין לנו טיפולים בשבילך.
רויטל לן כהן: אנחנו יודעים כבר היום אפילו על גני תקשורת וגני התפתחותיים אחרים שאין שם מטפלים.
רויטל לן כהן: זאת אומרת, ילד הולך לגן שמטרתו לתת לו טיפולים ואין טיפולים לתת.
רויטל לן כהן: אני אקח את זה לקצה כי יש לזה משמעות.
רויטל לן כהן: ילד לא מטופל יכול בסופו של דבר לא סתם לא להגיע לעצמאות כלכלית, הוא יכול להגיע למסגרות סגורות, בין אם זה הוסטלים או איזשהן מסגרות דומות לזה או להגיע למעצרים ולמאסרים.
רויטל לן כהן: יש לזה משמעות שהיא לא נתפסת ברמה האנושית וברמה הציבורית.
רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על זה כבר שנים.
רויטל לן כהן: אני נמצאת בכנסת מ-2007, כשהבן שלי היה בן שלוש-ארבע.
רויטל לן כהן: כאמור, הוא כבר סיים תיכון והוא מתחיל צבא, ואנחנו עדיין באותם דיונים, ועדיין נשמעים קולות האומרים: לא צריך כל כך הרבה, זה רק עניין של כסף.
רויטל לן כהן: לא, זה בהחלט עניין של כסף אבל יש גם מחסור בלתי נתפס באנשי טיפול.
מיכל שיר סגמן: זה הביצה והתרנגולת.
מיכל שיר סגמן: יש מחסור כי לא משלמים להם בצורה ראויה.
רויטל לן כהן: אבל גם לא מאפשרים להם ללמוד.
רויטל לן כהן: פותחים חוג עם 30 אנשים כש-70 רוצים להירשם ולא נותנים ל-70 אנשים בטענה שלא יהיה להם אחר כך איפה להתמחות, כשזו טענה לא נכונה.
מיכל מרים וולדיגר: כי אין מספיק תקנים להתמחות.
מיכל מרים וולדיגר: זה גלגל מפגר כזה שצריך לקטוע אותו.
רויטל לן כהן: צריך להפסיק את הכול וליישר קו בבת אחת עם הכול: עם הלימודים, התקנים והמשכורת.
רויטל לן כהן: זה לא רק ביצה ותרנגולת, אנחנו נהיה עסוקים לעולם בכיבוי שריפות קטנות במקום מניעת בעירה.
מיכל שיר סגמן: זה נכון באופן כללי בכל מה שקשור לילדי ישראל.
רויטל לן כהן: לגמרי נכון.
נחמה בן פזי: נחמה בן פזי, פסיכולוגית קלינית, מנהלת בעמותה לילדים בסיכונים את תחום גילאי 7 – 18.
נחמה בן פזי: זו עמותה שעוסקת באוטיזם, ולכן אדבר מהזווית הזו.
נחמה בן פזי: ראשית, אני מלמדת אוטיזם.
נחמה בן פזי: אני תמיד מפגישה את הסטודנטים שלי עם מאמרים מלפני עשרים שנה כדי שהם יראו איך זה היה נראה פעם כי אנחנו כבר לא פוגשים הרבה מהילדים ומהתופעות שהיו פעם, בזכות הטיפול הכן טוב שיש במדינת ישראל.
נחמה בן פזי: אבל אנחנו מתחילים לפגוש, אנחנו מתחילים ללכת אחורה.
נחמה בן פזי: יש דברים שאנחנו לא מצליחים להתמודד איתם כי בגילאים הצעירים חסר לנו כוח אדם, יש גנים בלי מטפלים.
נחמה בן פזי: התוצאה שתהיה היא שאת המאמרים נוכל לשלוף חזרה ולדבר עליהם כרלוונטיים, ובעיניי זה מזעזע.
נחמה בן פזי: שנית, התפתחות הילד כוללת גם את האוטיסטים בגילאי 7 - 18, ובצדק התפתחות הילד אומרת:
נחמה בן פזי: אם נתחיל לתת להם גם את 12 שנות טיפול, לא נצליח.
נחמה בן פזי: אי לכך, עמותה לילדים בסיכונים את המערך המגיע היום לכ-35 ערים ומועצות מקומיות שונות מכל מיני מצבים סוציו-אקונומים.
נחמה בן פזי: אני רוצה להצביע על המשמעות שאין טיפול בגיל 7 - 18, מפני שזה נראה כאילו אם לא ניתן רק בגיל הרך.
נחמה בן פזי: אנחנו יכולים לתת להם את כל התנופה אבל העולם ייראה להם לא עגול, וההורים יגיעו לסוף גן והחוויה תהיה חוויה של נפילה.
נחמה בן פזי: לא בגלל שבתי הספר לא טובים אלא גם בגלל שבבתי הספר חסר טיפול וגם בגלל שאנחנו לא מצליחים להנגיש.
נחמה בן פזי: כשנכנסנו לסיפור העלינו את רמת ההנגשה של הטיפולים מ-15% ל-85% של טיפולים, סל הזכאות של ילדים אוטיסטים מגילאי 7 - 18 בכל כיתות התקשורת אליהן נכנסנו.
נחמה בן פזי: כיום, בנוסף ל-700 הילדים בהמתנה אל מול 1,400, שאנחנו מצליחים לתת להם טיפולים, יש לנו כיתות ובתי ספר שאנחנו לא מצליחים להיכנס אליהם כי אין לנו כוח אדם.
נחמה בן פזי: כמי שעובדת גם בפרטי, כשאני צריכה להפנות ילד, שלא מצא את מקומו בשירות הציבורי בהתפתחות הילד, בכל מקום שהוא, למטפלת פרטית, אני יכולה לכתת את רגליי ימים ושעות.
מיכל שיר סגמן: גם לפרטי?
נחמה בן פזי: בוודאי.
נחמה בן פזי: החסר הוא לא רק בציבורי אלא הוא באופן כללי.
נחמה בן פזי: לכן, גם בפרטי יש תור המתנה וקושי גדול.
מיכל שיר סגמן: ואז אנחנו חוזרים שוב לאקדמיה.
מיכל מרים וולדיגר: ולהתמחות.
נחמה בן פזי: נכון.
נחמה בן פזי: הפניתי עכשיו ילד לאבחון.
נחמה בן פזי: ההורים התקשרו לקופת החולים ואמרו להם בבושה: אנחנו מצטערים, אבל לרופא הזה זה תור המתנה של שלוש שנים.
רויטל לן כהן: תזכרי שנחמה מדברת על טיפולים שהיא מכניסה לתוך מסגרות חינוך מיוחד.
רויטל לן כהן: המדינה הזו מעדיפה שילוב ולא עושה כלום בפועל כדי לתת שם תמריץ.
רויטל לן כהן: ילדים לא הולכים לשילוב כי הסיכוי היחיד לקבל טיפול הוא רק אם הם יהיו במסגרות חינוך מיוחד.
רויטל לן כהן: הגענו למצב שהרופאים בזמן האבחון אומרים להורים לא ללכת לשילוב אלא ללכת אך ורק לחינוך מיוחד, זה הסיכוי היחיד שאולי יהיה להם קצת טיפול, בניגוד להחלטת ממשלה.
נחמה בן פזי: רוב המענים שאנחנו נותנים הם אכן בכיתות תקשורת, אבל אנחנו גם נותנים מענים בשילוב מלא.
נחמה בן פזי: אבל זה מסע מאוד קשה, וזה מסע קשה להשיג את המטפלים.
נחמה בן פזי: מדינת ישראל דווקא יחסית מאוד מפותחת בפיתוח מענים, אבל לא יהיה למי לתת כי החבר'ה יגיעו לסוף י"ב ולא יהיו להם מיומנויות להתחבר, לא לרואים רחוק ולא לכל התוכניות היפהפיות.
מיכל שיר סגמן: נועה, בבקשה.
נועה דוידסון שגיא: שמי נועה דוידסון שגיא, ואני פסיכולוגית התפתחותית מומחית.
נועה דוידסון שגיא: אני מנהלת את תחום הפסיכולוגיה במכון להתפתחות הילד של מכבי - מחוז השרון, ואני כאן כנציגת פורום הארגונים לפסיכולוגיה ציבורית.
נועה דוידסון שגיא: אני שמתי את הדגש על היחידות, אבל הדיון פה נהיה כאן הרבה יותר רחב, ואני שמחה על כך, כי המצוקה היא הרבה יותר רחבה מאשר רק ביחידות ההתפתחותיות.
נועה דוידסון שגיא: אני עוסקת בגיל הרך, וזה משלים למה שאמרת, ואנחנו כן מאוד מאוד מאמינים שהטיפול בגיל הרך הוא קריטי ומשמעותי, ואני מאוד מחזקת את דבריכן לגבי הצורך לאתר ולמנוע קשיים התפתחותיים מאוד משמעותיים.
נועה דוידסון שגיא: ככל שנאתר קשיים אלו יותר מוקדם כך נוכל להציע טיפול יעיל וההשלכות על התפתחות הילד יהיו הרבה יותר טובות.
נועה דוידסון שגיא: המצוקה במשאבים היא אדירה, גם בתחומי הטיפול האחרים הפרה-רפואיים וגם בתחום פסיכולוגיה התפתחותית.
נועה דוידסון שגיא: המקום של פסיכולוגים התפתחותיים גם בציר המאבחן וגם כמטפל הוא מאוד משמעותי, וביחידות ההתפתחותיות יש תפקיד לפסיכולוג לא רק במתן מענה ושירותים לקהילה אלא גם בהחזקה של הצוות הפרה-רפואי בתוך היחידות האלו.
נועה דוידסון שגיא: כיום יש מחסור מאוד מאוד משמעותי, גם בתקנים וגם באיוש התקנים.
נועה דוידסון שגיא: נערך סקר שהראה שב-73% מהיחידות ההתפתחויות חסרה פסיכולוגית התפתחותית, וזה המון.
נועה דוידסון שגיא: זה 44 תקנים מלאים.
נועה דוידסון שגיא: כאמור, עובדים חצאי תקנים.
נועה דוידסון שגיא: זה אומר שהיחידות האלה לא מקבלות מענה.
מיכל שיר סגמן: מה שאת אומרת זה חתיכת נתון.
מיכל שיר סגמן: האם ביחידות חסר?
נועה דוידסון שגיא: ב-73% מהיחידות ההתפתחותיות חסר פסיכולוג התפתחותי.
הדר ירדני: אפשר לדייק את העובדות?
הדר ירדני: ביחידה להתפתחות הילד, לפי דרישת משרד הבריאות לא חייב להיות פסיכולוג התפתחותי.
הדר ירדני: יכול להיות או פסיכולוג או עובד סוציאלי או שניהם.
הדר ירדני: כשאומרים שחסרים, זה לא שזה לא עומד בדרישות ההכרה של המשרד, זה אומר שביחידה מסוימת בחרו שיהיה עובד סוציאלי או שתהיה חלקיות יותר נמוכה של פסיכולוג, אבל זה לא חלק מדרישות ההכרה ביחידה, וכדאי לחדד את העובדה הזו.
נועה דוידסון שגיא: לא התכוונתי שזה לא מוכר, התכוונתי שזה חסר ביחידה.
נועה דוידסון שגיא: לפסיכולוג יש תפקיד משמעותי.
מיכל שיר סגמן: יש הבדל בין פסיכולוג התפתחותי לעובד סוציאלי.
הדר ירדני: לפי דרישות ההכרה ביחידה התפתחותית, שבדרך כלל לא מבצעת אבחונים, אלא אם כן זו יחידה - - -.
הדר ירדני: אומרים פה הרבה מאוד דברים ש - - -
מיכל שיר סגמן: תרשמי לך ובסוף תעני לכולם.
מיכל שיר סגמן: תקבלי הרבה זכות דיבור.
נועה דוידסון שגיא: משרד הבריאות הגדיר מחיר אחיד לתשלום עבור טיפולים של מקצועות הבריאות והוא לא הגדיר מחיר אחיד לתשלום עבור טיפול ואבחון פסיכולוגי ביחידות ההתפתחותיות, וזה יוצר מצב שלפסיכולוגים לא מוצע תשלום ראוי והגון ואין ליחידות איך לשלם לפסיכולוגים.
נועה דוידסון שגיא: זה מסביר את המחסור כשתנאי ההעסקה הם כל כך לא אטרקטיביים ומחיר השכר הוא נמוך.
נועה דוידסון שגיא: אני גם מאוד מחזקת את הדברים שנאמרו שיש מחסור כללי ארצי בפסיכולוגים התפתחותיים, כמו במקצועות בריאות נוספים, וגם זה מונע את איוש התקנים הקיימים.
נועה דוידסון שגיא: המחסור בתקנים לא אומר שלא צריך להגדיל תקנים קיימים.
נועה דוידסון שגיא: אין מספיק יחידות התפתחויות והן לא יכולות לעמוד מספיק בעומסים הקיימים.
נועה דוידסון שגיא: התורים בשירותי התפתחות הילד הם מאוד מאוד ארוכים, והמחשבה היתה להעביר חלק מהטיפול ליחידות ההתפתחותיות כדי לקצר תורים ולתת מענה יותר זמין ונגיש לאוכלוסיות במקום המגורים שלהן, וכרגע זה תקוע.
נועה דוידסון שגיא: זה לא נותן מענה וזה לא עובד.
מיכל שיר סגמן: כשמדובר בהפרעה שההורה לא יכול להתעלם ממנה אז הוא נלחם כדי לעמוד בתור ולקחת חלק.
מיכל שיר סגמן: אבל אם מדובר בבעיה יותר מינורית ושאפשר לחיות איתה ביום יום אז אותו ילד לא יקבל טיפול בכלל.
רויטל לן כהן: אם ההורה הוא חלש, ולא משנה מה עוצמת הקושי, זה לא יקרה.
נועה דוידסון שגיא: את נוגעת בנקודה מאוד חשובה, שמטרת היחידות האלה היא לא רק לטפל אלא גם למנוע ולעסוק באיתור ובמניעה של תינוקות ופעוטות בסיכון, לעשות עבודה משותפת עם טיפות חלב, עם רופא הילדים, עם מנהלות המעונות.
נועה דוידסון שגיא: זאת אומרת, שהעבודה תהיה יותר רחבה וקהילתית.
נועה דוידסון שגיא: אבל בהיעדר תקציבים ומשאבים, קשה מאוד להגיע לזה והאפשרות למנוע את הפגיעה נפגעת.
מיכל שיר סגמן: קודם דיברת איתי על לידה עד שלוש, ועל החשיבות.
מיכל שיר סגמן: אשמח אם תוכלי להרחיב בנושא מלידה עד שלוש או לידה עד שש, ובכל מה שקשור בטיפול לגיל הרך.
נועה דוידסון שגיא: אני חושבת שהטיפול לגיל הרך לא מקבל מענה מספק בכלל בכל ההיבטים שלו, ובטח בהקשר של טיפול פסיכולוגי.
נועה דוידסון שגיא: לגבי לידה עד שלוש – גם בהקשר למעונות היום והטיפול וסטנדרטים, שזה נדון פה בשדולה לגיל הרך לפני שבוע, אין מספיק תקינה או דרישות ממטפלות.
נועה דוידסון שגיא: זה מתחיל ממערכת החינוך ואיזה סטנדרטים המערכת מציבה לטיפול בילדים בגיל הרך, גם במערכת החינוך וגם מבחינת התקנים והתקצוב של יחידות לגיל הרך ושל התקנים של המכונים להתפתחות הילד.
נועה דוידסון שגיא: יש חשיבות מכרעת גם לאיתור מוקדם בגילאים האלו כדי למנוע תחלואה ופגיעות התפתחותיות משמעותיות בעתיד.
נועה דוידסון שגיא: זהו גיל קריטי בהתפתחות.
נועה דוידסון שגיא: המוח הוא במצב מאוד מאוד גמיש והוא מאפשר שינויים מאוד מהותיים, וכשאנחנו מגיעים לגיל 7 היכולות להשפיע הן מוגבלות.
נועה דוידסון שגיא: זה לא שהם לא צריכים לקבל טיפול, בוודאי שכן, אבל אנחנו רוצים לשים דגש ופוקוס על גילאים שהם מאוד מוזנחים במדינה.
נועה דוידסון שגיא: אנחנו כן חושבים שצריך להגביר גם את המערך של האיתור והמניעה, כמו שאמרת, גם על קשיים קטנים שלא מקבלים מענה בכלל.
נועה דוידסון שגיא: אני רוצה לשים דגש על תחום טיפול פסיכולוגי לילדים שלא מוגדרים כזכאים בסל התפתחות הילד, ויש הרבה כאלה.
נועה דוידסון שגיא: בסל התפתחות הילד מקבלים טיפול ילדים שיש להם עיכוב התפתחותי, איזשהן לקויות התפתחות.
נועה דוידסון שגיא: אבל יש ילדים שזקוקים למענה רגשי בגלל שלל סיבות אחרות ואין להם מענה.
נועה דוידסון שגיא: יש היום שבעה מרכזים לבריאות הנפש לגיל הרך בכל המדינה.
נועה דוידסון שגיא: זה כמובן לא מספיק ולא מתחיל להיות קרוב למה שצריך.
מיכל שיר סגמן: על איזה מספרים אנחנו מדברים של הגיל הרך?
נועה דוידסון שגיא: גיל הרך - אפס עד שש.
מיכל שיר סגמן: על איזה מספרים אנחנו מדברים באפס עד שש?
מיכל שיר סגמן: אני לא יודעת אם שבע זה יותר מדי או פחות מדיי.
מיכל שיר סגמן: מה יש שם?
נועה דוידסון שגיא: מעט מאוד.
מיכל שיר סגמן: מה הצורך הציבורי בזה?
נועה דוידסון שגיא: יש צורך מאוד מאוד גדול.
נועה דוידסון שגיא: חלק מההורים לא יפנו לטיפול בבריאות הנפש כי הם לא מרגישים שהבעה היא כה משמעותית, או שיש להם בעיה של סטיגמה או איך שזה נראה, והם כן יפנו ליחידות לגיל הרך אם הן קהילתיות ופזורות בערים ונגישות.
נועה דוידסון שגיא: הרבה יותר קל לפנות ליחידות לגל הרך.
נועה דוידסון שגיא: היחידות לגיל הרך נותנות כרגע מענה להתפתחות הילד, אבל אנחנו כן חושבות שאם תהיה הגגה של בריאות הנפש על המרפאות האלה הן יוכלו לספק טיפול פסיכולוגי נגיש להורים שזקוקים לזה.
נועה דוידסון שגיא: זה גם יותר נגיש, זמין, ופחות סטיגמטי.
מיכל שיר סגמן: אני אימא לילדים בגן, ואני מקבלת הרבה פניות מהורים.
מיכל שיר סגמן: האם זה נכון שאם ילד הולך ליחידה להתפתחות הילד זה נרשם לו בתיק האישי ונע איתו עד לצבא?
רויטל לן כהן: אני זוכרת עוד כילדה את כל נושא של תיקים אישיים: זה יירשם לך בתיק האישי.
רויטל לן כהן: מי שמכיר קצת את המערכת יודע שמשרדי הממשלה - - -
מיכל שיר סגמן: אני לא יודעת אם זה נכון או פייק ניוז שעלול למנוע מהורים מללכת ליחידות האלה.
רויטל לן כהן: לא, מה פתאום?
רויטל לן כהן: יש סודיות רפואית.
מיכל שיר סגמן: זה פייק ניוז שמתרוצץ ואז הורים בוחרים מראש לא לתת טיפול.
מיכל מרים וולדיגר: אסור לבתי הספר, ומשרד החינוך לא מעביר בכלל דברים לצבא.
רויטל לן כהן: הדבר היחיד שכן שעובר לצבא, וזה כן, החוק שקשור לצבא מאפשר לו לקבל מידע, זה מי שיש לו גמלת ילד נכה מעל דרגה מסוימת, הצבא מעביר רשימה.