GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסתי גלילי: שזו התגובה לטראומה חריפה, אלא במצב של STRESS מתמשך על משפחות וילדים, ואת התוצאות אנחנו רואים רק בחלקן עכשיו.
אסתי גלילי: אני חושבת שיש עליה מאד מאד גדולה, והיא תתגבר, אין ספק בכלל בעניין הזה, וזה לא רק משהו נקודתי.
אסתי גלילי: 2.
אסתי גלילי: מה שחשוב מאד במעבר לקופות החולים זה לא רק החלק הכלכלי, אלא גם לתת איזה שהוא כוח לצרכן, שעכשיו אין לו שום כוח להילחם על הזכויות שלו.
אסתי גלילי: ידיעה ברורה שזה חלק מהשירותים שמגיעים לו - משום מה המדינה הצליחה לבלוע את בריאות הנפש, למרות שכביכול יש רוחב לב מאד גדול, שהמדינה דואגת לאוכלוסייה החלשה הזאת, למעשה זו אוכלוסייה שלא מקבלת מענה.
אסתי גלילי: 3.
אסתי גלילי: הצורך בבקרת איכות על השירותים.
אסתי גלילי: אתם כבר אמרתם במוסתר שאם תהיה רפורמה, ואם לא יהיה מספיק מערך, יתכן שייפתחו כל מיני מכונים, או כל מיני מקומות שיציעו כל מיני שירותים, ונושא בקרת האיכות הוא קריטי ברפורמה הזאת.
קרל רובינרויט: אני רוצה להוסיף עוד שני משפטים שלא הספקתי לומר קודם.
קרל רובינרויט: אחד הדברים שלא מצאתי בחוברת של משרד הבריאות זה תקציבים למניעה בתחום בריאות הנפש, ואני חושב שאין חשיבה יצירתית במשרד בנושא של פרויקטים למניעה.
קרל רובינרויט: דבר נוסף, יש קבוצות ייחודיות, שצריך עבורם לפתח טיפולים מיוחדים.
קרל רובינרויט: אני למשל ניסיתי במשך 3 שנים, אני מנסה להקים יחידה מקצועית, ספציפית לטיפול בחרשים ולקויי שמיעה, שהם לא יכולים לקבל את הפסיכותרפיה באמצעים רגילים וצריכים מטפלים למשל שמדברים שפת סימנים, ולמרות הפניות שלי למשרד, עדיין לא קיבלתי משאבים מספיקים כדי להקים את היחידה הזו.
קרל רובינרויט: גם מניעה של טלטף למשל, שאנחנו מקיימים את זה בלי משאבים שהוקצו לדבר הזה.
קרל רובינרויט: מדובר על תכנית מניעה לגיל הרך שהקמנו לפני 25 שנה ביפו, תכנית שאנחנו יוצאים החוצה למעונות הילדים לגיל הרך של ארגוני הנשים, שולחים פסיכולוגים החוצה, ולקחנו תקנים מהמרפאה לצורך הזה, אבל המרפאה לא יכולה לעמוד גם בדרישות של המרפאה וגם בדרישות התכנית, אז אנחנו עושים את זה מאד בצמצום.
קרל רובינרויט: מדי שנה אנחנו מאתרים כ100- ילדים בגילאי שנתיים, 3, 4, שמראים סימנים של קשיים בהתפתחות וקשיים נפשיים, שלא טופלו עדיין ולא אותרו עדיין, ואנחנו מטפלים בהם בתוך מעונות היום של ארגוני הנשים, ולצורך זה אנחנו קיבלנו גם תקנים ממשרד החינוך, להוסיף לעניין הזה.
קרל רובינרויט: אבל משרד הבריאות טרם נענה לפנייתי, מלפני כבר כ5- שנים, שיוקצו תקנים לצורך איתור מוקדם, איתור בגיל שנתיים, 3 שנים, ולהתחיל טיפול אז, שאז הטיפול הרבה יותר יעיל, הרבה יותר מהיר ולא גורם להחרפה שקורית בהמשך כשילד בגיל הרך לא מקבל מענה.
יפעת בויאר: אני רציתי להדגיש נקודה נוספת שהיא באה לידי ביטוי בהרבה פניות שמגיעות למועצה, וזה בעצם המצוקה במקומות פוסט אשפוזיים.
יפעת בויאר: אני לא יודעת אם זה שייך רק למשרד הבריאות - אני יודעת בעצם שזה לא רק שייך למשרד הבריאות - למעשה זה בקו התפר בין משרד הבריאות, משרד החינוך ומשרד הרווחה, אבל למועצה מגיעות הרבה מאד פניות של בני נוער בעיקר, וגם ילדים, שפשוט נמצאים במשך חודשים בבתי חולים פסיכיאטריים ואין להם לאן לחזור, כי המסגרת של החינוך הרגיל לא מתאימה להם, ומסגרות אחרות פשוט לא בנמצא.
יפעת בויאר: הרופאים ממליצים על השארה בבתי החולים כי אין ברירה, לא כי הם חושבים שהם צריכים להיות שם.
יפעת בויאר: זה בוודאי כרוך בהרבה בעיות תקציביות, בוודאי כרוך בהרבה בירוקרטיה, אבל זה בוודאי דבר שצריך לשים את הלב אליו.
ויוי רכניץ: רציתי להדגיש את מר שאמרה גברת יפעת בויאר, שזו אחת הבעיות הגדולות של אב"י - אגודה בינלאומית לזכויות הילדים.
ויוי רכניץ: אם כי ממנים אותנו כאפוטרופוסים לדין - ילדים שאינם מסכימים לאשפוז כפוי, על פי חוק בית המשפט לנוער ממנה לו עורך דין, שהיום נקרא אפוטרופוס לדין, שבזה האגודה שלנו מאד פעילה - אנחנו עושים עבודה נאמנה לקליינט, ללקוח שלנו, אבל אין לנו מה להציע לו, ולעיתים מאד קרובות אנחנו צריכים, בעצם לטובתו, להכניס אותו לבית חולים פסיכיאטרי, לקבל טיפול ובתקווה שהוא יוכל לצאת משם למסגרת אחרת.
ויוי רכניץ: מה שקורה הוא שהוא ממשיך לשהות כל הזמן בבית חולים פסיכיאטרי, למרות הוועדות ולמרות הכינוסים ולמרות אנשי המקצוע, שמבקשים מאיתנו: רק תמצאי לו מקום אחר, הוא יכול לצאת מבית החולים.
ויוי רכניץ: ישנם ילדים שמתחילים מגיל מאד צעיר ונשארים בבית חולים פסיכיאטרי.
שמואל טיאנו: אני מבקש שמות ולא סיסמאות.
שמואל טיאנו: עשינו ניקוי, ניקינו מחלקות, עשינו עבודה יסודית משך 4 שנים, הוצאנו ובאמת רק מי שזקוק היום נמצא באשפוז.
תמר גוז'נסקי: סליחה, בוא ננסה שעורכת דין ויוי רכניס תסביר לנו.
תמר גוז'נסקי: יש ועדה, הוועדה אמרה, מה הלאה?
ויוי רכניץ: הוועדה אמרה - זה לא אשמת הפסיכיאטרים, הטענה שלי היא לאו דווקא לוועדה הפסיכיאטרית שיושבת.
ויוי רכניץ: יותר זה מתקשר עם הרווחה, שהרווחה מקבלת את הילד בחזרה, הרווחה אין לה פתרון,
תמר גוז'נסקי: זה מתקשר עם השאלה של המסגרות הפוסט-אשפוזיות ולאן צריך ללכת.
ויוי רכניץ: זה בדיוק מתקשר עם המסגרת הפוסט-אשפוזיות ויש באמת טלטלת של הילדים.
ויוי רכניץ: אני לא מאשימה את הוועדות הפסיכיאטריות, כי הוועדות בפסיכיאטריות באמת, עם כל הכבוד, מאד קשה להם, יש להם הרבה עבודה בעקבות הדרישה הגדולה הזאת, ויש הרבה מאד ילדים שעומדים על שלהם בוועדות - אם כי יש לנו איזה דרישה גם להכניס עורכי דין יותר פעילים בוועדות האלה - ובזה אין לי טענה.
ויוי רכניץ: הבעיה היא שהם עוברים או לפוסט אשפוזיות, או שהם חוזרים, כי הפוסט אשפוזיות קשה להם איתם, ואני גם באמת מאמינה שצריך לתת טיפול, ורק על ידי הטיפול הם באמת יסתדרו, או לפחות יקבלו איזה שהיא תמיכה.
ויוי רכניץ: זה לא ישירות לאשפוזיות, זה גם הפוסט אשפוזיות.
ויוי רכניץ: יש גם המון ילדים שנמצאות בפנימיות שלא מתאימות להם ובלית ברירה הם שם, והם באמת מסולקים בשלב מאד מהיר מהפנימיה, שאינה מתאימה להם.
ויוי רכניץ: מדובר בילדים שבאמת נמצאים על התפר.
יעקב פוליאקוביץ: אני אגיב למספר נקודות שעלו כאן - אולי לא אזכור את כולם ואני אשמח אם יעזרו לי - לגבי תכניות שילוב טיפול חלב וטיפול של הגיל הרך - יושב כאן פרופסור שמואל טיאנו שהוא מנהיג תכנית של טיפול בגיל הרך, גיל לידה עד גיל 6, בתכנית ארצית שהיא בשיתוף עם משרד הבריאות וקרן רשי-סקטה, שהיא מכשירה פסיכיאטרים מומחים בילדים ונוער בשנת השתלמות נוספת, לטפל בגיל הרך, עם צוות פרה-רפואי מלווה, ולצורך כך מוקמים 6 מרכזים, בשיתוף משרד הבריאות וקרן רשי-סקטה,
תמר גוז'נסקי: מה זה מוקמים?
תמר גוז'נסקי: יקומו?
יעקב פוליאקוביץ: לא, הם בתהליך כרגע.
יעקב פוליאקוביץ: יש כבר בירושלים, יש כבר בפתח תקווה, יש בצפת - ברגע שמוכשר האדם, פותחים את המרכז, ואנחנו עכשיו ממש באמצע התהליך.
תמר גוז'נסקי: כשזה צמוד למה?
יעקב פוליאקוביץ: הם בקהילה.
יעקב פוליאקוביץ: הם נמצאים בקהילה.
יעקב פוליאקוביץ: לעיתים בצמוד למרפאות לבריאות הנפש - בפתח תקווה זה בתוך מרפאה קהילתית של קופת חולים הכללית, בצפת זה ליד בית החולים, כך שזה בהחלט בפיזורים, אבל המטרה היא שירות בקהילה - זה לא שירות אשפוזי, זה שירות קהילתי, שעובד בשיתוף פעולה עם מחלקות התינוקות והפגים - מה שנקרא זיהוי מוקדם מאד - תחנות טיפול חלב וכל המרכזים בקהילה.
יעקב פוליאקוביץ: זו תכנית שנותנת בהחלט מענה לגיל הרך, ובהחלט גם תכנית טל-טף ביפו, שמנוהלת על ידי דוקטור קרל רובינרויט, שנותנת מענה נוסף בנושא של הגיל הרך, ובשילוב עם תחנות טיפות חלב.
תמר גוז'נסקי: אז אולי תתייחס לנושא מדוע שהשירות הזה שעכשיו אתם מפתחים אותו לא יהיה מלכתחילה בתוך טיפות חלב?
מוריה אשכנזי: נכון, אבל אם אנחנו מנהלים חשבונאות של כסף, אז אתם בניתם, או בונים מרכזים חדשים - יש בניינים שלמים של טיפות חלב - ואני מדברת שוב פעם על עבודה משולבת, כי אני רואה את העבודה שלי כמניעה ראשונית - אני מדברת על אישה בהריון, אני מדברת על אישה במשבר אחרי לידה - כל המשברים שמשפחה עלולה לעבור - אם אתה מדבר על כסף, אז את אותו כסף שהשקעתם באותו מרכז שבניתם - חבל עליו.
יעקב פוליאקוביץ: לא בנינו מרכזים.
יעקב פוליאקוביץ: לא בנינו מבנים, אלא בהחלט למשל באזור המרכז - נס ציונה, רחובות, גדרה - יש בהחלט דיונים עם רופא הנפה לשלב את היחידה הזאת יחד אולי עם טיפת חלב, בתוך תחנה.
יעקב פוליאקוביץ: זאת אומרת, אנחנו בהחלט לא מחפשים לבנות איזה שהם מגדלי שן שיפארו משהו, אלא שיהיו עם תוכן מקצועי, ובהחלט בסמיכות לשירותים שקיימים, וישרתו את האוכלוסייה.
יעקב פוליאקוביץ: אין שום מטרה לבנות איזה שהם פילים לבנים, כך שזו בהחלט נקודה שהפתיחות שלנו בקטע של חיבור קיימת לחלוטין.
יעקב פוליאקוביץ: אני רוצה לציין נקודה אחת מאד ברורה - השירות בקהילה מטרתו היא בהחלט מתן שירות לנצרכים, אבל גם שירות מניעתי.
יעקב פוליאקוביץ: עם זאת, בכוח האדם הדל שעומד לרשותנו, תמיד עומדת השאלה למי לתת את השירות, האם לאדם שכבר נמצא במשבר וזקוק מידית לטיפול, או ליצור מנגנון מניעה.
יעקב פוליאקוביץ: בכוח האדם הדל, אנחנו נקרעים בין הדברים, אנחנו עובדים בקשר מאד שוטף עם מסגרות, גם של השירות הפסיכולוגי החינוכי, בכל המקומות שיש בהם מרפאות, ועם שירותי הרווחה - עם פקידי סעד לחוק נוער יש הרבה מאד עבודה של שיתוף פעולה, ואנחנו נמצאים בצומת ובדילמה איפה להשקיע את המשאבים.
יעקב פוליאקוביץ: כשיש לך תור ממתינים של אנשים במצוקה מאד קשה
מוריה אשכנזי: אז לצד זה תתחיל גם עם המניעה.
יעקב פוליאקוביץ: הכל טוב, אבל את יודעת, בעיות כוח אדם מעוררים קשיים.
יעקב פוליאקוביץ: אני רוצה לציין שבבתי החולים הכלליים - במרבית, כמעט בכל בתי החולים הכלליים היום במדינת ישראל - יש שירות פסיכיאטרי לילדים לפחות ברמה של שירות ייעוצי בבתי החולים.
יעקב פוליאקוביץ: בחלקים יש שירות רחב יותר ומפותח יותר ובחלקם זה באמת רק שירות ייעוצי דל, אבל אנחנו צריכים להתברך שיש לפחות את אותו משהו שלא היה קיים בכלל, והיום יש כן מודעות להכנסה של פסיכיאטרים לילדים בתוך בתי החולים הכלליים.
יעקב פוליאקוביץ: לשאלה לגבי שילוב הפסיכיאטריה בחינוך המיוחד - בתוך מערכת החינוך בכלל, או החינוך המיוחד, קיימים תקנים לגבי הכנסה של רופא משירותי בריאות הציבור, ובחלק מהמקומות של החינוך המיוחד, הם שילבו במקום רופא פדיאטר, אם שילבו פסיכיאטר לילדים.
יעקב פוליאקוביץ: אבל שוב, בגלל דלות אנשי המקצוע אנחנו בהחלט בשאלה גדולה.
יעקב פוליאקוביץ: אני רוצה לציין את נושא החרשים, או הקבוצות הייחודיות - זה חרשים, זה לפעמים קבוצות של חרדים, ערבים, לקויות למיניהן, או קבוצות ייחודיות למיניהן, שזקוקות בהחלט למענים, לעיתים לחדירה לתוך הקבוצות, אם זה קבוצות של חרדים או קבוצות של מיעוטים, שהם לא כל כך פתוחים לקבל שירותים והם די נרתעים מלהביא את השירותים אליהם - זו עבודה מאד קשה.
תמר גוז'נסקי: מה עם הטיפול בחרשים?
תמר גוז'נסקי: מתי תהיה תשובה?
יעקב פוליאקוביץ: נושא הטיפול בחרשים - יש בהחלט נכונות, גם של ראש השירות, לאפשר הכשרה של אנשי מקצוע קיימים, שיעברו קורס בסיסי בשפת סימנים.
תמר גוז'נסקי: האם זה יקרה השנה?
יעקב פוליאקוביץ: אם יהיו אנשים שיהיו מוכנים לעבור את הקורס - ראש השירות אמר שהוא מוכן להקצות כסף כדי להכשיר אנשים לעבור את הקורס.
תמר גוז'נסקי: מר קרל רובינרויט, הכדור אצלך.
יעקב פוליאקוביץ: מר קרל רובינרויט, צריך להתפשר בין הרצונות והשאיפות שלך לבין המציאות שקיימת, ולעיתים יש פשרה.
קרל רובינרויט: אנחנו עשינו למשל סקר באזור שלנו, באזור תל אביב, ויש כ100- ילדים שזקוקים להתערבות טיפולית, לפי הסקר שנעשה על ידי האגודה לקידום החרש בישראל - הם עשו סקר, העבירו לנו את המידע שיש להם ממורים יועצים ומשירות פסיכולוגי חינוכי, שיש באזור תל אביב רבתי כ100- ילדים שזקוקים לטיפול.
קרל רובינרויט: אני לא יכול לקבל 100 ילדים נוספים לטיפול, גם אם הייתי יודע שפת סימנים, בלי תקנים נוספים לטפל ב100- הילדים האלה.
קרל רובינרויט: אני שאלתי את אנשי הצוות שלי מי רוצה ללכת ללמוד - זה ייקח שנתיים ללמוד שפת סימנים - אבל אמרתי שיש אנשים בחוץ, יש אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים בעיקר וכמה פסיכולוגים גם, שיודעים שפת סימנים, שרוצים עבודה, אבל אין לי תקנים להעסיק אותם.
קרל רובינרויט: אז זאת הבעיה.
יעקב פוליאקוביץ: אני רוצה להמשיך להתייחס לנושא של מסגרות פוסט אשפוזיות.
יעקב פוליאקוביץ: אני בהחלט מוחה, אם הכוונה הייתה לומר שילדים תקועים באשפוז, אבל אם אנחנו מדברים על מסגרות פוסט אשפוזיות, בהחלט נושא ילדים ונוער ושיקומם בקהילה, או במסגרות חוץ ביתיות בקהילה, הוא באחריות משרד העבודה והרווחה.
יעקב פוליאקוביץ: למרות זאת, משרד הבריאות, בתחום הנוער יותר ולא הילדים, פתחנו בשיתוף משרד החינוך מספר מסגרות שאנחנו קראנו להם אולפנה, אבל הכוונה היא בעצם תיכוניות לקבוצת נערים שמסוגלים ללמוד, אבל לא יכולים לחזור למסגרות הלימוד הבסיסיות שלהם.
יעקב פוליאקוביץ: הם יכולים ללמוד בתכניות לימוד אישיות, בקצב שלהם, ולשם אנחנו מכניסים את ה-INPUT שלנו, גם של פסיכיאטר וגם של מקצועות פרה-רפואיים ופסיכו-סוציאליים, שהם מקנים טיפול ומשמשים כאנשי קשר לקהילה.
יעקב פוליאקוביץ: נקודה אחרונה, שהיא אולי תסכם את נושא מציאות החיים היומיומית שלנו כרגע - אנחנו בהחלט עדים לעלייה בכמות הפניות עקב המציאות היומיומית שלנו, ובהחלט זה רק עומס נוסף על השירותים הקיימים.
אלכסנדר גרינשפון: אני רוצה להוסיף שכבר שנה, עם קבלת תקציב המדינה, משרד הבריאות משקיע עכשיו 20 מיליון שקל לנושא האמבולטורי.
תמר גוז'נסקי: אמבולטורי בכלל, או אמבולטורי ילדים?
אלכסנדר גרינשפון: אנחנו למדנו דבר כזה - ובלי לפגוע באנשים שנמצאים או לא נמצאים כאן - שמדברים, אבל כשצריך לעשות דברים תכלס, מתברר שאתה צריך לחפש אנשים.
אלכסנדר גרינשפון: אני מקווה שאנחנו נקבל שמות, אנחנו נקבל שעות, אנחנו נקבל מקומות שמוכנים להתחיל לעבוד - אנחנו ניתן כסף, שמית עבור בן אדם - אנחנו נבדוק את התפוקה שלו, ואם יתברר שיש מסגרות שצריך יותר לילדים - ניתן לילדים.
אלכסנדר גרינשפון: אנחנו לא מגבילים.
תמר גוז'נסקי: אני לא מבינה, אתה טוען שאין ביקוש?
אלכסנדר גרינשפון: לא, אני לא טוען את זה.
אלכסנדר גרינשפון: מה שאני טוען, שאם אומרים לי שצריך שירות - וכרגע אני אומר:
אלכסנדר גרינשפון: אני רוצה לדעת שם אותו פסיכיאטר שמוכן לעבוד אחר הצהרים 4 שעות - אז אני לא מקבל את זה.
אלכסנדר גרינשפון: אם אני אקבל את הפסיכיאטר והפסיכולוג ועובד סוציאלי - ולכן יש לנו פגישות עכשיו גם עם הפסיכיאטרים
שרי מוזס: אנחנו הצענו הצעות ויש לנו כוח אדם.
יוסף הטב: יש לי חצי תקן במעלה אדומים, ולא קיבלתי.
אלכסנדר גרינשפון: סליחה, עם כל הכבוד לדוקטור יוסף הטב ויתר האנשים, עדיין בשירות המדינה יש היררכיות, ועם כל הכבוד לאנשים בשטח, שפונים לראש השירות בגלל שהוא צריך חצי מזכירה, או הוא צריך עוד משהו - יש לו מנהל מרכז ואנחנו מצפים שהעבודה תהיה בצורה מסודרת.
אלכסנדר גרינשפון: יש לנו בשבוע הקרוב, או השבועיים הקרובים, פגישה גם עם פסיכיאטרים מחוזיים, גם עם נציגים של הקופות - אנחנו אמורים באמת תכלס להחליט באיזה מקום צריך כוח אדם, והכסף הזה, 20 מיליון שקל, הולכים לאותם 60-80 תקנים שאנחנו הולכים להשקיע שנה - בלי שום קשר עם זה עובר לקופות או לא, בגלל שאנחנו חושבים שצריך לתת לקהילה תוספת כוח אדם.
אלכסנדר גרינשפון: הכסף הזה הגיע מתוספת טכנלוגיות שכבוד השר החליט לעומת קודמיו גם לתת למדינה.
אלכסנדר גרינשפון: אני מקווה שהיום, כשאנחנו בכל הדיונים יושבים עם הקופות - שזה גם חידוש במשרד הבריאות - לא מחליטים לקופות, אלא יחד עם הקופות - אני מקווה שאנחנו נשפר את השירותים הפסיכיאטריים בלי שום קשר.
אלכסנדר גרינשפון: יעבור לקופות - מבורך.
אלכסנדר גרינשפון: לא יעבור עכשיו - יעבור אחר כך.
אלכסנדר גרינשפון: אבל מה שחשוב, שאנשים צריכים להבין שהם שייכים למסגרת וקשה לי כל פעם לשמוע מאנשים, שמכירים את השטח ועל זה אין לי ויכוח, וכואב להם, אבל הם לא עובדים דרך מנהלים, וכשמגיע אלי מנהל אותו מרכז, הוא לא מבקש מה שאני שומע אחר כך בוועדות שונות מאנשים שעובדים אצלו.
תמר גוז'נסקי: אז תחליף את המנהלים.
תמר גוז'נסקי: דוקטור יוסף הטב, אנחנו לא נפתור כרגע את הבעיה הקונקרטית.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מתקרבים לסיכום בשל קוצר הזמן והצורך לפנות את החדר, לכן אם יש למישהו הערה קצרה - דוקטור אסתי גלילי בבקשה.
אסתי גלילי: קודם כל אני שמחה ומתרגשת לדעת שיש תקציב, גם אם חלקו המזערי ילך לילדים.
תמר גוז'נסקי: למה מזערי?
אסתי גלילי: לא, הוא לא אמר 20 מיליון לילדים.
אסתי גלילי: אני בכל זאת חושבת שאם יש מחשבה ארצית, צריכה להיות הודעה מסודרת לאיגודים, להביא תכניות - תכניות יכולות להיות מוגשות מהר מאד איפה יש צרכים - אני יכולה להגיד בשם האיגוד שלנו שבוודאי תוך יומיים אתה יכול לקבל מה הצרכים מבחינת פסיכיאטריה של הילד והדחיפות הארצית, אני בטוחה שיש פה מקצועות פרה-רפואיים שישמחו לתת לך את התכנית.
אסתי גלילי: להגיד שיושבים פסיכיאטרים מחוזיים ויחליטו על חלוקת המשאבים, כשפסיכיאטרים מחוזיים עושים בדיקה חלקית מאד בתחום של ילדים ונוער - אני אגיד את זה בעדינות - זה עבודה מאד חלקית.
תמר גוז'נסקי: כם, אני רוצה לעבור לסיכום - אני רוצה להודות לכל מי שתרם היום לדיון.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתחיל באמת עם פעולות המניעה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לבקש ממשרד הבריאות, מהתחום של שירותי בריאות הנפש, שבהתחשב בצרכים ובהתחשב בהזנחה שהייתה במשך שנים, בגלל כל מיני סיבות שלא ננתח אותן, לתת דגש מיוחד בחלוקת התוספת שאדוני דבר, של ה20- מיליון, על טיפול בילדים ובני נוער, תוך דגש מיוחד בתוך התחום הזה לתחום הקהילתי, ושל הפרישה, עד כמה שאפשר, בארץ.
תמר גוז'נסקי: אדוני אמר בעצם שני דברים: אחד, חסר לנו כסף - עכשיו יש לנו תקציב.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, אני צריך מועמדים מתאימים, שנוכל להפנות אליהם את התקציב.
תמר גוז'נסקי: לכן נחוץ כל כך שיתוף פעולה עם אנשים שמכירים את המועמדים המתאימים, בין שזה בקופות החולים ובין שזה באגודים.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מבקשת מכם שתקבלו את ההצעה הזאת ותבקשו מהם שתוך יומיים-שלושה, יעבירו לכם מצד אחד צרכים ומצד שני גם שמות של בעלי מקצוע בתחום הפסיכיאטריה, בתחום הפסיכולוגיה וכן הלאה, שהם חושבים שמתאים לנושא הזה, כאשר השיבוץ ייעשה כמובן לפי הצרכים, מתוך ראייה ארצית, מתוך כל הדברים האלה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו נוכל לקדם את זה - אני ראיתי גם בתחומים אחרים, כאשר מתחילים לחשוב על ילדים ומתחילים לחשוב על התועלת שבהשקעה בילדים ובנוער, ועל הערך המוסף של ההשקעה הזאת, לעומת השקעה במבוגרים, אז כולם מהר מאד מגיעים למסקנה שהערך המוסף הוא הרבה יותר גבוה בסופו של דבר, של ההשקעה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אם נביא בחשבון את מה שדובר פה, על הרגישות המיוחדת של הילדים והנוער למצב שבו אנחנו חיים ולטראומות שעוברות ולשידורים בטלוויזיה ולכותרות האדומות בעיתונים - ומה זה עושה לנפש של ילד - סיפר לי חבר כנסת שהבן שלו, בן 7 אני חושבת, אמר לו: כל פעם שאתה נוסע, אני חושב שלא תחזור.
תמר גוז'נסקי: אני משוכנעת שבכלל ילדים פוחדים מנטישה, והוא שומע שנוסעים ולא חוזרים, זאת אומרת, הוא מודע לזה שיש איזה שהיא מציאות חדשה שנוסעים ולא חוזרים - ומדובר שהוא ייסע לעבודה, שהוא יבוא לירושלים ויהיה פה 3 ימים, והפרידה הזאת נראית לו כזאת נוראה.
תמר גוז'נסקי: אז אני משוכנעת שזה קיים בכל מקום, ומי שאיתרע מזלו והוא גר במקומות ששם במיוחד האירועים האלה תכופים, כמו בירושלים, אז ברור שהמציאות הזאת קיימת.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מאד מבקשת שגם תחשבו על ילדים ונוער יותר בהקצאה הזאת, וגם תפנו לגורמים האלה, כי בלי לזלזל בדרך הרגילה שאתם עובדים, זה פשוט יכול לעזור לכם, יכול לתת לכם יותר מידע גם על צרכים וגם על כוח אדם.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לבקש שהמשרד, לטווח ארוך וכמדיניות, וללא כל קשר לשאלה של העברה לקופות החולים, שהיא שאלה נכבדה, ינסה לעשות את מה שהועלה פה בהקשרים שונים, של השימוש בתשתיות הקיימות של בריאות הציבור, כדי לקדם את הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהניסיון של יפו הוא מאד מאד מעניין - הוא מאד מעניין, כי אני דיברתי בזמנו עם הגננות שעובדות במעונות האלה, מטפלות, והן סיפרו על השיפור שחל לא רק במצבם של הילדים המסוימים, אלא במצבה של כל הכיתה, כתוצאה מכך ש3-5 ילדים קיבלו פתרון, התנהגותם שופרה, ואיך זה שיפר את החיים של עוד 30 ילדים ולא רק של ה3- ילדים.
תמר גוז'נסקי: כלומר, כשאתה עוזר לילדים האלה, זה לא רק משפיע על הילדים המסוימים שיש להם בעיות נפשיות, אלא בעצם על כל הקבוצה.
תמר גוז'נסקי: כולנו מכירים בכיתה את הבעיה של המורה שעומדת מול כיתה של 40 ילדים ויש שם ילד אחד - אחד, לא יותר - הילד האחד המסוים הזה, שלא נותן לעבוד, ורוב זמנם מוקדש לדאבוננו בלנסות להשתלט על הילד הזה.
תמר גוז'נסקי: אז הפתרון לילד הזה זה פתרון לעוד 39 ילדים שיושבים איתו באותה כיתה - וזה לא קורה אצל מבוגרים, זה לא בדיוק אותו דבר אצל מבוגרים.
תמר גוז'נסקי: טיפול במבוגרים לא משפיע בצורה כזו על סביבה.
תמר גוז'נסקי: מה לעשות - הילדים שלנו, מגיל מאד צעיר ועד גיל 18 נמצאים במסגרות הרבה מאש שעות ביום.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שהשילוב הזה דורש מחשבה.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שצריך להקים ועדה משותפת של המקצועות השונים ולחשוב, גם לנצל את מה שקיים היום, לנצל את הידע, את הקשרים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לספר למשתתפים פה בדיון שאנחנו מתכוונים לקדם לקריאה שניה ושלישית את חוק בריאות התלמיד, שאנחנו מקדמים אותו בעזרת משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: הכוונה היא לתגבר בצורה משמעותית את נוכחותם של רופאים ואחיות בריאות הציבור בתוך בתי הספר, כאשר חלק מהעניין אמור להיות בהחלט העניין הנפשי.
תמר גוז'נסקי: ואנחנו חושבים שדגש מיוחד צריך להיות בתקופת גיל ההתבגרות, חטיבת הביניים והתיכון, וכל אנשי המקצוע יודעים את ההתפתחויות האחרונות שיש בתחום הזה ואת הצרכים הגוברים שיש בתחום הזה, והבעיה שלנו של איתור מוקדם, של הדרכת צוות המורים להבין שמאחורי ההתנהגות המוזרה של הילד, או הילדה יש אולי משהו אחר, ולאן צריך להפנות, וכל הנושאים האלה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שפעולה שלכם, פלוס פעולת חקיקה, נוכל קצת גם בתחום הזה של בריאות הנפש - וכל זה דיברתי על הנושא של המניעה והטיפול המוקדם.
תמר גוז'נסקי: עכשיו לגבי התחום של האשפוז - אני אין לי כמובן קנה מידה בדיוק להגיד כמה מיטות נחוצות, אבל נראה לי שהעניין הזה שבכל בית חולים כללי, ליד מחלקת ילדים, תהיה גם מחלקה כזאת, שפרופסור שמואל טיאנו אמר שהיא צריכה של 10 מיטות כדי שהיא תהיה כלכלית, או איזה שהוא מספר כזה - מה שמביא אותנו בערך ל120- מיטות - זה כמובן יחולל איזה שהוא מהפך בתחום הזה, שכאשר ילד מאושפז הוא יקבל טיפול נפשי, אבל אולי יש לו גם בעיות אחרות, וילד שהוא חולה סרטן, אבל יש לו גם בעיות נפשיות, אז יקבל טיפול.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהראייה הזאת נכונה, רק מה שמטריד אותי זה באמת הכשרת כוח אדם לתחום הזה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אם אנחנו צריכים להשליש את מספר המיטות, אז אנחנו צריכים להשליש את כוח האדם.
קריאה: מדובר בהמרה, לא תוספת.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שלא הבנתי.
תמר גוז'נסקי: אז הפסיכיאטרים יעברו עם המיטות לשם?
תמר גוז'נסקי: אז אין מחסור בפסיכיאטרים?
יעקב פוליאקוביץ: אין מחסור באשפוז, אבל יש מחסור בקהילה.
יעקב פוליאקוביץ: אני יכול להגיד שיש קבוצה של פסיכיאטרים של ילדים שעובדים בקהילה בשוק הפרטי - חלק מהעניין הוא בוודאי גם נושא המשכורות, זאת אומרת, שבקהילה המשכורת הממוצעת גם לפסיכיאטרים וגם לעובדים פרה-רפואיים, שזה פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, היא נמוכה.
תמר גוז'נסקי: בסדר - הבקשה היא להקשיב להערות שדוקטור מוזס אמר לגבי הנושא של הכשרת פסיכיאטרים - לא פסיכיאטרים למבוגרים שמקבלים הכשרה נוספת.
תמר גוז'נסקי: אם הייתה לכם תוכנית קודמת, משנת 1976 עד שנת 1990, ואם יש צורך כזה, בגלל הגידול בבעיות, בגלל הגידול באוכלוסייה וכן הלאה, אני חשובת שיותר הגיוני לחדש את זה.
תמר גוז'נסקי: אז יכול להיות שכתרופה מיידית אולי צריך לעשות משהו, אבל לטווח ארוך יכול להיות שזה מה שצריך לעשות.
תמר גוז'נסקי: לגבי השאלות במקרה הזה של נס ציונה - אני רוצה לבקש שמשרד הבריאות יבדוק אפשרות, גם אם עוד לא פתרנו את בעיות החווה החקלאית המפורסמת שם, ונניח שזה ייקח עוד כמה שנים - האם אי אפשר לפחות את הילדים והנוער להעביר.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לבדוק את הנושא.
אלכסנדר גרינשפון: הם אמורים לעבור ראשונים.
אלכסנדר גרינשפון: הבעיה פה זה עניין שצריכים להגיד: זה הקרקע שלכם, ואם אנחנו מקבלים את הקרקע, אז מתחילים לבנות מיד.
אלכסנדר גרינשפון: עם כל הכבוד לדוקטור מוזס, היא לא מעודכנת.
אלכסנדר גרינשפון: מבחינת האישור - יש לנו איפה לבנות ילדים, אבל אם אומרים לנו היום משרד החקלאות שהוא מאשר, אנחנו מתחילים.
אלכסנדר גרינשפון: לגבי ילדים אנחנו לא צריכים לחכות 4 שנים.
תמר גוז'נסקי: אז יש לי שאלה, אז למה אי אפשר להתחיל ילדים?
אלכסנדר גרינשפון: מפני שמשרד החקלאות לא נותן לנו את האישור שאפשר להתחיל.
אלכסנדר גרינשפון: הוא רוצה לקבל אישור על כל השטח.
תמר גוז'נסקי: בסדר, הבנתי.
תמר גוז'נסקי: אבל יש לי שאלה, אם היום במסגרת אסף הרופא בכל זאת אפשר להקים את המחלקה, לפני שפותרים את בעיית החקלאות - השאלה אם אתם מוכנים ללכת לקראת זה?
תמר גוז'נסקי: זאת הבקשה.
תמר גוז'נסקי: הבקשה היא שתבדקו אפשרות, לפני שפתרתם את הבעיה הכללית של בית החולים נס ציונה, שהיא בעייה כללית - לקחת את הכמה מיטות האלה - אני לא יודעת כמה זה, 10-12?
קריאה: זה 60 ילדים
תמר גוז'נסקי: בסדר, אני לא יודעת, אני אומרת - את המספר הזה, אם ניתן לעשות את זה.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לבדוק אפשרות, עוד לפני שפותרים את הבעיה הכללית של בית החולים נס ציונה, לפתור את הבעיה של הילדים, בסדר?
תמר גוז'נסקי: תנו לנו תשובה אם תוכלו לעשות את זה.
תמר גוז'נסקי: דבר נוסף, בקשר לנושא של השירות הפוסט-אשפוזי - אנחנו נתקלים בבעיה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אני מצטערת שמשרד העבודה והרווחה לא טרח לשלוח אנשים שיכולים לתת לנו תשובה.
נילי דניאל: אני ממשרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: את לא ביקשת רשות דיבור בשום שלב של הדיון, סליחה.
תמר גוז'נסקי: האם יש לך תשובה לעניין הפוסט אשפוזי?
נילי דניאל: אגף השיקום במשרד העבודה והרווחה פתח בשנה וחצי האחרונות שני הוסטלים פוסט-אשפוזיים באזור הצפון, שניהם מלאים, היום הם מאכלסים 17 בני נוער, ובחודשים הקרובים ייפתח עוד הוסטל באזור המרכז.
תמר גוז'נסקי: שמיועד לאיזה גיל?
נילי דניאל: למתבגרים - אחד לגילאי 13-17 ואחד 17-21.
תמר גוז'נסקי: ומה הם מקבלים בהוסטל?
נילי דניאל: הם מקבלים תכנית טיפולית למניעת אשפוז.
נילי דניאל: זה יכול להיות נערים פרה-אשפוז או פוסט-אשפוז, הם נמצאים בקשר עם בתי חולים פסיכיאטריים לצורך המטריה הפסיכיאטרית, ואת כל שאר הטיפולים הם מקבלים במסגרת קהילתית או בתוך ההוסטל.
תמר גוז'נסקי: האם הם הולכים לבית הספר?
נילי דניאל: כן, כולם.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהכיוון הוא נכון, הכיוון הוא לא להעביר לפנימיות, אלא בתוך הקהילה, בהוסטל, שזה תמיד יותר טוב, ולנסות לעזור להם לחזור, אם ניתן, לחזור הביתה מוקדם ככל האפשר.
תמר גוז'נסקי: לגבי הנושא של העברת השירות - אני הייתי שותפה לחוק ביטוח בריאות וכל הגילגולים שלו.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שיימצא פתרון כולל לנושא הזה של בריאות הנפש, אבל עד שיימצא הפתרון הכולל ההוא - כולם אומרים שילדים ונוער זה דבר ראשון, כולם כאילו מסכימים, אבל יש פה בתחום הזה כמה נושאים לדעתי בסיסיים: 1.
תמר גוז'נסקי: שהתחום הזה יועבר לקופות ברמת תקצוב ניתנת להפעלה, סבירה מבחינת הרפואה הציבורית, וזה מתקשר לאותם 20 מיליון שקל.
תמר גוז'נסקי: כמו שעשינו בעניין המרכזים להתפתחות הילד - מי שזוכר, כשהתחילו לעבוד עם המרכזים להתפתחות הילד, ואחר כך היה חוק, וכל הדברים - אנחנו דרשנו ממשרד הבריאות, וקיבלנו אחר כך, משרד הבריאות אישר את זה - הוא קבע מין אמות מידה וסטנדרטים להפעלה של המרכז.
תמר גוז'נסקי: כלומר, הוא הוציא אמות מידה ואמר שכל מי שרוצה לקרוא לעצמו "מרכז להתפתחות הילד", צריך לעמוד באמות המידה הבאות, ואז הוא יקבל אישור.
תמר גוז'נסקי: ומי שלא מקבל אישור, אסור לו לקרוא לעצמו "מרכז להתפתחות הילד", כי נתקלנו בתופעה הזו שכל מיני רופאים שלא שייכים לעניין תלו שלט על הדלת שהם מרכז להתפתחות הילד, והיה חשש שהשירות הזה יתדרדר.
תמר גוז'נסקי: מאז שזה נכנס, יש עכשיו סדר, ואז יכולים להיות גם של ממשלתיים, גם של קופות החולים, וגם פרטיים, אם הם יעמדו בתקן הזה.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מבינים שאנחנו הולכים על הרחבת השירות, אני לא מתנגדת עקרונית לזה שיהיה שירות פרטי שקופת חולים תקנה, אבל הבעיה היא רמת השירות הזה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים להפקיר את השטח הזה.