GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: הבחינה של הנושא הזה לא תמנע את הגשת החוק, אבל היא גורמת לשקיפות של זכויות ילדים.
תמר גוז'נסקי: הדבר שאנחנו רואים - ולכן הבאנו את זה היום לדיון - היה לנו דיון הבוקר עם ועדת הכנסת לגבי הצעות חוק פרטיות.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש דיון בוועדה, דנה בהכנה לקריאה ראשונה של הצעת חוק פרטית של אחד מחברי הכנסת.
תמר גוז'נסקי: ואז, מאחר שהיועץ המשפטי של הוועדה יגיד שיש לזה קשר לילדים, ישיר או עקיף, יצטרכו להביא מומחה לתחום הזה של הילדים - אם זה נגיד בתחום הפלילי - יהיה התחום הפלילי, אם בתחום הסוציאלי - בתחום הסוציאלי, בתחומי חינוך - בתחומי חינוך וכן הלאה, והוועדה תצטרך בעצם לדון איך זה משפיע על ילדים.
תמר גוז'נסקי: המחשבה שעומדת מאחורי החוק היא שכאשר יוודע שלחוק יש השפעה שלילית על ילדים, זה צריך לעשות משהו לגבי המחוקקים שיחליטו - שלא יגידו שהם לא ידעו מה שזה אומר.
תמר גוז'נסקי: זו פעם ראשונה - כשחקיקתו של החוק הזה תושלם - זו פעם ראשונה שיהיה בחוק הישראלי זכויות ילדים מופיעות כנושא של חוק וכחובה של הכנסת ושל הממשלה להביא את זה בחשבון.
תמר גוז'נסקי: היו הרבה ויכוחים, אמרו: למה ילדים?
תמר גוז'נסקי: למה לא נשים?
תמר גוז'נסקי: למה לא נכים?
תמר גוז'נסקי: למה לא קשישים?
תמר גוז'נסקי: ובסוף הצלחנו לשכנע שילדים זה קבוצה מיוחדת - שכל אחד מוכרח להיות ילד לפני שהוא מצליח להיות לא ילד - שלילדים אין זכות הצבעה, ועוד כל מיני תכונות, ולגבי הצרכים המיוחדים.
תמר גוז'נסקי: על רקע כל המתקפה על זכויות ילדים ועל קצבאות ילדים, ועל תקציבי החינוך ועל תקציבי הרווחה ועוד הרבה תחומים, כמובן שלפעמים אתה מרגיש שיש שיטפון ואתה מנסה באמצע לעצור את השיטפון, אבל אלה הכוחות שיש לנו.
תמר גוז'נסקי: אם אתם רוצים לדעת על חוקים ועל נושאים אחרים שקשורים בחקיקה ובעבודת הוועדה - יש אתר לוועדה בתוך אתר הכנסת, אתם יכולים תמיד לעכוב, בין היתר גם על דיונים בוועדות, יש פרוטוקולים, ויש הכל.
תמר גוז'נסקי: בזה גמרנו את הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: הכשרת מורים לזיהוי ואיתור ילדים בסיכון
תמר גוז'נסקי: אני מברכת את כל הנוכחים שהגיעו לישיבה בנושא הכשרת מורים לזיהוי ואיתור ילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: אנחנו פנינו לראשי המכללות לעובדי הוראה ולראשי בתי הספר לחינוך באוניברסיטאות, וביקשנו את השתתפותם בדיון, לאור הניסיון או המסקנות שנובעות מדיונים קודמים בקשר לילדים בסיכון, ובקשר לבעיית הנשירה.
תמר גוז'נסקי: נוסף לוועדה לקידום מעמד הילד, יש ועדה מיוחדת בכנסת בנושא הנשירה, ואנחנו הרגשנו, בתוך הדיונים, שמקום מרכזי שלא טופל כנראה מספיק עדיין בנושא של ילדים בסיכון, במובן הרחב של המילה - ותכף אני אסביר - נוגע למורים, לאותו צוות או לאותו גוף אדיר של אנשי חינוך, שיש לו את הקשר היומיומי עם הילדים, ושאמון, על בסיס ההכשרה שלו והניסיון שהוא צבר, להכיר ילדים, להבין ילדים, ובעצם אנחנו לא יכולים לחשוב בכלל על איזה שהוא נושא שקשור לילדים, בלי לדבר עם המורים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מאד רוצים שהמורים יקבלו את התחושה הזאת ואת המחויבות הזאת ואת ההבנה הזאת עוד בשלב הכשרתם כמורים, ולגבי המורים הקיימים, בהשתלמויות שהם מקבלים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מאד רוצים שהמורים יבינו את התפקיד המרכזי ואת השינוי האדיר שהם יכולים לחולל אם הם יקחו על עצמם ויפנימו את הצורך הזה.
תמר גוז'נסקי: כשאני מדברת על ילדים בסיכון, אני מדברת במובן הרחב, כאשר הכוונה איננה רק למה שמחייב החוק למניעת התעללות בקטינים וחסרי ישע, שהוא עוסק בעצם באחד ההיבטים של הנושא של ילדים בסיכון, וזה ילדים שסובלים מאלימות, התעללות מינית וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אבל הרוב המכריע של הילדים בסיכון הם לא ילדים שסובלים מאלימות.
תמר גוז'נסקי: הרוב המכריע של הילדים בסיכון הם ילדים שסובלים מהזנחה פיסית או רגשית, שסובלים מבעיות כאלה או אחרות במשפחה, או מתקשורת במשפחה, או מבעיות כלכליות במשפחה.
תמר גוז'נסקי: מדובר לפעמים בילדים שנדחים על ידי ההורים, או נדחים על ידי הסביבה מכל מיני סיבות, מדובר בילדים שצוברים תוך תקופה קצרה יחסית פיגור בהישגים הלימודיים שלהם, ובעצם אי טיפול בנושא אומר שהדרך נחסמת בפניהם להשלים את חוק לימודיהם בהצלחה וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: היינו מאד רוצים להביא לשינוי הזה, וחשבנו שלפני שאנחנו מחברים מסקנות בנושא הנשירה, לשמוע מה חושבים המורים, מה חושבים מנהלי מכללות ובתי ספר לחינוך, מה חושבים אנשים שבעצם עניינם היומיומי זה הנושא של התלמידים והילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו קיימנו שורה של פגישות עם אנשים בכירים במשרד החינוך, ואחרי כל פגישה כזאת - אני מוכרחה לומר לכם - המסקנה הברורה הייתה שבלי שיתוף פעולה, גיוס של המורים - אי אפשר לעשות שום שינוי אמיתי כשמדובר בילדים.
תמר גוז'נסקי: לצורך העניין אפשר גם להגיד גננות, ברור שזה חלק מהעניין - אם אני לא אומרת את המילה גננות, הכוונה שלי כשאני אומרת מורים, זה כולל כמובן גננות.
תמר גוז'נסקי: אני אישית סבורה במיוחד - נשמע גם את דעתכם - שהגילים הקריטיים דווקא הגיל הרך ודווקא בית הספר היסודי, ששם הדברים מעוצבים, ששם היכולת שלנו לשנות דרכי התנהגות והתייחסות של הילד לסביבה היא מכרעת, ולאו דווקא בבית הספר התיכון, ששם השאלה היא מי יעבור בגרות ומי לא ייפול, וזה כבר שלב שבו עוסקים בכיבוי שריפות - לשלב הזה דרך אגב יש תקציבים, יש קציני ביקור סדיר וכל מיני אנשים שעוסקים בזה, אבל זה כבר השלב של כיבוי שריפות, כלומר, כבר צברנו את כל הבעיה עד כיתה ט', י', י"א, ואז אנחנו הולכים לפתור את הבעיה.
תמר גוז'נסקי: השאלות האלה הן רציניות בכל התחומים, אבל כדי להמחיש אני אביא רק דוגמה אחת מפגישה שהייתה לי ביום שישי האחרון - אני ביקרתי בכפר קאסם ונפגשתי שם עם ראש המועצה המקומית ועם מנהל מחלקת הרווחה, ועם חברי מועצה, ועד ההורים וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: על סדר היום של הפגישה הייתה התייעצות בנושא של עשרות ילדים שנפגעו מינית על ידי חבורת פושעים באותו יישוב - הפגיעות זה בילדים מגיל 10 עד 16, כאשר הפגיעות האלה נמשכו בסך הכל כשנה, לוו בתיעוד במצלמה, בוידאו וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: מה שהסתבר באותו דיון זה שהם בעיקר מחפשים מי יעזור להם בשיקום הילדים ובטיפול בילדים - שזה לא הנושא שלנו.
תמר גוז'נסקי: אבל בהקשר של הנושא הזה, ראש המועצה אמר לי שהוא נפגש עם צוות המורים של בתי הספר שיש להם ביישוב, כי זה מתחיל מהיסודי ועד התיכון - הילדים בגילים שונים - והציב לפניהם שאלה שהוא לא קיבל עליה תשובה - איך זה יכול להיות שילדים במשך שנה - לא אחד ולא שניים, אלא עשרות - סבלו התעללות, ואף מורה לא אמר: רגע, משהו לא בסדר עם הילדים, או עם ילד אחד, או עם משהו, והדבר התגלה לא באמצעות המורים.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת את זה בהקשר של הדיון שלנו - זאת אומרת, אם זה התגלה בכפר קאסם, ולשמחתי הם שמו את זה על השולחן ולא הסתירו את זה מתחת לשטיח, והם מדברים על זה בגלוי, שזה דבר מאד מאד חשוב - אבל אני אומרת, ברגע זה יש עשרות ילדים במקום אחר, ומה אנחנו יכולים לעשות?
תמר גוז'נסקי: ואיפה היכולת שלנו להגן על ילדים בעזרת המורים ובאמצעות המורים.
תמר גוז'נסקי: אלה הדברים שרציתי להציג בפניכם, הייתי אומרת מתוך הערכה עמוקה לעבודת המורים, מתוך הערכה עמוקה לעבודת כל מי שעוסק בחינוך, בייעוץ, בתחום בית הספר, ומתוך ראייה שאין לנו שום חלופה לכוח האדיר שטמון במורים, ליכולת האדירה, לניסיון שנצבר וכוליה.
תמר גוז'נסקי: אבל מה אנחנו עושים כדי שהמורים יוכלו להתמודד נכון יותר, טוב יותר ולהגן טוב יותר על זכויות ילדים.
תמר גוז'נסקי: לפני שאני אשמע פה את הנציגים מהגורמים השונים - אני מצטערת שמנהלי מכללות, ככל שנודע לי, הם עסוקים היום, חלקם או כולם - אני רוצה ברשות
תמר גוז'נסקי: כם לתת את רשות הדיבור לגברת רינה יצחקי, שבעצם הייתה היוזמת של הדיון הזה, היא משתתפת באופן קבוע איתנו בדיונים, גם בתור נציגת יוניסף וגם מתוקף תפקידה בתחומי הכשרת מורים, ואחרי זה אנחנו נמשיך בדיון.
תמר גוז'נסקי: בבקשה, גברת רינה יצחקי.
רינה יצחקי: תודה רבה.
רינה יצחקי: אני חושבת שאני אעבור לשם, כי אני צריכה מטול שקפים.
רינה יצחקי: כמה שאני טעונה ומלאה בנושא הזה, אני מאד רוצה שתהיה הזדמנות לכל המשתתפים כאן להביא את הדעות שלהם לעניין, זה חשוב לא פחות, אז אני לא אהיה כל כך מסודרת, אבל אני אשתדל להגיד את עיקר הדברים.
רינה יצחקי: אני מדברת לא על ילדים בסיכון, אני מדברת על גישה מניעתית שאומרת: כל הילדים הם בסיכון.
רינה יצחקי: כל הילדים במערכת הם או ילדים למשפחה חד הורית, או למשפחה שההורים נפרדים, או למשפחה שיש בה מחלה קשה, או הם עולים חדשים, או או או או - כולנו מכירים את זה, שכבר מזמן לא מדברים על ממוצע, מזמן לא מדברים על כיתה הומוגנית, ויש לנו כיתות שבהן ישנם ילדים שצריכים מורה נגיש, שאיל, מורה זמין כשהילד צריך אותו, ושהילד יודע שאכן הדבר אפשרי.
רינה יצחקי: סיפורים יש לי מפה עד להודעה חדשה, אבל המורים לא עומדים לרשות הילדים, לא בפורום של הכיתה - תמיד יש לחץ של תכניות - ואני יודעת שעונים לי תמיד: מה, יש שעת חברה - שעת חברה כבר גוייסה מזמן בשביל להשלים את מה שלא מספיקים ללמוד, ושלא נשלה את עצמנו.
רינה יצחקי: המורה הזה, הרצוי - אמרו לי שלשום בסמינר: מה את רוצה?
רינה יצחקי: את רוצה שהמורה יהיה כזה?
רינה יצחקי: הם באים אלינו בלי לדעת כלום, הם לא יודעים להבחין בין כלנית לנורית ובין חצב לחבצלת.
רינה יצחקי: אז אמרתי: ובילד פגוע, רעב, מוכה, מדוכא הם יודעים להבחין?
רינה יצחקי: ועכשיו בואו נעשה סדר עדיפויות.
רינה יצחקי: האם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שהדברים האלה יישארו בתור ספח - פעם בשנתיים נזמין איזה סדנה של אל"י, שילמדו את המורות לזהות סימנים של ילד מוכה, ופעם ב4- שנים נעשה איזה יום עיון - זה לא העניין.
רינה יצחקי: עכשיו אי אפשר לזרוק את זה על המורים, כי המורים הם תוצאה של מה שאנחנו עושים איתם.
רינה יצחקי: זה בהחלט אחריות שלנו, מי שעוסק בהכשרת מורים, לא משנה אם זה באוניברסיטה או במכללות, או במכונים השונים - הדבר הזה צריך להיות חלק אינטגרלי של ההכשרה, זה לא יכול להיות ספח, זה לא יכול להיות שמורה יבחר אם הוא רוצה להיות מורה ששם לב לילדים, שמקשיב להם - ואני לא מדברת על טוב לב או אהבת ילדים - את זה כל המורים חושבים שהם אוהבים ילדים ומשתדלים, ואני מאמינה שאכן הם שם, אבל הלחצים שהם נתונים וחוסר הכלים, וחוסר הידיעה - אני מדברת פה על גוף ידע שצריך להקנות למורים, זה לא סימפטיה - אנחנו בדור של מחשבים - זה להחליף את התוכנה, זה לעשות כל מורה ומורה, גם מורים למקצועות השונים וגם מחנכים, לעשות אותו ל-CHILD ADVOCATE, זאת אומרת, שהוא ידע שזה התפקיד שלו, להיטיב עם הילד.
רינה יצחקי: והילד השלם, הגישה ההוליסטית זאת לא סיסמה.
רינה יצחקי: הילד שבא לכיתה, הוא לא בא רק ללמוד הבנת הנקרא או מתמטיקה או אנגלית, הוא בא עם כל הפקל'ה שיש לו מהבית, מההיסטוריה שלו, מתלמידים אחרים שלא מקבלים אותו ודוחים אותו ואלימים נגדו וכן הלאה וכן האלה.
רינה יצחקי: כל זה יושב בכיתה כשאני צריכה ללמד חוק כזה או כזה במתמטיקה, כימיה או פיסיקה.
רינה יצחקי: לכל כל מורה צריך להיות מצויד בגישה הנכונה, ובידע הדרוש, מה עושים.
רינה יצחקי: כשאני פוגשת מורים, ואני לא יודעת אם יש לי זמן להראות - תכף אולי אני אראה שאלון שהעברתי לעשרות מורים וסטודנטים להוראה - אני שואלת אותם: זכויות הילד, זה מה?
רינה יצחקי: אני אראה לכם - אני שואלת אותם מה הם יודעים על זכויות הילד, מה זה בשבילם זכויות הילד?
רינה יצחקי: והתשובות: מסמך בינלאומי של האו"ם, משימה בלתי אפשרית, משימה חינוכית חשובה, חלק מחוק המדינה - בערך 300 שאלונים, זה לא מחקר, זה לא מדגם מייצג, אבל זה כבר נותן איזה אינדיקציה.
רינה יצחקי: מותר לסמן בתשובות כמה דברים - אז ככה: כולם חושבים שזה רעיון חינוכי יפה ושזאת משימה חינוכית חשובה.
רינה יצחקי: זאת אומרת, התרגום שלי - למורים אין התנגדות מאד עמוקה לעניין, הם מעריכים שזה חשוב.
רינה יצחקי: חלק קטן, אבל חלק, במקום הציני של משימה בלתי אפשרית, וכמעט אף אחד לא יודע אם זה חוק מדינה או איזה שהוא מסמך של האו"ם.
רינה יצחקי: אלה שציינו משהו, תמיד זה היה שגוי, והרוב לא ציינו כלום.
רינה יצחקי: זאת אומרת, חוץ מזה שלא מכירים את אמנת האו"ם בנושא הזה - שאני מיד אקדיש לזה מילה או שתיים - גם חוקי מדינת ישראל שעוסקים בילדים, שמדובר היום בטח ב15- חוקים, שנוגעים בהיבטים שונים של הילדים במדינה - המורים לא מכירים את החוק.
רינה יצחקי: הם אפילו לא יודעים שאם הם לא מדווחים הם צפויים למאסר של חצי שנה לפי החוק - הם פשוט לא יודעים.
רינה יצחקי: הם פעם שמעו, הם יודעים משהו על ילדים מוכים, על חסרי ישע, מין ידע כזה מאד מעורפל - זה עלינו, זה אנחנו לא לימדנו, זה אנחנו לא שמנו את החוק.
רינה יצחקי: משפט אחד נוסף ואחרון לנושא החוק - התפקיד של החוק בנושאים של זכויות הוא תפקיד מרכזי.
רינה יצחקי: קיימת אמנת האו"ם ומדינת ישראל אישררה אותה - אמנת האו"ם לזכויות הילד.
רינה יצחקי: היא לא נכנסת כמכשיר, ככלי עם שיניים, עד שהיא מקבלת עיגון בחוק הישראלי, כי חוק לאומי קודם לחוק בינלאומי.
רינה יצחקי: המון דברים קשורים בחוק, המון שיפורים - אמרו לי לפני שבועיים - אני לא אסגיר מי אמר - עשינו עבודה ועכשיו כבר לא קורה שילד לא יוצא לטיול כי הוא לא שילם - ובאותו יום היה בעיתון בדיוק המקרה של שילד שלא יצא לטיול, כי הוא לא שילם - אתם כולכם קוראים את אותם העיתונים, אז לא צריך להמשיך.
רינה יצחקי: אני פונה לכולנו שמכשירים מורים לראות את זה כמשימה דחופה שצריכה להתרכז בשני דברים: לאסוף את גוף הידע, להחליט על איזה גוף ידע שיהיה ליבה של התוכנית, ולחשוב איך אפשר לשלב את זה בתכנית ההכשרה כחלק בלתי נמנע - לא יתכן שמורה יגמור מכללה והוא לא ידע שתפקידו להיטיב עם ילדים.
רינה יצחקי: אני רוצה להראות לכם 3 קטעים קצרצרים, הם קטעים מספר של יהודית כפרי "כל הקיץ הלכנו יחפים" - יהודית כפרי היא משוררת, מתרגמת, אחר כך אני אוסיף עוד פרטים: "החינוך לעבודה התחיל כנראה בכתה ב'.
רינה יצחקי: שרה המטפלת הכינה את סידור העבודה.
רינה יצחקי: יום אחד סידרה אותי לעבוד איתה בחדר האוכל - סירבתי, טענתי שאין זה תורי - זה לא היה תורי - ותחושת הצדק שלי כבר הייתה אז מחודדת.
רינה יצחקי: החלטתי שאני צודקת, שאין זה תורי, ולא הלכתי לעבוד.
רינה יצחקי: ידעתי שאיני נוהגת כשורה, וכששרה סיימה את העבודה בלי סיועי וקראה לי, התחלתי לברוח.
רינה יצחקי: אני רואה את עצמי רצה לאורך שדירת הברושים הסמוכה לבית הילדים ושרה צועקת אחרי שאחזור, שהיא לא תעשה לי כלום.
רינה יצחקי: האמנתי לה למחצה, ובלב רועד התחלתי לחזור.
רינה יצחקי: נכנסתי לבית הילדים בפחד, שרה ניגשה אלי ושאלה בטון חמור: יהודית, למה לא באת לעבודה?
רינה יצחקי: השבתי בשפה רפה: לא הגיע לי, זה לא היה תורי.
רינה יצחקי: ואז היא לקחה את חגורת העור, השכיבה אותי על המיטה והצליפה בי".
רינה יצחקי: זה היה קטע אחד, השניים הבאים עוד יותר קצרים - לאחר שנים, כשיהודית כתבה את הספר הזה, היא דיברה עם אימא שלה ושאלה אותה: "מי הכניס את השיטה הזאת?
רינה יצחקי: למה לא שאלת?
רינה יצחקי: אימא אמרה לה: אבא שלך, פישק, היה מכה אותי לו עשיתי דבר כזה, כי לא היה צריך לערער, הסדרים הם אידיאלים.
רינה יצחקי: יהודית: מה היה קורה לו אמרת משהו?
רינה יצחקי: היו מחרימים אותי, אמרה אימא, חרם מוחלט, כולם, לא היה לי מקום בקיבוץ, הייתי צריכה לעזוב אותך ולברוח.
רינה יצחקי: לקחת אותך לא יכולתי".
רינה יצחקי: קטע שלישי - הקטע השלישי הוא המעניין ביותר.
רינה יצחקי: היא שואלת את אבא שלה את אותה השאלה ואז אבא שואל אותה: "אז למה שרה הכתה אותך ברצועה?
רינה יצחקי: זה משהו חולני, אומר אבא, לפי דעתי.
רינה יצחקי: אין לזה שורש אפילו בעבודה החינוכית, שלא ידענו אז לעשות כראוי.
רינה יצחקי: כהורים", שימו לב, "כהורים לא ידענו על כך, לא סיפרת לנו, ולכן לא יכולנו להגיב.
רינה יצחקי: היום אנשים למדו שההורים הם הגורם החינוכי הרציני ביותר ואי אפשר לחנך ילדים בלעדיהם.
רינה יצחקי: את אף פעם לא סיפרת לנו שום דבר.
רינה יצחקי: סבלת הרבה, אבל לא סיפרת לנו, רק הרבה יותר מאוחר".
רינה יצחקי: האבא הזה הוא אחד המחנכים הראשונים שגמרו את סמינר הקיבוצים, כשהוא רק נוסד, הוא היה מורה אהוב בקיבוץ שלו - אני היכרתי את כולם, יהודית כפרי למדה איתי באותה כיתה - ואני חושבת שהתפיסה הזאת של "הילד אשם, ההוא אשם, אתה אשם - אני, אין לי תפקיד במשחק" - אני פונה להכשרת המורים לעשות דבר אחד - לשדרג את הדימוי המקצועי של המורה.
רינה יצחקי: לא המורה שאומר: "גבולות התפקיד שלי, זה מחוץ לגבול וזה מחוץ לגבול, אני לא שוטר ולא עובד סוציאלי ולא עובד רווחה ולא יועץ" - כן, תכיל בתפקיד שלך, תרחיב אותו, תכיל בתוכו מימדים של כל הדברים האלה - לא במקומם, אני לא קוראת למורה להיות פסיכולוג, אבל אני קוראת למורה להפעיל את כל מה שהוא יכול, בהוראה, ושההוראה תהיה קצת פחות הוראה וקצת יותר חינוך, ושהמורה יבוא, במקום לבית הספר, לבית התלמיד.
רינה יצחקי: אני אסתפק בזה עכשיו ותודה.
תמר גוז'נסקי: תודה לגברת רינה יצחקי.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להציע שנשמע כמה נציגים מהמכללות ומבתי הספר לחינוך והאוניברסיטאות, ואחר כך נשמע כמובן את משרד החינוך ויתר הגורמים שנמצאים איתנו.
תמר גוז'נסקי: בוודאי יהיו שאלות, הערכות והערות.
תמר גוז'נסקי: אין לי רישום מדויק מי נוכח, ואני מכירה רק את חלקכם, אז יכול להיות שאני אקרא בשמה או בשמו של מישהו שאיננו, אז תעזרו לי.
תמר גוז'נסקי: דוקטור נעימה ברזל איתנו?
תמר גוז'נסקי: שלום לך, ראש חטיבה ללימודי המשך, מכללת אורנים.
תמר גוז'נסקי: יש לך משהו לעזור לנו?
תמר גוז'נסקי: לתרום לנו?
תמר גוז'נסקי: איך את רואה את הכשרת המורים לאיתור ילדים בסיכון?
נעימה ברזל: אני אביא בקצרה מה קורה במכללת אורנים בתחום הזה, ומה הם כיווני החשיבה הקיימים.
נעימה ברזל: אנחנו מקיימים באורנים, במסגרת ההכשרה של הסטודנטים שלנו, לימודים שמכוונים לזיהוי ואבחון ילדים בסיכון, כלימודים פורמליים.
נעימה ברזל: לנושא הזה אנחנו נכנסנו לפני כ3- שנים, במעורבות פעילה של גברת בתיה אלוני, וכל המערכות שאנחנו מפעילים הן בשיתוף פעולה עם שפ"י, עם אגף שחר ועם הג'וינט לאחרונה.
תמר גוז'נסקי: זה חובה באיזה שנת לימודים, וכמה לומדים?
נעימה ברזל: זה התחיל לפני 3 שנים ואני לא יכולה להגיד כמה לומדים, אבל זה חובה.
תמר גוז'נסקי: באיזה שנת לימודים זה חובה?
קריאה: לימודי המשך.
נעימה ברזל: לא, אני מדברת עכשיו על המכללה ולא רק על לימודי ההמשך - מיד אני אדבר גם על לימודי ההמשך - על ההכשרה הסדירה בלימודים הרגילים לתואר פלוס תעודת הוראה, B.D.
נעימה ברזל: או B.A.
נעימה ברזל: עם תעודת הוראה.
תמר גוז'נסקי: באיזה שנה לומדים?
תמר גוז'נסקי: שנה ראשונה, שניה?
נעימה ברזל: בשנה השלישית, וזה חובה במסלולים מסוימים.
נעימה ברזל: זה חובה במסלול היסודי, זה חובה בחינוך המיוחד ובחינוך החברתי, בעל יסודי, זה חובה למורות גננות, ובשאר המקומות זה קיים כבחירה.
נעימה ברזל: השנה אנחנו התחלנו בשיתוף פעולה מבורך עם דוקטור מיכל רזר ומר בועז ורשבסקי מהג'וינט ואגף שחר, בקורס השתלמות שאנחנו קוראים לו: להיות מורה לילדים בסיכון.
נעימה ברזל: הקורס הזה הוא פיילוט של רעיון רחב יותר, יסודי יותר, שאנחנו מפתחים אותו ברמה של תכנית לתואר שני, תחת אותה הכותרת.
נעימה ברזל: השם הוא זמני, אם כי אנחנו מעריכים שנשאיר את הכותבת הזאת:
נעימה ברזל: להיות מורה לילדים במצבי סיכון, גם כשנמצא שם יותר מלומד לתכנית, וכל זה מתוך מחשבה והבחנה בין מה שנדרש בפרה-סרוויס והאין-סרוויס, ומתוך הערכה שתכנית הכשרה שלמה שמבוססת על גוף ידע ועל פיתוח כישורי החיים של המורה שמתמודד ומלמד ילדים בסיכון, מצריך ניסיון, מצריך בשלות, מצריך רצון למעורבות, וזו משימה בהיקף הזה שהיא מורכבת מדי לסטודנטים בתואר הראשון.
נעימה ברזל: לקראת השנה הבאה אנחנו מרחיבים את הפעילות גם בתחום לימודי ההמשך, בקורס למנהלים: להיות מנהל בבית הספר עם ילדים בסיכון, וישנם עוד דברים שאנחנו רוצים לפתח, שעלו לאחרונה בעניין הזה.
נעימה ברזל: כללית אני רוצה לומר איפה הקשיים העיקריים שאנחנו מזהים אותם - במערכת ההכשרה ישנה הכשרה לילדים רגילים, וישנה הכשרה לילדים שנמצאים בחינוך המיוחד, כלומר, ישנם קלסיפיקציות מובהקות.
נעימה ברזל: אין הכשרה לילדים בסיכון, משום שההגדרה היא די אמורפית - ואני לא אייגע אתכם בניתוחים ובנתונים המחקריים שיש בעניין - ויהיה מי שיאמר שאני יוצרת על ידי זה איזה שהיא האדרה, כשכל הכוונה היא ליצור למעשה הכללה, ויכול להיות שמישהו יאמר, כמו שאמר גברת רינה יצחקי, שבעצם כל ילד הוא עם פוטנציאל של ילד בסיכון, אבל ההבחנה הנדרשת בתהליך ההכשרה היא למעשה שינוי דגש בתוך המוכנות וההתמקצעות של המורה, כך שהוא יוכל לפתח לעצמו את אותן יכולות שיעזרו לו לעבוד עם ילדים במצבים האלה, לא כעובד סוציאלי, למרות שהוא יעבוד עם העובד הסוציאלי, לא כיועץ, למרות שהוא בין השאר ילמד כיצד לעבוד עם היועץ, אלא להמשיך להיות המורה שלו - להיות המורה שלו לספרות, או למתמטיקה.
נעימה ברזל: כלומר, אנחנו פונים אל המורה לפתח מימד אישיותי נוסף.
נעימה ברזל: כלומר, התחום המקצועי הופך להיות במידה רבה לתחום אישיותי, ולכן צריך ללמוד בהקשר הזה תיאוריות למידה ודפוסי חשיבה של ילדים בסיכון, ולדעת איך לתרגם את זה תרגום דידקטי לתכניות העבודה בפועל, לכן צריך ללמוד מאפיינים סוציו-אקונומיים של קבוצות ותת-קבוצות בחברה הישראלית, לכן צריך ללמוד מה פירוש לתפקד כמורה בסביבה רב-תרבותית, כלומר, יש כאן גוף ידע שלם שמעביר את המורה מתחום הידע הבסיסי שאותו הוא רוכש, אל תחומים אחרים שנושקים לתחומי דעת אחרים, ויוצרים אינטגרציה באישיות שלו כמחנך.
נעימה ברזל: כמשימה, זו משימה מאד מורכבת, לכן חשבנו שהיא ראויה לתכנית לתואר שני.
נעימה ברזל: משפט אחרון - הדגש הוא מבחינה זאת גם ליצור מוניטין לעיסוק עם ילדים בסיכון, משום שניסיוננו לימד אותנו שבדרך כלל קורה בבתי הספר שהמורים שנחשבים שוליים במערכת נשלחים על ידי מנהל בית הספר - ואני לא מכלילה ולא מאשימה את כולם, אבל זו תופעה שכיחה - נשלחים ללמד את הילדים החלשים.
נעימה ברזל: קורה הרבה פעמים שמורה מגיע, עובר השתלמויות שחר, השתלמויות שחק למיניהם, מגיע לבית הספר, ואז הוא כבר יודע משהו, אז הוא ילך ללמד לשון לבגרות, ויילקח מהילדים האלה - ואלה הן תופעות שנכחנו בהן.
נעימה ברזל: אחת המוטיבציות ללכת לתכנית עומק בעניין הזה, ליצור לה מוניטין, להפוך את זה למקצוע, היא כדי ליצור איזה שהוא כלי להתמודד עם המציאות בבתי הספר, שבהם חלק מהמורים השוליים, או אלה שנחשבים כשוליים, נשלחים.
נעימה ברזל: על כל פנים, כשפתחנו השנה את ההשתלמות הזאת, לא ידענו כמה יגיעו ולא ידענו מי יגיע, והוצפנו בפניות ובקשות, ובדרך כלל באו 2-3 מבית ספר, כלומר בעצמם, כצוות, הבינו את הנחיצות ללמוד ולהעמיק את היכולת שלהם להתמודד עם הנושא.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להציג שאלה שהיא שאלה בעקבות הדברים שלך, אבל אני אשמח שגם משתתפים אחרים בדיון יאמרו.
תמר גוז'נסקי: אני לא הצלחתי להשתכנע למה צריך התמקצעות ולמה לא צריך להיות שכל מורה יקבל את זה כחלק בלתי נפרד מהכשרתו, כמו שהוא לומד פדגוגיה וכמו שהוא לומד שיטות חינוך, שיטות הוראה וכל הדברים החשובים שנלמדים במכללות ובבתי הספר באוניברסיטאות.
תמר גוז'נסקי: אני לא הצלחתי להבין למה אנחנו צריכים מורה לילדים בסיכון ולמה אנחנו לא צריכים שכל המורים ידעו לעבוד עם ילדים בסיכון?
תמר גוז'נסקי: אני לא הצלחתי להבין למה אני צריכה מורה שעובד עם ילדים בסיכון, כשההנחה היא שבכל כיתה יש ילדים בסיכון?
תמר גוז'נסקי: אז יכול להיות שבכיתה אחת זה 50% מהילדים, יכול להיות שבכיתה אחרת זה 20% - כמובן שזה תלוי בסביבה וכוליה - אבל אני מתקשה להאמין שיש היום כיתה אחת אפילו שאין בה ילד להורים גרושים.
תמר גוז'נסקי: וילד להורים גרושים, מעצם מצבו הנחות היום בגלל היותו ילד להורים גרושים, דורש התייחסות אליו כילד שמפתח כל מיני בעיות, שאלות וקושיות.
תמר גוז'נסקי: ואפשר להמשיך את הרשימה הזאת.
תמר גוז'נסקי: לכן אני באיזה שהוא מקום תוהה - אני אומרת את זה בקול רם - אם אנחנו עדיין נמצאים במקום שבו ילדים בסיכון זו קבוצה שאנחנו נשלח לה מומחים והמומחים יטפלו בה, או שאנחנו רוצים ללכת בכל בכיוון אחר.
תמר גוז'נסקי: אז זאת שאלה שאני זורקת אותה לאוויר, ואנחנו נמשיך הלאה.
דורית הופמן: שמי דורית הופמן, ואני מנכ"ל אל"י - אגודה להגנת הילד.
דורית הופמן: אני דיברתי הרבה בטלפון עם גברת רינה יצחקי.
דורית הופמן: אני רוצה לתאר איזה שהוא מצב, שהוא לא טענה, אלא מצב קיים.
דורית הופמן: יש לנו מחלקת הדרכה, ומזה 6 שנים אנחנו מסתובבים עם תוכניות.
דורית הופמן: אנחנו הגדרנו מקצועות שבאים בתוקף תפקידם במגע עם ילדים, כאנשים שצריכים לדעת ולאתר ילדים בסיכון.
דורית הופמן: בין היתר כמובן נכנסים המורים והגננות במקום הראשון, אבל גם אחיות ורופאים במחלקות ילדים וכן הלאה.
דורית הופמן: אנחנו מעבירים הרצאות, השתלמויות קצרות טווח וארוכות טווח בסמינרים למורים, בבתי ספר כהשתלמויות למורים, בפנימיות למדריכים, קורסים לאמהות בית וכן הלאה.
דורית הופמן: ההיי-לייט שלנו הוא קורס באורך של שנה שמתקיים כבר שנה שישית, הוא מוכר לגמול השתלמות בנקודות חובה, אחרי שעברנו את כל הבדיקות במשרד החינוך, הוא מומלץ בכל שנה על ידי גברת רחל ובר בפני מורות היוצאות לשבתון, הוא מפורסם בכל העיתונים שמגיעים לידי המורים, שלחנו חומר פרסומי כל שנה למורים שיוצאים לשבתון באופן אישי.
דורית הופמן: לצערי, אנחנו בשנה השישית לא עוברים את 12 הנרשמות, ארצי, זה מה שיש.
דורית הופמן: כשאנחנו ניסינו לעשות סקר - אני שמחה לומר שאני הקמתי את היחידה הזאת, אני שכרתי אולם, הייתי בטוחה שיגיעו בהמוניהם.
דורית הופמן: אמרתי: לא צריך נציג מכל בית ספר - כל מורה צריך.
דורית הופמן: לא צריך ללמוד את זה שנה שלמה, צריך השתלמות מסוימת, צריך התמקצעות, כי את נמצאת עם הילד כל היום.
דורית הופמן: אני לא מדברת על ילדים שנאנסו וצריך התמחות מיוחדת - אנחנו מדברים על דברים אחרים - זה נקרא התעללות, אבל ישר הולכים להתעללות מינית - לחלוטין לא - ילדים שסובלים מהזנחה קשה, ילדים שהם במצבי גירושין שהם מנותקים מהסביבה, הם הופכים להיות אלימים, הם פוצעים את עצמם - רק מורה שנמצאת איתו כל היום וכל יום יכולה לראות את זה, אי אפשר לשלוח איזה נציגה אחת מבית הספר שתהיה המומחית לגילוי התעללויות.
דורית הופמן: לכן אמרנו: הכלים האלה חייבים להיות בידי כל המורים.
דורית הופמן: קיבלנו תשובות - ואני זוכרת את כל התשובות, לצערי, בעל פה - המורות שיוצאות לשנת שבתון אמרו ככה: תראי, זה מעמסה קשה מדי לשנה שלמה, אני רוצה קצת להתאוורר - אני מבינה את זה, אני לא אומרת את זה בציניות - אבל אלה התשובות שקיבלתי, אני לא צוחקת.
דורית הופמן: מישהי אמרה לי: אני רוצה ללכת לחוג לויטראז', זה נראה לי קצת התאווררות.
דורית הופמן: אני מקבלת את זה, אבל זה כל כך עצוב.
דורית הופמן: כששאלו אותי אם זה קורס קשה, אמרתי: תראו, נפשית באמת, עד שנכנסים לזה - כמובן שלא מציגים לכם גלריה של ילדים מוכים, אבל התבחינים והכלים, בהתחלה להיכנס לזה - גם צופים בסרטים, יש סדנאות, משחקי תפקידים, זה קצת מעמסה.
דורית הופמן: "לא לא, תעזבי אותי, לא בא לי להתעסק עם זה".
דורית הופמן: לאחר מכן, סמינרים - אנחנו דופקים בדלתות, שולחים תכניות - יש לנו ספריה יחידה בארץ שעוסקת בנושאי התעללות - היחידה בארץ, בכל החתכים של התעללות - מבחינה רפואית, מבחינה משפטית וכן הלאה - אני לא מוצאת שקהל, כמו שהייתי רוצה לראות, מגיע ומשתמש בזה.
דורית הופמן: אני באתי עם תכנית לכל הסמינרים וביקשתי: תכניסו אותנו לסיליבוס שלכם.
דורית הופמן: כמו שיודעים שבסמסטר א' לומדים א', ב', ג', יש גם את הנושא הזה.
דורית הופמן: "תראי, זה לא כל כך פשוט, זה משרד החינוך, אנחנו כל כך עמוסים, בקושי אנחנו מכניסים את החומר שלנו".
דורית הופמן: אני אומרת לך שבמשך 6 שנים מאז שהמחלקה הזאת הוקמה - אנחנו מעבירים השתלמויות, וגברת רינה יצחקי היא אחד הלקוחות הקבועים שלנו, אבל זה כל כך רחוק מהמטרה האמיתית שלנו, זה כל כך רחוק מהשגת היעדים והמטרות שהצבנו לעצמנו, וזה חבל.
תמר גוז'נסקי: טוב, נשמע תגובות.
יצחק יוגב: שמי דוקטור יצחק יוגב ואני מהמכללה האקדמית בגבעת וושינגטון.
יצחק יוגב: אני בא מתחום של עבודה סוציאלית ולפני כמה שנים עברתי לתחום המסגרות להכשרת הוראה.
יצחק יוגב: אצלנו במכללה, בגלל התפיסה שלנו, הבנייה של הלימודים היא מודולרית.
יצחק יוגב: אני חושב שבקורס אחד בן שנה, סימסטריאלי, לא עשינו שום דבר.
יצחק יוגב: לתת קורס כמו שגברת רינה יצחקי הציגה, חד פעמי, או כמו שאת הצגת - שנה אחת - התועלת שלו היא לא נכונה.
יצחק יוגב: צריך להיות שינוי בתפיסה - המחנך הוא מחנך הוליסטי, ההכשרה שלו צריכה להיות בהתנסות רצופה בהוראה בתוך יישוב, כאשר הוא מכיר את כל מערכות התמיכה החברתיות, את רשתות התמיכה החברתית.
תמר גוז'נסקי: אז איך אתם עושים את זה אצלכם?