GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סבע סרסור: אם בתוך הארגונים הנוספים יש אנשי מקצוע מומחים, הם יכולים לתת לנו את הכלים כיצד לעבוד, ואנחנו ניעזר בהם.
סבע סרסור: התפקיד שלנו הוא הדרכה, הוראה, הנחיה והנחלת ערכים.
סבע סרסור: אם לי כמחנך אין כלים, אז שיגידו לי שבסוגייה הזאת אני צריך לעבוד עם הילד בצורה כזאת: אחת, שתיים, שלוש - הרי לזה אני הוכשרתי, זה בדיוק המקצוע שלי.
סבע סרסור: לא מקובלת עלי גישה שהיא כאילו מתנשאת, כאילו אנחנו לא מסוגלים ואחרים כן מסוגלים.
סבע סרסור: אני מבקש שתיקחו לתשומת לבכם את העניין הזה.
סבע סרסור: אנחנו מסוגלים.
סבע סרסור: אנחנו יכולים לעשות.
סבע סרסור: בסקטור הערבי נתברכנו בצוות מורים מעולה בהשוואה לסקטור היהודי, ואני לא מגזים.
סבע סרסור: הכניסה למקצוע ההוראה בסקטור הערבי נותנת הזדמנות למשכילים להיות שווים, בעוד שאנחנו מנועים מלהיכנס למשרדים אחרים.
סבע סרסור: יש לנו כוחות טובים ומבורכים.
סבע סרסור: אנחנו רוצים רק שתיתנו לנו את הכלים ותעזרו לנו, ואנחנו נעשה את זה בתוך בית-הספר.
סבע סרסור: אין לנו את הכלים האלה כעת.
סבע סרסור: תנו לנו אותם, תעזרו לנו לעשות את זה, ואנחנו נעשה את זה על הצד הטוב ביותר.
תמר גוז'נסקי: אני מקבלת את הגישה שלך, לגבי האחריות והיכולת של המורים.
תמר גוז'נסקי: לכן סיפרתי את הדוגמה על מכונת הכביסה, כדי להגיד שמורה בהחלט מסוגל, הוא רק צריך להיות עם הראש מכוון לזה.
תמר גוז'נסקי: האם אתה יכול לספר לנו באופן כללי על האווירה שנוצרה אחרי הגילוי?
תמר גוז'נסקי: האם הילדים בכיתות באמת גילו חרדה?
סבע סרסור: אתן דוגמה אחת.
סבע סרסור: תלמידה בכיתה ב' שלחה לי מכתב, מכתב למנהל.
סבע סרסור: היא כתבה: אני מבקשת שתדבר עם הרשות המקומית שישלחו לנו הסעה.
סבע סרסור: כשאנחנו יוצאים מהבית בדרכנו לבית-הספר אנחנו פוחדים.
סבע סרסור: היא ציינה שיש אנשים שלוקחים ילדים ועושים בהם מעשי סדום ודברים כאלה, ואף ציינה שמות של בתי-ספר.
סבע סרסור: אני כמנהל בית-ספר עד עכשיו לא יודע את שמו של אף ילד שנפגע.
תמר גוז'נסקי: אבל הילדה הזאת יודעת, היא שמעה.
סבע סרסור: אנחנו, שצריכים לטפל בילדים, למעשה לא יודעים שום דבר.
סבע סרסור: מצד שני, בתוך בית-הספר הרבה הורים שואלים היום שאלות שלא נשאלו קודם.
סבע סרסור: בעניין נוכחות תלמידים בזמן השיעורים, הבירור למה הם איחרו או לא איחרו: עכשיו דואגים יותר מאשר בעבר.
סבע סרסור: זה דאגה של הורים.
סבע סרסור: הרשות המקומית לא רק שהעמידה אותנו על חומרת הנושא אלא גם ביקשה שנעשה יותר פעולות.
סבע סרסור: מר עלי בדיר, קצין הבטחון של הרשות, נמצא פה.
סבע סרסור: הוא נתן הוראה שכל יום בבוקר נציגי הורים יסיירו בכבישים בדרך לבתי-הספר.
סבע סרסור: דבר כזה לא היה קיים קודם.
סבע סרסור: יש צעדים שננקטו שהם לאו דווקא צעדים חינוכיים.
סבע סרסור: את הילדים מלווה הרגשה של פחד וחשש.
סבע סרסור: לילדים שלי, למשל, אמרתי שכאשר הם הולכים הביתה, שילכו בקבוצות ולא לבדם.
סבע סרסור: אמרתי לילד: אפילו אם חבר שלי, שאתה מכיר אותו, מבקש ממך לקנות משהו, תגיד לו: אבא שלי אמר לי לא לקנות לחברים שלי כלום.
סבע סרסור: אלה דברים שאף פעם לא חשבנו עליהם לפני כן.
חסן עיד: את המסר הזה תעבירו לכל התלמידים.
סבע סרסור: אני רוצה לציין דבר נוסף.
סבע סרסור: מר חסן עיד, יחד עם המפקחים, מר ג'ומעה אזברגה ומר טארק אבו חג'לה, עשו עבודה מבורכת בכך ששלחו לנו עוד יועצות.
סבע סרסור: אני חושב שהם תרמו לנו מאוד.
סבע סרסור: כאשר המורים שלנו ביום הראשון באו אלי ושאלו אותי מה צריך לעשות, לא ידעתי מה להגיד להם.
סבע סרסור: אמרתי: אל תעשו שום דבר, חכו רגע.
סבע סרסור: עשיתי תכניות אבל חששתי שמא אני אזיק יותר מאשר אועיל.
סבע סרסור: לאחר הישיבות עם היועצות הרגשנו קצת את האוורור והשחרור, שדיברו עליו פה.
סבע סרסור: אני חושב שאנחנו עדיין צריכים לעסוק בנושא הזה.
מוחמד עמר: אני מוועד הורים בבית-הספר אלגזאלי.
מוחמד עמר: אני רוצה להתחיל במה שסיים מנהל בית-הספר.
מוחמד עמר: אני הורה, חבר בוועד הורים, ואני מאוד מאוד מפחד היום וחושש לילדים שלי.
מוחמד עמר: זה מתבטא בכך שאני מתקשר 4-5 פעמים ביום כדי לוודא איפה הילדים, האם הם הגיעו הביתה.
מוחמד עמר: הפחד מלווה אותנו לא רק כשהילדים נמצאים בדרך אל בית-הספר או בחזרה ממנו אלא גם אחרי שעות הלימודים.
מוחמד עמר: אנחנו לא נותנים לילדים עכשיו ללכת לכל מיני חוגים.
מוחמד עמר: אלה ההשלכות לאור מה שאירע, וזה לא נגמר פה.
מוחמד עמר: אני רוצה גם לציין שיש בכפר מגרש כדורגל, שהוא קצת מרוחק מהכפר.
מוחמד עמר: במשך כל שעות היום היתה בו פעילות וילדים ובני נוער שיחקו שם.
מוחמד עמר: היום המגרש כמעט שומם.
מוחמד עמר: אני שומע איך אנשים כעת מדברים.
מוחמד עמר: חולקו גם הרבה עלונים ברחוב.
מוחמד עמר: זה מעיד עד כמה זה פגע בנו ועד כמה זה הגיע לכל נפש, לכל איש, לכל ילד, לכל נער, לכל נערה ולכל זקן.
מוחמד עמר: זה פגע קשה מאוד בכפר הזה.
מוחמד עמר: לגבי משרד החינוך, המנהלים והמפקחים: אני מציע לא לקחת את זה אישית.
מוחמד עמר: נכון שיש טענות אך אין מטרתן להשמיץ או להכפיש אתכם, להיפך.
מוחמד עמר: אנחנו מדברים פה מכאב גדול.
מוחמד עמר: אתם צריכים להבין את הכאבים האלה.
מוחמד עמר: יש פה כישלון של מערכות, לא רק של משרד החינוך, אך משרד החינוך מטבע הדברים הוא כתובת והוא נושא את החלק הכי הגדול.
מוחמד עמר: זה אחריות באמת כבדה שאתם נטלתם על כתפיכם ואתם צריכים להבין את האנשים.
מוחמד עמר: אני כהורה רוצה לציין דבר אחד.
מוחמד עמר: יש לנו בעיה בבתי-הספר.
מוחמד עמר: אני גם מורה, גם הורה וגם חבר בוועד הורים.
מוחמד עמר: אני מרגיש עד כמה המערכת הלימודית עמוסה.
מוחמד עמר: במגזר הערבי אין כמעט דגש על החינוך ויש רק הישגים וציונים.
מוחמד עמר: הילד בגיל רך מאוד מתחיל לעבור מבחנים ועוד מבחנים, כבר בכיתות א', ב' ו-ג'.
מוחמד עמר: זה יוצר עומס רב על הילד והתרחקות בין המורה לתלמיד.
מוחמד עמר: הילד לא מרגיש את הילדות שלו, לא מרגיש שהוא אוהב את בית-הספר.
מוחמד עמר: הוא לא מרגיש שהמורה קרוב אליו.
מוחמד עמר: הוא מרגיש שהמורה בא להעביר לו חומר ולבחון אותו.
מוחמד עמר: מה זה מבחן?
מוחמד עמר: היום אני בן 40 ומשהו ועדיין אני מתרגש ממבחנים אז על אחת כמה וכמה כך מרגיש הילד שצריך לעבור מבחנים.
מוחמד עמר: אני לא מזלזל בהישגים לימודיים, צריך ללמד, אבל קודם כל אני רוצה שהילדים שלי יתחנכו.
מוחמד עמר: אני רוצה שתהיה להם קרבה למורה, אני רוצה שיאהבו אותו.
תמר גוז'נסקי: מה ההתרשמות שלך ממה שקרה בבתי-הספר בחודש האחרון?
תמר גוז'נסקי: האם אתם כהורים קיבלתם משהו?
מוחמד עמר: הייתי בסדנה עליה דיבר מר חסן עיד.
מוחמד עמר: זאת היתה סדנה טובה.
מוחמד עמר: השתתפתי אישית כהורה בפעילות.
מוחמד עמר: באתי ליום הדרכה שניתן על-ידי היועצים למורים, והמורים למחרת עשו פעילות בבית-הספר.
תמר גוז'נסקי: איזה חלק מההורים השתתף בפעילות?
תמר גוז'נסקי: רק נציגים?
חסן עיד: כן, אבל בתכנית שלנו יש בהמשך חלק נכבד להורים.
תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שצריך להדריך את כל ההורים?
מוחמד עמר: זה פעילות אחת.
מוחמד עמר: אני חושב שצריך להמשיך עם זה.
מוחמד עמר: אנחנו עכשיו מדברים אחרי האירוע.
מוחמד עמר: היועצים האלה לא יכולים לחכות יותר אלא היום הם צריכים להיכנס לבתי-הספר.
מוחמד עמר: נציגי משרד החינוך אמרו שהם רוצים לעשות כך וכך.
מוחמד עמר: אני חושב שחשוב לפעול כבר היום.
מוחמד עמר: נמצאים פה הרבה מורים ומנהלי בתי-הספר.
מוחמד עמר: אנחנו צריכים לשים על זה את הדגש.
מוחמד עמר: שלא יחשבו שאנחנו נישן.
מוחמד עמר: משרד החינוך טוב בהבטחות ואז חולפת שנה ואנשים שוכחים את ההבטחות.
מוחמד עמר: לא כך יהיה.
תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שיש נכונות של ההורים להשתתף?
מוחמד עמר: כן.
מוחמד עמר: תפקידנו לגשת להורים ולהסביר להם שחשוב שישתתפו בפעילות.
מוחמד עמר: אנחנו רוצים שימשיכו בהסברה, שהיא תיעשה בתדירות יותר גבוהה ושהפעילות לא תהיה חד-פעמית.
מוחמד עמר: תודה.
עמליה מאיר-הדרי: רציתי ללכת יותר לכיוון של פתרונות, שהתחלנו לדבר עליהם.
עמליה מאיר-הדרי: גם מר חסן עיד הדגיש שיש פתרונות לטווח קצר, שזה מה שצריך לעשות באופן מיידי, ויש תכניות לטווח ארוך, שצריך להמשיך אותן ולטפל בהן.
עמליה מאיר-הדרי: לטווח קצר, אני כל הזמן לוחשת למר חס עיד, יש לגייס את כל היועצים שנמצאים בלימודים, לקראת סיום התואר השני שלהם ולהכניס אותם היום לתוך בית-ספר.
עמליה מאיר-הדרי: זה ייחשב להם לפרקטיקום.
תמר גוז'נסקי: כמה כאלה יש?
חסן עיד: יש לנו עתודה של קרוב ל-100 יועצים באוניברסיטאות.
תמר גוז'נסקי: וכמה יוכלו לעבוד באזור הזה?
חסן עיד: באזור הזה יש לנו כמה אנשים שלומדים באוניברסיטת תל-אביב.
חסן עיד: לא ידוע לי בדיוק כמה.
עמליה מאיר-הדרי: יש סטודנטים באוניברסיטת תל-אביב ובבית-ברל, שמכשיר במיוחד.
תמר גוז'נסקי: מי צריך להחליט על כך שזאת תהיה הפרקטיקה שלהם?
עמליה מאיר-הדרי: צריך לעשות קשר עם ראשי החוג וזה הכל.
עמליה מאיר-הדרי: אני מוכנה ללחוץ, להשתמש בקשרים שלי.
עמליה מאיר-הדרי: אני מתחייבת לפנות לראשי החוג ולהגיד שהם יכולים לנצל את זה כפרקטיקה של הסטודנטים הללו.
עמליה מאיר-הדרי: אני מתכוונת לאנשים שנמצאים כבר בשלבי הסיום של הלימודים.
עמליה מאיר-הדרי: זה כמובן יהיה תחת הדרכה, שהם מקבלים ממילא באוניברסיטה.
תמר גוז'נסקי: ממילא הם חייבים להיות תחת הדרכה.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שיש לנו מחסור בדוברי ערבית שגם מבינים את התחום המסוים הזה.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו לא רוצים לחכות או למתוח את זה על פני שנים, עלינו להבין שהפחדים של ההורים קיימים היום, ואם אנחנו רוצים שהילדים יחזרו לשחק כדורגל, אנחנו לא רוצים שילדים יגדלו בלי כדורגל, ושהילדה תרגיש שהיא לא צריכה הסעה לבית-הספר אלא היא יכולה ללכת ברגל, רק שהיא צריכה ללמוד כללי זהירות כאלה ואחרים - את זה צריך לתת לילדים עכשיו.
תמר גוז'נסקי: הילדים פגועים עכשיו.
תמר גוז'נסקי: אי אפשר לחכות לשנה הבאה.
תמר גוז'נסקי: אצל ילדים אין "שנה הבאה".
תמר גוז'נסקי: מחר נראה להם רחוק מאוד ושנה הבאה זה לא בתחום הדימיון שלהם אפילו.
אמין עיסא: ערכנו כבר הרבה מפגשים בעקבות המקרה.
אמין עיסא: בעקבות הישיבה הנוכחית יש לי ביתר שאת הרגשה של חוסר אונים ותסכול.
אמין עיסא: אנחנו טוחנים מים, אנחנו חוזרים כל פעם על אותם דברים ומדברים באופן תיאורטי כזה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שלא.
אמין עיסא: מבחינת עשייה חינוכית-טיפולית: אנחנו עוסקים כל הזמן בשוליים.
אמין עיסא: בגרעין לא נגענו עד עכשיו.
תמר גוז'נסקי: מה זה "הגרעין"?
אמין עיסא: אנחנו לא יודעים באיזה ילדים מדובר; לאיזה אוכלוסיה לפנות - אנחנו לא יודעים.
אמין עיסא: אנחנו רק הולכים כאן להגדיל את המודעות בקרב כלל הציבור.
אמין עיסא: איך לעשות את זה?
אמין עיסא: כפי שאמר מר סבע סרסור, לדעתי יש לעשות את זה בדרך חינוכית.
אמין עיסא: הדרכה מקצועית אמיתית, כדי שאנחנו באמת ניגע בבעיה עצמה ונטפל טיפול אופטימלי - את זה לא קיבלנו.
אמין עיסא: כבר חלפו חודשיים מאז נתגלתה הפרשה וכל מה שעשינו הוא רק שיחות עם היועצים.
אמין עיסא: אנחנו אמורים ביום שבת לקיים תהלוכה, יחד עם הורים, כדי להגביר את המודעות.
אמין עיסא: אבל בפועל, אם אני רוצה לטפל במאורע כל-כך קשה, שנגע לכל ילד ולכל בית בכפר - זה לא מספיק עדיין.
אמין עיסא: אנחנו מתעסקים עדיין רק בשוליים.
אמין עיסא: כל פעם אני שומע טענות: איך המורים לא ידעו על המקרים לפני כן?
אמין עיסא: בחלומות הכי רעים לא חשבנו על כיוון כזה, אף מורה לא חשב.
אמין עיסא: כל הזמן חששנו לילדות ולא לילדים.
אמין עיסא: אבל דבר כזה קרה.
אמין עיסא: אני לא צריך כל הזמן לשמוע: למה לא הבחנתם?
אמין עיסא: עובדה שלא הבחינו, אבל בואו נטפל בבעיה.
אמין עיסא: אחר-כך נסיק מסקנות, לגבי העתיד, איך נוכל להתמודד.
אמין עיסא: יכול להיות שאני אפילו הבחנתי שילד מסוים נמצא במצוקה אבל כשניתחתי את המצב לא חשבתי על הכיוון של אונס או סחיטה מינית.
אמין עיסא: יתכן שחשבתי שזה נובע מבעיות סוציו-אקונומיות, או מריב עם ההורים, אבל לא בכיוון הזה, בכיוון של אקט מיני וסחיטה.
אמין עיסא: כל פעם אנחנו חוזרים ומשננים את זה לציבור המורים, שמתוסכלים מכך ששואלים אותם למה הם לא הבחינו, כאילו שכמורים הם באמת לא שווים כי הם לא יכולים להבין את התלמידים שלהם.
אמין עיסא: אני מכיר את המורים שלי ואת המנהלים.
אמין עיסא: הם עובדים יום ולילה כדי לחנך, אבל קרה מקרה שאף פעם לא חשבנו עליו.
אמין עיסא: אפילו לא היינו בכיוון חשיבה כזה.
תמר גוז'נסקי: כשאתה מדבר על "הגרעין הקשה" - אתה מתכוון לילדים הפגועים?
אמין עיסא: "הגרעין הקשה" זה הילדים וההורים הפגועים.
אמין עיסא: אנחנו צריכים אינפורמציה כדי להתמקד בטיפול.
אמין עיסא: מר פואד עיסא, אם אתה כמנהל לשכת הרווחה לא תכוון אותי, לאן להפנות את הדברים שלי, יכול להיות שאני אפספס את היעד.
אמין עיסא: יכול להיות שאני אדבר אל הציבור שבכלל לא יודע על מה אני מדבר.
אמין עיסא: יש לנו ילדים נפגעים.
אמין עיסא: בבית-הספר שלי, בתיכון, ובחטיבת הביניים לומדים 1,500 תלמידים.
אמין עיסא: אני לא מכיר אף אחד שנפגע שם, לא נמסרה לנו כל אינפורמציה.
אמין עיסא: לא נעשה אף אבחון לילדים.
אמין עיסא: מה שעשינו הוא רק הגברת מודעות בקרב הילדים אבל מאחר ואני לא יודע באיזה ילדים מדובר אני גם לא יודע איזה עשייה טיפולית אני צריך לעשות שם.
אמין עיסא: רק הגברת המודעות?
תמר גוז'נסקי: אולי אנחנו צריכים באמת לעשות סדר בעניין.
תמר גוז'נסקי: ברמה האישית, של הילדים הנפגעים, יש את הטיפול המשטרתי, שהוא בצד של העבירה; ויש הטיפול הפרטני והשיקום של הילדים עצמם, שזה עניין שצריך להגיע מתוך הרצון של ההורים, בשיתוף פעולה עם ההורים.
תמר גוז'נסקי: לגבי השאלה האם מישהו מספר למנהל או לא: אי אפשר לעשות את זה אלא אם כן ההורים ירצו להגיד משהו, מתי שהם ירצו, למי שהם ירצו.
תמר גוז'נסקי: שום גורם טיפולי לא יכול להגיד לך את זה.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר: אולי אני לא רוצה את שמות הילדים אבל אני רוצה לדעת באופן כללי אם יש בבית-הספר שלי ילדים פגועים או לא.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה לא משנה את העבודה החינוכית הכללית.
תמר גוז'נסקי: נראה לי, נכון לרגע זה, שהתחום שבו משרד החינוך אמור לתת השתלמויות, אמור לחזק מנהלים, מורים ואת כל הצוות, ואמור לעשות השתלמויות גם להורים - שהתחום הזה מטופל.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שמר מוחמד עמר צודק, שזה לא מספיק.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שצריך להרחיב.
תמר גוז'נסקי: אבל בתחום הזה נראה לי, בפרט אם אכן ירכשו את השירותים של אל"י לצורך הכשרת המורים, וזה היה הרושם שלי גם בפגישה הקודמת, פה נעשים דברים, על אף שיתכן שזה לא מספיק.
תמר גוז'נסקי: הבעיה שאנחנו עדיין תקועים בה, ואין לה את הפיתרון הסופי, היא הטיפול האישי.
תמר גוז'נסקי: פתחתי את הישיבה ואמרתי שאין היום שום גורם שחובתו החד-משמעית לתת את הטיפול הזה ובחינם.
לבנה חלילי: אין חוק מדינה שמחייב ומממן.
תמר גוז'נסקי: לכן עשיתי את ההבחנה בין ילד שחולה בדלקת ריאות, שאף אחד לא שואל מה מגיע לו, זה ברור.
תמר גוז'נסקי: הוא הולך לקופת חולים, הולך לבית-חולים.
תמר גוז'נסקי: האם מישהו שואל?
תמר גוז'נסקי: מישהו אומר שאין תקציב?
תמר גוז'נסקי: לעומת זה, כשילד נפגע, כשהוא קורבן עבירה, ויכול להיות שהוא קורבן לעבירת מין ששם הפגיעה היא כפולה ומכופלת ומורכבת, שיש לה השלכות לכל החיים - אין כתובת כזאת.
תמר גוז'נסקי: שמעתם שמשרד הבריאות אומר שיש להם מרכזים לבריאות הנפש, שהילדים יוכלו להגיע אליהם, לעמוד בתור ולחכות.
תמר גוז'נסקי: אני קצת מגזימה.
תמר גוז'נסקי: מי שמבוטח בקופת-חולים כללית ילך לשלוותה ואולי יקבל משהו.
תמר גוז'נסקי: אין כתובת ברורה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו ניסינו, אמרנו: בואו נקים איזה מסגרת, הכפופה למשרד הבריאות או למשרד החינוך או לשניהם יחד, שהתפקיד שלה לסייע לילדים נפגעי תקיפה מינית.
תמר גוז'נסקי: לא הצלחנו להקים את המסגרת, שתהיה כתובת אחת ברורה.
תמר גוז'נסקי: אל"י עושה את זה כעמותה, כארגון עצמאי.
תמר גוז'נסקי: זה עבודה מבורכת מאוד וחשובה מאוד.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו רוצים כתובת לכל הילדים.
תמר גוז'נסקי: בשבוע שעבר שלחתי מכתב לראש הממשלה והזכרתי לו שבנוסף לכל הנושאים שהוא עוסק בהם, הוא חייב להטיל על אחד המשרדים את התפקיד להגיש את השירות הזה.
תמר גוז'נסקי: בין שזה יהיה במסגרת א' ב' ג', בתיאומים כאלה או אחרים, אבל שתהיה כתובת.
תמר גוז'נסקי: אם ידידנו מר פואד עיסא רוצה לפנות, שהוא לא יצטרך לחפש אלא תהיה כתובת אחת, שהיא אחר-כך תעשה תיאומים וסידורים, ובעיקר בעניין הטיפול האישי.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת עד כמה המועצה תוכל להשתתף כספית.
תמר גוז'נסקי: אתם מבינים, מדובר פה באלפי שקלים.
תמר גוז'נסקי: תכפילו אלפי שקלים ב-40 ילדים - בקלות, בלי להרגיש, מגיעים למאות אלפי שקלים, שמישהו צריך לממן אותם.
תמר גוז'נסקי: יש איזה מימון להשתלמויות, שזה חשוב, אבל המימון הזה לא נוגע בכלל לטיפול האישי, תבינו את זה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מרגישה במקרה הזה, כמו במקרים אחרים, תסכול ענק.
תמר גוז'נסקי: הרי מקצועית כולם יודעים מה צריך לעשות אבל צריך לשבת עם הילד שנפגע ועם הוריו, לפעמים 10 פגישות, לפעמים 30 פגישות ויותר, ולעזור לו להיחלץ מהמצב.
אמין עיסא: אני לא רוצה לדעת איזה ילד נפגע אבל אני רוצה לדעת אם יש ילדים שנפגעו הלומדים בבית-הספר שלי.
אמין עיסא: לנו המנהלים יש בעיה, שנובעת מהאופי של החברה.
אמין עיסא: הבושה מהמעשה שנעשה מכשילה את האנשים מלהודות שהם נפגעו.
תמר גוז'נסקי: אבל בכל זאת 26 כבר הלכו להתלונן.
תמר גוז'נסקי: זה דבר ענק.
אמין עיסא: יש מי שאומד את מספר הנפגעים ב-80.
אמין עיסא: אני רוצה לדבר על דבר אחר.
אמין עיסא: זכותי כמנהל לדעת לפחות שבשכבת י', לדוגמה, יש 5 נפגעים, כדי שלפחות אני אגביר את המודעות שם ואת העשייה שלי.
אמין עיסא: אבל לעבוד באופן כזה אקראי ושרירותי, בלי שום נתון ולבנות תכנית עבודה לשמה - זה לא ילך.
תמר גוז'נסקי: אני מבינה אותך, אבל אני לא יכולה להתערב בזה.
תמר גוז'נסקי: כל הגורמים שמעו אותך.
תמר גוז'נסקי: בינתיים מה שעלה פה, שהגורם הטיפולי הזמין היחידי, עם כל הבעייתיות, זה אל"י, שהציע את העזרה שלו.
תמר גוז'נסקי: מה שאמר משרד הבריאות - אני לא יודעת עד כמה זה יהיה מעשי.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שמישהו מההורים יפנה.
תמר גוז'נסקי: צריך לפחות להודיע להורים שיש שירות כזה של משרד הבריאות, ולמבוטחי קופת-חולים כללית שירות בשלוותה, שניתן חינם אין כסף.
תמר גוז'נסקי: ההורים יבחרו אם לטפל או לא, אבל שיידעו שיש שירות כזה.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, אם המועצה תוכל לעזור להורים לקבל את השירות המסוים הזה של אל"י, אז צריך גם את זה להודיע להורים, באמצעות ועדי ההורים או בקשר אישי דרך שירותי הרווחה.
תמר גוז'נסקי: אני לא נכנסת לשאלה כיצד ליידע אותם.
תמר גוז'נסקי: מה שאני רוצה לבקש מכל הנוכחים פה, וזה מאוד חשוב, שלא נשכח שום ילד.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, שלטיפול הזה יזכו לא רק הילדים שההורים שלהם יכולים לשלם.
תמר גוז'נסקי: בואו נעשה מאמץ, אם יהיה טיפול, אם יוחלט להשתמש בשירותים אלה או אחרים, שכל ילד יזכה לטיפול.
תמר גוז'נסקי: במקרה שאירע ברמלה הילדים נפגעו בדרך אחרת, לא בדרך החמורה כמו כאן בכפר קאסם.
תמר גוז'נסקי: שם היה פוגע אחד ולא מערכת מטורפת כמו שהיתה פה.
תמר גוז'נסקי: פה היתה כמעט תעשייה.
עמליה מאיר-הדרי: אבל רק 6 הגישו תלונות, בשל הפחד להיחשף.
תמר גוז'נסקי: ברמלה האווירה הציבורית לא היתה טובה, היתה איומה.
תמר גוז'נסקי: ההורים הרגישו שם מבודדים, הם לא רצו שהילדים יתלוננו ובסופו של דבר מתוך 40 וכמה ילדים שנפגעו, רוב הילדים גם לא הגיעו למשטרה וגם לא הגיעו לטיפול.
תמר גוז'נסקי: עכשיו מסתובבים עשרות ילדים ברמלה בלי טיפול.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נראה את התוצאות עכשיו, בשנה הבאה או אולי בעוד 10 שנים, אנחנו לא יודעים מתי נראה את התוצאות של ההזנחה הזאת.
תמר גוז'נסקי: אם המועצה כאן תוכל לשים את זה בתוך ים הנושאים שהיא עוסקת בהם בראש סולם העדיפויות של המועצה, ואם תהיה תמיכה של ועדי הורים וכן הלאה, אני חושבת שאפשר להפוך את זה למנוף חשוב מאוד, כדי שכל ילד יזכה בטיפול.
תמר גוז'נסקי: אני יודעת שאני קצת מגזימה, ואני חולמת, ושאין דבר כזה, אבל יכול להיות שכפר קאסם תוכיח שיש דבר כזה, שאפשר לא לשכוח שום ילד.
תמר גוז'נסקי: אני מדברת על הילדים הפגועים, שעליהם אנחנו לא צריכים לדבר בפומבי ואנחנו לא צריכים להגיד את השמות שלהם, אבל הם קיימים, ויש להם הורים, ויש להם אחים ויש להם משפחה.
תמר גוז'נסקי: אם הילדה מכיתה ב' כתבה לך במכתב את הפרטים האלה, שהיא לכאורה אמורה לא לדעת, אבל כבר ידעה אותם, ואם כבר בכיתה ב' היא יכולה להעלות את זה על הכתב, אז תארו לעצמכם מה קורה מסביב.
תמר גוז'נסקי: לכן, יש לנו את הבעיה הכללית, שבה אני רואה התחלה של טיפול, וצריך להגביר אותו, ויש את הבעיה האישית, שאם המועצה וכל הגורמים לא יתגייסו, הילדים האלה ילכו לאיבוד.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתחנן בשמם של הילדים האלה, פשוט להתחנן שהדבר ייעשה.
תמר גוז'נסקי: ביקשתי ממשרד הבריאות שישלח לכאן מומחים מטעמו והוא אמר שהם לא נוהגים לעשות את זה.
תמר גוז'נסקי: אני לא רוצה להיכנס לצד המקצועי, איפה צריך להינתן הטיפול, יותר קרוב או יותר רחוק.
תמר גוז'נסקי: אלה שאלות מקצועיות שצריכות להיבדק.
חסן עמר: אני מנהל השירות הפסיכולוגי בכפר קאסם.
חסן עמר: אם מדברים על טיפול, הכוונה לטיפול בשפה הערבית.
חסן עמר: אני מתנגד בחריפות לכך שהמטפל ידבר עברית.
חסן עמר: התקשורת היא חלק מהותי מהטיפול.
חסן עמר: דיברתי עם 5 פסיכולוגים ערביים, שעברו קורס, וגברת לבנה חלילי היתה שותפה בו, להכשרה בנושא התעללות מינית.
חסן עמר: 5 פסיכולוגים כבר הסכימו לעבוד איתנו, הם הביעו רצון ונכונות לעבוד ביחד ולעשות את זה דווקא בטייבה.
חסן עמר: יש לנו משרד בטייבה כך שאם אנשים בכפר לא רוצים לקבל טיפול פה אז הם יקבלו טיפול מחוץ לכפר.
חסן עמר: 4 מהמטפלים אכן באים מחוץ לכפר קאסם.
חסן עמר: דיברתי עם גברת שוש צימרמן.
חסן עמר: היא רוצה לתת לנו הדרכה.
חסן עמר: כמו כן, בשבוע שעבר עברנו עוד קורס, EMDR, במיוחד כדי לטפל בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: כיצד אתה מעריך יינתן הטיפול הזה?
תמר גוז'נסקי: בתשלום או בחינם?
חסן עמר: המטפלים לא יעשו את זה חינם.
תמר גוז'נסקי: האם התשלום יהיה סביר?
תמר גוז'נסקי: האם מישהו יעזור בכיסוי ההוצאה?
חסן עמר: ההוצאה תהיה על משרדי הממשלה.
תמר גוז'נסקי: על איזה משרדי ממשלה?
לבנה חלילי: מה יהיה התעריף?
חסן עמר: התעריף הוא 250 שקל לשעת טיפול.
חסן עמר: אם רוצים שהמחיר יהיה נמוך יותר, נברר עם גברת לבנה חלילי איך עושים את זה שם.
חסן עמר: אפשר לעבוד ביחד עם אל"י.
תמר גוז'נסקי: המטרה שלנו היא שהשירות הזה יהיה זמין לכל ההורים והילדים, כלומר להציע להם את השירות.
תמר גוז'נסקי: הרי להכריח אי אפשר, אבל להציע.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, שהתשלום יהיה סביר.
תמר גוז'נסקי: אני לא מתווכחת אם 250 שקל זה הרבה או מעט לשעה של פסיכולוג.
תמר גוז'נסקי: אני רק אומרת ש-250 שקל כפול 10 פגישות זה סכום גבוה מאוד שההורים יצטרכו להוציא.
חסן עמר: לא מדובר על 10 פגישות אלא על הרבה יותר פגישות.
חסן עמר: ילדים שנפגעו מינית זקוקים לטיפול ארוך טווח.
עמליה מאיר-הדרי: העלות היא מאוד גבוהה.
עמליה מאיר-הדרי: מי יממן?
חסן עמר: אז העלות תהיה חצי.
תמר גוז'נסקי: קודם כל, יפה מאוד שחיפשתם אנשי מקצוע דוברי ערבית.
תמר גוז'נסקי: גברת לבנה חלילי אמרה שזה אחת המטרות, לחפש אנשי מקצוע דוברי ערבית.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות ששיתוף פעולה שלכם, כשפ"י, ושל גברת לבנה חלילי, כעמותה שעוסקת בזה ונעזרת גם בתרומות וכתוצאה מכך היא יכולה לגבות מההורים תשלום יותר נמוך - זאת אפשרות אחת.
תמר גוז'נסקי: אם נוסיף לזה עזרה של המועצה - אני סבורה שיתכן והשילוב בין שלושת הגורמים האלה יוכל להוריד את העלות, למחיר סביר.
תמר גוז'נסקי: לא אמרתי שזה יהיה בחינם.
תמר גוז'נסקי: חשוב שאם במקרה נפגע ילד ממשפחה שאין לה שום אפשרות לתת לו טיפול, שהוא לא ישאר מחוץ לתמונה.
תמר גוז'נסקי: צריכה להיות פה ראייה של הקבוצה כקבוצה.
תמר גוז'נסקי: שלא נשכח בדרך את הילד שגדל במשפחה חלשה ממילא ושההורים שלו לא יכולים לעזור לו.
חסן עמר: בנוסף למה שאמרתי, אנחנו חשבנו לפתוח "קו חם", לא רק לכפר קאסם אלא לכל האזור.
חסן עמר: כבר דיברנו עם "בזק" בעניין הזה.
חסן עמר: אנחנו מקווים שזה יתממש בהקדם.
חסן עמר: בקשר להסברה: אנחנו נתייעץ פעם נוספת עם גברת לבנה חלילי, כי יש לה ניסיון רב וכישרון רב והיא יכולה לעזור לנו בכל התחומים: מבחינה טיפולית וגם מבחינה הסברתית.
לבנה חלילי: אמרתי כבר בתחילת דברי שברגע שיהיו אנשי מקצוע מטפלים בשפה הערבית - וגם אנחנו דאגנו ליצור איזה רשימה, כי חשוב שהטיפול ייעשה בערבית - אנחנו מוכנים לתת את ההדרכה.
לבנה חלילי: ההדרכה כמובן כרוכה בתשלום כלשהי, כי אנחנו עמותה שחיה ממה שהיא עושה ואין לה רווחים מעבר לזה, אבל אנחנו מוכנים לתת הדרכה צמודה, למה, איך, כמה ולמה ולאיזה כיוונים.
לבנה חלילי: מעבר לזה, הרי אני התקשרתי אליך ואמרתי ששמעתי שיש בעיה ובואו נראה מה ניתן לעשות ביחד.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה לנסות ללכת בכיוון הזה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה לא הפיתרון הכי טוב.
תמר גוז'נסקי: אני מעדיפה פיתרון אחר, אבל הוא לא זמין עכשיו.
תמר גוז'נסקי: החלום, שלכל ילד כזה תהיה כתובת והוא יקבל שירות לפי חוק - אולי כשיעבירו את נושא בריאות הנפש של ילדים אל קופות-חולים זה ישתנה.
תמר גוז'נסקי: בכל מקרה, אני מצטערת שאני לא יכולה להציג פיתרון שיאפשר לכל ילד לקבל את כל הטיפולים שהוא צריך ובחינם מתוקף היותו ילד פגוע.
תמר גוז'נסקי: זה לא קיים כיום במדינה.
תמר גוז'נסקי: לכן, אם לא יהיה שיתוף פעולה שלכם כאנשי מקצוע, של העמותות, של המועצה ואולי של גורמים נוספים, אני לא רואה שניתן יהיה לעשות הרבה.
תמר גוז'נסקי: אבל אני רואה שיש רצון לשתף פעולה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאתם יכולים להיות דוגמה למה שאולי עוד לא נעשה במקומות אחרים, לכך שלכל ילד פגוע יהיה טיפול.
תמר גוז'נסקי: אם תעשו את זה, אתם תעשו היסטוריה במדינת ישראל.
אורי שוחט: קודם כל אני רוצה להגיד שאני מאוד נרגש לראות את ההתגייסות הזאת.
אורי שוחט: כאשר אני שומע את הדברים של מנהלי בתי-הספר והמחנכים, אני חושב שכנראה לקהילה הזאת יש כוחות יותר גדולים ממה שאתם חושבים, ומגרשי הכדורגל יתמלאו כנראה די מהר.
אורי שוחט: אחרי אירוע כזה באמת יש את הירידה ואחרי זה יש התאוששות.
אורי שוחט: זה דבר אחד.
אורי שוחט: דבר שני, אני חושב שיש את הבעיה של המרחק ושל השפה, אבל בסך הכל באמת יש אפשרות לפנות.
אורי שוחט: כפי שנאמר, יש עדיפות.
אורי שוחט: אני לא צריך לספר לכם מה רבים הצרכים של נפגעי הנפש האחרים.
אורי שוחט: פה היתה השקעה ספציפית בקורסים ובאנשים דווקא באזור הזה.
תמר גוז'נסקי: איך אתה יכול לעזור לשפ"י?
אורי שוחט: אני לא יודע.
אורי שוחט: אני חושב שכמו בכל מקום אפשר לפנות למנהל התחנה במקום ולראות האם ניתן לעשת משהו מסוג של reaching out.
תמר גוז'נסקי: הם שואלים למי צריך לפנות כדי לבדוק מה ניתן לעזור.
אורי שוחט: למנהל התחנה לבריאות הנפש בפתח-תקווה, או בגהה.
אורי שוחט: אני חושב - ואני כרגע לא מדבר כנציג משרד הבריאות אלא כאיש מקצוע - שאם יש 26 ילדים, כנראה שיש עוד.
תמר גוז'נסקי: ידוע שיש עשרות.
אורי שוחט: מעבר לעניין של ההתערבות הקהילתית, שהיא מאוד מאוד חשובה, יש חשיבות לזהות את הילדים האלה.
אורי שוחט: יש לי רושם שבציבור הזה אם ההורים יקבלו הכוונה מאנשי מקצוע וגם מאנשי ציבור, כמו ראש המועצה או סגניו, כיצד לדבר עם הילדים, לילדים יהיה יותר קל לספר להורים שלהם מאשר לבוא ולספר את זה לחוקר.
אורי שוחט: אני מדבר דווקא על הציבור שנמצא כאן.
אורי שוחט: אם ההורים יקבלו מידע, הבנה וגיבוי ציבורי מהמחנכים, אני חושב שיהיה אפשר לזהות את הילדים הנפגעים.
אורי שוחט: עדיף לילד כזה לקבל טיפול סמוך ככל האפשר לאירוע.
אורי שוחט: את זה אני אומר מבחינה מקצועית.
אורי שוחט: זה נותן אפשרות למנוע בעיות בהמשך.
אורי שוחט: כל העניין של הסוד פועל בצורה נורא קשה, גם על המשפחה ובכלל.
אורי שוחט: ברגע שיש סוד לשמור, זה משפיע על הכל.
תמר גוז'נסקי: אז צריך להדריך הורים?
אורי שוחט: אני חושב שצריך לצאת בתכנית שמטרתה להעביר את המסר.
אורי שוחט: אני חושב שההורים יכולים להיות הסוכן הכי חשוב בזיהוי של הילדים.
אורי שוחט: ברגע שהילדים יקבלו לגיטימציה מההורים לבוא ולהגיד - וכבר יש קבוצה, זה לא הראשון, לראשון זה הכי קשה, לשני כבר יותר קל, כי מישהו כבר גילה את זה - אז תהיה אפשרות גם לילדים אחרים בבית לספר להיחשף.
אורי שוחט: ההורים בתוך השיקול המשפחתי יחליטו אם רוצים להעביר את זה הלאה, כי גם זה שיקול בסופו של דבר בתוך מערכת של סוד שמעורר בושה ומעורר התנגדות לחשוף אותו.
אורי שוחט: הילדים האלה הם מאד חשובים.
אורי שוחט: מעבר לבעיה הקהילתית, אחד המנהלים אמר שעד היום הוא לא חשב על זה.
אורי שוחט: אז מהיום והלאה כבר תחשוב על זה.
אורי שוחט: אבל מי שישאר עם הבעיה זה הילדים האלה, שנוצרים את הסוד בליבם.