GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: וכשילדים צריכים להתמודד עם המציאות הזו של ללמוד ללכת לא פחות, ללמוד ללכת בעולם הזה מחדש, התפקיד שלנו הוא באמת להעניק להם את כל מה שאנחנו יכולים כדי שהם ייצאו מחוזקים, ויש דרך לצאת מחוזקים.
מיכל שיר סגמן: ויש דרך לצאת מבוגרים מחוזקים, ואופטימיים, ומאושרים.
מיכל שיר סגמן: ולחיות חיים מלאים וטובים.
מיכל שיר סגמן: זה תלוי בנו, ובהחלטות שהשולחן הזה פה יקבל ויפעל.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה דניאל, את מדהימה באמת.
מיכל שיר סגמן: חברי כנסת, יש משהו שתרצו להוסיף?
מיכל שיר סגמן: בבקשה, חברת הכנסת שטרית.
קטי קטרין שטרית: אני הבנתי שבשנת 2017, אני הבנתי שזו היוזמה של יהודה גליק, יוקם, והוקם צוות בין-משרדי לגיבוש תוכנית לאומית רב שנתית, לפחות לתחום האפוטרופסות, ולתמיכה והגנה על בגירים.
קטי קטרין שטרית: ובין ההמלצות המרכזיות של הצוות, זה היה שינוי המודל של האפוטרופוסים המקצועיים ומימון המדינה, ותוך הבחנה בין קטינים לבגירים, אז רוצה לשאול קודם כל את השאלה איפה זה עומד היום, כי אני לא שומעת שהתוכנית הזאת פועלת, או שיש מישהו שקיבל אחריות.
קטי קטרין שטרית: אני לא אחזור על מה שנאמר, בעיקר על ידך, גברתי היושבת-ראש, שהנושא הזה הוא ממש לא מטופל לחלוטין – אין אבא, אין אימא, אפרופו יתמות, באמת.
קטי קטרין שטרית: אני מבינה את המשמעות של אין אבא ואימא גם בנושא הזה.
קטי קטרין שטרית: זה אבסורד, זה מפוזר בכמות כל כך גדולה של משרדים – משרד העבודה והרווחה, והשירותים החברתיים.
קטי קטרין שטרית: המוסד לביטוח לאומי.
קטי קטרין שטרית: משרד הביטחון.
קטי קטרין שטרית: משרד החינוך.
קטי קטרין שטרית: משרד המשפטים.
קטי קטרין שטרית: משרד העלייה והקליטה.
קטי קטרין שטרית: כשאנחנו מסתכלים על כך הרבה משרדים, אז יש את הכול ואין כלום.
קטי קטרין שטרית: זאת אומרת, לחלוטין לא רואים פה, ויש בלגאן בכל הנושא הזה של היתמות.
קטי קטרין שטרית: אין שום סדר.
קטי קטרין שטרית: אני לא רואה פה שום במי הגורם שמטפל באל"ף, בי"ת.
קטי קטרין שטרית: המידע שחסר, עם כל הרצון הטוב להגיד, כל הכבוד למ.מ.מ.
קטי קטרין שטרית: שהביא את המחקר הזה.
קטי קטרין שטרית: לפחות הוא עשה לנו קצת סדר במה אין, לעומת במה יש.
קטי קטרין שטרית: אז אני רק למדה מזה, שאנחנו פשוט נמצאים באיזשהו אוקיינוס, מבלי שום אפשרות לנסות ולנווט את הנושא הזה.
קטי קטרין שטרית: אחריות – אני הבנתי שיש אחריות משותפת במשרד העבודה והרווחה למשרד המשפטים, אבל זה עוד יותר יוצר בלגאן בנושא האפוטרופסות ומעבר נתונים הרציף בין המשרדים.
קטי קטרין שטרית: בגדול, אני יכולה להגיד, שאני רוצה להיות מאוד אופטימית לגבי הדיון היום, אבל אני יוצאת עוד יותר מתוסכלת, שעודף משרדים ממשלתיים, עודף ביורוקרטיה וחוסר טיפול, שימו לב, איזה אבסורד.
קטי קטרין שטרית: ככל שיש יותר משרדים שמטפלים, כך אותם יתומים שמוכרים, זה לא שהם לא מוכרים, הם דיי מוכרים, הם פשוט נופלים בין הכיסאות.
קטי קטרין שטרית: ואם אני אלך למערכת שאני בקיאה בה פחות או יותר ועובדת איתה, מערכת החינוך, אז האבסורד הכי גדול – וראינו פה את הסיפור שהדר הביאה, של מצב שבו אין שום אינפורמציה שעוברת למערכת החינוך לגבי הילד.
קטי קטרין שטרית: חברים, אתם צריכים להבין את הסיטואציה.
קטי קטרין שטרית: דניאל, הצלחת להסביר קצת, ואני יודעת כמה זה קשה להסביר.
קטי קטרין שטרית: אבל אני לא יודעת אם את היית צריכה לשקר, ולהגיד – אימא נמצאת פה, ואימא נמצאת שם, זאת אומרת, שהמערכת בכלל לא ידעה שאת יתומה, שזה הדבר החמור ביותר.
מיכל שיר סגמן: אגב, גם הורים ומנהלים לא תמיד מגיעים ללוויה, או לשבעה.
קטי קטרין שטרית: אז את מבינה את זה – לך תביא את אימא עכשיו.
קטי קטרין שטרית: אתה לא חוזר בכלל לכיתה בלי שאימא מגיעה, או בלי אבא מגיע, ואף אחד אפילו לא יודע שבכלל אין דמות כזאת.
דניאל טייב: היו לי מורים שאמרו לי: אוקיי.
דניאל טייב: אני אתקשר לאימא שלך.
מיכל שיר סגמן: רגע.
מיכל שיר סגמן: אבל כשעברת בין החטיבה או מיסודי לתיכון, אני מניחה שבתיכון החדש, או בבית הספר החדש אף אחד לא ידע.
קטי קטרין שטרית: אנחנו מדברים על דבר בסיסי.
: את בעצמך יזמת את זה.
מיכל שיר סגמן: היית צריכה ליזום את זה, זה לא משהו שקרה באופן אוטומטי.
קטי קטרין שטרית: אבל אי אפשר לצפות מדניאל או משאר הילדים האלה.
קטי קטרין שטרית: אי אפשר לצפות מילדים בכלל להגדיר מה מצבם, זה הרי אבסורד לבוא ולהגדיר בכלל איפה אני נמצא, ומי אני ומה אני.
קטי קטרין שטרית: אבל האבסורד הגדול ביותר, אתה יודע, אנחנו לא מדברים בכלל על טיפול.
קטי קטרין שטרית: עוד לא הגענו – טיפול זה כבר אופטימלי, זה כבר צד אופטימלי.
קטי קטרין שטרית: אנחנו מדברים על מידע, על ההכרה, ואחר-כך נתחיל לדבר.
קטי קטרין שטרית: אז אין לנו בכלל את הצעדים האלה, את הצעדים הראשוניים ביותר של כמות, מי מטפל, מה מטפל, אינפורמציה שעוברת.
קטי קטרין שטרית: הרי אם ילד רגיל מחטיבת הביניים מתפרע, הכול, המשטרה יודעת.
קטי קטרין שטרית: ההורים יודעים.
קטי קטרין שטרית: אבל אנחנו לא יודעים על ילד שהוא יתום, בוא נתחיל מזה.
קטי קטרין שטרית: יכול להיות שההתנהגות שלו, יכול להיות שההתייחסות נובעת בכלל מהמצב שלו, אבל הוא לא יודע שהוא צריך להסביר את זה.
קטי קטרין שטרית: אז באים להטיל את האחריות על הילד?
קטי קטרין שטרית: שהילד הזה שיהיה אחראי בעצם לעצמו, עם כל מה שהוא עובר - זה דבר שני.
קטי קטרין שטרית: נושא ההכללה, מיכל, הוא לא מגיע רק לתחום הזה של יתמות.
קטי קטרין שטרית: אנחנו מדברים על בריאות הנפש, שמחולקת גם היא לחמישה משרדים.
מיכל שיר סגמן: - - - שקוראים לו ילד בישראל, הוא לא קיים.
קטי קטרין שטרית: אז תנסי לקחת ממשרד הרווחה את הנושא הזה.
קטי קטרין שטרית: תגידו, תקשיבו, אולי הילד אם הוא יטופל במשרד החינוך, הוא יטופל טוב יותר.
קטי קטרין שטרית: אוי ואבוי איזו צעקה תקום.
קטי קטרין שטרית: אם תגידי לילד במשרד החינוך, משרד הרווחה יטפל בך, אותו דבר, כל אחד שומר לעצמו את הזכות להיות אחראי, את הסמכות.
קטי קטרין שטרית: אבל האחריות – אין אחריות.
הדס דיסין גליק: חוץ מילדים יתומים.
הדס דיסין גליק: ילדים יתומים יש.
קטי קטרין שטרית: אנחנו מדברים על הרבה מאוד שאין להם אבא.
קטי קטרין שטרית: בצער רב אני אומרת שאני לא יוצאת אופטימית.
קטי קטרין שטרית: אני מכירה אותך ברמה האישית, מיכל, ואני יודעת שאת לא אחת שמוותרת, ואת פועלת כלביאה בהרבה מאוד נושאים.
קטי קטרין שטרית: את מבינה, זה צריך להיות חריש, להתחיל את זה מלמטה, ולעלות למעלה למעלה.
קטי קטרין שטרית: בכלל, כל דבר שקשור לילדים, אותי, ברמה האישית מזעזע.
קטי קטרין שטרית: לצערי הרב, זה נשאר פה.
מיכל שיר סגמן: הילדים מוזנחים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אני אגיד את זה עוד הפעם.
מיכל שיר סגמן: ואני רוצה לראות את הבן-אדם שיגיד לי שאני לא צודקת, כי הוא מזה ירים לי להנחתה, ואני מאוד אשמח לנהל את הדיון רק על זה.
מיכל שיר סגמן: הינה, אני מאשימה את משרדי הממשלה, ואת ממשלות ישראל לדורותיהם על אי טיפול בילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: עכשיו, אם יש מישהו שמתנגד למילים שאני אומרת – מוזמן לתקוף אותי על הנושא הזה, ומוזמן לעשות דיון.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני מאוד אשמח תקשורתי, כדי שכלל הציבור יידע זאת.
קטי קטרין שטרית: עוד נקודה חשובה, והיא חשובה מאוד, שהיא מלווה אותנו כמדינה.
קטי קטרין שטרית: אני מאוד מעריכה את מה שאתם עושים בחמניות.
קטי קטרין שטרית: אני אומרת, תודה לאל שלפחות אתם קיימים.
קטי קטרין שטרית: אבל המדינה שמסירה אחריות ומעבירה כל דבר – אבל מילא, אתה יודע, יכול להיות מצב שבו יש קורונה כמו בשנתיים האחרונות, ואז אין תקציבים, ואז אין תרומות.
קטי קטרין שטרית: ואז אין זה, ואז נוצר מצב שילדים נוספים שמתווספים למערכת, לצערנו הרב, כל יום, כל יום, הם גם הופכים – אתה יודע עוד יותר אחורה, כי אין אף אחד שמטפל בהם.
הדר קס: לעמותת חמניות בפריפריה, אלפי ילדים ברשימות המתנה.
הדר קס: במרכז אנחנו מסודרים, אבל בפריפריה אלפי ילדים.
הדר קס: רשימות המתנה, ומה קורה בזמן הזה?
הדר קס: כלום.
קטי קטרין שטרית: שהמדינה אחר כך משלמת כפול ומכופל על הטיפול בהם כשהם מגיעים למה שפרסת אחר-כך.
מיכל שיר סגמן: תודה, חברת הכנסת שטרית.
מיכל שיר סגמן: אגב, באופן כללי, המדינה לא חושבת כך, לצערנו הרב, בהרבה מאוד נושאים, לא רק בנושאי ילדים.
מיכל שיר סגמן: אם המדינה הייתה עסק פרטי, הייתה פושטת רגל מזמן.
מיכל שיר סגמן: החישוב גם הכלכלי, מילא האנושי, הטיפולי, האכפתי.
מיכל שיר סגמן: באופן כללי, המדינה לא חושבת איך אני משקיע פה, כדי לחסוך אחר כך שם.
מיכל שיר סגמן: ברמה הכי קרה וכלכלית, המדינה לא עושה את החישובים האלה וחבל.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת יעקב אשר.
: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך על הדיון הזה.
: הודיתי בזמנו, ומודה גם היום, חבר הכנסת לשעבר, גליק, שיזם את הדיון בקדנציה הקודמת.
: הנושא עלה לשולחן, לצערי, לא היו התקדמויות משמעותיות בעניין הזה.
: אני חושב שטוב שיהיה.
: אנחנו צריכים להבין דבר אחד.
: ילד יתום זאת הגדרה.
: זאת אומרת, זו הגדרה נפשית, פיזיולוגית, הכול.
: יש לזה גם יתרונות.
: לפעמים יש ילדים שהתייתמו בגיל צעיר, ובגלל שהם היו צריכים לקחת אחריות על עצמם, הגיעו רחוק מאוד.
: דווקא לקחו את העוצמות שלהם ובנו את עצמם, אבל לא כולם כאלה, אולי אפילו רובם לא.
: הם היו מקבלים את החיזוק בהתחלה, חיזוק הנכון ואת ההגדרה הנכונה, הם לא יגיעו לזה, ולא רק שלא יגיעו לזה – הם יגיעו למקומות שאנחנו לא רוצים שאף אחד יגיע.
: יש פה בעיה אחת שחייבת להיות הגדרה.
: הרי אנחנו יודעים למשל בנושא של חינוך מיוחד, או בעזרה, משרד החינוך מלא בוועדות השמה כאלה ואחרות על כל נושא שהוא – תקשורת בתקשורת.
: אם את שואלת אותי לאן אנחנו צריכים להגיע בסוף – איך?
: נדבר עוד.
: אני אומר לך עוד פעם, אם את תיקחי את זה כפרויקט שלך, אנחנו נלווה את זה עד הסוף הטוב של זה.
: אבל ההגדרה צריכה להיות, שילד כזה, ברגע שהוא מוכרז כיתום, הוא חייב מנטור, או איזושהי עין שבוחנת אותו.
: עין שגם מאבחנת אותו כגילאים שונים.
: האח שלה שהיה קטן, הוא היה בן חודש.
: אבל הסיפור משתנה לגמרי כשהוא בן 7, או שהוא בן 17, או בן 16.
: חייב להיות ליווי לעניין הזה.
: חייב להיות אבחון.
: אני חושב שמשרד החינוך, יש לו פה תפקיד.
: אגיע לעניין הזה.
: אני רוצה להגיד עוד דבר, שלדעתי, חלק מהטיפול גם צריך להיות באבא, או באם.
: זאת אומרת, הורה חזק, אז היתום הוא חזק.
: אם האבא הוא מחוזק, אז הוא יודע לחזק את הילדים שלו.
: ולכן, החשיבות הזאת מאוד גדולה.
: אני מדבר בגדול, כי אני לא חושב שאוכל להיכנס לזה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת אשר, זה כל כך נכון מה שאתה אומר.
מיכל שיר סגמן: אני קיבלתי פנייה לפני שבועיים.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות לא נמצא איתנו בדיון וחבל.
מיכל שיר סגמן: אבל פנתה אליי אלמנה שבעלה נרצח, חברה הערבית, והיא אומרת לי, תשמעי, אני רוצה לרשום את הבן שלי, בן אחד יחיד, לרכיבה טיפולית.
מיכל שיר סגמן: הילד מסתגר בבית, הוא מראה חרדות.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה טיפול נפשי, אבל התור הוא תור כל כך ארוך שאין לי סיכוי.
מיכל שיר סגמן: היא ישר מתחילה לתרץ - אני בסדר.
מיכל שיר סגמן: אני לא צריכה.
מיכל שיר סגמן: אני אלך לטיפול, אני כבר אסתדר.
מיכל שיר סגמן: ככה במין רעדה כזאת שאני לא אקשור דבר בדבר, שזה לא יהיה גדול מדיי לטיפול.
: צריכים לחכות בתור.
: צריך לרוץ ולבדוק עם האימא האם הוא מקבל טיפולי תרפיה כאלה ואחרים - כן או לא.
נירה לאמעי: מיצוי זכויות – הרי הביטוח לאומי פוגש אותם בכל השלבים, הוא חייב לפגוש אותם.
נירה לאמעי: הכול מתחיל מהבטיח הלאומי.
נירה לאמעי: כמו שהוא פונה לזקן, הוא צריך לפנות ליתום.
: לכן, אני אומר מעמד, שהמעד הזה מביא בסוף להגדרות.
: יש הגדרות כאלה, והגדרות אחרות, כמו שבכל תחום.
: אבל יש פה דברים שקשורים לחינוך.
: יש דברים שקשורים לנושאים אחרים - כלכליים כאלה ואחרים.
: מיצוי הזכויות והגדרה של בן-אדם, אין ספק שזה הדבר.
: משם זה חייב להתחיל.
: יכול להיות שצריך דווקא לרתום את הביטוח הלאומי לעניין הזה לא רק בשביל הכסף בסוף.
: הביטוח הלאומי לבד הוא לא מספיק, נצטרך אחר כך לחבר עוד נושאים.
: אני רוצה לשבח את הפעילות של "חמניות".
: עצם זה שאתן לוקחות לתפקידים בתוך העמותה, גם את אלה שחוו את זה, זה הרבה יותר חזק.
: אני לפחות מכיר עוד עמותה אחת שמטפלת בציבור החרדי "זה לזה", שעושים עבודת קודש, מאוד לא מאורגנת ברמה המדינתית, אלא אמון על הלב של האנשים.
מיכל שיר סגמן: הם נמצאים בזום.
מיכל שיר סגמן: אם נספיק נעלה אותם.
: ואם לא, אפשר גם בישיבה הבאה.
: אבל שוב, שם הרציונל שלהם הוא להתחיל עם האלמנות, עם האימהות בדרך כלל שהן יותר חלשות, מאשר גברים שנשארים לבד, וכמובן, עובר לילדים.
: אני, כראש עיר בבני-ברק, וגם כחבר כנסת, מקפיד להגיע לאירועים שלהם, לבר-מצווה, ולאירועים בכל חג שעושים להן את השמחה.
: יש שם המון דברים.
: גם זכינו לעשות מועדון - צריך לראות את זה.
: אני הקציתי להם בזמנו מקום בעירייה, מועדון שהאלמנות מגיעות בערב.
: זה המועדון החברתי שלהן.
: זה הגיבוי שלהן.
: זה הקבוצות שלהן, וכל מה שזה נותן מסביב.
: צריך גם לקחת בחשבון, גם במגזר הערבי, וגם במגזר החרדי, שיתמות במגזר כללי יכולה להיות שהאבא או האימא נשארים עוד שתיים או שלושה יתומים.
: תחשבי מה קורה שנשארים עם שבעה יתומים, או שמונה יתומים בגילאים קטנים.
הדס דיסין גליק: במועדון יש אימא ל-15 ילדים.
הדס דיסין גליק: היא אומרת לנו - זה המקום היחיד שאני מרימה רגליים ולא עושה כלום.
: הילד המתבגר הוא בטיפול אחר, והילד הקטן הוא בטיפול אחר.
: הנושא הזה שמקבל הכרה במשרד החינוך לכל הטיפול, לא יכול להיות שמורות, או מנהלות או מנהלים בבתי-ספר לא מחויבים באופן רשמי.
: ברגע שיש להם תלמיד או תלמידה שהתייתמה, בטח אם זה קרה בבית-הספר, הם צריכים ללוות את זה ממורה למורה.
: כל שנה שמחליפים מורה, להגיד, תדעי, תתייעצי עם היועצת, תלמדי את התיק שלה.
: זה חייב לבוא בצורה מלאה.
: חונכות – זה המנטור.
: יש פרויקטים של חונכות, הם קיימים לילדים שמתקשים.
: לילדים בסיכון.
: פה חייב להיות אוטומטית חונך, כי החונך בעצם או במקום האבא שעושה את השיעורים.
הדס דיסין גליק: אנחנו הקמנו השנה בנות שרות לאומי שנכנסות בסיוע השפ"ח של משרד החינוך.
הדס דיסין גליק: 16 בנות שרות לאומי נכנסות למשפחות.
: גם ההתייחסות, אם זה ילד יתום שיש לו מוגבלות רפואית – זה סיפור אחר.
: אם זה מכירים שילד יתום משני הורים, או שההורה נותר בחיים אינו מפרנס, או לא מתפקד, שגם זה סיפור בפני עצמו, שצריך לדעת לאן זה הולך.
: דבר אחד אני רוצה לומר.
: אפשר לעשות.
: אם נתמיד בזה.
: אם נבנה תוכנית ביחד עם משרדי הממשלה, ולא שיהיה מצב שמשרד אחד לא יגיע או כן יגיע, אני לא יודע מה התפקיד של משרד הבריאות, אני בטוח שיש לו פה תפקיד בתוך העניין הזה, במיוחד שחלק מהעניינים של בריאות הנפש קיים שם ויכול להיות שהוא צריך את העזרה הזאת.
: המדינה, אני מצפה מפקידי האוצר, כמו שהם יודעים לשכנע אותנו תמיד למה טוב לעשות כך וכך, כי זה חוסך הרבה כסף, וזה יביא למדינה הרבה.
: פה לא צריך להיות כלכלן כדי להבין.
: ילד שמגיע לטיפול אחר כך של עובד סוציאלי או מגיע לפנימייה, או מגיע למעצר, או מגיע לברזלים, או נושר, בגלל שהוא לא קיבל את הטיפול שלו, עולה למדינה עשרות מונים ממה שיעלה להם תוכנית אחת נכונה שתטפל באופן רוחבי בכול.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת לשעבר, יהודה גליק.
יהודה גליק: בוקר טוב לך, מיכל, ותודה רבה, רבה על הדיון הזה.
יהודה גליק: אני זוכר שפעם ראשונה כשיזמתי דיון בכנסת ישראל אי פעם בנושא היתומים, בוועדת הרווחה.
יהודה גליק: אחר-כך פה פעם ראשונה אצל תמר זנדברג.
יהודה גליק: ואני שמח תמיד אלה שממשיכים את מה שהתחלנו.
יהודה גליק: ההשקה זה לא קונץ'.
יהודה גליק: אז יישר לך כוח, מיכל.
יהודה גליק: אתם יודעים, כשהוקמה המדינה, הגיעו הרבה מאוד עולים יתומים מחו"ל, והוקמו בתי יתומים.
יהודה גליק: בתי יתומים, בתים שכל מי שגדל בהם זה יתום.
יהודה גליק: האם היום יש בישראל בתי יתומים?
יהודה גליק: אין.
יהודה גליק: יש 12 אלף בתי יתומים בישראל.
יהודה גליק: כלומר, כל בית שבו נפטר ההורה, המנהלת של בית היתומים היא האימא.
יהודה גליק: וכמו שאמר נכון חבר הכנסת יעקב אשר.
יהודה גליק: אנחנו צריכים לתת דבר ראשון תמיכה להורה.
יהודה גליק: אנחנו פה בארגון "אמיצים", הארגון הראשון שהוקם במדינת ישראל, אלמנות, יתומים צעירים שבאמת אומר – ילד מוצלח, הוא יהיה שההורה שלו יהיה חזק.
יהודה גליק: כי המשפחה שלו היא זו שנפגעה, ולא הילד נפגע.
יהודה גליק: ולכן, לא צריך להתמקד בילד, אלא להתמקד במשפחה.
יהודה גליק: ולכן, הפגיעה היא במשפחה.
יהודה גליק: ומה שצריך לעשות – לא, אף גוף לא צריך להיכנס במקום הורה, אלא לחזק את אותו הורה שורד, וזה הדבר הכי משמעותי.
יהודה גליק: אמרת להדליק משואה, הצענו לך להציע חוק – יום הוקרה מדי שנה למשפחות היתומים, כי אותה מגדלת שמגדלת כל היום, כל יום נופל על כתפיה, ומדינת ישראל לא עושה כלום.
יהודה גליק: אגב, אני עושה עבודת מחקר באוניברסיטה על הטיפול באלמנות ויתומים.
יהודה גליק: כבר בחוקי המזרח הקדום, המנהיגים התגאו שהתפקיד שלהם הוא להגן על האלמנה והיתום.
יהודה גליק: ולא יכול להיות שבמדינת ישראל אין אף חקיקה בנושא אלמנות ויתומים.
יהודה גליק: ולכן, החובה שלנו, כמו שאמרה פה הדס, השגנו לראשונה מימון של מדינת ישראל כפיילוט – 16 תקנים לבנות שרות לאומי שנכנסות – כמו שיש פרויקט עם "והדרת", שנכנסים לסייע לקשישים.
יהודה גליק: צריך שייכנסו בנות שרות לאומי ולסייע בתוך הבית לילד, כי הילד לא צריך להיות מיוחד ויוצא דופן.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת גליק, מדברים על שרות לאומי.
מיכל שיר סגמן: עכשיו גם על כניסה כסייעות, כי אין מספיק סייעות.
מיכל שיר סגמן: אז אני אומרת, מדינת ישראל תראו מה קורה.
מיכל שיר סגמן: יש נכס – במקום שהמדינה תיקח אחריות על ילדי ישראל, ותגיד – חבר'ה, אנחנו משקיעים בילדים.
מיכל שיר סגמן: במקום להגיד, אה, רגע, יש כאן איזה נכס – בנות שרות לאומי, בואו ניקח אותן גם לזה.
יהודה גליק: אגב, זה פרויקט שמדינת ישראל לקחה על עצמה.
יהודה גליק: באמת, תודה לרשות לביטחון קהילתי במשרד לבטחון פנים, אגב, שהובילה אותה לפני זה אורלי לוי, לשעבר.
יהודה גליק: ופינסקי שהרים את זה.
יהודה גליק: אמר – פיילוט, אני עושה את זה.
יהודה גליק: הרעיון הוא שבהמשך המדינה והרשויות יעשו את הדבר הזה.
יהודה גליק: אני רוצה לומר.
יהודה גליק: יש גוף ממשלתי ש-ביי דה-פינישיין, בהגדרתו הוא אחראי על היתומים.
יהודה גליק: הגוף הזה קוראים לו – האפוטרופוס הכללי.
יהודה גליק: בכותרת שלו כתוב: לשמש אביהם של יתומים.
יהודה גליק: א-ממ-ה, כשאתה מגיע לשם, אין אף דלת שאף יתום יכול לדפוק שם.
יהודה גליק: אולי בדיון אחר בנושא צו הירושה, תראו עד כמה האפוטרופוס הכללי רק מהווה גורם מזיק לילדים האלה היתומים.
יהודה גליק: אז הנושא הזה הוא נושא חשוב.
יהודה גליק: צודק מאוד כל מה שאמר חבר הכנסת אשר.
יהודה גליק: לא יכול להיות שילד לא יהיה לו מעמד, שלא יהיה חוק מעמד משפחות היתומים, כשילד גדל במשפחת יתומים, שיהיה לו כתוב, שיהיה מעמד.
יהודה גליק: שיהיה לו קדימות בטיפול בסוסים, כמו שאמרת.
יהודה גליק: שיהיה לו קדימות בכל התוכנית.
יהודה גליק: אולי יש ילדים שההורה נפטר, ויש יחסי ציבור טובים.
יהודה גליק: כל ילד שהאבא נפטר בתאונת דרכים יש כותרת בעיתון.
יהודה גליק: אבל רוב הילדים שנפטרו מסרטן, שוכחים מיד אחרי זה.
יהודה גליק: אני אסיים בזה.
יהודה גליק: אנחנו בשבוע הזה מחלקים 3,000 חבילות אור, ל-3,000 ילדים יתומים.
יהודה גליק: אתמול נשלחו החבילות לאילת.
יהודה גליק: הבוקר לקריית שמונה.
יהודה גליק: הבאנו בשבילך, כי את רצית להביא לילד שביקשת להביא לו חבילה.
הדס דיסין גליק: אנחנו נוסיף.
הדס דיסין גליק: ו-3,000 ילדים יתומים שרשומים אצלנו, שנרשמו.
הדס דיסין גליק: אנחנו לא נותנים את זה לא בכוח.
הדס דיסין גליק: ואנחנו לא נותנים את זה ליד הדלת ובורחים.
הדס דיסין גליק: זה 3,000 ילדים שנרשמו.
הדס דיסין גליק: שההורה רשם את הילדים שלו.
הדס דיסין גליק: וזה 3,000 ילדים מתחת לגיל 14 שיש אצלנו ברשימות.
יהודה גליק: באמת, מדינת ישראל צריכה להיכנס לנושא הזה, לאחר ש-74 שנה לא לקחה את זה על עצמה.
יהודה גליק: כל הנושא של האלמנים והאלמנות לא נלקחו.
יהודה גליק: ולכן, הסיפור הזה של להרים, כמו שאמרת – להרים משואה ליום הוקרה לאותם ילדים שמגדלים.
יהודה גליק: כי ככל שההורה ירגיש שהוא חזק יותר – הילדים יהיו מוצלחים יותר.
יהודה גליק: הערה קטנה.
יהודה גליק: המסמך הזה הוא מסמך שנכתב על-ידי עמותת "חמניות", שבאמת עשתה עבודה, היא עשתה עבודה עם משרד הרווחה.
יהודה גליק: ולכן, משרד הרווחה בדק כמה מכורים יש.
יהודה גליק: לא בדקו כמה סטודנטים וכמה פיזיקאים יש, וכמה פרופסורים באוניברסיטה יש.
יהודה גליק: יצא מפה דבר שאתמול יצר כעס מאוד גדול כאילו אוכלוסיית היתומים היא אוכלוסיית קצה.
יהודה גליק: אוכלוסיית היתומים ב-95% זה דניאל, בחורה מושלמת ומצוינת.
יהודה גליק: אין ספק שצריך להיזהר מלשלוח הודעות באס-אם-אס – 25% סיכוי שיתום יהיה ילד מזונה - בואו תתרמו תרומה.
יהודה גליק: זה לא מכובד.
יהודה גליק: אני מבקש.
יהודה גליק: אלמנות התקשרו ובכו – מה זה הדבר הזה?
יהודה גליק: איך אתם עושים לנו את זה?
הדס דיסין גליק: יתרה, בישראל סיכוי של פי 25 להידרדר לזנות.
הדס דיסין גליק: מדינת ישראל משקיעה בילדים יתומים - - - נודה לתרומתך.
הדס דיסין גליק: על זה צריך לבקש סליחה.
מיכל שיר סגמן: מי הוציא את זה?
הדס דיסין גליק: "חמניות".
הדס דיסין גליק: אס-אם-אס של חמניות מאתמול בלילה.
הדס דיסין גליק: אתם צריכים לבקש סליחה מכל האלמנות והאלמנים הצעירים, וכל היתומים בישראל.
הדר קס: אני ממש מעדיפה לא להיכנס לדברים האלה.
הדר קס: בעיקר אני חושבת שבסוף כולנו במטרה אחת – לעשות למען.
הדס דיסין גליק: אנחנו לא פה בשביל לתרום כסף ל"אמיצים" על חשבון יתומים...
הדר קס: אני רק אגיד משהו אחד נורא חשוב לציין.
הדר קס: אני התייתמתי בעצמי בגיל 14, כמו שאנחנו יודעים.
הדר קס: לא אמרתי על עצמי דברים כאלה, ואני גם לא אומרת אותם על אחרים.
הדר קס: אנחנו מדברים פה על סיכויים, ואנחנו מדברים על מדינת ישראל שצריכה לעשות יותר למען יתומים ולמען אלמנות.
מיכל שיר סגמן: סליחה.
מיכל שיר סגמן: הדס.
מיכל שיר סגמן: האשמת פה רגע את הדר.
מיכל שיר סגמן: אני נותנת לך תגובה קצרה, וגם הדס לסיים.
הדר קס: חשוב לי להגיד, בלי קשר, או עם קשר לאס.
הדר קס: אם.
הדר קס: אס, בסוף העשייה אמורה להיעשות למען יתומי ישראל.
הדס דיסין גליק: לא להשחיר את פניהם.
הדס דיסין גליק: ..
הדר קס: אף אחד לא מנסה להשחיר פניו של אף אחד.
הדר קס: גם אני התייתמתי בעצמי בגיל 14.
הדר קס: אני לא אומרת על עצמי גם דברים כאלה.
הדס דיסין גליק: צריך מאוד להיזהר.
הדס דיסין גליק: מאוד להיזהר עם יתומים.
יהודה גליק: לאור זאת, אני דוחה על הסף את המסקנות, את ההמלצות של המסמך הזה.
יהודה גליק: לא צריך שמשרד הרווחה יטפל בילדים היתומים.
יהודה גליק: ילדי היתומים לא צריכים שעובדת סוציאלית תיכנס ותגיד – רבותיי, יש פה כלים בכיור, בוא נוציא את הילדים לאומנה.
יהודה גליק: לא צריך שמשרד הרווחה יוביל את זה.
יהודה גליק: ולכן, 90% מהאלמנות לא רוצות שיבוא אליהן איש רווחה.
יהודה גליק: צריך לתת להן מעמד, והמעמד הזה צריך להיות מכובד.
יהודה גליק: להערכתי, זה צריך להיות במשרד מכובד כמו משרד המשפטים, או משרד אחר שהרווחה שותפה בזה.
יהודה גליק: אבל לא יכול להיות שמי שיוביל את זה, זה מי שמוביל את אותם מקרי רווחה.
יהודה גליק: משפחות האלמנות הן לא משפחות רווחה.
הדס דיסין גליק: גם נגיד שמשרד המשפטים, מנכ"ל משרד המשפטים, לשעבר, שישבנו איתה, אמרה שהיא תשמח מאוד לעזור.
הדס דיסין גליק: גם סיגל יעקבי אמרה - היא תשמח לקחת על עצמה להיות יושב-ראש שולחן עגול שכזה.
הדס דיסין גליק: זה בידיים שלך.
הדס דיסין גליק: ממש נשמח.
הדס דיסין גליק: אני רוצה להגיד קודם כל תודה רבה, חברת הכנסת מיכל שיר סגמן, על הטוב ועל האהבה הרבה שיש לך לנושא הזה.
הדס דיסין גליק: אנחנו, ארגון "אמיצים", אנחנו מייצגים 12 אלף אלמנים ואלמנות צעירים.
הדס דיסין גליק: אנשים צעירים שנפל עליהם ביום בהיר אחד המכה הכי גדולה והטרגדיה הכי גדולה שנקראת – אלמנות, אלמנים ויתומים.
הדס דיסין גליק: מדובר באנשים שהיו בטוחים שהכול פתוח לפניהם, והכול הולך להיות מקסים, וברגע אחד אחריות של שניים הפכה להיות על כתפיים של בן אדם אחד שבור.
הדס דיסין גליק: אנחנו מייצגים הורים לילדים נורמטיביים, לא בסיכון.
הדס דיסין גליק: אנחנו גם מייצגים את הילדים בסיכון, יש אצלנו הכול בכול מכול.
הדס דיסין גליק: אבל יש לנו מועדונים להורים עם הילדים ביחד.
הדס דיסין גליק: ההורים מגיעים ביחד עם הילדים, הם מקבלים שם פינוק, מה שהם צריכים.
הדס דיסין גליק: מה הם צריכים?
הדס דיסין גליק: הורה שנופל עליו דבר כזה מה הוא צריך?
הדס דיסין גליק: הוא צריך זוג ידיים שיעזרו לו.
הדס דיסין גליק: הוא צריך מישהו שיבוא פשוט ויעזור לו עם הדברים.
הדס דיסין גליק: לא להתחיל עכשיו אבחונים.
הדס דיסין גליק: ולא להתחיל עכשיו טיפולים רגשיים.
הדס דיסין גליק: ילדים לא אוהבים לדבר עם הפסיכולוגית כל כך הרבה.
הדס דיסין גליק: הם רוצים לשחק.
הדס דיסין גליק: הם רוצים להיות עם ההורה שלהם.
הדס דיסין גליק: אנחנו מאפשרים להם במועדונים של "אמיצים" בדיוק את הדבר הזה – לבוא, להרים זוג רגליים ושהתפנקו עם ארוחה טובה, עם משחקים, עם פעילויות.
הדס דיסין גליק: הכול נעשה למען החוזק והחוסן של ההורה, כי ההורה כאן הוא זה שמחזיק את הילדים, אין אפס בכלל, מי מחזיק את הילדים.
הדס דיסין גליק: מי ייכנס לתוך הבית שלי.
הדס דיסין גליק: אני הייתי אלמנה צעירה בת 29, עם ארבעה ילדים קטנים, הגדול היה בן 7 והקטנה הייתה בת שבעה חודשים.
הדס דיסין גליק: אני רוצה שעובדת סוציאלית תבוא ותגיד לי מה לעשות עם הילדים שלי, ואיך לקחת אותם ומה יהיה איתם?
הדס דיסין גליק: אני רוצה עזה וסיוע.
הדס דיסין גליק: קודם כל, בנות שרות לאומי שייכנסו אליי הביתה ויעזרו לי.
הדס דיסין גליק: יעזרו לי עם הזמן שלהם.
הדס דיסין גליק: עם הזמן שלי.
הדס דיסין גליק: יפנו לי זמן לעשות עוד כמה שיחות.
הדס דיסין גליק: יפנו לי זמן לעשות עוד כמה דברים.
הדס דיסין גליק: אל"ף, בי"ת – אין.
הדס דיסין גליק: מדינת ישראל לא נותנת את זה היום.
הדס דיסין גליק: אני רוצה להגיד גם, לפני ארבע שנים מישהו בא ואמר לי, תקשיבי, את מתעסקת עם אלמנות ואלמנים צעירים?
הדס דיסין גליק: עם ילדים יתומים קטנים?
הדס דיסין גליק: את צריכה אגה חברתי.
הדס דיסין גליק: אמרתי מה זה אגה חברתי?
הדס דיסין גליק: אמרו לי, זה מאוד פשוט.
הדס דיסין גליק: את צריכה להוכיח שבעוד עשר שנים או עשרים שנה, הילדים האלה, והמשפחות האלה, יעלו למדינת ישראל 50 מיליארד שקל.
הדס דיסין גליק: את עכשיו רוצה רק 5 מיליון שקל, ואז את חוסכת למדינת ישראל את כל הכסף הזה וזהו.
הדס דיסין גליק: אמרתי, איך אני עושה את זה?
הדס דיסין גליק: אה, זה מאוד פשוט.
הדס דיסין גליק: את צריכה להוכיח כמה ילדים נמצאים בכלא.
הדס דיסין גליק: אמרתי, אתם נורמליים?
הדס דיסין גליק: אני מדברת על הילדים שלי.
הדס דיסין גליק: אני מדברת על הילדים של חברות שלי, האלמנים והאלמנות הצעירים.
הדס דיסין גליק: הילדים שלנו לא בכלא, הילדים שלנו גם לא יהיו בכלא – אין סיבה.
הדס דיסין גליק: מה זה הדבר הזה?
הדס דיסין גליק: אני לא אשחיר את פניהם של המשפחות שלי.
הדס דיסין גליק: ולכן, הלכתי וחיפשתי ומצאתי מחקרים אחרים – הפוכים, לא סיכונים אלא סיכויים.
הדס דיסין גליק: גיליתי שהילדים היתומים הם קצת כמו הילדים המחוננים.
הדס דיסין גליק: תקשיבי, מיכל, המחוננים.
הדס דיסין גליק: הילדים המחוננים, האם היינו אומרים במדינת ישראל שלא נשקיע בילדים המחוננים?
הדס דיסין גליק: ילדים יתומים בארצות הברית, הוכחו עד גיל 16, הם בודקים שם את הילדים היתומים, 26% מהמדענים המשפיעים בארצות הברית היו יתומים עד גיל 16.
הדס דיסין גליק: את יודעת מה זה, את יודעת מה זה מיכל.
הדס דיסין גליק: 26% מהמדענים המשפיעים.
הדס דיסין גליק: הילדים היתומים יש להם סיכוי מטורף, ואנחנו צריכים להשקיע בהם בגלל מי שהם.
הדס דיסין גליק: בגלל העובדה שהם יתומים ויש להם סיכוי מטורף.
הדס דיסין גליק: הם צריכים לקבל מענים ייחודיים.
הדס דיסין גליק: הם צריכים לקבל קהילה של משפחות שנפגשות ללא דרישה מוקדמת, ומנוהלת לא על-ידי נוער, אלא מנוהלת על-ידי מבוגרים.
הדס דיסין גליק: אנחנו רוצים להגיד דבר אחד מאוד חשוב.
הדס דיסין גליק: היהדות פורסת חסות על האלמנות והיתומים.
הדס דיסין גליק: איזה סוג חסות היא פורסת?
הדס דיסין גליק: היא פורסת על תחום המשפט, על התחום הכלכלי.
הדס דיסין גליק: על שגשוג, זה מה שהיהדות מצפה ואומרת על אלמנות ועל יתומים.
הדס דיסין גליק: מסתבר שיש כבר גוף ממשלתי כזה במדינת ישראל, שהוא אחראי על משפחות היתומים.