GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמירה חיים: הכנסנו עכשיו 17,233 שעות בודדות לבתי-הספר רק לתגבורים לימודיים במעברים, בין ו'-ז' ובין ט'-י' והכנה לבגרויות.
עמירה חיים: אנחנו נמצאים בעודפים בבתי-הספר.
תמר גוז'נסקי: את מספרת רק על הפזורה או על בכלל?
עמירה חיים: אני מספרת על בכלל, אבל הפזורה מקבלת נתח גדול יחסית.
עמירה חיים: אין שום בעיה.
עמירה חיים: מבחינת הפזורה והחזקת בתי-הספר: בכל בתי-הספר יש מעבדות.
עמירה חיים: יש 16 בתי-ספר יסודיים בפזורה, עד כיתה ט'.
עמירה חיים: אני מדברת רק עליהם עכשיו.
עמירה חיים: ההשקעה הכללית כוללת השתלמויות מורים, מעבדות וכדומה.
עמירה חיים: לא אכנס לפירוט.
עמירה חיים: אתן רק כמה נתונים לגבי הפזורה ובזה אסיים.
עמירה חיים: 80 גגות אזבסט הוחלפו וכל השאר יוחלפו, השנה ובתחילת השנה הבאה.
עמירה חיים: אנחנו את העניין הזה סוגרים.
עמירה חיים: עוד לא סגרתי את זה לצערי במגזר היהודי, יש עדיין גגות אזבסט בכמה ישובים קטנים.
עמירה חיים: אנחנו בתהליך ואני מאוד מקווה שנעמוד בזה; הותקנו 16 מכשירים של מים חמים/קרים; בכל בתי-הספר יש מחשבים - לכל בית-ספר בפזורה יש תקציב למיחשוב; יש חשמל ומים.
איתן מיכאלי: זה לא מפריע ליחס של 1 ל-10 שהיה מקובל בעבר.
עמירה חיים: במחוז דרום לא הגענו ליחס של 1 ל-10 גם בבתי-ספר אחרים אבל אנחנו פועלים בשלבים.
עמירה חיים: אני אומרת מה יש היום.
טלב אלסאנע: היחס הוא 1:40 - 20 מחשבים לבית-ספר של 800 תלמידים.
עמירה חיים: אני האדם האחרון שיאמר שאין מצוקות והאדם האחרון שיאמר שלא צריך לסגור פערים שקיימים.
עמירה חיים: אני רק רוצה להצביע, לא על כך שהכל בסדר אלא על שאנחנו ממלאים את הכוס.
עמירה חיים: כרגע חצי הכוס ריקה, אבל חצי הכוס גם מלאה.
תמר גוז'נסקי: נעצור פה לרגע כי הזמן קצר.
תמר גוז'נסקי: משתתפים איתנו גם אנשים מרשות החינוך לבדואים ונציגים של ארגונים.
עקל אלאטרש: קודם כל, תבורכו על כך שבאתם לנגב.
עקל אלאטרש: אנחנו מאוד שמחים לראות אתכם.
עקל אלאטרש: אני מזמין אתכם לאחד מבתי-הספר שעליהם אחראית רשות החינוך לבדואים, אחד מ-16 בתי-הספר.
עקל אלאטרש: אתם מוזמנים לבקר באיזה בית-ספר שתבחרו ולראות במו עיניכם מה העשייה שם.
עקל אלאטרש: אנחנו לא אומרים שהכל מאה אחוז.
עקל אלאטרש: אני מצטער מאוד ורוצה לרענן את הזיכרון של חבר הכנסת טלב אלסאנע, שגם היה לנו פעם חבר כנסת בדואי שהוא לא אקדמאי.
עקל אלאטרש: זה לא אומר.
עקל אלאטרש: בשביל להיות חברי רשות חינוך אני חושבת שלא חייבים להיות אקדמאים.
תמר גוז'נסקי: לפי החוק - כן.
עקל אלאטרש: אני חושב שאם אנחנו כחברי רשות החינוך לא נוכל לתרום, אנחנו נקום ונתפטר.
עסאם מח'ול: הוויכוח שלו איננו אישי.
עקל אלאטרש: שמעתי שיש ביקורת על כך.
עקל אלאטרש: אם אנחנו נראה שאנחנו, חברי רשות החינוך מהמגזר הבדואי, לא יכולים לתרום לאוכלוסיה שלנו ולחברה שלנו אז אנחנו נקום ונלך, שחבר הכנסת טלב אלסאנע ישמח.
תמר גוז'נסקי: באמת, זה לא עניין אישי.
עקל אלאטרש: גם הישוב שבו אנחנו יושבים היה שייך לרשות החינוך לבדואים.
עקל אלאטרש: כשקמה מועצה מקומית הישוב הזה עבר להיות במועצה המקומית בנפרד.
עקל אלאטרש: זה שמחפשים דרך לפרק את הרשות ולהעביר אותנו לישובים חדשים, זה ברור לנו.
תמר גוז'נסקי: לכאורה אתם 6 בהנהלה.
תמר גוז'נסקי: באיזה תכיפות אתם מקיימים ישיבות?
עקל אלאטרש: אנחנו מקיימים ישיבות 3-4 פעמים בחודש.
טלב אלסאנע: מה מספר המשתתפים בישיבות?
עקל אלאטרש: המספר תמיד עולה על 4.
טלב אלסאנע: יש כמה חברים שלא השתתפו בישיבות כבר למעלה משנה.
עקל אלאטרש: אחד החברים, שהוא פעיל פוליטי שלך, התפטר והגיש מכתב התפטרות.
תמר גוז'נסקי: האם יש פרוטוקולים?
עקל אלאטרש: כאשר מתקבלות החלטות אנחנו כותבים פרוטוקולים.
תמר גוז'נסקי: מי כותב את הפרוטוקולים?
עקל אלאטרש: המזכיר של הרשות.
תמר גוז'נסקי: האם אתם כרשות חינוך מוסרים דין וחשבון למישהו?
עקל אלאטרש: זה גוף שכפוף למשרד החינוך, למנהלת המחוז.
עקל אלאטרש: הוא לא יכול להחליט לבדו.
עקל אלאטרש: מי שישמע את הדיון פה יחשוב שרשות החינוך שייכת לאיזה רשות בחוץ-לארץ.
עקל אלאטרש: הרשות שייכת למשרד החינוך והתקציב שלה מוסדר וברור לאן הוא הולך.
עקל אלאטרש: אין פה הפקרות.
תמר גוז'נסקי: לא דיברתי על הפקרות.
עקל אלאטרש: לפי מה ששמעתי כאן, על הבג"צים ועל העתירות, כך זה השתמע.
תמר גוז'נסקי: האם אתם מוסרים דוחות?
תמר גוז'נסקי: אני מבינה שאתה התמנית ב-1998.
תמר גוז'נסקי: עכשיו אנחנו ב-2002.
תמר גוז'נסקי: זה 4 שנים.
תמר גוז'נסקי: האם ב-4 השנים האלה שאתה עובד ברשות חתמת על איזה דוח למישהו?
עקל אלאטרש: על מה למשל, איזה דוח?
עקל אלאטרש: דוח כספי?
עקל אלאטרש: דוח להקמת בית-ספר?
עקל אלאטרש: דוח להקמת גן?
תמר גוז'נסקי: על העבודה שלכם.
תמר גוז'נסקי: אתם צריכים למסור דוח למשל למשרד האוצר, כי אתם תאגיד שממומן על-ידי הממשלה.
תמר גוז'נסקי: האם אי פעם חתמת על דוח כזה?
עקל אלאטרש: יש לנו הנהלת חשבונות וכל הדוחות האלה הם באחריות שלנו.
תמר גוז'נסקי: הוויכוח פה הוא לא האם מה שאתם עושים הוא טוב או רע.
תמר גוז'נסקי: זה יידון במקום אחר.
תמר גוז'נסקי: בתור חבר הנהלה האם אי פעם היית חתום על דוח שנמסר למישהו, או שאת הכל עושה רק מר משה שוחט כמנהל הרשות?
עקל אלאטרש: אנחנו שותפים להחלטות.
תמר גוז'נסקי: אתה לא יודע על דוחות?
עקל אלאטרש: על איזה דוחות את מדברת?
תמר גוז'נסקי: דוחות כספיים נמסרים.
תמר גוז'נסקי: מר שוחט מעביר דוחות כספיים, הוא נוסע לירושלים ומעביר את הדוחות.
תמר גוז'נסקי: האם אי פעם הוזמנת לירושלים לישיבה?
עקל אלאטרש: הוזמנו לישיבה אצל מר שניאור מוועדת הבינוי.
עקל אלאטרש: הביאו אותו לסיור בנגב 3-4 פעמים על מנת לדבר על הקמת בתי-ספר תיכון ועל בחירת מיקום לבניית בתי-ספר.
תמר גוז'נסקי: אבל עדיין לא יצא מזה כלום.
עקל אלאטרש: לא רק משרד החינוך נמצא בשטח, לא רק רשות החינוך לבדואים נמצאת בשטח.
עקל אלאטרש: יש רבים שמפריעים.
עקל אלאטרש: גם מתוכנו, מתוך החברה עצמה.
טלב אלסאנע: אני רוצה לציין שמתוך 6 חברי רשות החינוך, שאני מכבד את כולם, כמדומני לאף אחד מהם אין תואר אקדמי.
טלב אלסאנע: דבר שני, האם הרשות דנה בתקציבה לשנת 2002?
טלב אלסאנע: האם אתם מאשרים?
טלב אלסאנע: האם אתם יודעים בכלל מה הפרויקטים שמתנהלים?
טלב אלסאנע: האם ישבתם אי-פעם וקיימתם דיון לגבי תקציב הרשות?
עקל אלאטרש: בוודאי שכן, אנחנו מכירים את הפרויקטים הקיימים ואנחנו יודעים מה התקציב.
עמירה חיים: אני רוצה לומר שתקציב 2002 הגיע לשולחני.
עמירה חיים: בדקתי שהם אכן ישבו ודנו, אישרו את התקציב ולאחר מכן הרשות נתנה הצעה לשנת 2002.
עמירה חיים: אני מתוקף תפקידי חייבת פעם בשנה לקיים דיון על התקציב לפני שהוא מועבר לאישור.
עמירה חיים: עשיתי את זה עד כה פעם אחת, כי אני רק שנה בתפקיד.
עמירה חיים: הגיע אלי הדוח ואני ביקשתי לשנות סדרי עדיפויות.
עמירה חיים: הדוח שנמצא בידך זאת הצעה שעכשיו עברה לירושלים והיא עדיין לא אושרה.
עמירה חיים: סעיף אחד בתוך מה שכתוב שם הוא שכירות מבנים למשרדים.
עמירה חיים: זה לא היה עד היום.
עמירה חיים: עד היום המשרדים שלהם היו בתוך משרד החינוך, בחדרים שלנו.
עמירה חיים: בשבוע הבא אנחנו עוברים בניין, למשרדי הממשלה.
עמירה חיים: קיבלנו הודעה שאסור למר שוחט להיכנס לתוך משרדי משרד החינוך מאחר וזה רשות נפרדת.
עמירה חיים: הוא קיבל הנחיה לשכור כך וכך חדרים.
עמירה חיים: זה מעבר לתקציב.
עמירה חיים: זה הנחיה שהוא קיבל לאחרונה וזה יהיה על חשבוננו.
עמירה חיים: הוא לא ישלם על זה אף אגורה.
טלב אלסאנע: האם המשרדים הקיימים היום הם לא טובים?
טלב אלסאנע: חייבים לשכור משרדים בחצי מיליון שקל?
ציון שבת: זה לא החלטה שלנו.
ציון שבת: זה החלטה של הדיור הממשלתי.
עמירה חיים: מר יואל אופיר במשרד האוצר, שאחראי על הנושא הזה, הורה לנו.
עמירה חיים: המבנה שלנו שייך למר סמי קצב, שממנו נשכר המבנה במשך שנים.
עמירה חיים: אנחנו מחזירים לו אותו ובשבוע הבא אנחנו עוברים למבנה משרדי הממשלה.
שמוליק דוד: הבחנתי שגברת עמירה חיים לא התייחסה לכל השאלות שלך.
שמוליק דוד: את דיברת בחיטים והיא ענתה לך בשעורים וזה מאוד מצער.
שמוליק דוד: יש כאן איזה תופעה: אנחנו מושכים חוט של צמר והסוודר, ששמו רשות החינוך לבדואים, מתחיל לאט לאט להיפרם.
שמוליק דוד: פעם אחר פעם אנחנו מגלים עוד ועוד עובדות.
שמוליק דוד: היום היה גילוי מדהים, שאיכשהו עבר כאן בקלות, שעד 1999 לא היה תקציב.
שמוליק דוד: אנחנו ביקשנו לקבל מידע מהרשות באשר לתקציב ועכשיו נאמר לנו שעד 1999 לא היה כלל תקציב.
תמר גוז'נסקי: זה לא מה שהם אמרו.
שמוליק דוד: זה בדיוק המידע שקיבלתי בכתובים ממנהלת אגף תקשוב והאחראית על חופש המידע במשרד החינוך, שכתבה שעל 1998 אין להם מסמכים של תקציב.
שמוליק דוד: אנחנו במשך 8 חודשים מבקשים לקבל את תכניות העבודה והתקציב של רשות החינוך לבדואים.
שמוליק דוד: שלחנו 3 מכתבי תזכורת, איימנו בבג"ץ ובסוף קיבלנו למרבה הפליאה את המידע.
שמוליק דוד: לא מידע מלא אלא חלקי, כי אין תכניות עבודה.
שמוליק דוד: הרשות הזאת מסתדרת יפה מאוד בלי תכניות עבודה, בניגוד לחוק.
שמוליק דוד: תקציב של 53 מיליון שקל ובלי תכניות עבודה.
שמוליק דוד: קיבלנו את תקציב הרשות, 3 עמודים עלובים, שבהם רשום שהתקציב הוא יותר מ-50 מיליון שקל לשנה.
שמוליק דוד: הרשות מתנהלת כמו חנות מכולת שכונתית ברמה הכי נמוכה.
שמוליק דוד: ביקשנו את תקציב 1999 וקיבלנו רק תקציב חלקי.
שמוליק דוד: ביקשנו את תקציב 1998 - אין.
שמוליק דוד: ביקשנו תכניות פעולה - אין.
שמוליק דוד: רשות שנותנת שירותים ל-16 בתי-ספר, ל-26 גני ילדים, לעשרות אלפי ילדים שמוסעים, לרווחה חינוכית, לפרויקטים לבגרות ולתכניות אחרות - כל הפירוט הזה לא קיים.
שמוליק דוד: בקשות המידע שלנו לא נענו, ואני רוצה להתייחס לכך, אבל החשיפה הכי מעניינת היא התקנון של הרשות, תקנון שהועלם מעינינו במתכוון במשך שנים רבות, עד שנחשף בבג"ץ.
שמוליק דוד: היו בקשות שלנו להבין על סמך מה הרשות הזאת פועלת.
שמוליק דוד: המסמך הזה לא נחשף עד שבג"ץ קיבל אותו.
שמוליק דוד: התקנון הזה מבוסס על פרדוקס.
שמוליק דוד: הוא מיועד לאפשר למשרד החינוך לבצע שני דברים סותרים: 1) לנהל את רשות החינוך כאילו שהיא סניף של משרד החינוך, ביד רמה ובזרוע נטויה.
שמוליק דוד: 2) ליצור מצג-שווא של מימוש ההוראות של חוק לימוד חובה, שמגדיר את הרשות כתאגיד ושקובע בה עקרון של ----.
שמוליק דוד: סעיף 3 בתקנון קובע כפיפות מוחלטת של הרשות הזאת למנהל המחוז.
שמוליק דוד: אין דבר כזה במשפט תאגידים, אין חיה כזאת.
שמוליק דוד: כל מי שמכיר משהו במשפט תאגידים יודע שזאת בדיחה.
שמוליק דוד: כל מי שקרא את הדוח האחרון של משרד המשפטים בנושא התאגידים, והדברים כתובים בצורה מאוד ברורה, מבין שזה בדיחה.
תמר גוז'נסקי: מי כתב את התקנון?
שמוליק דוד: פקיד במשרד החינוך.
שמוליק דוד: נדמה לי שזה היה סגן מנהל המחוז, ישראל ..., בשנת 1983.
שמוליק דוד: מאז נעלמו התיקונים ונעלמו המחשבות.
שמוליק דוד: סעיף 13 בתקנון המדהים הזה קובע שאם חברי הרשות לא ימלאו את תפקידם ויבצעו פעולה זאת או אחרת שלא נראית למנהל המחוז, הוא רשאי לשלוח אותם הביתה, בלי שום חוכמות, בלי שום התלבטויות, בלי שום דבר.
שמוליק דוד: סעיף נוסף קובע שאם חס וחלילה מתגלית מחלוקת בין חברי הרשות על התקציב, לא הם כחברי הנהלת התאגיד יחליטו אלא יחליט מנהל המחוז.
שמוליק דוד: מכך מאוד ברור שיש מי שמוגדר כמנהל ויש מי שמוגדרים ככפיפים.
שמוליק דוד: זה תקנון אומלל, שמבזה את הרשות ואת כל מי שפועל לאור התקנון הזה, והוא מלמד הרבה מאוד על הרשות.
שמוליק דוד: ראשית, הוא מלמד שהיא לא היתה אי פעם דמוקרטית.
שמוליק דוד: שנית, הוא מלמד שהיא לא שמעה על התפתחויות בסיסיות בשדה המשפטים ב-19 השנים האחרונות.
שמוליק דוד: כל המערכת המשפטית של ניהול תאגידים בנויה על עקרונות אחרים, בנויה על מועצה אוטונומית שמקבלת החלטות.
שמוליק דוד: שר יכול להתערב במקרים מסוימים אך צריך להיות מוגדר מתי הוא מתערב, איך הוא מתערב ובאיזה אופן הוא מתערב.
שמוליק דוד: בנושאים אחרים, אפילו למועצה לתרבות האידיש יש חוק של 18 סעיפים שמגדיר בדיוק סמכויות וכן הלאה.
שמוליק דוד: הרשות הזאת מייצגת קונספציה מנדטורית, שנולדה בפקודת העיריות ובפקודת החינוך המנדטורית.
שמוליק דוד: יהודים וערבים נלחמו כבר ב-1933 נגד הקונספציה הזאת כי הם אמרו שהיא לא נותנת זכויות לאנשים שיושבים במועצות מקומיות לבצע את תפקידם.
שמוליק דוד: יש כאן תפיסה של ממשל צבאי, שנציגי ציבור הם לא נציגי ציבור, הם שייחים והם ממונים, הם נכבדים ואין להם שום תפקיד.
שמוליק דוד: חמור במיוחד מה שמתגלה לגבי תפקיד מנהל הרשות.
שמוליק דוד: על המנהל אני לא מדבר.
שמוליק דוד: זה לא עניין אישי בכלל.
שמוליק דוד: מלכת בריטניה מתמנה לכל ימי חייה.
שמוליק דוד: מנהל תאגיד במדינת ישראל חייב במינוי, חייב בהארכת מינוי, חייב במידה שמוארך מינוי לבוא שוב בפני ועדת המינויים בשירות הממשלתי.
שמוליק דוד: כל זה לא קרה.
שמוליק דוד: אדון מסוים ממלא תפקיד במשך 15-16 שנים, בלי שמינויו חודש או הוארך על-ידי אף אחד.
שמוליק דוד: יש כאן מישהו מורם מעם, שהוא אדון לעצמו, ואחרים כפופים לו.
שמוליק דוד: צריך להבהיר שאנחנו תובעים רפורמה במצב הזה, שהוא אבסורדי ובלתי נסבל.
שמוליק דוד: שמענו כאן התחמקויות מהשאלות הבסיסיות האלה.
שמוליק דוד: אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות לשינויים הנדרשים.
עמירה חיים: אני אענה על כל דבר בסבלנות, אני לא מתחמקת.
תמר גוז'נסקי: יש לי שאלה לגברת אורטשקנזי.
תמר גוז'נסקי: גברתי, האם את מכירה את התקנון?
תמר גוז'נסקי: האם הוא עומד באמות מידה משפטיות, לפי חוות דעת המשפטית?
סופי אורטשקנזי: מאחר והנושא הזה נמצא עכשיו תלוי ועומד, תשובות אנחנו ניתן במסגרת ההליך המשפטי הקיים.
סופי אורטשקנזי: הבדיקה שמתבצעת על-ידי הבודק נוגעת גם לנושא התקנון.
סופי אורטשקנזי: המנכ"לית תחליט.
תמר גוז'נסקי: האם ידוע לך על מקרה אחר של תאגיד, שאדם מתמנה ובמשך 16 שנה המינוי שלו לא מתחדש?
תמר גוז'נסקי: האם בשירות הממשלתי יכול להיות מקרה כזה, שמישהו ממונה בלי הגבלת זמן?
סופי אורטשקנזי: לא מוכר לי מקרה דומה.
סופי אורטשקנזי: יש פה איזה מין יצור כלאיים שנוצר כתוצאה ממחדל של משרד הפנים, כי משרד הפנים לא הקים רשות מוניציפלית באזור הזה.
סופי אורטשקנזי: מי שהגיע לפה וכן ניסה לעזור ולספק חינוך זה משרד החינוך.
סופי אורטשקנזי: הוא עושה את זה בכלים שיש לו.
סופי אורטשקנזי: יש את מינהלת הבדואים של מינהל מקרקעי ישראל ולגבי שאלות של בנייה צריך לפנות אליהם.
עסאם מח'ול: אני רוצה להתייחס לנקודה החשובה שציינה עו"ד אורטשקנזי.
עסאם מח'ול: ראשית, חשבתי שצריך להבהיר האם יש זיקה בכלל בין רשות החינוך למינהלת הבדואים.
עסאם מח'ול: כאן מתחילים להתחבר החוטים.
עסאם מח'ול: לדעתי השאלה המרכזית העומדת על הפרק בדיון היום היא האם משרד החינוך יהיה חלק מן המאבק למצוא פיתרון למצב המעוות הזה, והאם הוא יגיד את הדברים בגלוי ויהיה חלק מהמלחמה הזאת, או שהוא ינסה לטייח.
שמוליק דוד: השאלה היא האם רשות החינוך לבדואים תהיה חלק מהמאבק.
עסאם מח'ול: אני חושב שמקומו של משרד החינוך בצד של התושבים, של המאבק שלהם, גם בשאלת התקנון.
עסאם מח'ול: השאלה המרכזית שעומדת היום על הפרק היא מאבק התושבים לדמוקרטיה בסיסית ויסודית ולהשגת זכויות אלמנטריות.
עסאם מח'ול: אני חושב שמקומכם באותו צד של המאבק של התושבים ולא כאילו בצד של מינהלת הבדואים, או משרד הפנים, שמנסה להשתמש בשירותי החינוך כדי לקדם תכניות פוליטיות-מדיניות לגבי מצבה של האוכלוסיה הבדואית בנגב.
עסאם מח'ול: זאת השאלה המרכזית.
עסאם מח'ול: לכן, אני סבור שלא צריכים להיות פה שני צדדים של המתרס.
עסאם מח'ול: התנאי לכך הוא שאתם תשימו הכל על השולחן ותהיו חלק מהמאבק הזה.
עסאם מח'ול: חשוב מה שאמרת בסוף, שהמטרה היא לשנות את המדיניות הבסיסית כלפי התושבים בנגב.
עסאם מח'ול: אני אומר לשייח עקל אלאטרש, השאלה היא בטח לא אישית.
עסאם מח'ול: השאלה היא האם מגיע לתושבים, שאתה רוצה לייצג אותם, שאתה עומד כאן ומנסה כאילו לגונן בשמם, האם מגיע להם שיהיה ברור איך מורכבת הרשות?
עסאם מח'ול: האם מותר להם שיובטח שיהיו קריטריונים ברורים?
עסאם מח'ול: אם השייחים עונים על הקריטריונים, שהם ימונו לתפקיד, אבל חשוב שיהיו קריטריונים ברורים.
עסאם מח'ול: זה העניין העומד על הפרק, ולא איזה מושל צבאי שקובע וממנה את המקורבים אליו ודברים מעין אלה.
עסאם מח'ול: השאלה היא לא אישית, לא אם אתה או אם אחר מתאימים או לא מתאימים.
עקל אלאטרש: אם יש אנשים אקדמאים שרוצים לנהל, אף פעם לא מנענו מהם.
עקל אלאטרש: נכון שבאו אלינו, כי אנחנו פעילים בתחום החינוך כבר שנים רבות.
עקל אלאטרש: זה שאתם גיליתם את הנגב היום, אהלן וסהלן.
עקל אלאטרש: אנחנו מזמן גילינו את הנגב.
עקל אלאטרש: אתה יודע מה, הערכתי מאוד את מר זאבי.
עקל אלאטרש: למה הוא לא ביקש לפני כמה שנים לפרק את הרשות?
שמוליק דוד: הוא ביקש.
שמוליק דוד: יש לנו את זה בכתובים.
טלב אלסאנע: השרה שולמית אלוני בשנת 1994, בעקבות מאבק שהובלתי, התכוונה להחליף את הרשות הזאת.
טלב אלסאנע: לצערי הרב, אני לא רוצה להגיד מי האנשים שהגיעו לישיבה וטרפדו את המהלך הזה ומה הזיקה שלהם לרשות.
טלב אלסאנע: היום פעם נוספת מנסים להתגונן למרות שכל העולם יודע שהמצב הקיים הוא קטסטרופלי.
טלב אלסאנע: אין לי ויכוח איתם.
עקל אלאטרש: רשות החינוך לא אחראית על בנייה.
עקל אלאטרש: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת מח'ול, לא אסלח לעצמי אם אני אדחה אקדמאים.
עקל אלאטרש: זה הדבר האחרון שאנחנו נעשה.
עקל אלאטרש: התפקיד שלנו הוא מנהלי בלבד.
חסן אלאטרש: אני מזכיר ודובר עמותת אלאטרש לשלום, אחווה ודו-קיום בישראל.
חסן אלאטרש: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.
חסן אלאטרש: קודם כל לגבי בתי-הספר התיכון בפזורה הבדואית: לאחר משא ומתן ומאבק להקמת בתי-ספר תיכוניים הוגש בג"ץ בתקופת יוסי שריד.
חסן אלאטרש: מר יוסי שריד קיבל את החומר והודיע שהוא מקים שני בתי-ספר על ציר רהט-באר-שבע ודימונה-באר-שבע.
חסן אלאטרש: לאור זה הבג"ץ ירד.
חסן אלאטרש: ההחלטה הזאת לא מומשה נכון לעכשיו.
חסן אלאטרש: בחודש נובמבר 2001 נפגשנו עם השרה ובעקבות זה הוטל על גברת עמירה חיים לבדוק מה בולם את הקמת בתי-הספר התיכוניים האלה.
חסן אלאטרש: זה פשוט תקוע, בשל משרד הפנים ואינטרסים פוליטיים שמושכים להקים בית-ספר תיכון רק בכפר שיוכר בעתיד.
חסן אלאטרש: האוכלוסיה לא מעוניינת בהכרה, לא מעוניינת בדברים כאלה.
חסן אלאטרש: היא רוצה קודם כל לחנך את הילדים.
תמר גוז'נסקי: אולי היא מעוניינת בהכרה אבל בינתיים היא רוצה שהילדים יקבלו חינוך נאות.
טלב אלסאנע: בנוסף, גם הכרה וגם בית-ספר תיכון.
חסן אלאטרש: צריך לפתור את הבעיה.
חסן אלאטרש: הישובים הקבועים של המגזר הבדואי דוחים את ילדי הפזורה הבדואית ולא מוכנים לקבל אותם.
חסן אלאטרש: זה אח שלך שיושב בשבט ובא ללמוד עם הבן שלך.
חסן אלאטרש: למה אתה דוחה אותו?
חסן אלאטרש: למה אתה מקים קרוואן ושם בו את ילדי הפזורה הבדואית לבד, מה שגורם להם תסכול ומונע מהם להיקלט?
חסן אלאטרש: הם נושרים אחרי 3-6 חודשים.
חסן אלאטרש: למה לא פותרים את הבעיה הזאת?
חסן אלאטרש: מדברים על תקציבים, מדברים על דברים שנים, אבל תפתרו את הבעיה הקריטית, שילדים נושרים אחרי כיתה ט'.
חסן אלאטרש: תראו את אחוז הנשירה, תראו את העבריינות נובעת מכך שאין מסגרת חינוכית תיכונית שתוכל להחזיק את הנוער הזה.
חסן אלאטרש: הרשויות המקומיות זורקות אותם שמאלה וימינה.
חסן אלאטרש: זה מה שקורה בפזורה.
חסן אלאטרש: לגבי גני ילדים: נכון שזה כרוך בתשתיות.
חסן אלאטרש: אני חושב שכל האנשים שותפים למאמץ וצריכים להיאבק למען הקמת גנים.
חסן אלאטרש: ילד בן 3-5 לא יכול לנסוע למרחקים.
חסן אלאטרש: הוא צריך שיהיה גן ליד הבית שלו.
חסן אלאטרש: דבר נוסף, צריך להגביר את המודעות של הקהילה הבדואית, במיוחד בפזורה, לחשיבות החינוך של ילדיהם.
חסן אלאטרש: אם לא נצליח להגביר את המודעות, אז חבל על הזמן שלנו.
חסן אלאטרש: אנחנו יכולים לצעוק בין הקירות האלה ולהיאבק זה בזה, להיאבק על אינטרס זה או אינטרס אחר, אבל הקהילה בדואית לא יודעת מה טוב בשבילה.
חסן אלאטרש: רוב האוכלוסיה הבדואית בפזורה נמצאת היום במצוקה כלכלית וחברתית כי אף אחד לא מסתכל עליה.
חסן אלאטרש: לא אני ולא אתה, אף אחד לא עושה מאומה למען האוכלוסיה הבדואית.
חסן אלאטרש: כל ההישגים הגיעו בעקבות מאבקים: מאבק של חבר הכנסת טלב אלסאנע, מאבק של התנועה האיסלאמית, מאבק של עמותת אלאטרש, מאבק של שתי"ל או של מטה המאבק.
חסן אלאטרש: למה צריך את זה?
תאבת אבו ראס: אתה היית חלק ממטה המאבק.
תמר גוז'נסקי: הוא דורש שמשרד החינוך ומשרד הפנים וכל הגורמים האלה ייקחו את העניינים בידיים ולא יחכו שהתושבים בעצמם יקימו עמותות.
טלב אלסאנע: זה האחריות של משרדי הממשלה וזה תפקידם.
חסן אלאטרש: אני הייתי במטה המאבק.
חסן אלאטרש: התברר לי אחרי חצי שנה שהוא תחת הכותרת של "המועצה לכפרים הבלתי מוכרים".
חסן אלאטרש: אתה לא יכול לזוז שום צעד קדימה.
חסן אלאטרש: ועדת ההיגוי מחליטה, 5-6 אנשים מצביעים וההחלטה מתקבלת.
חסן אלאטרש: נקודה נוספת, באשר למשרד העבודה והרווחה: כמו שדואגים לקדם את פתרון בעיית משרד החינוך, את רשות החינוך לבדואים, צריך להתלבש על משרד העבודה והרווחה, שהוא חלק בלתי נפרד ממתן השירותים לאוכלוסיה.
חסן אלאטרש: צריך לחשוב תמיד להביא את השירותים אל האוכלוסיה ולא את האוכלוסיה אל השירותים.
עזאת אבו חמאד: אני מעמותת דרג'את אלאהיה.
עזאת אבו חמאד: אני רוצה להזכיר כמה דברים.
עזאת אבו חמאד: חברי פה נאם כאילו הכל ורוד, כאילו אנחנו פה בסביון ולא חסר לנו דבר.
עזאת אבו חמאד: אני יודע שיש מה לשפר.
עזאת אבו חמאד: אני חושב שכל עוד אנחנו קושרים את השבטיות בחינוך - לא יהיה חינוך, לא יהיו בתי-ספר, לא יהיה שום דבר.
עזאת אבו חמאד: אני מבטיח לך, נדון בשולחן הזה עד שנת 2020 ונישאר באותה נקודה.
עזאת אבו חמאד: נקודה שניה, ברגע שבאים למנות מנהל בית-ספר, המחוז עושה את המירב כדי שיהיה מנהל בין הטובים ביותר.
עזאת אבו חמאד: האנשים פה, וכן אנשי השבטים ואחרים, עוקפים את המחוז והולכים לשר ולראש הממשלה, לחברי כנסת ולשרים ואומרים שמכיוון שלאדם הזה אין משפחה מכובדת הוא לא צריך להיות מנהל.
עזאת אבו חמאד: אני רוצה לראות שבמועצות הבדואיות בדרום אכן כולם אקדמאים.
עזאת אבו חמאד: בלי לפגוע באף אחד, אני רואה ראשי מועצות שאינם אקדמאים.
עזאת אבו חמאד: במידה והציבור הזה שצועק ובוחר אותם - זה מקובל ולגיטימי, אבל זה שבא פקיד ממשלה ואומר שהוא ממנה את X או Y או Z - זה לא טוב?
עזאת אבו חמאד: לי למשל יש ילדים בבתי-ספר בישובי הקבע וגם בפזורה.
עזאת אבו חמאד: בישוב שלי יש בית-ספר יותר טוב מאשר בישוב הקבע כסייפה.
עזאת אבו חמאד: בכסייפה אין מזגנים, אין חימום, אין קירור, אין מחשבים, אין שם כלום.
עאיש אלאטרש: אתה חבר מועצה.
עאיש אלאטרש: למה לא פעלתם?
עזאת אבו חמאד: למה אתם לא צועקים על התנאים בכסייפה?
עזאת אבו חמאד: למה התנפלתם דווקא על הכבשה השחורה, על רשות החינוך לבדואים?
עזאת אבו חמאד: אני אתכם באותה סירה, אם אתם תבואו ותצעקו שווה ושווה הן על הרשות והן על מה שקורה בכסייפה ובלקייה.
עזאת אבו חמאד: בלקייה עדיין יש בית-ספר עם אזבסט.
עזאת אבו חמאד: אפילו במחנה פליטים אין בית-ספר כזה.
תאבת אבו ראס: ידידי, מר עזאת אבו חמאד, וכל היושבים כאן, אני מציע לך ולכולנו שההשוואה תהיה עם הילדים של עומר ולא של כסייפה.
תאבת אבו ראס: אני מסכים איתך שהילדים בכסייפה לא מקבלים את החינוך הראוי.
תאבת אבו ראס: יש בעיות בכל הישובים הבדואים, ולא רק בישובים הבלתי מוכרים.
תאבת אבו ראס: אנחנו כן מדברים על הנושא הזה.
תאבת אבו ראס: בשתי"ל הכנו נייר עמדה.
תאבת אבו ראס: אני לא רוצה לחזור על דברים שהוצגו כאן.
תאבת אבו ראס: אני מציע לכולם לקרוא את נייר העמדה.
תאבת אבו ראס: אני רוצה להזכיר כאן שהנתונים שהציגה מנהלת המחוז סותרים את המספרים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ושל משרד החינוך עצמו.
תאבת אבו ראס: לגבי הנשירה: מדובר על 67%.
תמר גוז'נסקי: כשמדברים באחוזים השאלה היא תמיד בהשוואה למה.
תמר גוז'נסקי: גברת עמירה חיים לקחה למשל את המעבר מכיתה לכיתה.
עמירה חיים: יש היום 11.8% נשירה משנה לשנה, אבל אם אני לוקחת את הילדים של היום, מגן ועד כיתה יב', יש לנו היום 35% נשירה במגזר הבדואי.
עמירה חיים: לא אסתיר נתון אחד.
עמירה חיים: כל הנתונים שלנו נלקחו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
תאבת אבו ראס: אנחנו לא רוצים להרוס שום רשות.
תאבת אבו ראס: אנחנו רוצים שהרשות תתקיים.
תאבת אבו ראס: אנחנו חושבים שהרשות צריכה להיות דמוקרטית ולהיות מנוהלת באופן דמוקרטי.
תאבת אבו ראס: אנחנו מציעים לאמץ עיקרון חדש, תקנון דמוקרטי ולא דרקוני.
תאבת אבו ראס: יש מה שנקרא בחירות, מינוי מחדש לתאגידים.
תאבת אבו ראס: תאמצו את הדברים האלה.
תאבת אבו ראס: אנחנו בשתי"ל פונים אליכם ורוצים לשתף אתכם פעולה.
תאבת אבו ראס: אנחנו לא יריבים ולא אויבים שלכם.
תאבת אבו ראס: יחד נעבוד למען שיפור החינוך בדרום.
תאבת אבו ראס: תרשמו את זה לפניכם, רבותי.
עקיל אלטלאלקה: אני מנהל פרויקטים במועצה המקומית לקייה.
עקיל אלטלאלקה: בעבר ניהלתי בית-ספר.
עקיל אלטלאלקה: היום אני פנסיונר.
עקיל אלטלאלקה: תמיד שומעים על תיאוריה בכל מיני עניינים אך זה יוצר אשליה.
עקיל אלטלאלקה: אני מתמקד בעניין החינוך.
עקיל אלטלאלקה: (מחזיק בידו תמונה של מר בן-שבת).
עקיל אלטלאלקה: אם האדון הזה, שהוא סמל החינוך במדינת ישראל, יכול כך לנהוג ---
תמר גוז'נסקי: אדוני, זה לא הנושא, באמת.
עקיל אלטלאלקה: כל העמותות, כל התאגידים - מעניין אותם רק דבר אחד: לא רווחת התלמיד הבדואי, לא האינטרס של הבדואים.
עקיל אלטלאלקה: מה שמעניין אותם זה רק איך להביא כסף מבחוץ ולשים בכיסם.
תמר גוז'נסקי: מה זה שייך לנושא הדיון?
עקיל אלטלאלקה: צריך לשנות חוקים במדינה הזאת.
עקיל אלטלאלקה: אין להם כל בושה.
עקיל אלטלאלקה: הם מתעשרים על חשבוננו.
עקיל אלטלאלקה: אין שום דבר שמזכיר דמוקרטיה.
עקיל אלטלאלקה: זה דיקטטורה אכזרית.
מוסא אבו עסא: אני חושב שהדיון הזה היה מעניין ונחמד ודיברנו על כל מיני דברים אבל לא דיברנו למעשה בנושא החינוך.
מוסא אבו עסא: דיברנו כל הזמן ורבנו בינינו על עניינים טכניים, איך בונים ואיך מקדמים.
מוסא אבו עסא: יש לי רושם שיש פה אנשים שאומרים שאפילו 50 מיליון השקלים, המעט הזה שמועבר לרשות החינוך, לא צריך להיות שם ושצריך לקצץ.
מוסא אבו עסא: אני מכיר את האנשים האלה.
מוסא אבו עסא: יש בינינו שרוצים שהכסף יעבור דרכם ושהם יחלקו ויהיו הבוסים.
מוסא אבו עסא: אנחנו נברך מאוד אם הכל יעבוד פרפקט.
מוסא אבו עסא: בוודאי יש גם ליקויים.
מוסא אבו עסא: הרי יש ביקורת גם על ראש הממשלה ועל שר הביטחון, יש רבים האומרים שהם לא מתפקדים נכון.
מוסא אבו עסא: תמיד יש ביקורת וזה לא יגמר.
מוסא אבו עסא: אבל אם אנחנו נמשיך לקטר, לא נקדם שום דבר.
מוסא אבו עסא: אנחנו רוצים שיקימו גנים בפזורה, אנחנו רוצים שיבנו בתי-ספר בפזורה, שיסללו דרכי גישה בפזורה.
עסאם מח'ול: וכשלא עושים - אנחנו רוצים לבקר.
מוסא אבו עסא: יש לנו בעיה ארגונית עם העמותות למיניהן.
מוסא אבו עסא: יש את עמותת שתי"ל, שאני לא יודע מה הם תרמו לנו בכלל.
מוסא אבו עסא: לא ראינו שום דבר משתי"ל.
מוסא אבו עסא: שיפסיקו לבקש כספים על חשבון המגזר הבדואי.
מוסא אבו עסא: הם לא מייצגים אותנו.
תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו לא דנים בזה, זה לא על סדר היום שלנו.
יהודית בן-דב: אני רוצה לחדד מספר דברים שאולי לא הוצגו כראוי.
יהודית בן-דב: הרשות מקבלת כאילו היתה רשות מקומית וכל התקציבים הם יעודיים ומגיעים אליהם בדרכים המקובלות, מהתקנות היעודיות השונות למיניהן, כאילו היתה רשות מקומית.
יהודית בן-דב: זה רוב התקציב, ה-53 מיליון שקל.
יהודית בן-דב: מעבר לכך, באופן יחודי לחלוטין בשנת 1998 בעקבות בג"ץ על הגנרטורים ---
טלב אלסאנע: האם עשיתם חישוב השוואתי, אם בתי-הספר היו מחוברים לרשת החשמל ישירות לעומת הגנרטורים, האם לא היה חסכון תקציבי למשרד החינוך?
טלב אלסאנע: ניתן היה לחסוך למדינה כסף.
ציון שבת: זה לא בסמכותנו בכלל.
יהודית בן-דב: באותה הזדמנות התעוררנו לצורך לתקצב תקציבים נוספים מיוחדים לנושא הפעלת התחזוקה השוטפת של הרשות, מאחר ולרשות הזאת אין הכנסות ממקורות אחרים.
יהודית בן-דב: התקציב שהעמדנו למטרה הזאת נקבע על-פי אומדנים והערכות, מתוך הנוסחאות הכלליות במשרד.
תמר גוז'נסקי: מי מקבל את ההחלטה על העסקת עובדים של הרשות, למשל 3 פסיכולוגים?
יהודית בן-דב: שפ"י (שרות פסיכולוגי יעוצי) מחליט.
יהודית בן-דב: זה ברמה של התקציבים הלאומיים.
יהודית בן-דב: אנחנו תקצבנו למעשה את משכורתו של מנהל הרשות, משכורת ל-6 עובדים מנהליים, ובתוך זה אותם תקציבים שחשבנו שהם חיוניים, למשל לרכז הסעות - ראינו שיש מקום לשיפור ולכן מינינו לכך אדם - ותפקידים מהסוג הזה.
תמר גוז'נסקי: מי ממנה את בעלי התפקידים המנהליים?
תמר גוז'נסקי: מי בוחר את העובדים?
יהודית בן-דב: לא נכנסנו לזה.
יהודית בן-דב: עסקנו ברמה בהחלט שטחית ונקודתית, בכך שיש צורך באותן פונקציות כדי לנהל את הרשות.