GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביבה בלאיש: אם ילדה שרטה מכונית ותובעים את המשפחה - הפנינו אותם לעובדת סוציאלית, אבל העובדת הסוציאלית עוד לא פנויה, רק ביום ראשון - אז מיום רביעי עד יום ראשון המשפחה מקבלת תמיכה בתוך בית הספר, אם זה המורה, אם זה אני, אם זה מישהו מהצוות, וזה לא משנה מה.
אביבה בלאיש: רק אחרי שמסרנו את המשפחה לידיים של העובדת הסוציאלית, רק אז אנחנו יכולים להגיד: אוקי, הילד מטופל.
אביבה בלאיש: פה אני רוצה להגיד שהיום אני מרגישה צורך מאד חזק לתת למורות שלי הכשרה בעבודה סוציאלית, בפסיכולוגיה - לא כדי שהן תהיינה עובדות סוציאלית, אלא כדי שאת התיווך הראשוני הזה שבין האבחון של הילד ועד הרגע שהוא עובד לידיים של המטפלים, יהיה לנו את הכישורים.
אביבה בלאיש: ואם אנחנו יודעים לעשות את זה נכון, להציג את זה נכון בפני ההורים ולהסביר להם שהילד הזה זקוק לכך - אם אנחנו עושים את התיווך הזה נכון, ההורים יגיעו עם הילד לטיפול, והבעיות, או הדברים שהם כרגע קטנים, יזכו לתשומת לב.
אביבה בלאיש: אבל אם אנחנו מטאטאים והבעיה מתעצמת, והילד מפריע והילד משתולל, וקורה כך וקורה כך, הילד בסופו של דבר מגיע למקום שלא טופל, אז אנחנו מוצאים ילדים עם בעיות התנהגות בבתי ספר לבעיות התנהגות וכן הלאה, וזה לא המקום.
אביבה בלאיש: בבית הספר יושבים ילדים עם מצוקות קשות מאד, ובית הספר מכיל אותם, וזה המקום שלהם, אבל עם עבודת קודש שהצוות עושה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול - המסר שלך בעצם הוא שכל מורה יכול.
אביבה בלאיש: כן, בהחלט כן, עם תמיכה, עם הדרכה, עם העובדה שאתה אומר לו: זאת משימת חייך, זה שליחות.
תמר גוז'נסקי: אז אולי מה שאנחנו צריכים להכשיר זה מנהלים?
דורית הופמן: האם נתקלת במצב שהציעו לכם לבוא ולהעביר הרצאה ואז אמרו: אין תקציב בבית הספר?
אביבה בלאיש: אין לי תקציבים לשום הרצאה.
אביבה בלאיש: השתלמות מוסדית - פעם היה תקציב, אין היום תקציב.
אביבה בלאיש: ההשתלמויות שאני מביאה לבית הספר הם ממקורות שאני מגייסת.
דורית הופמן: זאת בדיוק הנקודה, כשאנחנו מסתובבים בבתי ספר - אנחנו לא גובים כסף לרווח, רק למרצה - אין להם כסף לשלם את זה.
פלורה מור: אני אדבר בקצרה - קודם כל אני חושבת שלמכללה יש תפקיד מאד גדול, ואולי אני לא אשמע טוב כשאומר שהמכללה עצמה - כמו האוניברסיטה, גם האקדמיה - אני פסיכולוגית יועצת וגם מורה - אני חושבת שהבעיה האמיתית זה להבין איך מיישמים הבנות עמוקות של הרווחה אל תוך העולם החינוכי.
פלורה מור: כאחת שמשך 17 שנה עושה את זה במערכת החינוך, בהצלחה מאד גדולה, אני מוכרחה להגיד שזאת הסוגייה.
פלורה מור: לפני שנה הזדמן לי להיות במכון לוינסקי, הזמינו אותי להרצאה לסגל מאד בכיר של מספר מכללות בו זמנית.
פלורה מור: אני מוכרחה להגיד שאחרי שעתיים וחצי-שלוש שעות של דיבור, כל היושבים - וזו הייתה קבוצה מאד גדולה - כן הגיעו לתובנה שאולי הם בעצמם צריכים לשאול את עצמם מה זו ההכשרה הזאת למודעות עמוקה, כי זה לא רק מודעות.
פלורה מור: אצל אחדים זה נעשה באופן טבעי - אני נכנסת להרבה מאד בתי ספר - אבל ברגע שנרצה להתמודד עם יותר ויותר בעיות עמוקות, אכן זה לא רק עניין של שינוי עמדות - אני מוכרחה להגיד שיש בעיה כזאת - אבל הרבה מומחים יודעים לשנות עמדות, להלהיב וליצור אמונה.
פלורה מור: אחר כך יש המון פחדים להתמודד עם הבעיות המאד מורכבות, כשפוגשים אותן.
פלורה מור: מתחילים לפתוח את הדלתות, מתחילים להבין - אני לא חושבת שמורים צריכים להיות אנשי טיפול - אני כפסיכולוגית חושבת שאנשי חינוך צריכים לקבל הכשרה בכלים שיש להם רלוונטיות למערכת החינוך.
פלורה מור: אני מומחית לעבודה עם יועצים, עם פסיכולוגים, עם עובדים סוציאליים, ואני חושבת שהאוריינטציה היא ליצור את השפה שהיא רלוונטית לחינוך, שמתבססת על פסיכולוגיה.
פלורה מור: אני לא מתביישת להגיד שזה כן התיווך, כי אנחנו בעצם כן צריכים את התיווך הזה.
פלורה מור: בשנים האחרונות אני מוכרחה להגיד שעל אף שברור שכבר כמה שנים - אני יועצת לשעבר גם במפנה, הייתי אחראית על אותה מסגרת בשנים הראשונות, שקלטה את כל הנוער בסיכון בירושלים - איכשהו, למרות הכל, מאד קשה - קשורה לתכנית "סכך", לפיתוח של אותה תכנית - נדמה לי שלמרות שנמצא איזה שהוא פתרון רלוונטי, עדיין ארוכה מאד הדרך איך אנחנו יוצרים את ההקשבה שיש דרך, ואני מוכרחה להגיד שמול זה יש הרבה פעמים תהייה האם מחפשים את הדרך, או מחפשים כל הזמן להתווכח.
פלורה מור: יושבת כאן דוקטור חנסאא דיאב, שהיא ראש המסלול הערבי - בשנה האחרונה החלטנו כן להתחיל גם במכללה - אני עובדת בעיקר בבתי ספר - בשנה האחרונה גם עם גברת יהודית שלוי, שלא נמצאת כאן בקהל, ממנח"י, החליטה לעשות איזה שהיא הליכה לקראת הסוגייה הזו - אני אחראית על הוועדה הבין משרדית, שכוללת את כל השירותים כדי לבדוק איך אנחנו ביחד, כל המשרדים בירושלים, מצליחים לחולל איזה שהיא התפתחות באותה אוריינטציה.
פלורה מור: בחודשיים האחרונים התחלנו את התכנית, שאני הייתי אומרת שזו כן איזה שהיא התחלה לבדוק איך אנחנו כן מתחילים בהכשרה צנועה של סטודנטים ערבים - קראנו לזה: מסלול להתמחות - לא בסיכון - כאיזה שהיא התחלה מאד ראשונית.
פלורה מור: נדמה לי ששום אוריינטציה אחת לא צריכה להתקיים, זה חיבור בין הרבה מאד מערכות.
פלורה מור: גברת יאירה אונגר אמרה: אם אנחנו נכשיר את אותם סטודנטים - והתחלנו, וזו הרפתקה מדהימה, אני מעורבת בצורה מאד אקטיבית.
פלורה מור: אנחנו כל הזמן חוששים איך הסטודנטים יתמודדו עם הניכור של בתי הספר, איפה שהם נמצאים.
פלורה מור: אנחנו מלמדים אותם אוריינטציה, אנחנו מכשירים אותם, הם פוגשים מציאות מאד קשה של ניכור, מול המנהל, מול השיטות.
פלורה מור: אני הייתי מציעה לראות את זה מכל הזוויות.
פלורה מור: יש כאן משמעות מאד עמוקה, כן התערבויות מערכתיות, מול המשך הכשרה מכוונת לאדפטציה של פסיכולוגיה לעולם החינוכי.
פלורה מור: גם אני כפסיכולוגית, יועצים, לא ידענו - אני מוכרחה להגיד - לא ידענו בעבר מהי האדפטציה הזאת.
פלורה מור: וכאן יש שאלה שהיא לא כל כך פשוטה, זה לא רק אמירה.
חנסאא דיאב: אני מנהלת המסלול הערבי להכשרת מורים בחינוך המיוחד בדוד ילין.
חנסאא דיאב: אני לא אתן פרטים על מערכת החינוך הערבית, שכולנו יודעים שמצבה בכי רע, על האחוז הגדול של התלמידים שנושרים מהכיתות, על אחוז הנשירה הסמוי הגבוה בכיתות, על אוכלוסיית המורים הערבים שמגיעה לכיתות ללמד, מחוסר ברירה, כי היא לא נקלטה בשום מערכת אחרת, ולכן כל המציאות היא מאד עגומה.
חנסאא דיאב: אנחנו עושים עבודה - עשינו, אני מאמינה, וממשיכים לעשות עבודה מאד רצינית בלהכשיר מורים - סך הכל מכשירים 70 בוגרים כל שנה שמשתלבים בכל הארץ, לעבוד בבית הספר היסודי בכיתה המקדמת ובחינוך המיוחד, בכיתות עם פיגור שכלי.
חנסאא דיאב: לפני 4 שנים התחלנו תכנית חלוצית ברמה ארצית של הדרכה על הדרכה - צוות המדריכים הפדגוגיים מקבל הדרכה מאד אינטנסיבית בהתמודדויות קשות שאנחנו פוגשים בליווי הסטודנטים שלנו במזרח העיר.
חנסאא דיאב: יושבת לידי גברת פלורה מור והיא המלווה של הצוות זו השנה הרביעית.
חנסאא דיאב: אחרי שהצוות קיבל הכשרה רחבה ביותר, אנחנו השנה החלטנו שהגיע הזמן להתחיל להכשיר את הסטודנטים משנה א' וב' להתמודדות בסוגייה הזאת של נוער בסיכון, תלמידים תת משיגים ומספרם גדול ביותר, ולתת כלים מהתחלת הדרך למורה להתמודד וללמד תלמידים שבדרך כלל לא מצליחים ללמוד בשיטות הקיימות - עם חיבור מאד עמוק לעולם התלמידים, לעולם הפנימי שלהם, לצרכים, לחסכים, עם התאמה - ואנחנו פיתחנו תכנית שלמה, שזה לא קורס ספוראדי פה ושם, אלא תכנית אינטנסיבית, עם ליווי במשך 3 שנים.
חנסאא דיאב: אנחנו עברנו חודשיים או שלושה בינתיים - הסטודנטים שהתגייסו לתכנית הזאת אלה סטודנטיות - בנות - תכנית פיילוט אנחנו קראנו לזה - הסטודנטיות הכי אינטליגנטיות שרצו לקחת על עצמם עוד אתגר, עם שליחות חברתית, אמונה שצריך לעשות משהו.
חנסאא דיאב: אנחנו מאמינים שבסוף 3 שנים אנחנו נלמד מספיק בשביל להפוך את התכנית הזאת להתמחות לכל המסלול, או התמחות למסלול נפרד, או לפתח את זה לתכניות החדשות של M.E.D.
חנסאא דיאב: במכללות.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה ברשותכם שנעבור ונשמע את משרדי הממשלה, אחרת זה יהיה ממש לא בסדר.
תמר גוז'נסקי: גברת שוש צימרמן, מנהלת היחידה למניעת התעללות במשרד החינוך, בבקשה.
שוש צימרמן: אני מנהלת היחידה למניעת התעללות בילדים בשפ"י.
שוש צימרמן: נמצאת איתי מנהלת אגף תכניות, גברת חנה שדני, ואני הולכת להציע כאן איזה שהיא תפיסה שהיא יותר רחבה מהיחידה למניעת התעללות בילדים.
שוש צימרמן: אני שומעת כאן את הדיבורים ויש כאן כמה קולות, אבל אנחנו יכולים להגיע למצב אבסורדי שבמכללה אחת יהיה קורס לטיפול בילדים להורים גרושים, קורס לילדים אובדניים, קורס לילדים שהוזנחו, ילדים פוגעים מינית - שבכלל שכחנו מהם - ואנחנו יכולים לאסוף כל מיני קורסים כאלה, שאין לי ספק, ובוודאי אני לא אומר - לכל קורס כזה יש באמת אוכלוסיית יעד מאד משמעותית וקבוצה שצריך להציל אותה, אבל זה מצב אבסורדי, מצב שהוא בכלל לא ישים, ואני באמת חושבת שהקול השני שנשמע פה, על חשיבה יותר כוללת, על איזה שהיא ליבה שאותה צריך להכשיר.
שוש צימרמן: אז קודם כל אנחנו באנו היום ואנחנו מציעים משהו מאד ראשוני, שעוד אפשר לדון עליו ולעבות אותו, אבל אני כן רוצה להציע
תמר גוז'נסקי: מה זה אנחנו מציעים?
שוש צימרמן: זה השירות הפסיכולוגי הארצי במשרד החינוך מציע קורס ליבה להכשרת מורים ללמידה רגשית חברתית ולאיתור ילדים בסיכון.
שוש צימרמן: אנחנו צריכים לראות את הכלל, ואני חושבת שהדבר הראשון שגם עלה כאן היום זה להכשיר מורה לתקשר עם ילדים ברמה הרגשית.
שוש צימרמן: קודם כל להכיר את הרגשות שלו עצמו ולתקשר עם ילדים ברמה הרגשית, כי זה לדעתי לא עניין של ידע - ידע יש מספיק, אני הבאתי לפה המון ספרים, חלקם אנחנו הוצאנו, חלקם בשיתוף עם משרדים אחרים - ידע עוד אפשר לבנות.
שוש צימרמן: הידע הקוגניטיבי זה לא הבעיה.
שוש צימרמן: אני חושבת שכדי שמורה יהיה מסוגל לעמוד מול ילד ולהגיד לעצמו קודם כל, הילד הזה עומד להתאבד, או הילד הזה נמצא במצוקה, או הילד הזה - מתעללים בו מינית - כדי שהוא יהיה מסוגל להגיד את זה לעצמו, הוא צריך קודם שתהיה לו מוכנות רגשית בכלל להתמודד עם הדבר הזה, שיהיה מוכן להכיל את זה, שיבין מה המשמעויות שזה דורש מעצמו - הליווי, המחויבות שזה דורש, שיהיה מוכן לדעת מה זה מעורר אצלו בילדות שלו ולא ילך ישר, כשהוא שומע על פגיעה מינית, ישר יסתגר למקומות שלו.
שוש צימרמן: יש המון עבודה שצריך לעשות עם מורה כהכנה
תמר גוז'נסקי: מי צריך לעשות?
שוש צימרמן: אני חושבת שצריך לעשות את זה בשלב של הכשרת מורים, עם תחזוקה מתמדת לאורך כל הדרך.
שוש צימרמן: אנשים אמרו כאן שצריך ליווי - אין ספק שצריך ליווי, אבל הבסיס והליבה וההכשרה הראשונית למורים, ליכולת לתקשר רגשית עם ילדים, צריכה להיעשות בהכשרה הבסיסית.
תמר גוז'נסקי: אז מה קורה עם התכנית שסיפרת לנו?
תמר גוז'נסקי: איפה היא נמצאת?
תמר גוז'נסקי: היא נדונה אצלכם במשרד?
תמר גוז'נסקי: או שהיא הועברה למישהו?
שוש צימרמן: תכנית הליבה - אנחנו הצענו אותה למשרד.
שוש צימרמן: זה יגיע, זה בשלבים, זה הוגש לוועדה.
קריאה: אבל ניסיתם את זה באיזה מקום.
שוש צימרמן: אנחנו מנסים את זה בעבודה שלנו עם מורים שהם כבר בשלב של ה-IN TRAINING, IN SERVICE, זאת הדרך שאנחנו עובדים עם מורים.
שוש צימרמן: אנחנו עובדים עם מורים על לעבוד איתם על פיתוח כישורי החיים שלהם, היכולת הרגשית שלהם, היכולת שלהם לנהל כיתה - בוודאי שצריך גם לתת פה ידע, צריך לתת פה ידע על מצבי סיכון ועל זיהוי.
קריאה: אבל איך הם מגיעים אליכם?
תמר גוז'נסקי: עוד אף אחד לא מגיע, זה רק תכנית.
שוש צימרמן: לא לא.
קריאה: אני דיברתי עם גברת שוש צימרמן ואני הבנתי שכבר ניסו את התכנית ב3-4 מוסדות.
שוש צימרמן: כשדיברתי איתך, דיברתי על התוכנית שפה הוזכרה, שיש לנו בסמינר אורנים.
שוש צימרמן: יש לנו קורס בדוד ילין, הוא קורס יותר מצומצם, באמת לאיתור ילדים בסיכון, מהסוד שדיברו כאן.
שוש צימרמן: אני פה באה להציע משהו באמת יותר רחב, להציע תפיסה של הכשרת ליבה, כי בעיני זה לא הגיוני ולא מעשי - אולי זה כן הגיוני, אבל לא מעשי - שכל מורה ילמד בדיוק את כל התיאוריה והידע בכל הספרים שיש כאן.
שוש צימרמן: ילדים במצבי טרור זה לא ילדים בסיכון?
שוש צימרמן: ילדים עם הפרעות אכילה זה לא ילדים בסיכון?
שוש צימרמן: ולהורים גרושים, ועוד יש לי פה כהנה וכהנה.
שוש צימרמן: אני כאן מתוך המשרד, אבל אני חושבת שזה גם צריך לחבור מכל המקומות, מתוך המשרד ומחוץ למשרד, לנסות להוליך מהלך של הכשרת ליבה של מורה, שהוא יהיה מורה משמעותי לתלמיד.
שוש צימרמן: אני רוצה משהו להגיד בנוסף לזה - אנחנו כרגע מסתכלים על הילדים דרך חור המנעול של הילדים בסיכון.
שוש צימרמן: בכיתה יש עוד תלמידים - איפה התפיסה המניעתית שלנו?
שוש צימרמן: איפה מורה יכול לעזור לילדים שהם עוד לא בסיכון, אבל אולי מחר יהיו?
שוש צימרמן: לפתח יכולות להתמודד עם פיתויים שונים, עם לחץ קבוצתי, זה לא פחות חשוב מאשר לראות את הקבוצה שהיא כבר איפה שהוא מעדה, או שהיא כבר נסחפת עם הזרם - לפי המטפורה של אנטונובסקי.
שוש צימרמן: אני חושבת שזה מאד חשוב לראות את כל הילדים ומה הכשרה טובה כזאת יכולה לתת למורה, לא רק כשהוא עומד מול הילדים בסיכון, אלא מול כלל הילדים, ואיך הוא יכול להוות דמות משמעותית.
שוש צימרמן: אני רוצה עוד משהו לומר על מחקרים - ויש לי כאן כמה מחקרים מצוטטים - מוכיחים שמורה יכול להיות דמות משמעותית לגבי ילד בסיכון, לא רק כדי לאתר אותו, כי זה גם משהו מצמצם מאד את תפקיד המורה - מה, הוא רק יהיה המאתר?
שוש צימרמן: אלא גם להיות הדמות המשמעותית, שגם ייקח ילד ויעשה לו הבדל מהמקום של המצוקה למקום של בניית החוסן.
שוש צימרמן: יש פה כמה מחקרים שאני יכולה לעניין אנשים שמעונינים, שילדים שבאמת יצאו מהמצוקה אמרו שאחד הדברים שעזרו להם לצאת מהמצוקה, או לצאת מהסיכון, הוא מורה שידע להקשיב לו, שהוא האמין בו, שהוא גם שם לו את הגבול, שהוא גם תמך בו.
שוש צימרמן: זאת אומרת, אני חושבת שהמשימה היא באמת לראות את הדברים בצורה יותר רחבה ולחבור מבפנים ומבחוץ לראות איך אנחנו בצורה יעילה, כי המכללות גם לא יפתחו את השערים לקורסים - כמה שאנחנו נחשוב שהם נכונים - מבלי איזה שהיא מסגרת, אלא לראות מה בתוך מסגרת מציאותית של קורס של שנתיים - בעיני לפחות - אפשר לתת כדי לחזק מורים, ואחר כך, את ההמשך של הליווי וה-IN TRAINING בהמשך, אנחנו נעשה בתוך המערכת.
תמר גוז'נסקי: אולי נשמע גם את גברת חנה שדמי, מנהלת גף תכניות סיוע ומניעה.
חנה שדמי: אני רק אוסיף שני משפטים לדברים של גברת שוש צימרמן, כי היא ייצגה בהחלט את מה שאני חושבת.
חנה שדמי: עיקר הידע שלנו היום זה מלמידה עם עבודה עם מורים שנמצאים בתוך המערכת, ומפה אנחנו עושים את ההיקשים אל פרחי הוראה.
חנה שדמי: אני חושבת שיש את התהליך עצמו של ליווי של מורים, אבל כל מה שאנחנו עושים היום, גם המעבר שלנו, זה לא לעבוד רק על נושאים של סיכון, אלא לראות מה זה בריאות בהקשר הכללי, ואל הבריאות הזאת להכיל את כל הנושאים של מניעה וסיכון.
חנה שדמי: הידע שאנחנו יודעים היום ממחקרים בעולם ומתכניות שפועלות - יש קשר בין תופעות הסיכון, וילד שמעורב בתופעת סיכון אחת, יש סיכוי שיהיה מעורב בתופעת סיכון נוספת, יש קשר בין האופן שאנחנו מטפלים בהתנהגויות הסיכון, והתנהגויות הסיכון שאנחנו מטפלים בהם, אם הם לא נמצאים בהקשר רחב יותר של מה שאנחנו קוראים למידה רגשית חברתית, שזה הבסיס, הסיכוי שכל אחת מהתכניות השונות תהיה אפקטיבית הוא הולך ופוחת.
תמר גוז'נסקי: מה ההערכה שלך, התוכנית עם הליבה.
חנה שדמי: יש במשרד מהלך שנמצא בשלבים מאד מתקדמים של יצירת תכנית ליבה של כל מקצועות הלימוד וכל הנושאים החברתיים בתוך המהלך הזה.
חנה שדמי: עכשיו מסתיימת טיוטה מאד מתקדמת של מסמך הליבה שעוסק בכישורים, בערכים, במיומנויות - יש תהליך של בית הספר ונמצאת פה גברת טובה בן ארי שנמצאת באותה ועדה, ואנחנו נמצאים בשלב שבית הספר ידע שזה לא תכנית מינימום, אלא איזה שהיא הבטחה שבכל בתי הספר יעסקו בנושאים האלה בצורה אוטונומית.
תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה בבקשה.
נאוה קידר: שמי נאווה קידר ואני מנהלת שירות מבחן לנוער.
נאוה קידר: ראשית כל אני רוצה לברך על הדיון, ואני חושבת שהדיון דרך המכללות לגבי הגישה החינוכית של המורים בבתי הספר הוא מאד חיוני לנושא של טיפול בילדים בסיכון.
נאוה קידר: אני רוצה להגיד שבעיני כל ילד נמצא בשלב זה או אחר יכול להיות בסיכון.
נאוה קידר: אם פה אמרו על ילדים ברמלה, כיתה שלמה שיכולה להיות ילדים בסיכון, גם ברמת השרון יש הרבה מאד ילדים בסיכון.
נאוה קידר: גם כיתת בית ספר יוקרתי - לפעמים אני רואה כיתה יוצאת לטיול - כמו שהיא נראית בשעת הפעילות שלה, היא נראית לי כיתה בסיכון, כל הכיתה נראית לי בסיכון.
נאוה קידר: לכן היצירה, ההתייחסות לכל תלמיד והיצירה של בית הספר כמקום חינוכי, לפי דעתי בסדר העדיפויות זה צריך להפוך לסדר עדיפות ראשונה בהכשרת מורים.
נאוה קידר: בית ספר חייב להיות סביבה לפחות בטוחה מבחינה פיסית, כדי שאפשר יהיה להפעיל בה כל הוראה או כל דבר.
נאוה קידר: אנחנו פוגשים את הנערים כבר במצב של סיכון גבוה.
נאוה קידר: מה שאני רוצה לתרום לדיון - אני חושבת שאחד הדברים שבתי הספר צריכים ללמוד זה את שיתוף הפעולה הנכון עם מערכות הטיפול והשיקום שקיימות בקהילה.
נאוה קידר: אנחנו כשירות המבחן חווים לפעמים מפגש עם בית ספר שכאשר מסתבר שנער עבר עבירה, בית הספר החליט לסלק את התלמיד.
נאוה קידר: כאשר אנחנו יוצרים שיתוף פעולה נכון, שירות המבחן עם בית הספר ועם המחנך, יכול ליצור עבודה משותפת ותורמת לקטין, וכנ"ל פקידי סעד, שאמנם הם בעומס רב, אבל כשמשתפים איתם פעולה נכון, אפשר להיעזר בהם, צריך להכיר אותם, ולראות אותם כשותפים למהלכים בבתי הספר.
נאוה קידר: אני רוצה להגיד שבנוסף לשיתופי הפעולה בין השירותים, אני חושבת ששיתוף הפעולה עם המשפחה הוא מאד חיוני.
נאוה קידר: אני חושבת שאם נלמד כולנו לשתף פעולה - משפחה, קהילה, שירותי הרווחה - אף אחד לבדו לא יכול לפתור את הבעיה.
נאוה קידר: אז דבר ראשון הוא באמת הגישה הנכונה של המורה, שנראה לי שכפי שגברת רינה יצחקי הציגה את זה היא מאד נכונה, ואנחנו צופים באמת לשיתוף פעולה.
תמר גוז'נסקי: האם יש פה מישהו מוועד ההורים?
תמר גוז'נסקי: גברת גילה אלפיה בבקשה.
גילה אלפיה: קודם כל אני רוצה לברך.
גילה אלפיה: הרבה שנים אני בתוך העניינים, עם כמה מכם דיברתי בטלפון בהתייעצות, אני מנהלת קו חם מתוך ועד הורים מחוזי ירושלים, ומקבלת פניות ציבור.
גילה אלפיה: אני ישבתי בכנס דו לאומי במכון ברוקדייל על נושא האלימות ולמדתי מה עושים ב-NORTH CAROLINA נדמה לי, בארצות הברית בנושאים האלה, ואני מסכימה שאנחנו קצת מפגרים.
גילה אלפיה: למדתי איך יוצאים החוצה, למדתי שמנסים לאתר את הילדים האלה כבר מגיל 3, שאין להם את המערכות שלנו למשל - אצלנו יש טרום חובה, אצלם אין - והם מצליחים לאתר.
שושנה נסים: גם אני מארגון ההורים.
שושנה נסים: אני בעצם הורה לסטודנטית להוראה במכללת דוד ילין, ודווקא משם, כשאנחנו מדברים על חינוך, והחינוך הוא בנפשי - אני לא עוסקת בחינוך, אבל מכל מיני תחומים אני כן - אבל בגלל שזה בנשמתי, אני רואה בעיה אחרת.
שושנה נסים: הבת שלי היא שנה שניה במכללה והיא אומרת: אימא תראי, אני לא יודעת איך לזהות, כסטודנטית להוראה, איך לזהות ילד בסיכון, אפילו לא סיכון משמעותי, לא אלימות, לא התעללות, לא שום דבר, אלא לקויות למידה, שזה נראה כל כך קל, כל כך בנאלי.
קריאה: לגמרי לא, זה לא קל.
שושנה נסים: לגמרי לא, אני יודעת, יש לי ילד כזה, אני מכירה את זה מאד מקרוב, אבל אני אומרת, אפילו זה, אפילו הנושא הזה של לקויות למידה, שכל כך קשור במורים ובהוראה, אפילו את זה היא לא תדע לזהות, אם לא ילמדו אותה איך לזהות.
שושנה נסים: אז אני חושבת שמה שאמרה גברת שוש צימרמן זו תכנית מצוינת, לתת את הכלים לסטודנטים האלה איך לזהות ילדים בסיכון, אבל בכל סיכון שהוא, בכל רמה שהיא.
שושנה נסים: השיתוף של ההורים בתכנית הזאת, אני חושבת שהוא מאד מאד חשוב - לערב את ההורים, לשתף את ההורים.
שושנה נסים: אני כאימא, וגם כמי שמתעסקת בזה, אני אשמח שלילדה שלי בתור מורה יהיה מענה לעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודיע לכולכם שאנחנו אמורים לסיים בערך בעוד 10 דקות.
תמר גוז'נסקי: אי לזאת ובהתאם לכך זה מחייב אותנו להצטמצם כדי שנוכל להגיע לסיכום.
אורנה שץ אופנהיימר: שמי דוקטור אורנה שץ אופנה
אורנה שץ אופנהיימר: יימר, אני מהאגף להכשרת עובדי הוראה - חלק מהאנשים פה אני גם מכירה.
אורנה שץ אופנהיימר: אני רוצה אולי לתת איזה שהוא מבוא קצר כדי שנבין איפה אנחנו עומדים - אני הקשבתי כאן לכל האנשים ויש גם אי דיוקים ואי הבנות מבחינת מה זה הכשרת מורים.
אורנה שץ אופנהיימר: הכשרת מורים במכללות - המכללות הם גוף אקדמי שמונחה בעצם על ידי המועצה להשכלה גבוהה מבחינת תכניות הלימודים שלו.
אורנה שץ אופנהיימר: תכניות הלימודים מוגשות למועצה להשכלה גבוהה, הן מאושרות, וזה כולל למשל תכניות להכרה בסיכונים אצל ילדים וכוליה - כל התכנים שעלו פה.
אורנה שץ אופנהיימר: יחד עם זה, אנחנו ערכנו בשנה שעברה איזה שהוא מיפוי של כל המערך בתחום של האלימות ותחום של ילדים בסיכון - אנחנו השנה גם התחלנו לפעול בנושא הזה, אבל אני אתן קצת מידע - בכל המכללות, באופן ישיר ועקיף, עוסקים בנושא הזה.
אורנה שץ אופנהיימר: באופן עקיף אני קוראת וכוללת קורסים שעוסקים בשיטות הוראה, אל אלה שיטות הוראה דיפרנציאליות.
אורנה שץ אופנהיימר: ושם, בתוך שיטות ההוראה עוסקים בשיטות הוראה לאוכלוסיות מיוחדות, כשתת אוכלוסייה יכולה להיות אוכלוסייה בסיכון, או אוכלוסיות שהן תת משיגות וכן הלאה.
אורנה שץ אופנהיימר: כך שיש נגיעה בנושא הזה הרבה מאד, אבל לא תמיד באופן ישיר.
אורנה שץ אופנהיימר: נוסף לכך אני רוצה להדגיש דבר נוסף - תחול התפתחות בתחום של הכשרת המורים, ואחת מהם דובר עליה כאן - סף הכניסה למכללות עלה ובו זמנית אנחנו מתכוונים לצמצם את מערך היקף הלימודים, מפני שהגענו להיקפים בלתי סבירים לחלוטין.
אורנה שץ אופנהיימר: יש סטודנטים שמגיעים ל140 שעות שהם חייבים ללמוד, כלומר מגיעים ל40- שעות בשבוע, 45 שעות בשבוע, שזה לא יאומן.
אורנה שץ אופנהיימר: ולמה אני מספרת את זה?
אורנה שץ אופנהיימר: מפני שכל אחד מושך את השמיכה אליו.
אורנה שץ אופנהיימר: הכשרת מורים זה צומת חשוב מאד, ששם בעצם אנחנו רוצים להתאים את כל הדברים האפשריים.
אורנה שץ אופנהיימר: אני חושבת שכל מה שנאמר פה הוא אכן נכון, הנושא הזה, אישית, קרוב גם לליבי, אבל חוץ מזה הוא באמת נושא חשוב.
אורנה שץ אופנהיימר: אנחנו הולכים ומרחיבים את הנושא הזה בתחום של ההתמחות.
אורנה שץ אופנהיימר: בשנתיים האחרונות, כדי למקצע, להפוך את עבודת המורה לעבודה יותר מקצועית, אנחנו פתחנו בשנת התמחות - כל המכללות חייבות בהתמחות, בשנה הבאה כולל גם את האוניברסיטאות, ובשלב ההתמחות כל הסטודנטים באים לסדנה, לעבודה בתוך המכללה, שם מוקדש פרק שוב לנושא של ילדים בסיכון והכרת ילדים עם כל המורכבות, מכוח הבעיות בשטח ולא באופן תיאורטי, כך שאני מאמינה שהשלב הזה יהיה שלב שייתן הרבה יותר IMPACT בשנים הבאות.
אורנה שץ אופנהיימר: אני רוצה להזכיר לכל היושבים פה דבר שהוא מובן מאליו, אני חושבת, אבל חשוב לי להזכיר אותו - הנושא הוא נושא תהליכי, אין פתרונות זריזים לנושא הזה, וצריך לראות את זה כמשהו מתמשך.
אורנה שץ אופנהיימר: לכן שנה ראשונה במכללה היא לא תמיד מתאימה ללימוד בנושא הזה, הסטודנטים בקושי מוצאים את עצמם.
אורנה שץ אופנהיימר: יחד עם זה, אני חושבת שבאמת אנחנו נבדוק את הנושא הזה, אם אפשר בכל שנה לתת איזה שהוא פרק שיבנה את האוריינטציה של המורה להסתכלות בילדים.
אורנה שץ אופנהיימר: אני רוצה לומר עוד מילה אחת - יש לנו סטודנטים בסיכון, ואנחנו עסוקים גם בנושא הזה.
אורנה שץ אופנהיימר: סטודנטים שגדלו כילדים בסיכון.
תמר גוז'נסקי: זה דיון נפרד.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לבקש עכשיו את סליחתם של מי שלא הגיעו לרשות דיבור מלאה.
תמר גוז'נסקי: יש לנו זמן רק לכמה הערות או שאלות.
תמר גוז'נסקי: בבקשה דוקטור תום גומפל.
תום גומפל: אני רק רוצה להגיד בשתי דקות - ההצגה של שפ"י הפריעה לי בגלל שאני חושב שהיא מתמקדת בדברים שהם לא העיקר.
תום גומפל: לפני זה אני רוצה להגיד שתכניות ליבה זה דבר מאד נחמד - אני חושב שאנחנו, כבעלי מקצוע, לא אמורים להציג תכניות ליבה עד שהן לא גובשו ונבדקו בצורה אמפירית שאכן הם מורידים את אחוז הילדים בסיכון - זו בעצם הבדיקה.
תום גומפל: כי אנחנו שמענו פה משפטים כמו: נכשיר מורים לרמה רגשית, להתקשר רגשית, מוכנות רגשית, טיפול נפשי במורים, ועל זה אנחנו לא מדברים.
תום גומפל: כשאנחנו מדברים על מודלים שאנחנו יודעים שעובדים סביב העולם, אף אחד מהם לא מדבר על זה, על הנושאים האלה - הם מדברים על טיפול בניהול כיתה, ניהול משאבי אנוש, פתרון בעיות, הפחתת האלימות, הכשרת בעלי מקצוע, ולא טיפול נפשי למורים לפני שנכנסים.
שוש צימרמן: אתה לא מקשיב.
תום גומפל: אני חושב שאני מקשיב טוב מאד.
תום גומפל: אני מדבר לא רק על הטקסט, גם על הסוב-טקסט.
תום גומפל: שני נתונים שלא הצגנו - במחקר שלנו, שהוא מחקר די גדול, 15,000 ילדים השתתפו במחקר שלנו במשך 4 השנים האחרונות.
תום גומפל: המודלים האלה, המודלים הנפשיים האלה הם לא נחשבים על ידי הילדים כתקפים, כי בדרוג למי פונים כאשר הם מרגישים בסיכון, היועץ של בית הספר - מכל 10 אנשים שהצגנו לילדים - היה האדם האחרון שהם הצביעו שהם פונים.
תום גומפל: אז משהו לא תקין במודל.
תום גומפל: אם אנחנו באים להציג מודלים - מה שאני רוצה, בתור איש אקדמיה, מה שאני רוצה בתור הורה, ומה שאני רוצה בתור משלם מיסים - לפני שמציגים לי מודל, אני רוצה לראות שהמודל הזה עושה את מה שהוא אמור לעשות, שזה הפחתת רמת הסיכון וכניסה לילדים למערכת הסיכונית, וזו בעצם הבדיקה הכי נכונה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתנצל, אבל הזמן בורח לנו.
תמר גוז'נסקי: גברת שוש צימרמן תשיב לו, ואנחנו נמשיך.
שוש צימרמן: אני חייבת להשיב - אני קודם כל מציעה באמת שאנחנו לא נתנצח, אלא נחשוב ביחד איך להכשיר את המורים כדי שהם יוכלו להיות מורים יותר טובים.
שוש צימרמן: לא נאמר פה על טיפול נפשי, אני לא יודעת מה אתה שמעת, ולא נאמר פה שזה מודל שמבטיח הפחתת תופעות סיכוניות.
שוש צימרמן: מה שנאמר פה שזאת דרך לאפשר למורה להקשיב יותר טוב כשילד אומר שכואב לו או שרע לו, לראות את זה, ולהיות מוכן וגם מסוגל לקחת את האחריות, אחרי שהוא רואה, ולעשות עם זה דברים, וגם אחריות לגבי ילדים שהם לא בסיכון.
שוש צימרמן: אז אני מציעה שנעמיד דברים על דיוקם.
תמר גוז'נסקי: נכבדיי, אני מתנצלת, אנחנו תמיד בסד של זמן, וודאי שנושא כל כך גדול וחשוב, שהואר פה מזוויות שונות, זה יהיה יומרני מדי לומר שאנחנו יכולים עכשיו, בדיון של שעתיים, לסכם וממש לכתוב פה מרשם, ובסוף הכל יהיה בסדר, אבל אני שמחה על ההזדמנות לזמן יחד אנשים מהמכללות, אנשים מהאוניברסיטאות ואנשים ממשרד החינוך, ומנהלי בתי ספר, נציגי הורים ונציגי ארגונים שעוסקים בנושא, לשבת כולם ולומר שיש לנו בעיה - זה קודם כל, בואו נודה שיש לנו בעיה.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא לא בלתי פתירה, כי מהדוגמאות ששמענו פה, שמענו לפחות שתי מנהלות של בתי ספר שסיפרו איך הן, בתור מנהלות, יחד עם צוות המורים, כן מתמודדות עם הנושאים שבעצם דנו בהם.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, זה לא נושא בשמים, זה לא איזה מטרה בלתי אפשרית כמו 100% הצלחה בבגרות, אלא אנחנו מציגים מטרה שהיא ישימה.
תמר גוז'נסקי: עכשיו, אחרי שהבנו שזה כן ישים, אחרי שהבנו שגם מכללות מסוגלות, עם המועצה להשכלה גבוהה ובלעדיה, לא חשוב איך, ליצור מערך שמכשיר מורים להתמודד עם הנושא הזה, ואחרי ששמענו שבאוניברסיטאות כבר למדו ויודעים - הבעיה שלנו היא איך להפיץ את הדבר הזה וליצור מצב שבו המורים שקיימים היום במערכת מצד אחד, והמורים שמוכשרים במכללות מצד שני, איך הם כולם יקבלו את ההכשרה ואת הליווי - כפי שהודגש פה - ואיך כל המערכת בעצם תתפקד טוב יותר.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שאני יכולה לסכם רק את הבקשות הבאות, שמופנות לכל הגורמים: אני רוצה לבקש ממשרד החינוך, אני לא יודעת אם זה שפ"י, או אם זה המינהל הפדגוגי, או לא חשוב כרגע איזה גורם בדיוק במשרד החינוך - ואני סומכת על אנשי משרד החינוך שימצאו את הדרך להעביר - אני רוצה לבקש מאנשי משרד החינוך שתיקחו את הניסיונות שהוצגו פה, ואני מניחה שיש עוד ניסיונות כאלה, תנסו לנתח למה הם עובדים, ומכאן תלכו אחורה ותגיעו איך לעשות השתלמויות של מורים, ומכאן תגיעו אחורה, איך להגיע למכללות ותגיעו למקומות אחרים.
תמר גוז'נסקי: אני לא מאמינה - אישית אני אומרת - אני לא מאמינה בדברים שהם מנותקים מהמציאות שקיימת.
תמר גוז'נסקי: במקביל, אתם יכולים לקחת את המקומות שבהם זה לא עובד בכלל - בכלל שום דבר לא עובד - ותשאלו את עצמכם למה במקום א' זה עובד, במקום ב' זה לא עובד.