GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי חן: אבל לקטלג ילד יתום, זה כמו לקטלג ילד שבא מהורים שהם לא נשואים.
עדי חן: ילד שבא מהורים חד-מיניים.
נירה לאמעי: או אימא חד הורית שעשתה לבד ילד...
עדי חן: יש לו זכויות.
עדי חן: הקטלוג הזה, צריך לחשוב עליו.
עדי חן: צריך לבצע שיקול מחדש עליו.
עדי חן: מה שלנו חשוב בדבר הראשון, להקים מנגנון שיהיה תחת חסות האפוטרופוס הכללי, או מנגנון אחר.
עדי חן: אבל בדומה לילדי אומנה שיש שם מפקח, צריך שיהיה מפקח על ילדים יתומים.
עדי חן: צריך לדאוג להם מא' עד ת'.
עדי חן: הילדים האלה הם ילדים של כולנו.
עדי חן: צריך לדאוג לא רק לדברים אקוטיים עכשיו, אלא גם לרווחה.
עדי חן: לא יכול להיות שילד שחי בסביבה טובה, ובית עם אימא ואבא, ויוצא לנופש, ויוצא לחו"ל, ואנחנו כמדינה לא נדאג לילד יתום שאין לו נופש, או אין לו חיי חברה, או אין לו חוגי העשרה.
עדי חן: גם הדברים האלה צריכים להיות מטופלים.
עדי חן: בקשר לטיפולים כמו שכאן נאמר, ההצעה היא מאוד נכונה.
עדי חן: אי אפשר לתפור חליפה אחידה וזהה לכל הילדים.
עדי חן: יש ילדים שחייבים נוכחות משרד הרווחה, ואני אדגיש.
עדי חן: יש ילדים שצריכים טיפול פסיכולוגי.
עדי חן: יש ילדים שצריכים ייעוץ נלווה.
עדי חן: צריך שיהיה ריכוז בידי המפקח, ולנתב את הטיפול לכל ילד לפי הצרכים שלו.
עדי חן: אני רוצה להאיר כמה נקודות על מקרים שבאו לטיפולי.
עדי חן: על ילדה יתומה באירוע מאוד טרגי, ולא מדובר על משפחה שאין לה יכולת כלכלית.
עדי חן: האבא פשוט עקר למדינה אחרת לצרכי עבודה.
עדי חן: אבל הוא החליט שהוא מנתק את הקשר בין העשבים שגידלו את הילדה היתומה הזו, לבין הילדה, לבין הנכדה.
עדי חן: יותר מזה, הובא לידיעתי ששם בחו"ל, הוא מבקש מהילדה להציג את האישה השנייה שלו כאימא שלה.
עדי חן: לי זה מאוד צרם.
עדי חן: אני חייבת לומר את המדינה – בארצות הברית.
עדי חן: אם המקרה הזה היה קורה בישראל, אין ספק שהייתי משיגה בבית משפט בישראל זמני שהות ושמירה על קשר בין הסבים השכולים לבין היתומה, כי יש לנו חוק שמגן.
עדי חן: אלא מה?
עדי חן: מסתבר שעם כל הכבוד, בארצות הברית לא מתקדמים כמונו, אין כחוק דומה, ואין יכולת להגן.
עדי חן: יש רק אופציה להמלצה להיות בקשר על הילדה הזו.
עדי חן: אני חושבת שכאן מדינת ישראל צריכה לחשוב גם צעד קדימה מה קורה עם היתום, עובר, מעתיק את מקום מגוריו למקום אחר, צריך להרחיב את חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות שמגן על זכויות קשר עם הסבים והסבתות.
עדי חן: גם מה שקורה בבית.
עדי חן: אני נתתי דוגמה למשפחה שאין לה שום בעיות סוציו-אקונומיות וכו'.
עדי חן: לומר לילדה, תמסרי בבית הספר שפלונית היא אימא שלך, אני חושבת שזה להרוס לה את כתר החיים שלה.
מיכל שיר סגמן: זה לא קרה בישראל, אני לא יכולה להתייחס לזה.
עדי חן: הילדה ישראלית.
עדי חן: אני נותנת דוגמה, זה יכול לקרות גם בישראל.
עדי חן: מה שניסיתי לומר, שצריך לבדוק גם את הדינמיקה בתוך המשפחה - איך ההורה שנותר בחיים, איך הוא מטפל בכל העניין, כי צריך להקשיב גם ליתום.
עדי חן: מה שלנו חשוב – תקציב, העשרה, היתומים הם ילדי המשפחה, הם הילדים של כולנו, ולזה אנחנו באים לדאוג תודה רבה.
הדס דיסין גליק: את מציעה את זה דרך האפוטרופוס הכללי?
עדי חן: צריך שיהיה שיתוף פעולה גם עם האפוטרופוס הכללי וגם עם הרווחה, כי יש מקרים שכן מחויבים עם מעורבות של משרד הרווחה, יש הרבה מקרים שלא צריכים להיות – תלוי, כל מקרה לגופו.
מיכל שיר סגמן: זה לזה, הבית לאלמנות ויתומים.
מיכל שיר סגמן: נמצאים בזום.
שמואל הולס: על אף החשיבות הרבה והמשמעות של ועדה כזאת, שיש לה חשיבות רבה והשתתפות היא באילוץ – אני משמש כמנהל של ארגון "זה לזה" הבית של אלמנות ויתומים.
שמואל הולס: ארגון שקיים כבר קרוב ל-30 שנה, בעצם, זו מטרת הארגון – להפוך לבית.
שמואל הולס: להיות אלה שמלווים, שעוטפים, שנמצאים יחד עם המשפחות בשעתן הקשה, גם מה שנקרא בזמן המשבר, בזמן האובדן, בזמן השכול, וכמובן, בהמשך, מה שנקרא כשהדלת נסגרת, בעצם ההתמודדות מתחילה דווקא אז, כשאלה שמסביב פחות נמצאים ביום ביום, וכאן הקושי והאתגרים מתחילים.
מיכל שיר סגמן: זמננו תם.
מיכל שיר סגמן: יש לך איזשהו משהו להוסיף לדיון מעבר לספר על הארגון עצמו שעושה עבודה מבורכת.
מיכל שיר סגמן: רק אני צריכה את השורה התחתונה.
שמואל הולס: אני אסיים במשפט אחד שכאן דיברו עליו שוב ושוב – מיצוי זכויות שנאמר כאן.
שמואל הולס: לפעמים המשפט נשמע כמו מה שנקרא – ניתן לו את המקסימום.
שמואל הולס: אני הייתי קורא לזה בסיס של זכויות.
שמואל הולס: זה בסיס, לא רק שהוא מצב הפרימיום, מצב שמוסיף, משפר, משדרג, מה שנקרא מצ'פר במובן הזה.
שמואל הולס: אלא פשוט לתת את מה שהם צריכים ואת מה שמגיע להם כי הם זקוקים לזה.
שמואל הולס: זו לא תוספת, וזה לא משהו שהם יכולים לבוא ולומר כולם זקוקים, או שאנחנו פחות צריכים את זה – הדברים האלה הם דברים שהם זקוקים להם.
שמואל הולס: ובאמת, כל הדיון לבוא ולהקל איך להנגיש את זה, איך שיקבלו בצורה הטובה ביותר.
שמואל הולס: בצורה הקלה ביותר, בלי להיכנס לאיזושהי קטגוריה של סוציו-אקונומי, או רווחה - אלא על זכאות, אלה שעברו בהתמודדות את האובדן ואת השכול, והם זקוקים לזה בצורה מיוחדת.
שמואל הולס: לכן הייתי שוב אומר, לא מיצוי זכויות במובן של מקסימום, אלא בסיס של זכויות שהם זקוקים לכך כל כך, זה מה שאנחנו פוגשים ביום יום.
שמואל הולס: אני מודה לוועדה הזאת, היא משמעותית מאוד.
שמואל הולס: וכארגון שמלווה אלפי אלמנות, ולמעלה מעשרת אלפים יתומים ויתומות, הוא משמעותי מאוד.
שמואל הולס: אני באמת בתקווה שתצא הבשורה מכאן לבוא ולהקל עליהם בכל המובנים, כי כל דבר שיבוא ויקל, הוא יהיה משמעותי.
שמואל הולס: זה כמו גלגל שיניים שבעצם משפיע על כל המשפחה, הילדים, המעטפת והקהילה.
מיכל שיר סגמן: תודה על העבודה המאוד מבורכת שהארגון שלך עושה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון בוועדה, ואנחנו עוד נעשה דיוני המשך בנושא הזה.
מיכל שיר סגמן: מסקנות הוועדה: הוועדה קובעת שהטיפול בילדים יתומים כמו שאר הנושאים הקשורים בילדים, נופל בין הכיסאות, בין משרדי הממשלה השונים.
מיכל שיר סגמן: ושוב, קוראת להקמת גוף אחד מתכלל לטיפול בילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: מאחר ולאלה אין אימא ואבא ללא קשר אם הם יתומים או לא.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת שיש לתת סיוע גם להורה הנותר על מנת שיוכל להיות עוגן לילדים היתומים למשרד האוצר ולמשרד הרווחה והחינוך.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להקים שולחן בין-משרדי בראשות משרד הרווחה והביטחון החברתי לתכלול הטיפול בנושא הילדים היתומים, ולהסדרת סוגיות העברת מידע בין הגופים השונים בנוגע לילדים האלה למשרד האוצר, משרד הרווחה והביטחון החברתי.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת שסכום קצבת השאירים שמקבלים היתומים מהמוסד לביטוח לאומי, נמוך מאוד בכל קנה מידה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת שפער בגובה הקצבאות בין יתומים מקבלים קצבת שאירים לבין קצבת נפגעי פעולות איבה, ובין קצבת יתום, כוחות הביטחון - הוא בלתי נסבל, וקוראת להעלאת סכום קצבת השאירים.
מיכל שיר סגמן: העובדה שקצבת הכנסה מקוזזת אם האלמן או האלמנה משתכרים מהעבודה, מקוממת ולא נותנת למשפחה אפשרות להתפרנס בכבוד.
מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך – הועדה קוראת לקדם את כתיבת חוזר המנכ"ל שיקבע ויעגן את זכותה ודרך התנהלותו מול תלמיד או תלמידה יתומים בנפרד לחוזר מנכ"ל העוסק ביתום בעקבות אסון.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה את לוחות הזמנים.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לא רק שזה עובר ללשכה המשפטית עכשיו, אלא דברו איתנו תאריכים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להכניס לתוכנית הלימודים של הסטודנטים להוראה מודל בנושא התמודדות עם תלמיד שחווה שכול.
מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה והביטחון החברתי, הוועדה קוראת לקבוע כי חובה ביקור של רשויות הרווחה במצב של התייתמות מכל סוג.
מיכל שיר סגמן: לביטוח הלאומי – כל נושא מיצוי הזכויות.
מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת נתונים לפי הפירוט הבא: כמה מהיתומים פנו למוסד לביטוח לאומי לאחר המועד המיועד, כלומר, 12 חודשים מפטירת ההורה.
מיכל שיר סגמן: מספר הפניות היזומות של המוסד למשפחות עצמן שבהן לא מוחזרת התביעה לתשלום הגמלה, כלומר, המשפחה כבר קיבלה את הטופס, ומשום מה, הטופס לא חזר.
מיכל שיר סגמן: כבר הטופסיאדה כבר נעשתה, והמוסד לביטוח לאומי לא קיבל בחזרה.
מיכל שיר סגמן: לעמותת "חמניות", הוועדה מבקשת לקבל אל שולחנה את דו"ח היתמות מטעם העמותה.
מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים – הוועדה תקיים דיון בנפרד בנושא האפוטרופוס ליתומים.
מיכל שיר סגמן: זה נושא שעושה רושם שחוזר על עצמו.
מיכל שיר סגמן: אגב, גם בפגישות שלי במשרד, והוא נושא שחוזר על עצמו מפעם לפעם, והגיע הזמן לקיים על זה דיון.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכולם.
מיכל שיר סגמן: היום 23 בנובמבר 2021 יט' בכסליו התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום סבסוד מעונות יום לילדי אברכים.
מיכל שיר סגמן: קודם כל אני מבקשת, אני יודעת שזה דיון מאוד אמוציונאלי, אני מבקשת שהוא יתנהל בכבוד הדדי ובשיח שהוא נכון, מכבד וגם מכיל הקשבה, גם אם לא מסכימים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח עם משרד האוצר לסקירה של החוק, כדי שנבין על מה מדובר ואז חברי הכנסת, ניתן לאורחים המכובדים שבאו להציג את טענותיהם ולסיכום משרדי הממשלה להבעת העמדה.
מיכל שיר סגמן: מעולה, מצוין.
אורית סטרוק: משרד הכלכלה גם?
מיכל שיר סגמן: בוודאי, אבל משרדי הממשלה הם יהיו הסיכום בסוף, כרגע אני רק רוצה הצגה של החוק.
נועה שוקרון: בוקר טוב, נועה שוקרון רכזת תעסוקה באגף תקציבים.
נועה שוקרון: אני אסקור מאוד קצרה, כי נדמה לי שכולנו מכירים את הפרטים, אבל אני כן אציין שבעצם לאור הגידול בתעסוקת נשים בשנים האחרונות, הוחלט לשנות את תכלית מבחני התמיכה ולהפוך אותה לכזאת שמעודדת תעסוקה של שני בני הזוג.
אורית סטרוק: מתי זה הוחלט?
נועה שוקרון: בשינוי האחרון שבוצע במבחני התמיכה.
אורית סטרוק: לא, רק את הנתון הזה, מתי זה הוחלט?
אורית סטרוק: השנה, לפני עשר שנים, לפני חמש שנים מתי?
נועה שוקרון: אני אגיע לזה.
מיכל שיר סגמן: זו סקירה קצרה, בסיכום יהיה מלא זמן, מלא זמן.
אורית סטרוק: מה זה חשוב?
אורית סטרוק: שתדע מתי נפלה ההחלטה הזו, של במקום לעודד תעסוקת נשים מודדים תעסוקה גם של נשים וגם של גברים, מתי זה קרה?
אורית סטרוק: מתי?
נועה שוקרון: אני אתייחס לזה עכשיו ואני כן אשמח לסיים את הסקירה במלואה.
נועה שוקרון: אז הודעה לתקשורת בעצם על עדכון הקריטריונים שנובעים משינוי התכלית בוצע בשביעי ביולי בשנה האחרונה.
נועה שוקרון: שבוע לאחר מכן הוצאה הודעה משותפת של שני המשרדים - משרד הכלכלה זרוע העבודה ומשרד האוצר.
נועה שוקרון: בנוסף, הוחלט שהשינויים ייכנסו לתוקפם לאור סד הזמנים, בראשון לנובמבר ולא בראשון בספטמבר כמו שמתחילה השנה.
נועה שוקרון: מבחן התמיכה עצמו פורסם בתשעה עשרה באוגוסט, וגם כאן לאור העיכובים שנוצרו בתהליך, הוחלט בהודעה משותפת לדחות את התאריך ל- 1 בינואר 2022 שזו בעצם הנקודה שבה אנחנו נמצאים כיום.
נועה שוקרון: כמו שאמרתי, הפיכת התכלית לקריטריונים בעצם מדברת על כך שישנה חשיבות של שני בני הזוג.
נועה שוקרון: במקביל, אנחנו מבינים ורואים את החשיבות של לימודים המהווים איזו שהיא הכנה לתעסוקה שהיא איכותית, ולכן נשארו קריטריונים שכוללים גם שעות לימודים מסוימות.
נועה שוקרון: במקומות שבהם ראינו שישנה תשואה להשכלה שהיא מאוד משמעותית, הקריטריונים מבחינתנו היו לימודים שהם בעלי תשואה להשכלה וכאלה שניתן לתחום בזמן.
אורית סטרוק: מה זה בעלי תשואה להשכלה?
נועה שוקרון: אני אתייחס.
נועה שוקרון: תשואה להשכלה יש מספר מחקרים של מרבית גופי המחקר בישראל, לרבות בנק ישראל, לרבות הלכלכנית הראשית במשרד האוצר.
נועה שוקרון: הם בעצם מסתכלים לאורך זמן על השכר הממוצע של בוגרים של מקצועות מסוימים מרוויחים במשק.
נועה שוקרון: במחקרים האלה, באופן חד משמעי, ניתן לראות שגם תשואה ללימודים הכי פחות, נקרא להם, בעלי תשואה בעולמות האקדמיה או ההכשרה המקצועית, גבוהה בעשרות אחוזים מאלה של לימודי הישיבה.
נועה שוקרון: וגם קריטריון הזמן, אני חושבת שנכון להתייחס אליו במובן הזה שברור שהלימודים הם איזו שהיא מקפצה לתעסוקה איכותית, ואינם מהווים מטרה בפני עצמה.
נועה שוקרון: ושוב, לאור התכלית שדובר עליה בתחילת דבריי, אני גם כן אגיד שישנם מבחנים וכלים אחרים של המדינה שתומכים בלימודים שלא לשם תעסוקה בפני עצמם.
נועה שוקרון: אך נושא הספציפי של המעונות הוגדר מלכתחילה ככלי מעודד תעסוקה, ולכן ראינו לנכון להוסיף את הקריטריונים האלה.
נועה שוקרון: יש איזו שהיא טענה על פגיעה בתעסוקת נשים, לאור הגדרת הקריטריונים האלה.
נועה שוקרון: אנחנו כן נציין שבשנים קודמות שבהם בוצעו שינויים דומים לא הייתה ירידה בשיעורי התעסוקה של נשים, אפילו להפך הייתה עלייה קלה.
נועה שוקרון: ומהצד השני, מצד תעסוקת הגברים, נציין, שדווקא ראינו שם כן גידול משמעותי לאור השינויים שעשו.
אורית סטרוק: על מה את מדברת?
אורית סטרוק: מה זה שנים קודמות?
נועה שוקרון: אני מדברת על השינויים של 2014.
נועה שוקרון: אני ממש ממש אשמח לענות על כל שאלה בסיום דבריי.
נועה שוקרון: אז אני רק אציין שבשינויים שבוצעו ב-2014 במבחני התמיכה כן ראינו שהקריטריונים או שינוי הקריטריונים שבוצע הוביל לעידוד ההתנהגות הרצויה.
נועה שוקרון: כלומר, כניסה של גברים חרדים לשוק התעסוקה ובהמשך גידול של אנשים אחרים להיות בשוק העבודה.
נועה שוקרון: דבר אחרון שאני אציין, היצע המעונות הוא דבר מוגבל, ולכן בעצם אנחנו לא מדברים על מצב שבו אנחנו מוסיפים או מורידים אנשים מהזכאות, אלא על מצב שבו אנחנו נמצאים באיזה שהוא משאב מוגבל שיש לתעדף את האנשים שנכנסים אליו.
נועה שוקרון: במצב כזה אנחנו כן רואים לנכון לתעדף שני הורים עובדים.
נועה שוקרון: חשוב לציין, שבמצב הישן, נוצר מצב שלאור קריטריונים הקודמים, בעצם היה עדיף ברמה הכלכלית שאחד ההורים בלבד לעבוד ואחד יילמד, כי אז ההכנסה של כלל משק הבית הייתה נמוכה ושיעור הסבסוד היה גבוה יותר.
נועה שוקרון: זו איזו שהיא "לאקונה" מאוד משמעותית שראינו שקיימת בקריטריונים הישנים וגם לאור זאת ראינו לנכון לתעדף משפחות שבהן שני ההורים עובדים.
מיכל שיר סגמן: אני אעבור לחברי הכנסת.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אורית סטרוק.
אורית סטרוק: קודם כל, לפני כל דבר אחר, אני רוצה להודות לך מאוד, גברתי וחברתי יו"ר על הצעד האמיץ שעשית שכינסת את הועדה הזו.
אורית סטרוק: אני יודעת שזה לא פשוט לכנס דיון כזה בקואליציה שבה את יושבת.
אורית סטרוק: אני ממש ממש מוקירה לך תודה על הדבר הזה.
אורית סטרוק: ממש, את פשוט חברת כנסת אמיצה.
אורית סטרוק: עכשיו אני רוצה להתייחס למה שאמרה הגברת שוקרון, נציגת משרד האוצר, שהיא אמרה פה דברים, לטעמי, מאוד מאוד מזעזעים ואני, ברשותך, אנתח אותם.
אורית סטרוק: מה היא אמרה?
אורית סטרוק: היא אמרה אנחנו החלטנו שאנחנו רוצים מעכשיו שהמעונות, במקום לשמש לעודד נשים לשוק העבודה, הם ישמשו לעודד את שני בני הזוג.
אורית סטרוק: אבל, זה רק במקרה שבן הזוג שלומד הוא לומד משהוא שנותן לו שלא נותן לו מספיק תשואה להשכלה.
אורית סטרוק: כלומר, אם כתוצאה מהלימודים האלה הוא בסוף ירוויח משכורת מאוד מאוד גבוהה, אנחנו נעזור לו.
אורית סטרוק: ואם הוא בסוף ירוויח משכורת יותר נמוכה והוא יחיה חיי עניות, אז דווקא לו אנחנו לא נעזור.
אורית סטרוק: לא יודעת, במושגים שלי קוראים לזה "סדום", בסדר?
אורית סטרוק: הבה נעזור לעשירים ולא נעזור לעניים, כי הם יישארו עניים אז בואו לא נעזור להם.
אורית סטרוק: עכשיו זה אומר, שאם האבא של הילד הזה, כי אנחנו פה בוועדה לזכויות הילד, אם הוא הולך גברת שוקרון, וסליחה שאת פה הפנים של כל מי שמאחוריך באוצר, אם הוא הולך למשל ללמוד פילוסופיה באקדמיה, הוא יילמד פילוסופיה ועוד פילוסופיה ועוד פילוסופיה, אולי הוא יילמד גם ספרות אנגלית וספרות איטלקית, תולדות המוזיקה ואני לא יודעת מה עוד, אז הילד שלו יקבל סבסוד, כי הוא לומד באקדמיה ואולי יום אחד יהיה פרופסור והוא ירוויח הרבה.
אורית סטרוק: אז בזכות זה, כבר עכשיו ניתן לו יותר כי הוא, הרי, בסוף הולך להיות מהעשירים.
אורית סטרוק: אבל אם הוא לומד תורה בישיבה אז פה אנחנו נקמוץ את ידינו, כי בסוף מה ייצא ממנו בסך הכל?
אורית סטרוק: אולי הוא יהיה רב, אולי הוא יהיה רב של ישוב, אולי הוא יהיה דיין, אולי יהיה רב מחנך באיזו ישיבה גבוהה או תיכונית.
אורית סטרוק: הוא בסך הכל מכשיר את עצמו להיות מנהיג רוחני בהיבטים כאלה ואחרים, וזה ייקח לו את אותן שנים שייקח לאדון הנכבד שהלך ללמוד פילוסופיה או ספרות איטלקית או אני לא יודעת מה.
אורית סטרוק: תיכף תתנו לי את כל דברים המעניינים האחרים שלומדים באקדמיה, את יודעת, אפילו אם לומדים, דרך אגב, פסיכולוגיה הם לומדים פסיכולוגים באקדמיה תואר ראשון, אין מה לעשות עם זה.
אורית סטרוק: אחר כך אתה צריך לבחור אם אתה הולך לתואר השני ורק אז יש לך מה לעשות.
אורית סטרוק: רוב האברכים שלומדים בישיבות אז הם לומדים, בערך, את אותו מספר שנים ואז הם הולכים לעסוק בכל מיני תחומים שהם חלק משוק העבודה, סליחה.
אורית סטרוק: אי אפשר לומר שאדם שמלמד בישיבה הוא לא חלק משוק העבודה, אלא אם כן אתה חושב שלימוד בישיבה זה כלום, זה אפס, זה לא מעניין.
אורית סטרוק: בואו נקרא לילד בשמו, זו לא שאלה של שוק העבודה.
אורית סטרוק: וסליחה, גברת שוקרון, שאני מסתכלת עלייך, את לא אשמה, את סך הכל מייצגת פה את שולחייך.
אורית סטרוק: אבל מי שיושב במשרד האוצר, ושותפיו לקואליציה, החליטו לרוקן את בתי המדרש.
אורית סטרוק: זה מה שהחלטתם לרוקן את בתי המדרש, והדרך הכי טובה לעשות את זה, זה על הגב של ילדים, על הגב של תינוקות, ככה נרוקן את בתי המדרש.
אורית סטרוק: אין לכם דרכים אחרות לרוקן את בתי המדרש, רק על הגב של תינוקות?
אורית סטרוק: וגם על הדרך, אומנם זה לוועדה לזכויות האישה, אבל על הדרך, גם על הגב של אותן נשים נפלאות שעוסקות בכל מיני מקצועות או לומדות בעצמן.
אורית סטרוק: תיכף הן יספרו על עצמן, אני מקווה, ונבין על מי אנחנו מדברים.
מיכל שיר סגמן: לכן אנחנו צריכים להשאיר להן זמן לדבר רגע ואנחנו צריכים לקצר.
אורית סטרוק: מיכל, אני באמת מסיימת.
אורית סטרוק: זו התנהגות, סליחה, אין לי ביטוי אחר, נבזית.
אורית סטרוק: ואני רוצה לומר, לכם שותפי לדרך, שאתם יושבים בקואליציה, מיכל וניר ואחרים, אתם לא יכולים לתת יד להתנהגות נבזית, סדומית ואנטיוכוסית כזו.
אורית סטרוק: זהו, אנחנו יושבים פה בחודש כסליו, יש משימה של חלקים בקואליציה לרוקן את בתי המדרש ואתם שותקים.
אורית סטרוק: וכל זה נעשה על הגב של תינוקות, מזעזע בעייני.
אורית סטרוק: תודה וסליחה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חברת הכנסת סטרוק.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת ניר אורבך, לפי גם סדר ההגעה אנחנו נעשה את זה.
ניר אורבך: אני גם מצטרף לדבריה של חברת הכנסת אורית סטרוק, ואני באמת מברך אותך, חברת הכנסת מיכל שיר.
ניר אורבך: מיכל, ממש תודה זה דיון מאוד מאוד חשוב ולא מובן מאליו.
ניר אורבך: אנחנו חיים פה במדינת ישראל, שבוע לפני חנוכה אני לא מרגיש שיש פה גזרות אנטיוכוס.
ניר אורבך: יש דברים מורכבים, אנחנו מצליחים בתוך הקואליציה גם להתנהל בשיח.
ניר אורבך: אני אהיה ממוקד ואני אשתדל לקצר.
ניר אורבך: גם עם דברים אחרים מתוך הקואליציה שחשבו שאולי יפגעו בעולם הישיבות, דרך התקנה, אנחנו ראינו שזה לא קרה, אני מאוד מקווה שגם עכשיו.
ניר אורבך: מבחינתנו, בתוך הקואליציה אני חושב שיש רוב של שרים וחברי כנסת שמבינים את חשיבות את לומדי התורה.
ניר אורבך: מבינים את החשיבות, בסופו של דבר, גם של האברכים שלומדים בישיבות, ומבחינתנו זה בוודאי לפחות כמו תואר אקדמי וכך צריכה להיות ההתייחסות, כולל הנושא של הכניסה למהות התקנות ולמהות החוק והנושא של התכלית הראויה.
ניר אורבך: בוודאי מי שנמצא במסלולים של רבנות ודיינות, אני חושב שעל זה בכלל אין מחלוקת.
ניר אורבך: גם אם יש שינוי וגם אם רוצים להביא איזה שהוא שינוי, הוא צריך לבוא, בוודאי, בהדרגה ולא באבחת חרב.
ניר אורבך: ולכן גם בג"ץ וגם אנחנו ביקשנו לדחות ולבחון את זה מחדש, לפחות עד תחילת שנה הבאה וזה אכן נעשה.
ניר אורבך: לא כל כך ברור לי, ומיכל אמרת שנמצאים פה נציגי משרד הכלכלה, לא כל כך ברור לי ההזדרזות הזאת להוציא את הקריטריונים כשאנחנו יודעים שזה נדחה לשנה הבאה.
ניר אורבך: ועם כל הכבוד לחברי מהאופוזיציה, אני בתוך הקואליציה משתדל לעבוד לא פחות מכם בנושא הזה וכרגע אני מול משרד הכלכלה אז תאפשרו לי גם להציג את העניין.
ניר אורבך: לא ברור לי למה הזדרזו להוציא קריטריונים ולא ברור לי למה אנחנו לא מקבלים תשובה, כי ברגע שיהיו קריטריונים אז יקבלו את ההנחה רטרו-אקטיבית.
ניר אורבך: גם על זה לא קיבלנו תשובה ואני מאוד אשמח אם תהיינה תשובות לדבר הזה.
מיכל שיר סגמן: משרד האוצר והכלכלה יענו בסיום.
ניר אורבך: אני מדבר בעיקר על משרד הכלכלה שהוציאו את הקריטריונים.
ניר אורבך: אנחנו נמצאים בשיח מול שר האוצר, ואני בפעם הקודמת, אמרתי משהו שאולי יצא קצת מוקדם מדי אז אני עכשיו לא אגיד דברים נוספים.
ניר אורבך: אבל אנחנו נמצאים בשיח מולו מתוך מטרה להחזיר את הדברים למסלול, שמבחינתנו הוא המסלול הרצוי.
ניר אורבך: ואני שמח מאוד על הנשים הנפלאות שנמצאות כאן, תמיד טוב מראה עיניים.
ניר אורבך: אנחנו עושים חישוב מספרי, מה זה טוב לכלכלת ישראל אם אנחנו נעשה ככה או נעשה אחרת.
ניר אורבך: יש פה משהו שהוא הרבה מעבר לחישוב מספרי.
ניר אורבך: יש פה משהו שהוא ערכי, עם אנשים שמוסרים את נפשם ממש למען עם ישראל, והנשים נמצאות פה ואתן תציגו את זה וודאי טוב ממני.
ניר אורבך: ושוב אני אומר, מיכל, אני ממש שמח שכינסת את הדיון הזה ושיהיה לנו בהצלחה.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת, מיכל וולדיגר בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אחריה חבר הכנסת ינון אזולאי.
מיכל מרים וולדיגר: אני אצטרף לשני חברי לפני ואגיד שאת, מבחינתי, מעט מן מהאור מסלק הרבה מן החושך.
מיכל מרים וולדיגר: יסלח לי ניר, אבל כן, אני חושבת שבקואליציה הזו את בדיוק הסממן הזה של מעט מן האור.
מיכל מרים וולדיגר: הנושא הזה הוא כל כך חשוב.
מיכל מרים וולדיגר: לפני שאני אגיע ללמה הוא חשוב והוא קשור לנושא של הועדה שלך, לזכויות הילד, אני חושבת שאנחנו קצת התבלבלנו.
מיכל מרים וולדיגר: מדינת ישראל היא מדינת היהודים, עוד לפני להסביר כלכלית או לא כלכלית, הלימוד תורה הוא מערכי ומיסודות מדינת ישראל.
מיכל מרים וולדיגר: ולקחת את זה, אפילו בצד הערכי והחשיבתי, ולהראות לעם ישראל שאנחנו שמים את זה בצד וזה אסור וזה נורא, שזה מה שיוצא מנקודת המוצא של החוק המזעזע הזה, בעיניי.
מיכל מרים וולדיגר: זה נורא ואיום.
מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל, באופן עקרוני, לא משנה כרגע להשוות את זה ללימודי סינית או לימודי תרבות או יהדות באוניברסיטה, עוד לפני זה אני חושבת שזה פשוט נורא ואיום.
מיכל מרים וולדיגר: וצריך לתקן לאלתר את המשגה הזה.
מיכל מרים וולדיגר: אני כן אגיד, בגופו של עניין, שככל שידוע לי, חלק מהרעיון, אחת המטרות העיקריות של סבסוד המעונות נולד כדי לעודד נשים לצאת לעבודה, כדי לאפשר לנשים לצאת לעבודה.
מיכל מרים וולדיגר: שוב, זה לא קשור כל כך לוועדה שלך, אבל זה קשור לנו.
מיכל מרים וולדיגר: מה שבא, בעצם התיקון הזה, ועושה את ההיפך הגמור.
מיכל מרים וולדיגר: הנשים המדהימות האלה, אבל הן רק ייצוגיות.
מיכל מרים וולדיגר: הן בעצם מוכנות לחיות חיים פחות איכותיים.
מיכל מרים וולדיגר: מי שיקרא להם איכותיים, מבחינתי זה הכי איכותי שיש, אבל ברמה הכלכלית, מוכנות לגור בבית יותר קטן ולקנות פחות שמלות ונעליים, כדי שהבעלים שלהן ילמדו תורה והן יוכלו לצאת לעבודה.
מיכל מרים וולדיגר: אבל, ברגע שלוקחים מהן את הזכות, את הסבסוד הזה שהיה להן עד כה, הן בעצם עושות את החישוב הכלכלי ולא שווה להן לצאת לעבודה, אז מה הרווחתם?
מיכל מרים וולדיגר: אז בעצם גם הנשים הללו, שכל הרעיון בסבסוד היה להוציא אותן או לפתח אותן מקצועית, אנחנו בעצם מחזירים אותן חזרה לתוך ביתן כדי שהן יטפלו בילדים, כי אין כסף זה לא שווה כלכלית לטפל בהם.
מיכל מרים וולדיגר: ולסיום, אני כן אגיד, זה בדיוק הנושא של זכויות הילד, כלומר בסופו של דבר, הפעוטות האלה צריכים להיות כדי להתפתח נכון עם בני גילם.
מיכל מרים וולדיגר: להישאר בבית, כי ישאירו אותם בבית, כי כשאין כסף וזה לא שווה כלכלית להוציא אותם, אז ההורים יישארו איתם בבית וילדים יישארו בבית.
מיכל מרים וולדיגר: עם כל הכבוד להורים, אני חושבת שההתפתחות שלהם לא תהיה התפתחות כמו שהיא צריכה להיות.
מיכל מרים וולדיגר: ולא יכול להיות שעם הרצון מאוד גדול של השר ליברמן לכמת את התורה ולהפוך אותה למה שהוא לא נכון והוא לא טוב, הוא ביחד עם זה בעצם שופך גם את התינוקות, כפשוטו.
מיכל מרים וולדיגר: הוא שופך את המים יחד עם התינוק כפשוטו.
מיכל מרים וולדיגר: וזה, את מיכל, צריכה לצעוק שזה לא יכול להיות.
מיכל מרים וולדיגר: הילד לא יכול להיות המשחק, הפינג-פונג, שישחק בין כל מיני עקרונות כאלה ואחרים, ההורים משחקים יחד עם שר האוצר מה יותר חשוב ומי שנפגע?
מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר, הם אותם ילדים שלא יכולים לצעוק את צעקתם.
מיכל מרים וולדיגר: אז, בעיניי, צריך לאלתר לשנות את הדבר הזה ולא לאפשר שזה יקרה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה ולאחריו חבר הכנסת מקלב, לאחריו חברת הכנסת שמחה רוטמן.
ינון אזולאי: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר, יושבת ראש הועדה.
ינון אזולאי: תודה על הדיון החשוב.
ינון אזולאי: תודה לאורית ולכל מי שיזם את הדיון החשוב הזה.
ינון אזולאי: זה דיון שהיה צריך לקרות לפני שזה הגיע בכלל לבית המשפט, אבל אני קודם כל, תמיד אומר, אני אבא לילד במעון, נשוי לאישה שהיא מנהלת מעון, מדריכה חינוכית עשרים שנה, אז אני בא גם מהמקום הכואב וגם אני הייתי אברך.
ינון אזולאי: אני טוען שעד היום אני אברך כשיש לי את הזמן אני בורח לבית המדרש, זה מקום חיותי, אז אני מכיר את כל הצדדים.
ינון אזולאי: אני מכיר את כל הצדדים גם מהצד שהוא לא אברך, גם מהצד שהוא אברך ואני חייב להגיד, קודם כל, לדבריו של ידידי היקר ניר, באמת ידיד, שאומר שהממשלה לא פוגעת.
ינון אזולאי: אז, בסדר, אז בתקציב הישיבות פגעו, אבל הוא טוען שלא פגעו הרבה.
ינון אזולאי: כל שקל מתקציב הישיבות שנפגע זה הרבה.
ינון אזולאי: להגיד שלא פוגעים, אז הנה אנחנו רואים שמירב מיכאלי בשבת רוצה בפרהסיה הציבורית, תחבורה, עסקים, כל מה שרק אפשר לעשות בשבת.
ינון אזולאי: אז להגיד שלא פוגעים במרקם היהודי, אז פוגעים במרקם היהודי, אז אותם אלה שיסבירו לי, חברי קואליציה, כולם, שיסבירו לי במה מתבטאת המדינה היהודית שלהם.
ינון אזולאי: לא זו בלבד, שעכשיו רוצים לפגוע בלומדי התורה, אז קודם כל, אני אגיד לכם את הכותרת – לא תצליחו לפגוע בלומדי התורה.
ינון אזולאי: כי אני הייתי אברך ומקבל בכולל אלף חמש מאות שקל, והייתי מקבל אותם בחצאים, כל חצי חודש, המשכתי להיות בכולל ואשתי הלכה לעבוד בשביל לפרנס אותנו בבית וזה לא מה ששבר אותי לזה שהגעתי לפה.
ינון אזולאי: לא באתי לעבוד ולא יצאתי לעבודה בגלל פרנסה, יצאתי בגלל שליחות.
ינון אזולאי: זה לא שובר את האברך, כסף לא ישבור לעולם את הרוח שלנו ללמוד תורה.
ינון אזולאי: זה לא ישבור את העם היהודי, הוא לא שבר אותו בשום מקום, בשום תקופה בעולם והוא לא ישבור אותו בתקופה של ליברמן ולפיד ועכשיו הצטרפה אליהם שרת הכלכלה וכמובן ברשות בנט.
ינון אזולאי: זה לא יהיה, זה לא מה שישבור לנו את הרוח.
ינון אזולאי: אנחנו לפני חג החנוכה שם אנחנו ניצחנו, מעטים נצחו, אנחנו מרגישים פה כמעטים.
ינון אזולאי: אנחנו מרגישים פה שרוצים לרמוס אותנו, אנחנו לא ניתן, אנחנו נרים את הראש ו"מי להשם אליי" זה הקריאה שצריכה לצאת ואנחנו נמשיך ללמוד.
ינון אזולאי: ואם יצטרכו להקים קרן ולתרום אברכים שימשיכו ואין להם איפה לעשות, אני הראשון שיתרום לקרן הזאת מהכסף שלי, בשביל שאותם אברכים ישבו וילמדו.
ינון אזולאי: אז קודם כל, בואו תורידו את זה מהשולחן – לא תצליחו לפגוע בלומדי התורה, לא יעזור לאף אחד כלום.
ינון אזולאי: לומדי התורה הם הנשמה שלנו ולא יעזור כלום.
ינון אזולאי: לשאלתו של ניר אורבך למה משרד הכלכלה רץ והוציא?
ינון אזולאי: הוא רוצה להפנות את זה לאגף המעונות.
ינון אזולאי: אני אומר לכם, ששרת הכלכלה ושר האוצר אנסו את אגף המעונות, להוציא את התקנות האלה, להוציא את התבחינים האלה.
ינון אזולאי: הרי, זה אבסורד, התבחינים האלה.
ינון אזולאי: מה הסיפור הגדול פה, למה אנחנו זועקים?
ינון אזולאי: יאיר לפיד עשה אותו מעשה, לא שהוא צדיק היה.
ינון אזולאי: אבל, אני אגיד לכם מה יאיר לפיד עשה ב-2013, יאיר לפיד אמר, תשמע אני הולך לעשות אותו דבר רק מה הוא עשה?
ינון אזולאי: הוא הביא החלטת ממשלה ואמר זה לשנה הבאה, זה הדבר הראשון שהוא עשה.
ינון אזולאי: הוא נתן לאברכים אפשרות לעבוד, לא קבע להם את השעות, אלא אחרי זמן הכולל שלהם.
ינון אזולאי: אם אני מסכים עם זה או לא, לא מסכים עם זה, אבל הוא עשה את זה בצורה של לשנה הבאה.
ינון אזולאי: בא היום ליברמן ואומר תשמע אני רוצה את זה עכשיו, אז לאט-לאט הוא יורד מהעץ, זה רק בשנה הבאה.