GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הדר ירדני: אנחנו נמצאים בשיתופי פעולה, למרות מה שצוין פה, בצורה רציפה עם משרד הרווחה בכל נושא מעונות היום השיקומיים, ומתקיימת ישיבה אחת לחודש במשרדי, ישיבות עתיות עם משרד החינוך בסקטורים השונים בנושא רצף טיפולי, ישיבות שמתקיימות לאורך כל השנה, כל הזמן, חוץ מישיבות אד הוק שאנחנו מנהלים.
הדר ירדני: אנחנו שותפים בתוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, בעמותה לגיל הרך, בישיבות עם רוה"מ שציינו פה.
הדר ירדני: אנחנו בהחלט מקושרים להרבה מאוד גורמים נוספים שעובדים ביחד למען מתן שירות אחוד לילדים ולמשפחות.
הדר ירדני: דובר פה על הקוד של הפסיכולוגים, ואני חייבת להגיד שיש קוד מיוחד לטיפול פסיכולוגי וצריך להשתמש בו כשמבקשים לעשות התקשרות בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית עם מכונים ויחידות.
הדר ירדני: ליאור ודינה ירחיבו בשאר הנושאים.
ליאור ברק: צוהריים טובים.
ליאור ברק: ליאור ברק, סמנכ"ל קופות חולים במשרד הבריאות.
ליאור ברק: אנחנו רוצים להתייחס לכמה נקודות: ראשית, אכן יש מחסור במטפלים במקצועות הבריאות, זה לא סוד.
מיכל שיר סגמן: בסקירה הרגע של משרד הבריאות אמרו שהכול בסדר, ולכן אני תוהה.
ליאור ברק: לא, זו לא היתה סקירה של משרד הבריאות.
ליאור ברק: יש מחסור בכוח אדם ויש עבודה של משרד ראש הממשלה, שנמצא בזום, שציינה קודם ולרי, להרחבת היקף כוח האדם בתחום.
ליאור ברק: בעשר-עשרים שנה האחרונות כמות הילדים המטופלים יותר מהכפילה את עצמה, וכמות כוח האדם לא הכפילה את עצמה.
ליאור ברק: זו אחת הסיבות כמובן לתורים שנוצרו ולצעדים שאנחנו כממשלה מנסים לעשות, וחלקם כבר עשינו, ונפרט, ועוד צעדים שאנחנו מתכוונים ורוצים לעשות.
ליאור ברק: חלקם תלויי תקציב וחלקם תלויים בנושאים אחרים.
ליאור ברק: כמו שציינו, משרד הבריאות יחד עם משרד האוצר העמיד מבחן תמיכה של 80 מיליון שקלים כל שנה לקופות החולים עבור הגדלת כמות הטיפולים במימון ציבורי.
ליאור ברק: אנחנו ככלל במשרד מאמינים שהפתרונות צריכים להיות ציבוריים ולא פרטיים.
ליאור ברק: לפעמים נראה לנו שכשמשלמים באופן פרטי אז הכול יהיה בסדר עם הילד, אבל זה מעצים את הפער, זה הדבר הכי לא סוציאלי שיש.
מיכל שיר סגמן: אתה יודע שיש זמן המתנה של יותר משנה ושנתיים.
מיכל שיר סגמן: גם מי שיש לו כסף היה מעדיף ללכת לציבורי ולא לשלם 1,500 - 5,000 שקלים לאבחון.
ליאור ברק: נכון.
ליאור ברק: הפתרונות הפרטיים רק מרחיבים את הפער.
ליאור ברק: מי שיש לו, יכול להרשות עצמו.
ליאור ברק: המטפל גם לא מפוקח.
ליאור ברק: כמו שמתארת ד"ר ירדני, מישהו או מישהי יושבים במקלט של שני מטר על שלושה מטר נותנים טיפולים ללא פיקוח ומבלי לדעת מה איכות הטיפולים ומהי המקצועיות של המטפל.
ליאור ברק: אין ספק שהכיוון שאליו אנחנו מכוונים הוא להפוך כמה שיותר טיפולים במימון ציבורי ובפיקוח ציבורי, והמשרדים משקיעים 80 מיליון בשנה לטובת הדבר הזה.
מיכל שיר סגמן: כרגע דיברו על 30 מיליון שקלים נוספים.
ליאור ברק: רגע, אתייחס עוד רגע לאותם 30 מיליון.
ליאור ברק: במסגרת הדבר הזה, ובהכרה של הפעילות של היחידות ברשויות המקומיות, שנציגים שלהן כמובן יושבים פה, אנחנו עבדנו קשה, וגם בשיתוף פעולה, ודאגנו שהתעריפים יעלו ל-165 שקלים שמשלמות קופות החולים לאותן יחידות.
ליאור ברק: יש יחידות שבהן זה כמעט הכפיל את עצמו.
ליאור ברק: התשלום ביחידות יותר חלשות בפריפריה התשלום היה בין 90 ל-100 שקלים עבור מפגש, ואנחנו וידאנו שהתשלום הזה יעלה בעשרות אחוזים.
ליאור ברק: בחלק מהיחידות זה יותר, בחלק מהיחידות זה פחות.
ליאור ברק: אגב, לגבי זה שאומרים לפעמים שמטפל מקבל 27 שקלים - צריך לשאול לפעמים אולי איך קופת חולים משלמת 165 שקלים ובסוף המטפל מקבל 27.
ליאור ברק: כדאי לשאול את השאלה הזו.
הדר ירדני: זה מה שהיא אמרה.
הדר ירדני: היא אמרה 35 - 50 ביחידה.
ליאור ברק: זה מה שקודם נאמר בזום.
קריאה: גם במשרד החינוך זה לא נכון.
שיר גור: לא אצלנו.
שיר גור: אין סכומים כאלה, זה לא נכון.
ליאור ברק: דיברתי על הסכומים שמעבירות קופות החולים ליחידות.
מיכל שיר סגמן: הם מעבירים, האם אתם מקבלים?
מיכל שיר סגמן: אתם מאשרים את זה?
קריאה: הבעיה היא שזה לא כולל את המעטפת.
יגאל להב: נעשתה עבודה כלכלית שהגדירה שעת טיפול - 230 ומשהו שקלים.
יגאל להב: משרד הבריאות הסכים ללחצים עם ה-80, להעלות את זה ל-160 - 165 ומשהו שקלים, ונדמה לי שב-30 מיליון היינו צריכים להוסיף עוד 35 שקלים פר טיפול, וזה עדיין לא הגיע.
ליאור ברק: צריך גם לא להתבלבל בתעריף.
ליאור ברק: יש מחירון של משרד הבריאות שהוא מחיר מקסימום, הוא לא מחיר לפעולה, וגם את זה כדאי לקחת בחשבון.
ליאור ברק: יש ועדה במשרד הבריאות בנושא החשוב והמהותי, וצוינו פה קודם, ובצדק רב, ההשפעות של העיכוב בהתפתחות של ילד כמובן גם על כל חייו הבוגרים.
ליאור ברק: יש ועדה בראשות מנכ"ל המשרד שמתכנסת אחת לחודשיים ודנה.
ליאור ברק: היו כבר שתיים או שלוש פגישות, ועוד מעט תהיה הפגישה הרביעית, וכל פעם יש נושא אחר, אם זה מדידת זמני המתנה ומתודולוגיות של מדידות זמני המתנה, שזה נושא מורכב, לא נפתח אותו פה.
מיכל שיר סגמן: בגלל הצורך והמצוקה שאנחנו שומעים פה בוועדה, קמה ועדה במשרד הבריאות בראשות מנכ"ל משרד הבריאות שבוחן גם את התורים.
ליאור ברק: הוא בוחן את התורים, את כוח האדם ואת הצרכים, ומנסה לגבש פתרונות כדי לקצר את זמני ההמתנה, להגדיל את כמות המטפלים ולתת טיפול טוב יותר לילדים – זו מטרת הוועדה.
מיכל שיר סגמן: מתי יהיו מסקנות לוועדה הזו?
ליאור ברק: אני מניח שברגע שהוועדה תסיים את עבודתה, היא תוציא גם דוח מסוים.
ליאור ברק: כרגע הוועדה עדיין יושבת ומנסה למפות.
ליאור ברק: הוועדה כמובן מסתמכת על עבודה של גורמי מקצוע שמייעצים לה, כמו העבודה שתיארתי קודם של משרד ראש הממשלה.
ליאור ברק: יש צעדים ארוכי טווח, הכשרה של כמות מטפלים כמו שצוין קודם פה.
ליאור ברק: זה ייקח זמן עד שסטודנט שלומד היום יתחיל לטפל.
מיכל שיר סגמן: אבל אתם מדברים גם על פתיחה של יותר?
מיכל שיר סגמן: דיברנו שיהיה יותר.
ליאור ברק: נכון, זה אחד מהדברים.
ליאור ברק: קודם נשאלה השאלה האם יש גורם שמתכלל.
ליאור ברק: אכן, מכיוון שזה משהו גורף לעוד משרדים: משרד החינוך, גני תקשורת וכו', במשרד ראש הממשלה מרכזים את העבודה על היקף כוח האדם וההכשרות שנדרש ואיך אפשר לפתור את החסמים, אם זה בוות"ת או בכל מקום אחר כדי להגדיל את הכמויות.
מיכל שיר סגמן: האם יש לוועדה הזו איזשהו דד-ליין מסוים?
ליאור ברק: לוועדה אין דד ליין.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה יכול לקחת עכשיו שנתיים, ואז יחליטו או לא יחליטו האם ליישם את המלצות הוועדה או לא, ובינתיים ילדי ישראל לא מטופלים.
ליאור ברק: לא.
ליאור ברק: הוועדה היא לא בצורה של הוועדה שממליצה אלא היא ועדה אופרטיבית.
ליאור ברק: כל הדברים שנידונים ומוחלטים בה, הם דברים שבאופן מיידי יש להם גם דרך לממש אותם.
מיכל שיר סגמן: השאלה היא האם הם יממשו במקום מסקנה שהם מגיעים אליה תוך כדי דיונים או ממתינים עד שהוועדה תסיים את כל עבודתה.
ליאור ברק: גם ככל ועולים דברים, כמו כל דיון מקצועי בראשות המנכ"ל או בכלל במשרד.
ליאור ברק: אנחנו לא ממליצים, אנחנו משרד ממשלתי, אנחנו מבצעים.
מיכל שיר סגמן: שוב, אתם לא ממתינים לסיום מסקנות הוועדה כדי לבצע.
ליאור ברק: לא, ממש לא.
מיכל שיר סגמן: אתם מבצעים גם תוך כדי.
רויטל לן כהן: אז השאלה היא האם עכשיו במסלולים הקרובים יגדילו.
ליאור ברק: קשה לי, אני לא הפרעתי לאף אחד בדרך והיו לי המון שאלות והערות, וכיבדתי באמת את כולם בעניין הזה.
ליאור ברק: דיברנו על עבודת משרד ראש הממשלה, דיברנו על הוועדה בראשות מנכ"ל, על האופי הציבורי החשוב כדי לצמצם פערים של התחום הזה.
ליאור ברק: ציינה פה קודם ד"ר הדר ירדני, וצוין פה קודם, וזה היה גם בחומר הרקע של הוועדה, נושא בריאות הנפש.
ליאור ברק: אין שום מניעה בבריאות הנפש.
ליאור ברק: כל מטפל בבריאות הנפש יכול לתת את השירות ובהתקשרות של קופת החולים עם אותו מטפל.
ליאור ברק: זה יכול להיות לפעמים בקליניקה פרטית, זה יכול ביחידה, במרפאה של קופה.
ליאור ברק: אין מניעה זו או אחרת שיחידה מסוימת להתפתחות הילד תחליט להוסיף תקן ולהתקשר עם קופת החולים ולקבל את התשלום עבור הדבר הזה.
ענת בר: היא בעיה רגשית, היא מתחילה מגיש שש ומעלה.
ענת בר: לכן, זה לא מדויק.
ענת בר: פשוט אי אפשר לעשות את זה.
הדר ירדני: זה בעיה שצריך לפתור מול בריאות הנפש, ילדים לא כלולים ברפורמה.
ליאור ברק: אין פה חסם חוקי לעשות את הדבר הזה.
ליאור ברק: ככל ותרצו, בשמחה רבה.
ליאור ברק: גורמי בריאות הנפש לא נמצאים פה אבל זה משהו שאפשר בוודאי לדון בו ולקדם אותו בעבודה מקצועית.
ליאור ברק: זה בטח לא השולחן כרגע לקדם את הדברים הטכניים של הדבר הזה.
ליאור ברק: לגבי נושא ה-30 מיליון שקלים שעלה פה - אכן, לפני שנתיים היה לנו עודף תקציבי של 30 מיליון שקלים שרצינו להעביר אותו באופן חד פעמי.
ליאור ברק: בניגוד לאותם 165, שהם כבר העלאת תעריף שנחתמה ונסגרה מול כל קופות החולים לטווח ארוך, אותם 30 מיליון שקלים היו משהו חד פעמי: 15 ו-15.
ליאור ברק: נתקלנו בבעיה גם מול משרד האוצר וגם בעיה משפטית איך להעביר את הכסף.
ליאור ברק: כרגע בדיונים תקציביים חדשים מול משרד האוצר, אנחנו ננסה לאגם את המשאב הזה מחדש כי אנחנו לא יודעים להעביר כסף משנה לשנה.
ליאור ברק: אנחנו נשב עם משרד האוצר ונחפש איך אנחנו יודעים להעביר את הכסף החד פעמי הזה, ושאכן מאשררים לנו להשתמש בעודפים מהעבר בשביל להעביר את הכסף הזה.
מיכל שיר סגמן: האם יש משהו שהוועדה הזו יכולה לסייע לכם?
ליאור ברק: הוועדה הזו כמובן יכולה לסייע לנו בלנסות לשכנע שנוכל להעביר באופן ישיר כסף לאותן יחידות, כי זו היתה הבעיה העיקרית שנתקלנו בה בפעם הקודמת.
ליאור ברק: מבחינה משפטית לא יכולנו להעביר את זה דרך קופות החולים והיה לנו חסם בהעברת הכסף באופן ישיר לכל היחידות, לאו דווקא ליחידות של הרשויות - כל היחידות הרלוונטיות המוכרות.
יגאל להב: הבעיה היא שהיום אנחנו משמשים כרשת ביטחון.
יגאל להב: אם הרשויות ימשיכו לקרוס עם היחידות, לא יהיה היום מענה לכל הילדים בארץ.
יגאל להב: לא יכול להיות שלא יודעים לנתב 30 מיליון במשך שנתיים, זה לא הגיוני - שנתיים של בירוקרטיה.
מיכל שיר סגמן: אני ממש מצטערת לספר לך שזה קורה ביותר מתחום אחד.
מיכל שיר סגמן: לצערנו הרב, זה סוג של מנגינה שאנחנו שומעים אותה בכל הנושאים, לא רק בבריאות, ולא רק בילדים.
רויטל לן כהן: גברתי, אם אפשר לדבר על המל"ג, ומה אנחנו עושים לגבי פתיחת מסלולים עכשיו.
מיכל שיר סגמן: תיכף נדבר עם משרד החינוך.
נחמה בן פזי: אני רוצה להעיר הערה למר ליאור ברק, כי משרד הבריאות הקצה תמיכות לקופות החולים בסך של 80 מיליון שקל אבל הסכומים האלה משמשים את הקופות, בין השאר, כדי לא לאפשר לנו, במובן מסוים, כמי שמספקים להם את העבודה, ליהנות מהתמיכות האלה.
נחמה בן פזי: אנחנו מטפלים בכ-1,400 ילדים מגיל 7 - 18, נתח ניכר מהילדים האוטיסטים, אבל אנחנו לא נהנים, לא מהתמיכות ולא מההכשרה.
נחמה בן פזי: הכול מושקע בתוך קופות החולים שמשלמות למטפלים שלהן יותר ממה שאנחנו יכולים לשלם, ובסופו של דבר זה יוצר מעגל אבסורדי.
ליאור ברק: אני חושב שזה לא נכון.
ליאור ברק: הנה ראיה, כל היחידות ברשויות המקומיות, שהכספים שהועברו לקופות החולים שימשו, בין היתר, להעלאת תעריפים - זה אחד מהדברים.
נחמה בן פזי: אני מדברת על גילאי 7 - 18.
ליאור ברק: הרי הממשלה צריכה לתעדף בצורה טובה את התקציבים שהיא מעבירה.
ליאור ברק: כשהעברנו את הכספים לקופות החולים, העברנו אותם רק עבור גידול בכמויות הטיפולים, ולאו דווקא גידול בתעריפים - גידול בכמויות הטיפולים שמעניקות קופות החולים לילדים בעצמן או באמצעות ספקים אחרים.
ליאור ברק: זה בסדר גמור, שתי הדרכים מקובלות עלינו.
ליאור ברק: ראינו שני דברים: האחד, שהכמויות, עדיין לא מספיק כמו שהיינו רוצים, כמויות הטיפולים עלו בצורה משמעותית בשנתיים האחרונות.
ליאור ברק: אנחנו גם רואים, ואנחנו צריכים למדוד את זה לאורך זמן בגלל השפעות הקורונה שהיו פה בשנתיים לגבי כמות הילדים שבכלל הופנו לקבל, שיש ירידה בזמני ההמתנה.
ליאור ברק: היא כמובן עדיין לא משביעה רצון.
מיכל שיר סגמן: כאימא אני אומרת לך שאין ירידה בהמתנה.
רויטל לן כהן: זה הוויכוח שניטש סביב המדידה.
מיכל שיר סגמן: לכן, קמה ועדה בראשות מנכ"ל משרד הבריאות.
מיכל שיר סגמן: אחת לכמה זמן היא מתכנסת?
ליאור ברק: אחת לחודשיים, ואם אנחנו יכולים אז גם קודם.
ליאור ברק: אני רואה מדי יום את לוח הזמנים של מנכ"ל משרד הבריאות, ואחד הדברים היחידים שהוא מקפיד להתעסק בו באופן קבוע, בלי קשר לקורונה, זה הוועדה הזו.
ליאור ברק: הוא שם את זה בראש מעייניו.
מיכל שיר סגמן: אני בטוחה שלמנכ"ל משרד הבריאות אין פנאי אפילו לשתות קפה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מזלזלים בזמן שלו ובעבודה הקשה שהוא עושה.
מיכל שיר סגמן: זה משרד מאוד גדול וקשה, ועל אחת כמה וכמה בתקופת הקורונה.
מיכל שיר סגמן: עם זאת, טובתם של הילדים ובריאותם והטיפול בהם עומדים בראש מעיינה של הוועדה הזו.
מיכל שיר סגמן: כגוף שאמור לבקר את משרדי הממשלה, אנחנו כן נשתמש בסמכותנו כדי לבדוק מתי אתם מכנסים את הוועדה הזו, אנחנו רוצים לדעת על כל החלטה שמתבצעת שם ואת מהירות הפעולה.
מיכל שיר סגמן: כלומר, אנחנו לא נשב עכשיו שנה ונחכה לאיזושהי מסקנה ולביצועה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה לזכויות הילד הולכת ממש לשבת לכם על הזנב ולראות איך זה מתקדם ומה עושים כדי שהילדים יזכו לטיפול הכי מהיר ומקצועי.
תמי ברנע: יש לוועדה הזו שם?
ליאור ברק: הוועדה למעקב אחר התפתחות הילד.
ליאור ברק: ברשותכם, אני חייב לצאת.
מיכל שיר סגמן: ועדת המעקב לרפורמה בהתפתחות הילד בראשות מנכ"ל משרד הבריאות.
היילי רוזנבלום: בוקר טוב.
היילי רוזנבלום: שמי ד"ר היילי רוזנבלום, ואני רוצה להוסיף לדיון המאוד מרגש והסופר מקצועי ששמענו פה היום ולהתייחס לתחום ההכשרה בתחום הטיפול הרגשי.
היילי רוזנבלום: התחום עליו אני רוצה לדבר הוא ערוץ נוסף לתוך כל המאגר הזה של עבודה טיפולית, שקראת לה עבודת קודש, וזה התחום של תרפיה באומנויות.
מיכל שיר סגמן: הוועדה פה מטפלת גם בהסדרת המקצוע הזה.
היילי רוזנבלום: בדיוק, ולכן הוזמנתי להשתתף גם היום ולשלב ידיים יחד בכל תחום הטיפול הרגשי.
היילי רוזנבלום: התרפיה באומנות מתייחס לכל מה שנאמר פה לגישת המשפחה, לגישה ההוליסטית ששמה דגש על המניעה, על הטיפול ועל השיקום.
היילי רוזנבלום: פן נוסף שאני רוצה להכניס לוועדה פה הוא נושא המגזרים: המגזר החרדי והמגזר הערבי.
היילי רוזנבלום: אני מייצגת כאן היום תוכנית גדולה מאוד להכשרת מטפלים רגשיים בתרפיה באומנויות ולשיקום במכללה האקדמית בווינגייט.
היילי רוזנבלום: התוכנית שלנו נבנתה במיוחד לצורך שילוב המגזר החרדי.
היילי רוזנבלום: עד היום למעלה מ-500 סטודנטים יצאו לשטח לתרום למגזר החרדי, ואני מדברת כרגע במיוחד עליהם.
היילי רוזנבלום: התוכנית הזו היא המשך יישום חוק השיקום שכתבתי בדיוק לפני 20 שנה, ואנחנו רואים שכשאנחנו מזיזים דברים גם בחקיקה מתוך השטח דברים משתנים.
היילי רוזנבלום: הנה, זה חוק ששינה לגמרי את הנוף, ויש היום מושגים כמו סל שיקום, כשלאנשים מסוימים נראה שזה היה תמיד.
היילי רוזנבלום: בזמנו זה היה out of the blue, והנה היום זה חלק שקיים.
היילי רוזנבלום: אני קוראת לנו להמשיך הלאה ביחד ולאגד משאבים של תחומים שונים כדי להתגייס לקידום תחום ההכשרה.
היילי רוזנבלום: כי באמת נושא העלויות הוא מאוד מאוד משמעותי והסדרת המקצוע.
היילי רוזנבלום: למעשה, אנחנו היום מדברים על העתיד כי הילדים של היום וההורים שמגדלים אותם הם אלה שיבנו לנו את החברה.
היילי רוזנבלום: כאמור, ילדים בריאים בונים חברה בריאה.
היילי רוזנבלום: אני רוצה להגיד מכל הלב ישר כוח לך ולכל המשתתפים פה בוועדה כי למעשה השרביט נמצאת בידיים שלכם, חברי הכנסת, לקידום נושא ההכשרה היום למען המחר.
היילי רוזנבלום: לסיום, תוכניות ההכשרה, ובוודאי התרפיה באומנויות, ממוקדות בתפיסה של מניעה.
מיכל שיר סגמן: זה לא הדיון עכשיו.
מיכל שיר סגמן: אנחנו עוסקים בזה, הקדשנו דיון שלם.
היילי רוזנבלום: כאשר משפחה מקבלת ליווי ותמיכה, כל תחומי החיים נראים אחרת.
היילי רוזנבלום: תודה לכולם על כל העשייה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת יעקב אשר, בוודאי.
: אני מתנצל, אני בא מדיון אחר על האסון במירון – צרות אחרות.
: אני אומר את הדברים הבאים גם במסגרת ניסיוני כראש עיר ומנהל אגף חינוך לפני הרבה מאוד שנים.
: לגבי היחידות האלה – מעבר לבעייתיות של סתם תור, המושג "תור" בדבר כזה הוא לזה שצריך אבחון, ולאחר מכן תחילת טיפול ובניית סדרת טיפולים.
: לפעמים אנחנו יכולים לאחר את הרכבת.
: אם נעשה את הטיפול הזה בחצי השנה הראשונה זה יכול להשפיע אחרת על מה שיקרה שנה אחר כך עם משאבים אדירים.
: אין לי נתונים ברורים, אני מבין שדיברתם על זה שיש ועדה שמתכנסת אחת לחודשיים.
: אין פה זמן לחודשיים או לשנה, אי אפשר לחכות.
: קודם כול, ברור שצריך לפתוח שסתומים ולהכניס כמה שיותר אנשים בכל המסגרות שקבעה המדינה.
: אני לא יודע מה היה בחוק ההסדרים עם קופות החולים, כי אני הבנתי שהחלק הזה נפגע קצת בכל הסיפור של ה-cap וההתחשבנות והכול.
: אני לא יודע בדיוק, אני לא רוצה לומר סתם דברים לא בדוקים.
: שוב, זה אחד הדברים שאת צריכה לקחת למעקב אחת לשבועיים-שלושה ולראות איך פותחים, כמו שעושים עכשיו עם הדירות.
: צריך להיות מצב שיהיה היצע לפחות כמו הביקוש, לא יותר מהביקוש.
: אני יודע שהורים וילדים ממתינים לפעמים חודשים לאבחון הראשוני, ולאחר מכן יש צורך בעוד ארבעה-חודשים כדי לקבוע סדרת טיפולים, ואז הילד מגיע כבר לכיתה ב' ותהיה לו דרך ארוכה מאוד בהשלמת החסר.
: הילדים האלו מגיעים למצב של ילדים בסיכון בסוף.
: אלו לא ילדים שנולדו אחרת, הם נולדו כמו כולנו.
: הם חווים בעיות בדרך.
: אם לא נטפל בזה בזמן, לא נעשה כמעט כלום.
: שוב, סליחה שבאתי בסוף.
מיכל שיר סגמן: אמרת דברים מאוד חשובים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו דיברנו על זה גם בוועדה ואמרנו שהוועדה לזכויות הילד תשים זרקור ספציפית על הוועדה שקמה בראשות מנכ"ל משרד הבריאות על מנת לבחון ולתקן בדרך.
מיכל שיר סגמן: כלומר, הם לא מחכים עכשיו שנתיים להמלצות הוועדה.
: הייתי מציע לך לזמן את מנכ"ל משרד הבריאות, שהוא איש מקצוע והוא בעל ניסיון בעניין הזה כסמנכ"ל מכבי הרבה מאוד שנים.
: אני חושב שהוא גם טיפל ביחידות האלה.
: הוא איש טוב ורציני, אבל אנחנו צריכים לשבת להם על הראש - זו עבודתנו עכשיו.
מיכל שיר סגמן: נכון, זה מה שנעשה.
תמי סלע: פעם בחודשיים זה לא מספיק.
: בדיוק, מה זה פעם בחודשיים לדבר כזה?
: ייקח אחר כך עוד חצי שנה רק לכתוב את ההמלצות האלה וליישם אותן, ואז דיונים עם האוצר.
: אנחנו מדברים על טווח של שנתיים במקרה הטוב עד שנגיע לזה.
: אפשר לעשות גם מסקנות ביניים.
: הנה, ועדת מירון מקבלת מסקנות ביניים.
: בואו נראה מתי יצאו מסקנות ביניים ראשונות וכמה מזרימים.
מיכל שיר סגמן: הם אמרו שהם כן יעשו מסקנות ביניים.
דינה צ'רנו: דינה צ'רנו, משרד הבריאות.
דינה צ'רנו: חבר הכנסת אשר, לא היית כאן כשאמרנו זאת קודם.
דינה צ'רנו: הוועדה הזו היא אופרטיבית, היא מיישמת מיידית את המסקנות.
דינה צ'רנו: הדיונים הם אחת לחודשיים והם בראשות המנכ"ל.
דינה צ'רנו: חשוב לנו שזה יהיה בראשות המנכ"ל ושזו לא תהיה סתם ועדה, ולא שאני מזלזלת חלילה בוועדה אחרות.
: אם זה אופרטיבי, האם את יכולה להראות לי לוח גאנט שמתחילת הדיונים הוספתם 10% כוח אדם לעניין הזה?
דינה צ'רנו: בוודאי.
דינה צ'רנו: אנחנו גם עבדנו לפני הוועדה, אנחנו עובדים במקביל לוועדה.
דינה צ'רנו: זה לא הדבר היחיד שאנחנו עושים בתחום.
דינה צ'רנו: אני באופן אישי עובדת על התחום הזה כבר הרבה יותר משנה-שנתיים.
דינה צ'רנו: ואחת לחודשיים – זה תלוי, המנכ"ל עסוק בעוד כמה דברים קטנים ואחרונים.
: האם יש מצב שנוכל לחלום כאן יחד עם יושבת-ראש הוועדה שתהיה איזושהי אמנה שילד לא מחכה יותר מחודש ליחידה להתפתחות?
: תגידו לי מתי זה יתחיל לחול?
: האם אפשר לשאוף לדבר הזה?
דינה צ'רנו: חודש - לא.
דינה צ'רנו: יש חוזר שלנו שמגדיר בדיוק את זמני ההמתנה הרצויים.
: הרצויים או המצויים?
דינה צ'רנו: הרצויים והנדרשים.
דינה צ'רנו: אנחנו עדיין לא עומדים בזה, אנחנו בשאיפה לשם.
דינה צ'רנו: כמו שכבר אמרנו קודם, יש לנו מבחן תמיכה של 80 מיליון שקלים מדי שנה.
דינה צ'רנו: מטרתו היא לצמצם את התורים, להגדיל את השירות הציבורי, ואנחנו עושים את כל המאמצים כדי להגיע לשם – זו בדיוק הכוונה.
: אני בטוח שאתם עושים את המאמצים, השאלה אם אתם לא צריכים תקציב.
רויטל לן כהן: פעם הזמן הזה היה שלושה חודשים, עכשיו בחוזר החדש כתוב חמישה או ארבעה חודשים.
רויטל לן כהן: האם משרד הבריאות באמת חושב שחמישה חודשים זה זמן המתנה?
דינה צ'רנו: חבל לי שד"ר הדר ירדני, שהיא הגורם המקצועי שכתב את החוזר עם שאר גורמי המקצוע, היתה צריכה לצאת לדיון אחר, אבל אענה כמיטב יכולתי.
דינה צ'רנו: המטרה של ההגדרה בין שלושה לשלושה, ארבעה וחמישה חודשים זה לתעדף דווקא את הילדים הקשים שצריכים לקדם אותם.
דינה צ'רנו: כי מה שהיה היום, בחוזר הקודם, הוא קבע שלושה חודשים לכל ילד.
דינה צ'רנו: ילד שמחזיק לא נכון את העט עמד באותה עדיפות עם ילד עם מורכבות, ולכן אנחנו הגדרנו.
דינה צ'רנו: זה מה שהגדיר החוזר.
דינה צ'רנו: החוזר אמר לתת עדיפות למקרים מסובכים, אבל הוא לא הגדיר זמנים.
דינה צ'רנו: היום אנחנו מגדירים זמנים.
רויטל לן כהן: אז למה את המורכבים לא השארתם שלושה?
מיכל שיר סגמן: רויטל, זה לא הדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא בפינג-פונג, אני מצטערת.
: שוב, זה לא הרצוי, זה המצוי.
: אתם מנסים לסדר את המצוי ואתם אומרים: פה נדחה חודש, פה נקדים חודש.
דינה צ'רנו: הלוואי והיינו עומדים שם, למרות שאנחנו בדרך ואנחנו בכיוון.
: השאלה היא מה הרצוי.
דינה צ'רנו: זה הרצוי.
מיכל שיר סגמן: תעדוף זה דבר נכון.
: אני מסכים, אבל עושים תעדוף כשאת אומרת:
: זה מה שיש לך, עכשיו תתעדף האם אתה לוקח קודם את הקרמבו או את הארטיק.
: אני חלילה לא בא בטענות, הרי בסוף לא אתם אלו שמממנים, אתם צריכים גם כסף.
: השאלה היא האם המשאבים שהמדינה שנותנת היום מספיקים.
: זהו.
: ואם לא, מה עושים כדי שהם יספיקו?
: ואז התעדוף יהיה כבר של עשירים, לא של עניים.
ענת בר: אני רוצה לומר מילת מחאה נגד דבריה של זהר מהאגודה לקלינאות תקשורת.
ענת בר: אני חושבת שהפערים, בגלל הביקוש וההיצע ושכל כך הרבה אנשים מחכים בתור, השכר במגזר הפרטי מאוד עלה.
ענת בר: כיוון שהוא מאוד עלה, יש פערים מול המגזר הציבורי.
מיכל שיר סגמן: אבל גם שם יש לנו מחסור.
ענת בר: נכון, זה בדיוק הסיפור – שרק מי שידו משגת יכול לקבל טיפול של שעה ב-400 ויותר שקלים, ואז גם השכר הציבורי.
מיכל שיר סגמן: איפה 400 שקלים?
מיכל שיר סגמן: אני גיליתי שזה מינימום 1,500 שקלים.
ענת בר: לא, הטיפול.
קריאה: הטיפול הוא 400 שקלים לשבוע.
ענת בר: לשבוע, חודש ימים זה 1,600 שקלים.
רויטל לן כהן: הילדים המורכבים מקבלים שלושה-ארבעה, ולפעמים חמישה טיפולים, בשבוע.
רויטל לן כהן: זאת אומרת, 2,000 שקל בשבוע לטיפולים.
רויטל לן כהן: כשהבן שלי היה בשנת 2007 בן שלוש, הוא עלה לנו 15,000 שקלים בחודש.
ענת בר: כיוון שהפערים האלה הם כל כך גדולים אז גם המגזר הציבורי לא מספיק להדביק את הקצב.
ענת בר: ואז קופות החולים אומרות: אנחנו צריכות להגדיל תורים?
ענת בר: בסדר, אנחנו נעלה את התעריפים שלנו, של הקופות, זה in house.
ענת בר: מה שיוצא זה שמספר הטיפולים לא השתנה כי אנשים מהיחידות עוברים לעבוד בתוך הקופות כי יותר כדאי להם ויש להם יותר אפשרויות.
ענת בר: לכן, אני כן רוצה מאוד מאוד למחות נגד האמירה הזו שיש מספיק מטפלים.
ענת בר: אין מספיק מטפלים, המשרות הן חלקיות, הפערים גדולים.
ענת בר: אני לא מכירה בכלל את זהר, אני מאוד מכבדת אותה.
ענת בר: אבל אם יש לה קליניקה פרטית, מעניין באיזה סכום היא היתה מוכנה לעזוב את הקליניקה בשביל ללכת לציבורי.
ענת בר: היא אומרת שהסיפור הוא 55 שקלים, אבל זה לא נכון.
ענת בר: אבל נניח שזה נכון, לכמה היינו צריכים להגדיל?
ענת בר: נניח והיינו מגדילים ל-150, עדיין אנחנו ב-250 שקל הפרש לעומת השעה.
ענת בר: כלומר, יש פה משהו שמצריך טיפול.
מיכל שיר סגמן: כן, אני מאוד מסכימה איתך.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לרות דיין מדר, המרכז לשלטון מקומי.
מיכל שיר סגמן: רות לא נמצאת איתנו.
מיכל שיר סגמן: הדס זעפרני, משרד ראש הממשלה, בבקשה.
הדס זעפרני: כמו שנאמר על ידי משרד הבריאות, בעקבות הדוח שפורסם בשיתוף פעולה עם המשרדים: בריאות, רווחה, חינוך, אנחנו פועלים בימים אלה, וגם מחר נבוא ונציג בוועדת הבריאות את הצעדים שאנחנו עושים כדי לפתור את בעיית הפערים בטווח המיידי והארוך.
הדס זעפרני: אנחנו עושים את מרב המאמצים, גם מול הוות"ת וגם בהיבטים יותר מידיים, ונציג אותם מחר בוועדת הבריאות.
הדס זעפרני: תודה.
: אני מבקש לתת לה שיעורי בית למחר עם הוות"ת בינתיים.
: תיקחי גם את הדברים עליהם דיברנו כאן בשבוע שעבר לגבי נושא של תרפיה באומנות וקלינאות תקשורת.
: מצד אחד, לשמר כמובן את הרמה ואת מה שצריך, אבל להנגיש את זה יותר.
: יש הרבה אוכלוסיות שאפשר להנגיש להם את זה עם דקדוק אקוויוולנטי כזה או אחר שלא פוגע ולא יפגע חלילה ברמת הטיפול, ולפתוח ולשחרר את זה יותר.
: יכול להיות שיש כל מיני חסמים, גם של המל"ג וגם של הוות"ת, בדברים האלה שמונעים כניסה של כוח אדם ממגזרים שונים.
: אני יכול לדבר על המגזר החרדי שלגביו זה בגלל נקודות השקפה.
: יש לפתוח את זה כמה שיותר מבלי לוותר על קוצו של יוד על הרמה המקצועית.
הדס זעפרני: אנחנו מחר נרחיב על התמריצים שאנחנו ניתן בטווח המיידי לצמצום הפער וגם על הקמת צוות ממשלתי לגיבוש אסטרטגיה יותר ארוכת טווח להתמודדות עם הפערים.
הדס זעפרני: נתמקד גם בהרחבת ההיצע, גם בהגברת האטרקטיביות של עבודה במגזר הציבורי, וגם בהגברת יעילות העבודה בתוך המגזר הציבורי.
הדס זעפרני: נתייחס לכל הנקודות האלה ונדון בהן בהרחבה.
מיכל שיר סגמן: אחד הדברים שמעלים בי יותר חשש הוא זה שהתוכניות לטווח ארוך הן חשובות מאוד וזה קריטי כדי לנהל מדינה בצורה תקינה, ועם זאת, כרגע, ממש ברגעים אלו, יש בעיה וצריך לתת את הדעת על פתרון הבעיה עכשיו, גם אם זה איזשהו פתרון גשר עד לפתרון רחב יותר.
הדס זעפרני: זה נכון, וזו הסיבה שאנחנו מחלקים את הפתרונות לטווח הקצר ולטווח הארוך, וזאת מתוך הבנה שהפתרונות לטווח הקצר לוקחים זמן, אם זה ברמה של הכשרה והרחבת ההיצע, וזה לוקח בין שלושה לארבע שנים עד שאנחנו יכולים להוציא מטפלים נוספים לשוק העבודה.
הדס זעפרני: לכן, יש התייחסות ספציפית לטווח הקצר.
מיכל שיר סגמן: אוקיי, תודה רבה.
דינה צ'רנו: אם יורשה לי לציין כדוגמה, זו אחת מהמסקנות האחרונות שעלו בוועדה בראשות המנכ"ל, וזה אחד מהדברים שאנחנו באמת עוברים בהם לשלב האופרטיבי להוציא אותם לשטח לפועל.
מיכל שיר סגמן: רחלי אברמזון, משרד החינוך.
רויטל לן כהן: בסוף דצמבר רחלי מסיימת ויוצאת לפנסיה, יש לה מחליפה.
: לא, אנחנו לא מסכימים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מסכימים.
מיכל שיר סגמן: רחלי, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו ננצל את רחלי פה בוועדה עד שהיא תלך.
מיכל שיר סגמן: רחלי לא נמצאת.
פנינה אלתר: שלום, פנינה אלתר.
פנינה אלתר: אני לא מחליפה את רחלי – זו זיוה כרמי.
פנינה אלתר: אני מפקחת ממונה על מקצועות הבריאות והטיפול באמצעות אומנויות באגף לחינוך מיוחד.
פנינה אלתר: אני במקום רחלי היום בוועדה.
פנינה אלתר: חשוב לי לציין שהחסר במטפלים מאוד בולט באיוש התקנים.
פנינה אלתר: יש לנו תקנים, יש לנו חסר במציאת מטפלים, וזה נמצא על סדר יומנו כל יום.
פנינה אלתר: המטפלים הם מאוד משמעותיים במערכת החינוך כחלק ממכלול התמיכות שאנחנו נותנים.
פנינה אלתר: חשוב לי לציין שהגידול בחינוך המיוחד הוא לא ביחס של מציאת המטפלים.
פנינה אלתר: בכל שנה מצטרפים אלינו הרבה מאוד מטפלים, מאות מטפלים, אבל עדיין החסר מאוד מאוד מורגש כי הגידול הוא הרבה יותר משמעותי ממספר המטפלים שמצטרפים אלינו.
פנינה אלתר: אין ספק שיש פה שילוב של שני דברים: שצריך עוד מטפלים במדינת ישראל, ונושא השכר במגזר הציבורי.
פנינה אלתר: אולי יש חסר גם במגזר הפרטי, אבל אין ספק שזה לא אותו הדבר.
פנינה אלתר: אני יודעת על אנשים שעוברים מהמגזר הציבורי לפרטי בשל השכר.
פנינה אלתר: כלומר, עדין החסר הגדול המשמעותי הגדול נמצא במערכת הציבורית ולא רק במערכת החינוך.
פנינה אלתר: חשוב לי לציין שאנחנו נמצאים בקשר עם משרד ראש הממשלה בנושא התוכניות והנתונים וחשיבה משותפת, ועם משרד הבריאות לאורך כל הדרך.
פנינה אלתר: אנחנו הוצאנו מסמכים משותפים.
פנינה אלתר: אנחנו מבינים שאנחנו בסך הכול רצף אחד של טיפולים לאותם ילדים.
מיכל שיר סגמן: עלתה כאן הערה שחזרה על עצמה שיש כאן העדפה לשילוב לעומת חינוך מיוחד.
מיכל שיר סגמן: עד כמה מערכת החינוך יודעת לזהות ילד ולהגיד: לכו ליחידה להתפתחות הילד, שימו עין?
מיכל שיר סגמן: לא כולם אנשי מקצוע.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שיש מחסור ביועצות ושיש מחסור באופן כללי במערכת החינוך גם בתחומים אחרים.
: אשתי היא גננת.