GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי שוחט: אצלם דווקא אפשר יהיה, אפילו אם ההתערבות לא תהיה לגבי כל ילד, לפחות אצל חלק מהילדים האלה אפשר יהיה למנוע בעיות בעתיד.
אחמד בדיר: יש לנו הורים שמתביישים מהנושא ולא רוצים להיחשף.
אחמד בדיר: הקשבתי לדיון היום באוזניים קשובות.
אחמד בדיר: נדמה לי שאין תשובות לבעיה הזאת.
אחמד בדיר: אני לא יודע אם מישהו מהיושבים סביב השולחן הזה יכול לעזור לנו בעניין הזה.
אחמד בדיר: דאגתנו היא לילד הפגוע עצמו אך הוא לא מקבל טיפול מאחר וההורה מתבייש ואומר: עזבו אותי, והוא לא רוצה להתלונן או לגשת לטיפול.
אחמד בדיר: אנחנו דואגים לילד.
אחמד בדיר: אני לא יודע מה לעשות במקרה כזה.
חסן עמר: אנשי מקצוע, כלומר יועצים שהתמחו בנושא הזה, יכולים להיכנס לבית ההורים ולהגיד להם עד כמה חשוב שהבנים שלהם יקבלו טיפול.
חסן עמר: איך עושים את זה?
חסן עמר: אם אנחנו נסביר להורים שהבן שלהם ייפגע לכל חייו אם הוא לא יקבל טיפול, אני בטוח שזה ישפיע.
תמר גוז'נסקי: הוא אומר שיש הורים שלא רוצים לפגוש איש מקצוע, כי בזה בעצם הם מודים שיש בעיה.
תמר גוז'נסקי: הוא שואל: אז מה עושים?
תמר גוז'נסקי: האם אפשר לאלץ הורים כאלה?
חסן עמר: אי אפשר לאלץ.
חסן עמר: עושים את זה באסיפת הורים כללית.
חסן עמר: שולחים מכתבים לכל ההורים, וההורים של הילדים הנפגעים באים יחד עם ההורים האחרים לשמוע.
חסן עמר: אנשי המקצוע צריכים להבהיר להורים עד כמה חשוב שהילדים יהיו בטיפול, שזה ממש חובה, ולתת להם הרבה הסברים למה זה כל-כך חיוני.
חסן עמר: כאשר ההורים ישמעו את זה, אני חושב שלטובת ילדם הם יחשבו פעמיים.
חסן עמר: יתכן שהם יעדיפו לקבל טיפול דווקא מחוץ לכפר.
לבנה חלילי: אמרנו שבמפגשי ההורים אנחנו מזמינים את כלל ההורים.
לבנה חלילי: ההורים מקבלים הרצאה והסבר מה קורה בפגיעה מינית, למה הילדים לא סיפרו, איך אפשר לדבר עם הילדים, אילו דברים ניתן לשאול.
לבנה חלילי: אותם הורים שאולי כרגע חוששים להיחשף - אני אומרת לך לאור מפגשים שאנחנו עושים - ניגשים אחר-כך ומדברים בצד, מטלפנים מאוחר יותר.
לבנה חלילי: יש איזה פתיחות, בכל זאת הם לומדים מתוך העשייה הזאת מה לעשות עם הילדים שלהם.
תמר גוז'נסקי: מה קורה אם אחרי הכל ההורה עדיין לא מוכן?
לבנה חלילי: אם זה ילד שידוע עליו, ניתן דרך חוק הנוער, דרך פקיד הנוער לטפל בו בעילה של הזנחה.
יחיא ג'ראר: זה לא תופס, בשום פנים ואופן לא.
לבנה חלילי: אם אנחנו רואים ילד שנמצא במצוקה מאוד מאוד קשה וההורה בשום פנים ואופן לא מוכן להביא אותו לטיפול, זה מצב של הזנחה, על-פי חוק.
לבנה חלילי: אני מדברת על מצב קיצוני.
לבנה חלילי: מעבר לזה, הטיפול שנותנים הוא טיפול מערכתי, הוא לא טיפול רק לילד.
לבנה חלילי: אם נותנים טיפול רק לילד ולא נותנים טיפול מערכתי, למערכת המשפחתית, לא עשינו שום דבר כי הילד חוזר הביתה ומתמודד עם דברים שהוא לא יכול להתמודד איתם.
יחיא ג'ראר: עם כל הכאב, מבחינה משפטית יש זכות לילד או להורה להגיד: אני לא רוצה טיפול.
יחיא ג'ראר: אני יודע שיש לי בעיה אבל אני לא רוצה.
יחיא ג'ראר: זכותו.
לבנה חלילי: זה זכותו של הילד אבל לא זכותו של ההורה.
לבנה חלילי: ילד שמגיע לטיפול יכול לומר: אני לא רוצה לבוא טיפול.
לבנה חלילי: אי אפשר להכריח ילד לבוא לטיפול.
לבנה חלילי: אבל אין זכות להורה להגיד שהוא לא רוצה שהילד שלו יקבל טיפול.
לבנה חלילי: זה הזכות של הילד.
לבנה חלילי: זה לא אותו דבר.
תמר גוז'נסקי: זאת פרשנות.
אמין עיסא: מה את אומרת לאבא שאומר לי שהוא מעדיף שהילד ישאר עם נזק גופני אך לא לגרום לו נזק נוסף בכך שהוא יצטרך להיחשף ובכך להוסיף לו עוד בעיה נפשית?
אמין עיסא: האבא שואל: איך הילד יתמודד בתוך החברה עצמה?
לבנה חלילי: אני מוכנה לבוא ולדבר עם האבא הזה ולהסביר לו מה קורה.
לבנה חלילי: השלב הראשון לפני הטיפול בילד יהיה טיפול עם ההורים, לדבר עם ההורים, להיפגש איתם מספר פעמים.
לבנה חלילי: זה דבר שעושים בטיפולים כאלה.
לבנה חלילי: פעמים רבות הורים לא מתמודדים עם הדבר הזה.
לבנה חלילי: הם צריכים להיות הדמויות המכינות.
עאטף עיסא: אני יושב-ראש ועד הורים בחטיבת ביניים.
עאטף עיסא: אנחנו ישבנו כאן עם חברת הכנסת תמר גוז'נסקי לפני שבועיים ודיברנו על העניין הזה בכללותו, אבל הדגשנו שכתושבים בכפר ערבי מסורתי הבושה הורגת את העם.
עאטף עיסא: נכון שהמעשה חמור מאוד אבל הבושה לעתים יותר חזקה.
עאטף עיסא: המנהל לא יידע, ואני כוועד הורים לא אדע.
עאטף עיסא: נכון שזה הסמכות של מנהל לשכת הרווחה.
עאטף עיסא: ישבנו פה וכלל לא שאלנו מי נפגע ומי לא נפגע, וגם לא נשאל.
עאטף עיסא: גם לא צריך חלוקה, כמה נפגעו בחטיבת בינים וכמה בתיכון.
עאטף עיסא: נפגעו ילדים.
עאטף עיסא: אם הבן שלי לומד שם - אז זה יכול להיות גם הבן שלי.
עאטף עיסא: אמרת שאם כל היושבים סביב השולחן יתאחדו אפשר יהיה למוטט מדינה.
עאטף עיסא: אנחנו לא רוצים למוטט מדינה.
עאטף עיסא: אנחנו רוצים שתעזרו לילדים.
עאטף עיסא: האם מישהו יכול לתת לנו תשובה מה לעשות?
לבנה חלילי: לכן אני אשב עם ההורים, לא פעם ולא פעמיים, ואצרף אלי איש דת, יחד איתי, כמו שאנחנו עושים בישובים חרדיים שאנחנו פועלים בהם.
עאטף עיסא: את צודקת שאפשר להתגבר על זה.
עאטף עיסא: בשבת אנחנו נעשה תהלוכה שבה ישתתפו כל תלמידי בתי-הספר מחטיבת הביניים ומהתיכון וההורים.
עאטף עיסא: נתרכז ליד המועצה.
עאטף עיסא: אני רוצה שההורים יהיו מודעים לעניין ולחומרת המעשה, עם גיבוי המועצה.
עאטף עיסא: דאגתי לכך ששוטר בכיר דובר ערבית ייתן להם הרצאה בנושא האלימות, במיוחד נגד הנגע הזה של פגיעות מיניות.
עאטף עיסא: הוא מביא לנו חומר מהמטה הארצי.
עאטף עיסא: אולי ההורים, שיהיו שם יחד עם הילדים, יהיו יותר מודעים לבעיה.
עאטף עיסא: בעקבות זה להורה שהבן שלו נפגע אולי יהיה אומץ להתמודד עם הנושא ולדבר בגלוי עם בנו.
לבנה חלילי: זה עשייה מבורכת, אבל אתה חייב שיהיה לצידך איש מקצוע.
עאטף עיסא: אני לא נוגע בעניין המקצועיות.
עאטף עיסא: אני מדבר על שוטר שייתן הרצאה, לא הרצאה טיפולית.
עלי עאמר: אני מנהל בית-ספר יסודי.
עלי עאמר: אני בקשר עם מר פואד עיסא.
עלי עאמר: את הפנל של מפגשי הורים יתחילו בבית-ספר שלי.
עלי עאמר: למחרת בשעה 13:00 יש לי כנס עם אמהות, שגם בו ידובר על הנושא.
עלי עאמר: ד"ר חסן עמר ירצה שם וגם היועצת החינוכית-הפסיכולוגית.
עלי עאמר: הם ירצו בפני ההורים במשך שעה, שעה וחצי, דברים שנוגעים למניעה ולטיפול, כדי להגביר את ההבנה, כדי שהורים יידעו לקבל את הנושא.
עלי עאמר: במבנה החברתי שלנו, של האומה הערבית בכלל, הנושא הזה הוא טאבו שאנחנו לא מדברים עליו.
עלי עאמר: בסבב הראשון שעשינו מצאנו אצל ההורים הכחשה והדחקה לגבי הנושא הזה.
עלי עאמר: הם לא אמרו "פגעו מינית" אלא: "חטפו אותם, תיזהרו שלא יחטפו אתכם".
עלי עאמר: בדומה למה שסיפר ידידי מר סבע סרסור, נכנסה לחדר שלי תלמידה ואמרה: אדוני המורה, היה אוטו אדום בלי גג, הוא הזמין אותי לנסוע איתו כי הוא חשב לחטוף אותי.
עלי עאמר: צריך להבין את הרגישות אצל הילדים ואצל ההורים.
עלי עאמר: אנחנו מתחילים את התהליך מחר עם ההורים.
עלי עאמר: לפני זה הקדמתי ועשיתי ישיבות כיתתיות לכל האימהות.
עלי עאמר: בשבוע הבא אנחנו מתחילים לארגן שוב עבודה עם הילדים.
תמר גוז'נסקי: צריך לדבר עם האבות ולא רק עם האימהות.
עלי עאמר: שבוע לאחר מכן אנחנו מכינים מפגש עם האבות.
עלי עאמר: אנחנו עובדים לפי תכנית.
עלי עאמר: אצלי ייערך הפנל הראשון ואחרי זה הפעולה תורחב ליתר בתי-הספר.
עלי עאמר: נראה את מידת הצלחה ואילו דברים יעלו בדרך.
אמין עיסא: יש לי שאלה.
אמין עיסא: כל הזמן אומרים לנו: אתם יודעים איזה נזק יהיה לילד?
אמין עיסא: האם מישהו יכול להסביר לנו איזה נזק יהיה לילד?
אמין עיסא: אבא שואל אותי איזה נזק יהיה לילד שלו אבל אני יכול להסביר לו רק את מה שאני יודע.
אמין עיסא: אנשי מקצוע צריכים להבהיר לנו איזה נזק יכול להיגרם לילדים.
לבנה חלילי: לכן אמרנו שצריך לעבוד עם צוות.
אמין עיסא: האם אני אחכה עד שיהיה צוות כזה?
לבנה חלילי: לא, עכשיו צריך להיכנס אל בתי-הספר.
חסן עמר: לכן יש פסיכולוג בבית-הספר.
חסן עמר: שישאל אותו.
חסן עיד: תכננו לכל בית-ספר 28 שעות הדרכה למורים.
אמין עיסא: אני רוצה תשובה חד-משמעית, איזה נזק יהיה לילד, מה להגיד להורים.
לבנה חלילי: תקבל תשובה.
אילן גריצמן: אני מפקד נקודת המשטרה בכפר.
אילן גריצמן: אני השוטר הקהילתי של הכפר מזה מספר שנים.
אילן גריצמן: אני רוצה להגיד בקול רם, שכולם ישמעו, שאני מאוד אוהב את כפר קאסם.
אילן גריצמן: בשביל לעבוד במגזר, צריך לאהוב את המגזר.
אילן גריצמן: לצערי הרב הייתי חולה, עדיין אני חולה, אני לפני ניתוח קשה שבינתיים דחיתי אותו.
אילן גריצמן: יצאתי לחופשת מחלה וחזרתי לתוך כל המערבולת של הסיפור הזה.
אילן גריצמן: לא היתה לי שום אינפורמציה על כל הסיפור.
תמר גוז'נסקי: האם המשטרה לא מספרת לך על חקירות שהיא עושה?
אילן גריצמן: הייתי חולה ולא רצו להטריד אותי.
אילן גריצמן: השוטרים הנציגים שלי נמנעו מלשתף אותי כי אני חולה מאוד, אבל אני מרגיש שחובתי להסביר את עצמי כאן.
אילן גריצמן: אני הרי מקור המידע המרכזי של הכפר ואני בקשר עם ראש המועצה ועם חברי המועצה.
אילן גריצמן: אני גם מעביר פה מודל של "בית-ספר בטוח".
אילן גריצמן: קרה לי מקרה מאוד לא נעים.
אילן גריצמן: כאשר חזרתי אחד השוטרים הטעה אותי ונתן לי מידע מוטעה, לגבי זה שגם מעורבות בנות בסיפור.
עאטף עיסא: הוא מדבר על השוטר שצוין במסמך שנשלח לשרת החינוך לימור לבנת.
תמר גוז'נסקי: הנושא לא עלה פה.
תמר גוז'נסקי: כבר עברנו את זה.
אילן גריצמן: נכנסתי לבית-הספר, במסגרת המודל "בית-ספר בטוח" ומול 500 תלמידים אמרתי את מה שידעתי.
אילן גריצמן: הרגשתי שחובתי לספר לכולם.
אילן גריצמן: דיברתי מתוך התרגשות, כאבא לילדים.
אילן גריצמן: שאלתי למה לא פנו גם אלי, הרי אני הדמות הכי מוכרת כאן, נציג משטרת ישראל בכפר קאסם.
אילן גריצמן: למה לא פנו אלי?
אילן גריצמן: אמרתי שנפגעו 18 בנות, ופתאום התחיל לבוא גל של זעם כלפי מכפר קאסם.
אילן גריצמן: עשיתי טעות.
אילן גריצמן: כולנו בני אדם.
אילן גריצמן: גם הנשיא קלינטון וכולנו בני אדם.
אילן גריצמן: אני מצפה מתושבי כפר קאסם שיבינו שאני לא עשיתי את זה בכוונה.
אילן גריצמן: טעיתי.
אילן גריצמן: טעות.
אילן גריצמן: טועים.
אילן גריצמן: אנחנו בני אדם.
אילן גריצמן: אני מבקש סליחה.
אילן גריצמן: עליתי ודיברתי במיקרופון בפני כל 500 תלמידי בית-הספר ואמרתי שטעיתי.
אילן גריצמן: אני עוד פעם מבקש סליחה ומחילה מכל תושבי כפר קאסם.
אילן גריצמן: אני מעוניין להמשיך לעבוד בכפר קאסם, אני אוהב את כפר קאסם ואני מבקש סליחה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים לסכם את הנושא.
תמר גוז'נסקי: כבר לפני חצי שעה חשבתי שאני מסכמת אך באיזה מקום הסיכום גלש, כי כל מיני אנשים שישבו פה רצו לדבר רק בשלב הזה.
חסן עמר: אני רוצה לומר שחשוב שתהיה לנו עבודה משותפת עם היועצים החינוכיים.
עמליה מאיר-הדרי: ד"ר חסן עמר, אני שואלת למה לחכות עד ש"בזק" יתן לך קו כדי לפתוח "קו חם"?
עמליה מאיר-הדרי: אני בטוחה שיש, ברווחה או במחלקת החינוך, טלפון וניתן לפתוח "קו פתוח", שיישבו שם אנשי מקצוע של המקום הזה.
עמליה מאיר-הדרי: צריך לפרסם לכולם, להורים ולילדים, דרך בתי-הספר שנפתח "קו פתוח" ואת מספר הטלפון.
תמר גוז'נסקי: כשאת תביאי את הסטודנטים שלך, נושיב אותם ליד הקו.
תמר גוז'נסקי: לא פשוט לפתוח קו, צריך מישהו שיידע לענות, צריך להכשיר אותם.
תמר גוז'נסקי: הנושא הוא מאוד חשוב.
תמר גוז'נסקי: הדבר הגדול שקורה בכפר הוא שיושבים ומדברים ושהנושא עולה.
תמר גוז'נסקי: יש הורים, מורים ומנהלים וכל אחד אומר: אני רוצה לעשות, תעזרו לי לעשות.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר גדול.
תמר גוז'נסקי: נכון שיש פה בכפר קאסם אוכלוסיה מוסלמית, שיש לה את היחודיות שלה.
תמר גוז'נסקי: אבל אם אתם חושבים שיש איזה אוכלוסיה בארץ או בעולם שהנושא הזה הוא לא טאבו שם, אז אתם טועים.
תמר גוז'נסקי: אצל אנשים עם השכלה גבוהה במגזר היהודי תמצאו בדיוק אותו דבר: הכחשה, לא רוצים לספר וכולי.
תמר גוז'נסקי: אחרת לא ניתן להבין איך דברים מתגלים בחקירות משטרה כעבור 10 ו-20 שנה, פתאום מישהו נזכר להגיש תלונה.
תמר גוז'נסקי: איפה היית במשך 10 שנים או 20 שנה?
תמר גוז'נסקי: זאת בעיה כללית.
תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שפה היא יותר חמורה או פחות חמורה.
תמר גוז'נסקי: תבינו שזאת בעיה כללית.
תמר גוז'נסקי: באיזה מקום הורה חושב שהוא אשם, חושב שהילד שלו אשם, חושב שהוא נכשל בחינוך, חושב שהילד שלו לא בסדר.
תמר גוז'נסקי: בטח, הדבר הכי טבעי הוא להאשים את עצמך.
תמר גוז'נסקי: לכן כל-כך קשה.
תמר גוז'נסקי: כי כשהילד שלך חולה בדלקת ריאות אתה לא אומר שאתה אשם, זה חיידקים, אתה לא עשית שום דבר, אבל אם קורה דבר כזה - אתה מרגיש אשם.
תמר גוז'נסקי: זה נובע מחוסר הבנה של הסיטואציה.
תמר גוז'נסקי: מי שלא עובר את זה אישית לא מבין מה קורה ברגע הזה, כשיש תוקף ויש ילד.
תמר גוז'נסקי: באותו אופן לא הבינו שנים רבות מה קורה עם נשים מוכות.
תמר גוז'נסקי: הרי מה אמרו?
תמר גוז'נסקי: איפה היית, למה שתקת, למה לא צעקת, למה לא עשית?
תמר גוז'נסקי: לקח לנו הרבה שנים להבין שבמצב כזה האישה לא חופשית לצעוק ולהתנגד.
תמר גוז'נסקי: זה לא פשוט כל-כך.
תמר גוז'נסקי: שנים זה לקח.
תמר גוז'נסקי: עכשיו מדובר בילדים ואנחנו גם לא מבינים את הסיטואציה הזאת.
תמר גוז'נסקי: לא מבינים את הפחד, לא מבינים את השיתוק, לא מבינים את ההפחדה.
תמר גוז'נסקי: פה היתה פעולת טרור נגד ילדים.
תמר גוז'נסקי: לא סתם פגעו בהם, טרור עשו נגדם.
תמר גוז'נסקי: מבוגרים פוחדים מטרור, אז מה אתם רוצים מילדים?
תמר גוז'נסקי: אז יש לנו בעיה.
תמר גוז'נסקי: אני מסכימה שאחד המכשולים הכי קשים זה באמת ההורים.
תמר גוז'נסקי: העובדה ש-26 ילדים הגיעו לחקירה היא דבר ענק.
תמר גוז'נסקי: זה 26 משפחות שהסכימו.
תמר גוז'נסקי: אתם פרצתם את הדרך, זה לא שהכל סגור ואף אחד לא מדבר, אבל יש עוד עשרות.
תמר גוז'נסקי: הדרך היחידה היא להגיע להורים, כך או אחרת.
תמר גוז'נסקי: אני לא רוצה לתת תשובה לכל דבר.
תמר גוז'נסקי: אפשר להגיע אליהם דרך אסיפת הורים כללית, ואפשר להגיע אליהם דרך בעל מקצוע, אם במקרה הוא יודע את שמם ויוכל להגיע אליהם.
תמר גוז'נסקי: אני לא יכולה לפתור את כל הבעיות.
תמר גוז'נסקי: אבל אני מסכימה שההורים הם המקום הראשון.
תמר גוז'נסקי: הם יכולים לעזור לילד הכי הרבה והם הכי הרבה יכולים למנוע.
לבנה חלילי: צריך לצרף לעניין גם את אנשי הדת.
עלי עאמר: צריך להפיץ ש-26 הורים פנו.
תמר גוז'נסקי: זה נאמר היום בישיבה בגלוי.
תמר גוז'נסקי: זה נתון שלא צריך להסתיר.
תמר גוז'נסקי: בקשר למשרד החינוך ורכישת שירותים, אני מקווה שהעניין יזוז.
תמר גוז'נסקי: מר פואד עיסא, אתה צריך לעמוד על המשמר שאכן כל ההבטחות לגבי הכשרת הורים והכשרת מורים ימומשו.
תמר גוז'נסקי: שכל מנהל וכל מורה יקבל תשובה לשאלה איזה נזק ייגרם לילדים.
תמר גוז'נסקי: כל אחד חייב להיות מצויד בתשובה הזאת.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהראשון שאליו יפנה ההורה יהיה המורה ולא היועץ או הפסיכולוג, אז שיוכל לתת לו תשובה.
תמר גוז'נסקי: הדבר הזה הוא לא בשמים.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני, בקשר לטיפול האישי, אני חושבת שצריך לחבר את כל הגורמים.
תמר גוז'נסקי: אם משרד הבריאות יוכל לעזור במשהו, ואם אתם עם האנשים שעומדים לפני סיום לימודיהם תוכלו לעזור, ועמותת אל"י, והמועצה המקומית, ואגף הרווחה וכל הגורמים, אני חושבת שיחד נוכל ליצור מערך שיבטיח שירות.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לקוות שכאשר נבדוק את זה בעוד כמה חודשים - תעדכנו אותנו אם אתם נתקלים בקושי - נראה בדיעבד שהדבר הזה עבד.
תמר גוז'נסקי: אם זה יעבוד, אתם תהיו הראשונים בארץ שתעשו דבר כזה.
תמר גוז'נסקי: אני לא מכירה דבר כזה במקום אחר.
לבנה חלילי: אני יכולה לעדכן אותך.
לבנה חלילי: זה נעשה בכמה וכמה ישובים.
לבנה חלילי: במגזר הערבי אתם הראשונים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לברך את כל מי שהיה פה.
תמר גוז'נסקי: הישיבה התארכה אבל נראה לי חשוב מאוד שכל אחד מאיתנו ירגיש שזה משימה אפשרית, שזה לא בשמים, שמדובר בילדים שזועקים לעזרה ואנחנו חייבים לתת להם אותה.
תמר גוז'נסקי: מדובר בהורים שמאוד אוהבים את הילדים שלהם ורוצים שלילדים שלהם יהיה רק טוב.
תמר גוז'נסקי: אחרי שאנחנו מבינים את זה ויודעים שהמורים רוצים שיהיה טוב, והמועצה רוצה שיהיה טוב וכולי, אני מקווה שנצליח, גם בפעולה הכללית וגם בטיפול הפרטני.
תמר גוז'נסקי: זו הישיבה הראשונה בכנס הקיץ, שיעמוד בסימן הקרב הגדול על הקיצוצים, בין היתר בנושאים רבים שקשורים בילדים, אמנם בקצבאות אבל גם בחינוך, בעבודה ורווחה והרבה מאוד תחומים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים לדבר על נושא שכבר במידה מסויימת נגענו בו בדיונים בעבר - הפיקוח על מסגרות פרטיות לטיפול בתינוקות ובפעוטות.
תמר גוז'נסקי: הלית ברק שיושבת איתנו הכינה מסמך רקע שבו יש גם הנתונים וגם המצב העובדתי לגבי הפיקוח על המסגרות, אלו מסגרות מפוקחות ואלו לא.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יכולים לקבל נתונים על המסגרות שמפוקחות ממשרד העבודה והרווחה, שהוא לפי המצב המשפטי הקיים אחראי לכל המסגרות לילדים עד גיל שלוש.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך, במידה מסויימת, הוא התחיל לפחות, היה לו ניסיון להיכנס לפיקוח פדגוגי בגילאים האלה, אבל הוויכוח הגדול, מי אחראי על חינוך הילדים עד גיל שלוש, הוויכוח הזה כידוע נמשך, ונכון לרגע זה אני לא רואה שהוא הולך להיפתר.
תמר גוז'נסקי: המשאלה שלנו היא שבסופו של דבר כל מערכות החינוך יהיו במסגרת הפיקוח של משרד החינוך כמסגרות חינוך.
תמר גוז'נסקי: בינתיים, המצב הקיים הוא שלמשרד העבודה יש נתונים על אותן מסגרות שקיבלו מעמד או הוכרו, כלומר שלפי המושג הטכני יש להן סמל מעון, ומשפחתונים.
תמר גוז'נסקי: מהנתונים האלה אנחנו יכולים להקיש לגבי מספר הילדים שנמצאים במסגרות לא מפוקחות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יוכלים רק להעריך, אין לנו שום נתון, כי ברגע שמשהו לא מפוקח ולא מדווח, אנחנו לא יודעים.
תמר גוז'נסקי: בהנחה ש-20% מהילדים נמצאים במסגרות המפוקחות, אני חושבת שזה לא יהיה מוגזם להעריך שלפחות עוד 20% נמצאים במסגרות לא מפוקחות.
תמר גוז'נסקי: היתר, מאחר שאנחנו מדברים מהלידה עד גיל שלוש - כאשר יש הבדל מלידה עד שנה ומשנה עד שלוש - אני חושבת שלא יהיה מוגזם להגיד שזה לפחות 20%, בהערכה שאין לה כמובן שום ביסוס עובדתי.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אנחנו מדברים על מספר גדול מאוד של ילדים מתוך קבוצת הגיל הזו שמונה למעלה מ-300 אלף ילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נמצאים במצב שבו החוקים קובעים כללים לגבי מעונות, משפחתונים מוכרים, אבל הם לא קובעים שום כללים לגבי מי שלא ביקש הכרה.
תמר גוז'נסקי: אני מעריכה שבין אלה שלא ביקשו הכרה ופועלים ללא הכרה וללא מעמד, מטעם משרד העבודה, אני חושבת שבין אלה שלא נמצאים תחת פיקוח כלשהו, יש בעצם שתי קבוצות.
תמר גוז'נסקי: ישנה הקבוצה של המעונות שבהם האוכלוסייה יודעת מראש שהיא לא תקבל שום הנחות ממשרד העבודה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שהיום תקרת ההנחות מוציאה כמעט מחצית מהילדים הנמצאים במעונות מאיזושהי סובסידיה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש קבוצה שיודעת מראש שהיא לא תקבל שום סובסידיה, ולכן הם הולכים למעונות פרטיים שנבחרים על ידיהם, וחלקם הם יכולים להיות ברמה טובה.
תמר גוז'נסקי: אני לא באה לקבוע מראש שכולם לא טובים, להיפך.
תמר גוז'נסקי: אבל ישנה הקבוצה השניה של המעונות הזולים, במרכאות כפולות, שבעצם נותנים שירותי שמרטפות מסוג כזה או אחר, והם לא מבקשים רשיון מהסיבה שהם לא יכולים, לא רוצים, או לא מוכנים להשקיע כדי לעמוד בתנאים של משרד העבודה, והקבוצה הזאת היא במיוחד מדאיגה אותי.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, הקבוצה של אלה שיכולים לבחור את המעון הנפלא שאין לו סמל, אבל הוא בסדר, פחות מדאיגה אותי.
תמר גוז'נסקי: אין לי שום הוכחות, אני רק מנסה להניח על בסיס הניתוח של המצב, אבל הקבוצה השנייה הולכת וגדלה מבחינת מספר הילדים.
תמר גוז'נסקי: לפחות במקום שאני גרה, אנחנו יודעים על מסגרות רבות לילדים קטנים שנמצאות בבתים, מחזיקים חמישה עד עשרה ילדים, בלי שום תנאים מינימליים, והסיבה שהורים מביאים אותם לשם היא שהמקום זול ושעות העבודה גמישות, כלומר, המטפלת, האישה המכונה מטפלת, מוכנה להחזיק את הילד עד 7:00 בערב.
תמר גוז'נסקי: אני יודעת שלשירות הזה נזקקות לא מעט נשים מקרב העולות, שיש ביניהן הרבה חד-הוריות, והן מחפשות מקום שגם לא יגזול מהן הרבה כסף וגם יהיה גמיש בתנאים.
תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו עדים לתופעה שילדים נמצאים במצבי סיכון כתוצאה מכך שאין לנו שום חוק שמחייב כל מי שמטפל בקבוצה של מעל מספר מסויים של ילדים לקבל רשיון.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שיש צורך אמיתי לשנות את המצב הזה.
תמר גוז'נסקי: קראתי את מה שכתבה ד"ר יעל דיין, היא מציעה לחוקק חוק חדש מיוחד בנושא הזה כדי לתת פתרון לפיקוח.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים גם על הבטחת תנאים פיזיים, אבל גם על הבטחת תנאים של התפתחות נאותה והבטחת הזכויות של הילד לקבל את החינוך שמגיע לו בגיל הזה.
תמר גוז'נסקי: השיעור של הנשים העובדות נמצא כל הזמן בכיוון של עלייה.
תמר גוז'נסקי: להערכתי, תוך שנתיים-שלוש, בעתיד הקרוב מאוד, מספר הנשים העובדות ישתווה למספר הגברים העובדים, ויכול להיות שבעוד כמה שנים אפילו יעלה על מספר הגברים העובדים.
תמר גוז'נסקי: היום זה כמעט שווה.
תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, הצרכים של נשים עובדות ילכו ויעלו.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו לא רוצים פתרונות גרועים לילדים - זולים להורים אבל גרועים לילדים - אנחנו חייבים לעסוק בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהיום אין ויכוח על החשיבות של החינוך והטיפול בילדים בגיל הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שבתום הדיון נגיע לכמה מסקנות, גם בתחום החקיקה ואולי גם בתחומים אחרים.
תמר גוז'נסקי: נמצאים איתנו נציגים גם של משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך וגם אנשי אקדמיה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נשמע את כל ארגוני הנשים כמובן, נשמע את כל הנציגים, בתחילה את נציגי המשרדים.
תמר גוז'נסקי: הגברת איווט סעדון ממשרד העבודה והרווחה, תספרי לנו קצת מה יש ומה קורה, אם יש לכם בכלל מידע על המסגרות הפרטיות שלא מפוקחות.
איווט סעדון: אני רואה שד"ר יעל דיין עשתה עבודה יפה, היא בילתה אצלנו מספר שעות.
איווט סעדון: אנחנו נתנו את הנתונים שהיו בידינו.
איווט סעדון: כפי שנאמר כאן במסמך, אנחנו היום חולשים על כ-4,000 מסגרות, 2,000 מעונות היום ו-2,000 משפחתונים, ועוד ידנו נטויה.
איווט סעדון: אנחנו בדרך כלל התייחסנו לאותן מסגרות ציבוריות ששייכות לארגונים מוכרים, שביקשו לקבל סמל מעון וקיבלו אותו.
איווט סעדון: אני אתייחס במיוחד לבעיית הרישוי.
איווט סעדון: הן קיבלו את הסמל והפכו להיות חלק מאמות מידה מוסכמות בין הגופים הפועלים לבין המשרד, לגבי הפעלת מעונות היום.
איווט סעדון: מדובר על המבנה הפיזי, מדובר על הצוות, מדובר על הגודל, מדובר על מזון, על תחזוקה, מדובר על כל אותם הצרכים שמאפשרים פעילות תקינה ומפתחת במעונות היום.
איווט סעדון: אני חושבת שחלק גדול מכם מכיר אותן, יושבות כאן נציגות הארגונים.
איווט סעדון: התקציב לצורך מימוש הפעילות הזאת, הן של המשפחתונים, הן של המעונות, הוא כיום תקציב מדינה, כ-360 מיליון ₪ שהוא בעצם רק חלק של המשרד, בשיעור כ-20% - כאשר הכסף הארי הוא כסף של ההורים ו-5% כסף של ארגוני הנשים.
איווט סעדון: אם אנחנו נחבר את שלושת האלמנטים ביחד, אז אנחנו מגיעים למיליארד ו-200 מיליון ₪, שזה תקציבם של מעונות היום לכל שנה.
איווט סעדון: בנוסף לזה ישנם עוד סעיפים קטנים שמאפשרים את כל הנושא הזה של הכשרת צוות.
איווט סעדון: אנחנו מייחסים חשיבות רבה מאוד לכל נושא ההכשרה.
איווט סעדון: האגף להכשרה המקצועית שהוא אחראי על סיווג מקצועי, מכשיר מדי שנה כ-2,000 מטפלות.
תמר גוז'נסקי: גם סוג 1 וגם סוג 2?
איווט סעדון: גם סוג 1 וגם סוג 2.
איווט סעדון: האגף נותן השתלמויות מהמקורות שלו, כי אנחנו היום לא מוכנים לקבל שעובדת תיכנס ללא הכשרה, כי יש מחסור בכוח אדם, אלא אנחנו רוצים להקנות להם דברים מינימליים ביותר, ולכן האגף עושה היום השתלמויות בתחום האוריינטציה וכניסה לתפקיד, וזאת בתיאום מלא עם הארגונים המפעילים את המערכת.
תמר גוז'נסקי: מה התחלופה של העובדות?
איווט סעדון: יש עכשיו פחות תחלופה של עובדות.
איווט סעדון: אם הארגון לא מפקח, אז הן לא רוצות לוותר.
איווט סעדון: היום תופסים טוב את מקום העבודה.
איווט סעדון: מה שחשוב כאן לציין, הוא שהאגף לא רצה ללכת לקורסים ארוכים מקורסי תעודה, אבל אנחנו ראינו שהרבה מאוד מנהלות בשנתיים האחרונות עדיין לא קיבלו הכשרה בסיסית והלכנו לקורסים בשנה שעברה, עשינו כחמישה קורסים למנהלות, וכעת בפרט למסגרות החדשות של ארגונים שלא התבססו, עשינו גם כן את הקורסים ויש בתהליך ובעבודה עוד חמישה קורסים במסגרת בתי הספר של המנהלות, כי אנחנו יוצאים מהנחה שזו באמת הדמות המרכזית שהיא גם מנקזת את הפעולה והיא אשר עושה את המעון.
איווט סעדון: המערכת הולכת וגדלה, לאור העובדה שמשנת 1996, עם החלטות ועדת ברודט לבנות מעונות בכל האזורים בהם יש 1,650 יחידות דיור - אם אנחנו לוקחים בחשבון שמעון לא נבנה במשך שנה - מ-1996 זה הביא למערכת 30 מעונות חדשים תקניים, גדולים שכל כולם על חשבון משרד השיכון, וזה נתן הרבה מאוד חיים לנושא, מפני שבעשור האחרון לארגונים לא היו משאבים יותר כדי לבנות מעונות.
איווט סעדון: המעונות הזדקנו מאוד וכיום אנחנו בונים מעונות ממש על רמה ועוד ידינו נטויה.
איווט סעדון: בשנה האחרונה היתה האטה מסויימת בבנייה, אבל זה זמני כפי שאנחנו יודעים.
איווט סעדון: באמת במספר ישובים בנו.
איווט סעדון: בנו שבעה מעונות באשדוד, גם בירושלים שבעה ועוד שניים בקנה.
איווט סעדון: בכמה אזורים בנו שניים-שלושה-ארבעה.
איווט סעדון: והמעונות האלה נמסרים לגוף המפעיל על ידי ועדה שנקבעה על ידי ועדת מנכ"לים, שהיא מורכבת מנציגי שיכון, אוצר, עבודה ורווחה וראש הרשות שהוא יושב ראש הוועדה, בהיותו גם אחראי על הקרקע וגם על הנכס.
איווט סעדון: ברור שזה לא תמיד הולך כפי שאנחנו היינו רוצים, יש לו הרבה פעמים דרישות משלו לגבי מסירת מעון זה או אחר.
איווט סעדון: אבל זה באופן כללי, ואני רוצה להגיע לנקודה שמעסיקה אותנו היום.
איווט סעדון: היה ניסיון לחדור יותר למסגרות הפרטיות.
איווט סעדון: אנחנו לאט לאט הצלחנו לשכנע.
איווט סעדון: עד לפני ארבע שנים אנחנו עבדנו עם הממונה המחוזית, עם חמישה מחוזות, ממונה מחוזית, עוזרת ממונה - ותעבדו עם זה.
איווט סעדון: ואחר כך, לאט לאט הגדלנו את הצוות, נכנסה מרכזת משפחתונים, והוספנו לכל מחוז עוד מפקחת.
איווט סעדון: זה בכל זאת נתן קצת אוויר ואפשרות לפקח בצורה יותר מקצועית.
תמר גוז'נסקי: אבל המפקחת שלכם לא יכולה להיכנס במסגרת פרטית, נכון?
איווט סעדון: זה מה שיש עכשיו.
איווט סעדון: ניסינו להיכנס למסגרות פרטיות לפני איקס שנים, והיה כמעט וטו על ההצעה מחשש שהתקציב שהיום הוא 360 מיליון, שהיה אז כ-200 מיליון, יוכפל ולא יוכלו לעמוד בזה.
איווט סעדון: מפני שהם די עומדים על המשמר עם הכסף הזה שניתן לסיבסוד.
איווט סעדון: חוץ מזה צריך גם כוח אדם כדי ולפקח.
איווט סעדון: היום יש יותר הכרה בנושא כוח אדם.
איווט סעדון: כפי שאמרתי, קיבלנו ארבעה עובדים שהם כוח עבודה בלתי צמית, שיש להם כל אותן הזכויות שיש לעובד פרט לזה שאין להם קביעות, ועם זה קשה לנו מאוד.
תמר גוז'נסקי: לא הבנתי בקשר למסגרות הפרטיות.
תמר גוז'נסקי: בפועל היום אתם לא נכנסים למסגרות הפרטיות.
איווט סעדון: אנחנו נכנסים רק במצב של משבר.
תמר גוז'נסקי: איך אתם יודעים שיש משבר?
איווט סעדון: אם התעללו בילד, אנחנו מפעילים את חוק הנוער, נכנסים ועושים את הבדיקה.
איווט סעדון: אבל ביוזמתנו אנחנו לא נכנסים.
תמר גוז'נסקי: יש לכם הערכה כמה מסגרות פרטיות יש?
תמר גוז'נסקי: האם נתקלתם במסגרות פרטיות שיש בהן 30-40 ילדים, לא רק שלושה-ארבעה.
איווט סעדון: באילת נכנסנו פעמיים כשהיתה שם בעיה, בכמה מקומות שהיו בעיות נכנסנו תוך לחץ האירוע שהביא אותנו לזה.
תמר גוז'נסקי: אבל באופן בסיסי אתם לא מפעילים פיקוח ואין לכם תכנית להפעיל פיקוח.
איווט סעדון: באופן בסיסי אין פיקוח, אבל יש כוונה מפורשת להפעיל כי חוק פיקוח על מעונות היום מורה על פיקוח גם במסגרות פרטיות.
איווט סעדון: אנחנו רק לא עושים את זה הלכה למעשה מהסיבות האובייקטיביות שציינתי כאן - מחסור חמור בכוח אדם.
איווט סעדון: אם היום בפיקוח יש עשרה מפקחים, אני אצטרך לפחות להכפיל את המספר לפחות כדי להתחיל להתמודד עם הסוגייה.
איווט סעדון: חוץ מזה קיימת הנקודה הכספית שדי מעסיקה את האוצר שאומר כל הזמן: מה יהיה עם התקציב?
איווט סעדון: אני רוצה לומר פה לזכותו של האוצר שהם לא קיזזו, הם גם הוסיפו.
איווט סעדון: אפילו השר אומר: "למעונות יש לנו מחוייבות כי אנחנו בונים את הפרמטרים יחד איתכם".
איווט סעדון: הם לא קיזזו, הם גם כיסו את הגרעון.
איווט סעדון: כאן הם אומרים מפורשות שיש להם חשש גדול, למרות שאנחנו בסופו של דבר פוגעים בעיקר כי תחום שצריך להיות באחריותנו לא ממומש הלכה למעשה.