GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טארק אבו חג'לה: לא יכול להיות שמורה סתם ילמד את הכיתה 3 שעות וייקרא מחנך בשביל לקבל הטבות ודברים כאלה.
טארק אבו חג'לה: זאת אחריות של המנהלים, שאני גאה ברובם, שבאמת עושים עבודה רצינית.
טארק אבו חג'לה: אבל האמת היא שאנחנו לוקים בחסר בנקודה הזאת.
טארק אבו חג'לה: סליחה על ההערה האחרונה.
טארק אבו חג'לה: גברתי, במקום שאני אבוא לפה ואראה השתלמויות, אני נאלץ לענות לוועדי הורים וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אני לא נכנסת לעבודה שלך.
תמר גוז'נסקי: ועדי הורים - זה טוב מאוד.
טארק אבו חג'לה: חבל שמתעקשים על "למה זה קרה?", ולא על מה שניתן לעשות כדי לסייע.
יצחק אלבז: אנחנו יודעים על לפחות 2 ילדים שנעדרו תקופה ארוכה מאוד מבית-הספר.
יצחק אלבז: אחד מהם נעדר מספר שבועות, אפילו חודשים, והשני נעדר שבוע-שבועיים.
יצחק אלבז: הם לא באו לבית-הספר אך אף אחד לא פנה ולא שאל מדוע הם לא מגיעים.
טארק אבו חג'לה: אתה צודק, ההערה נכונה.
עסאם מח'ול: אני לא מקבל את האמירה שלך, שהשאלה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי היא לא רלוונטית.
עסאם מח'ול: השאלה היא האם קיימים בבית-הספר הכלים כדי לגלות.
עסאם מח'ול: אני לא שולח את הילדים שלי בלי לדעת שכן קיימים הכלים כדי לגלות מה קורה איתם.
עסאם מח'ול: אם הם קיימים - אז הם כשלו, ואז אנחנו צריכים לשמוע תשובות למה הם כשלו.
עסאם מח'ול: אם הם לא קיימים - אז אנחנו רוצים לדעת למה הם לא קיימים ואיך אפשר לספק אותם.
עסאם מח'ול: שאלה נוספת היא מי אמור לספק את השירות הפסיכולוגי?
עסאם מח'ול: האם מישהו כאן יכול לתת תשובה לטיפול האינדיבידואלי לילדים הנפגעים?
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לספר לכם, מאחר ורובכם לא השתתפתם בדיון אחר של הוועדה, שם דיברנו על הכשרת מורים להבחין במצוקות של ילדים ולנסות למצוא את הילדים כשהם כושלים בשלבים מוקדמים של הכישלון שלהם ולא כעבור שנים.
תמר גוז'נסקי: היתה מנהלת שסיפרה את הסיפור הבא: אצלה בבית-הספר כל ילד יודע שאם רע לו, קשה לו וכן הלאה, הוא יכול להיכנס אליה.
תמר גוז'נסקי: יש לה בבוקר חצי שעה שמי שרוצה בא אליה לספר לה על הצרות שלו.
תמר גוז'נסקי: היא סיפרה שהדבר האחרון שהיא טיפלה בו היה משפחה שהאם אושפזה, בשל סיבה כלשהי, והילד הסתובב עצוב.
תמר גוז'נסקי: שאלו אותו מה קרה.
תמר גוז'נסקי: הסתבר שהסיבה שהוא עצוב, שהוא לא ידע להפעיל את מכונת הכביסה ולא היו לו בגדים נקיים.
תמר גוז'נסקי: כשיש לך מורים רגישים, הם מגלים עצבות מהסוג הזה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לא שהוא עבר התעללות ולא שקרה לו דבר נורא ואיום.
תמר גוז'נסקי: בסך הכל הוא סבל מכך שלא היו לו בגדים נקיים.
תמר גוז'נסקי: ואז המנהלת והמחנכת הלכו אליו הביתה ולימדו אותו להפעיל את מכונת הכביסה וכך פתרו את הבעיה.
תמר גוז'נסקי: אני מביאה את הסיפור הקטן הזה והשולי כדי להגיד איזה דברים נפלאים יכולים מורים לעשות ומה קורה כשמורים לא רואים, לא שמים לב, ואם ילד נעדר הם לא מבררים בדיוק מה קרה ולא מגיעים לרמת אמון כזאת.
תמר גוז'נסקי: יש לנו בעיה אמיתית.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו רוצים שילדים יִישָמעו, שקולם יִישָמע, אנחנו צריכים להיות שומעים, אנחנו צריכים להראות להם שאנחנו רוצים לשמוע מה כואב להם.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו לא מראים להם שאנחנו רוצים לשמוע, הם גם לא יספרו לנו שום דבר.
תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת של אווירה בבית-ספר ואחריות, היא שאלה מאוד מאוד מהותית.
תמר גוז'נסקי: אי אפשר לדבר על הישגים לימודיים בלי לראות שהילד הוא מכלול, שהוא הכל ביחד, מה שקורה לו בבית ומה שקורה לו בחוץ ומה שקורה לו בבית-הספר.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה שאנחנו נמשיך לשמוע עוד גורמים שאמורים לעזור לנו.
תמר גוז'נסקי: ד"ר פולאקביץ, מנהל היחידה לילדים ונוער בשירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות, בבקשה.
יעקב פולאקביץ: אני רוצה לציין שבישיבה זאת נתבקשתי לייצג גם את איגוד הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר כי נציגם לא הצליח להגיע.
יעקב פולאקביץ: משרד הבריאות, מתוך ההכרה והזיהוי של הפגיעות המיניות שמספרן עולה בכלל האוכלוסיה - אם בגלל שכמות הפניות עלתה או בגלל שכמות התקיפות עלתה, ואני לא מסוגל להגיד לכם כרגע מה יותר, גם וגם כנראה - פיתח תכנית השתלמות לעובדים במערכת בריאות הנפש, בשילוב עם עובדי הרווחה ופקידי הסעד לחוק הנוער.
יעקב פולאקביץ: ההשתלמות התחילה לפני שנה.
יעקב פולאקביץ: קורס אחד שלה הסתיים, עם המשך הדרכה לאותם אנשים, וקורס שני נמצא עכשיו במהלכו.
יעקב פולאקביץ: ההשתלמות מיועדת לאנשים שעובדים במרפאות בריאות הנפש ונותנים טיפול לילדים שפונים לשירותי בריאות הנפש.
יעקב פולאקביץ: מדובר על אנשי מקצוע טיפוליים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים קליניים, שמעשירים את הידע בתחום המאוד ספציפי הזה כדי לקבל כלים נוספים.
תמר גוז'נסקי: איך אנשי המקצוע האלה שקיבלו הכשרה יגיעו לכפר קאסם?
יעקב פולאקביץ: באותה מידה הם לא מגיעים להרבה מקומות אחרים אלא הם יושבים במרפאות ואנשים מגיעים אליהם.
תמר גוז'נסקי: מה נעשה עם כפר קאסם, עם עשרות ילדים שנפגעו?
יוסי פורטוגל: הילדים יכולים להגיע למרפאות אזוריות שבהן ניתנים שירותים.
יוסי פורטוגל: המרפאות הקרובות ביותר הן בפתח-תקווה ובמרפאות החוץ של שלוותה.
תמר גוז'נסקי: מה דעתכם להעביר לפה איזה סניף למקרה המסוים הזה?
תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שהמועצה תיתן לכם חדרים.
תמר גוז'נסקי: תבואו לפה, תקימו איזה צוות ותיתנו טיפול.
תמר גוז'נסקי: מדובר פה בעשרות ילדים.
תמר גוז'נסקי: חבל לטלטל אותם לפתח-תקווה, עם כל הסטיגמה שקשורה בזה.
קריאה: מה עם מטפלים דוברי ערבית?
יעקב פולאקביץ: אני רוצה לציין שכרגע מדובר בכלל שהילדים האלה עדיין לא מזוהים שמית.
תמר גוז'נסקי: המשטרה יודעת בדיוק מי הם.
יעקב פולאקביץ: דבר שני, צריך שההורים יביעו הסכמה לטיפול.
יעקב פולאקביץ: את זה אנחנו לא יכולים לכפות.
יעקב פולאקביץ: הפעולה יכולה להיות רק בהעלאת המודעות.
תמר גוז'נסקי: נמצאים פה נציגי הורים.
תמר גוז'נסקי: תיכף נשמע אותם.
תמר גוז'נסקי: נניח שיש הסכמת הורים, ונניח שאנחנו יודעים את השמות, וכל התנאים המוקדמים כבר בסדר - מה יעשה משרד הבריאות?
יעקב פולאקביץ: משרד הבריאות באופן עקרוני בתחנות בריאות הנפש שלו נמצא בלחץ מאוד גדול של פניות בלאו הכי.
יעקב פולאקביץ: אם נוציא כוח-אדם לכל מקום שיש בו מצוקה גדולה יותר - והיום אנחנו נמצאים במצוקות מאוד גדולות בישובים רבות, בשל טרור, בשל אלימות - אנחנו לא נוכל לתפקד.
יעקב פולאקביץ: לכן לא נוכל לצאת אל הערים השונות.
קריאה: אתם כן יוצאים לישובים שיש בהם אירועים קשים.
יעקב פולאקביץ: בעת פיגוע יש יציאה לכמה שעות, אם לא מגיעים אלינו.
יעקב פולאקביץ: בדרך כלל מי שיוצא לשטח הם אנשי השירות הפסיכולוגי-חינוכי של העיריות או עובדי רווחה מקומיים.
תמר גוז'נסקי: נניח שאחד ההורים מחליט לפנות עם הילד לתחנה בפתח-תקווה.
תמר גוז'נסקי: כמה זמן הוא יחכה בתור?
יעקב פולאקביץ: בנושא הפגיעה המינית יש בתחנה בפתח-תקווה במקרה מטפלת אחת שנמצאת היום בתוך ההשתלמות.
יעקב פולאקביץ: ילד כזה יקבל עדיפות.
יעקב פולאקביץ: אם ההורים הם חברי קופת-חולים כללית והוא יפנה לשלוותה, תור ההמתנה בשלוותה למבוטחי קופת-חולים כללית הוא קצר יותר.
תמר גוז'נסקי: האם אי אפשר שיבוא מישהו משלוותה לפה?
יעקב פולאקביץ: צריך לבדוק את השירותים שנותנת קופת-חולים באזור הזה.
יעקב פולאקביץ: בית-חולים שלוותה שייך לקופת-חולים כללית.
תמר גוז'נסקי: האם קופת-חולים מחוייבת לתת טיפול נפשי?
תמר גוז'נסקי: האם זה לא חובה של משרד הבריאות?
יעקב פולאקביץ: טיפול נפשי הוא באחריות משרד הבריאות.
יעקב פולאקביץ: לכן כל המרפאות, לא רק המרפאות שבחסות קופת-חולים, נותנות שירות בחינם.
תמר גוז'נסקי: איזה טיפול זכאי הילד לקבל?
יעקב פולאקביץ: הוא זכאי לקבל טיפול נפשי, לפי הצורך.
יעקב פולאקביץ: כרגע זה לא מוגבל.
תמר גוז'נסקי: האם זה נכון בכל קופות-החולים?
תמר גוז'נסקי: האם זה חלק מסל הבריאות?
יעקב פולאקביץ: זה לא חלק מסל הבריאות.
יעקב פולאקביץ: זה חלק מהתוספת השלישית, שהיא באחריות המדינה.
יעקב פולאקביץ: הטיפולים הניתנים במרפאות של משרד הבריאות ושל קופת-החולים, כמו שלוותה, גהה ומקומות אחרים, הם שירותים שניתנים ללא הגבלה.
יעקב פולאקביץ: בסייג אחד, שבמרפאות של קופת-חולים ניתנים שירותים רק לחברי קופת-החולים הכללית.
יחיא ג'ראר: האם אין פסיכיאטרים שניתן לשלוח לכאן?
יעקב פולאקביץ: זה לא פסיכיאטרים.
יעקב פולאקביץ: זה מרפאה לבריאות הנפש שעובדים בה פסיכיאטרים, פסיכולוגים קליניים, עובדים סוציאליים קליניים ומרפאים בהבעה.
יעקב פולאקביץ: ילד לא פונה לשם על מנת לקבל טיפול תרופתי אלא כדי לקבל טיפול נפשי.
יעקב פולאקביץ: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שהשיקול למתן טיפול זה או אחר הוא שיקול מקצועי של אנשי המקום, כולל אנשי הרפואה.
יעקב פולאקביץ: אם יש מקום אצל ילד ספציפי לתת טיפול תרופתי, הוא מקבל.
יעקב פולאקביץ: זה לא מתחבר באופן אוטומטי, שאם אתה פונה למרפאה לבריאות הנפש אתה מקבל תרופות, ממש לא.
יעקב פולאקביץ: במיוחד לא בילדים.
תמר גוז'נסקי: מה זמינות השירות שלכם לילדים שנפגעו?
תמר גוז'נסקי: כל ילד באופן אישי צריך לבוא עם הוריו למרפאה?
יעקב פולאקביץ: עליהם לפנות למרפאה.
יעקב פולאקביץ: אנחנו ניידע את המרפאות.
תמר גוז'נסקי: האם יש לכם מטפלים דוברי ערבית במרפאות האלה?
יעקב פולאקביץ: במיעוט המרפאות יש מטפלים דוברי ערבית.
תמר גוז'נסקי: איפה יש?
יעקב פולאקביץ: אני צריך לבדוק אם בפתח-תקווה יש מטפלים דוברי ערבית.
יעקב פולאקביץ: אוכל לחזור עם תשובה.
אורי שוחט: אני חושב שד"ר פולאקביץ הבהיר את הדברים.
אורי שוחט: אולי אדגיש רק דבר אחד, דווקא מנקודת המבט הפסיכולוגית.
אורי שוחט: אני חושב שהעבודה המניעתית שאנחנו שומעים עליה פה היא חשובה.
אורי שוחט: ברור שהילדים שנפגעו ומה שהם עוברים מושך המון תשומת לב, כי באמת מדובר בילדים ספציפיים שנפגעו, או נפגעים בפוטנציה.
אורי שוחט: אבל בסיטואציה כזאת, בנושא כזה שבו יש נטייה להשתיק את הדברים, גם מצד המורים, גם מצד הילדים וגם מצד ההורים - ובגלל זה כל-כך חשוב שהדיון הזה מתקיים - אני חושב שבאמת צריך לשים דגש על העבודה המניעתית כי יש לה חשיבות מאוד גדולה.
אורי שוחט: כשדבר כזה קורה לחבר, זה יכול לעורר כל מיני דברים אצל כל מיני ילדים.
אורי שוחט: לטווח היותר רחוק יש חשיבות מאוד רבה לכך שהמורים, הסוכנים והיועצים שנמצאים במקום יזהו ילדים שמגיבים לדברים האלה.
יעקב פולאקביץ: גם בקורס שנערך בשנה שעברה היה לנו רופא פסיכיאטר ערבי, דובר ערבית כמובן, מאזור הצפון.
יעקב פולאקביץ: בקורס הנוכחי יש לנו פקידת סעד לחוק נוער שהיא דוברת ערבית.
יעקב פולאקביץ: לצערי לא הופנו יותר אנשים דוברי ערבים לקורס.
חסן עיד: מי מתקבל לקורס?
יעקב פולאקביץ: עובדי מרפאות בבריאות הנפש, מצד אחד ופקידי סעד לחוק הנוער, מצד שני.
יעקב פולאקביץ: הקורס הוא שיתוף פעולה בין משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות ו"אשלים".
לבנה חלילי: הוא מועבר על-ידי אל"י.
לבנה חלילי: אני מאל"י, האגודה להגנת הילד, בנשיאותה של ד"ר חניתה צימרין.
לבנה חלילי: אנחנו באים ממקום שמאוד מכיר את התופעה, יודע ומטפל בה בפועל בשטח, גם במובן הפרטני וגם במובן הקהילתי.
לבנה חלילי: זאת אומרת, הניסיון שלנו הוא רב בכל התחומים.
לבנה חלילי: אני רוצה לדבר כאן על כמה וכמה רבדים.
לבנה חלילי: אני הולכת לדבר ממש על תכנית התערבות.
לבנה חלילי: מר פואד עיסא נפגש איתי באל"י ודיברנו על בניית תכנית ביחד.
לבנה חלילי: נודע לנו לראשונה על האירוע מוועד הורים, שפנה אלינו, ובד ובבד גם מר פואד עיסא פנה אלינו.
לבנה חלילי: כמו כן דיברתי גם עם ד"ר חסן עמר, מנהל השירות הפסיכולוגי-חינוכי בישוב.
לבנה חלילי: דיברנו על אפשרות של כניסה שלנו לישוב, כמו שאנחנו עושים בהרבה מאוד ישובים אחרים כאשר דברים מהסוג הזה קורים.
לבנה חלילי: יש להבין שכאשר אירוע כזה מתרחש, בעצם יש לו נגיעה להרבה מאוד רבדים בכל הקהילה, לכל תחומי החיים.
לבנה חלילי: יחד עם זה עולות הרבה מאוד שאלות.
לבנה חלילי: ההתערבות שאנחנו מדברים עליה היא בכמה תחומים.
לבנה חלילי: לגבי ההתערבות הטיפולית הפרטנית עם ילדים: אין אצלנו דוברי ערבית אך אנחנו יכולים לתת הדרכה והנחיה.
לבנה חלילי: יש מספר אנשים טיפוליים שעובדים איתנו שהם דוברי ערבית.
לבנה חלילי: ריכזנו רשימה כלשהי של מטפלים בערבית, שאפשר יהיה להפנות אליהם ילדים ושהם יקבלו מאיתנו הדרכה.
לבנה חלילי: כמו כן, אם יהיו הורים שירצו לקבל את הטיפול אצלנו, בשפה העברית, דלתנו פתוחה.
לבנה חלילי: הטיפול אצלנו הוא מיידי, כי ילד שנפגע אי אפשר להגיד לו לחכות.
לבנה חלילי: אי אפשר לומר לו: תמתין בבקשה עד שאנחנו נפנה מקום, עם כל הלחצים שקיימים אצלנו במערכת.
לבנה חלילי: היו ישובים אחרים שהם מאוד מרוחקים ששאלו אותנו האם אנחנו יכולים להגיע למשל יום בשבוע אל הישוב ולתת שם את הטיפול.
לבנה חלילי: זה משהו שאנחנו בדרך כלל לא עושים אבל הוא כבר עלה לגבי ישובים אחרים ונמצא כרגע בדיון אצלנו.
לבנה חלילי: יכול להיות שהתשובה תהיה כן.
לבנה חלילי: מאידך, אנחנו יודעים שבקהילות שיש להן מאפיינים מסורתיים, וגם מאפיינים של משפחה מורחבת, בדרך כלל ההעדפה היא שזה לא ייעשה בתוך הישוב אלא מחוץ לישוב, כדי שלא תהיה סטיגמה על הילד, התיוג שלו כפגוע או כלא פגוע.
לבנה חלילי: בדרך כלל הם יעדיפו לקבל סיוע מחוץ לישוב.
לבנה חלילי: אבל אם תהיה בקשה שזה ייעשה בתוך הישוב, אני חושבת שזה משהו שניתן להיענות לו, או לבדוק אותו לפחות.
לבנה חלילי: אנחנו עכשיו בודקים את זה במקום אחר.
תמר גוז'נסקי: האם הטיפול שלכם הוא בתשלום?
לבנה חלילי: הטיפול אצלנו הוא בתשלום, אך הוא מסובסד.
לבנה חלילי: מדובר ב-140 שקלים למפגש, שזה פחות מחצי מהמחיר הנהוג לגבי טיפולים פרטיים.
תמר גוז'נסקי: האם קופת-חולים משתתפת בתשלום?
לבנה חלילי: יש קופות-חולים שמשתתפות, כמו מכבי ומאוחדת.
לבנה חלילי: בקופת-חולים כללית זה משתנה לגופו של עניין, יש להם חלוקה בין ילדים מתחת לגיל מסוים וילדים מעל לגיל מסוים.
לבנה חלילי: משרד הבריאות לא משתתף בתשלום.
תמר גוז'נסקי: כמה פגישות צריך: 10, 20, 30?
לבנה חלילי: בילדים שחוו חוויה כל-כך קשה, הרבה יותר.
לבנה חלילי: המספר משתנה.
לבנה חלילי: מר פואד עיסא סיפר לי שהאופי של הפגיעה כאן הוא שונה מפגיעות שאנחנו מכירים במקומות אחרים.
לבנה חלילי: האקט הוא מיני אבל המהות שלו הוא עברייני.
לבנה חלילי: העבירה נעשתה מתוך מטרה מסוימת ולאו דווקא מתוך הצורך המיני.
לבנה חלילי: הסטייה המינית המוכרת לנו היא בדרך כלל לצורך שליטה וכוח.
לבנה חלילי: במקרה הזה הסחיטה של הילדים נעשתה על-ידי עבריינים סחטנים.
לבנה חלילי: בוודאי שהיתה גם פגיעה מינית, אבל נוספה לזה גם הפחדה מאוד גדולה ואלימות מאוד גדולה.
לבנה חלילי: זה היה מלווה בהרבה מאוד אלימות ובהתעללות פיסית בילדים.
לבנה חלילי: יש שם פחד והטראומה היא עצומה יותר.
לבנה חלילי: זאת אומרת, לא רק הפגיעה המינית אלא יש עוד טראומה, על טראומה, על טראומה.
לבנה חלילי: זה מעצים את הטראומה של הילדים.
תמר גוז'נסקי: בקיצור, כל משפחה צריכה לגייס כמה אלפי שקלים לטיפולים?
לבנה חלילי: דיברתי עם מר פואד עיסא על אפשרות של סיוע מקרנות.
לבנה חלילי: כבר נתנו לו מספר שמות של קרנות שניתן לפנות אליהן, שאנחנו יודעים שהן מוכנות לסייע.
לבנה חלילי: בנוסף לכך, צריך לבדוק.
לבנה חלילי: אנחנו יודעים, מישובים אחרים שאנחנו עובדים איתם, שמועצות אזוריות כן משתתפות בעלות.
לבנה חלילי: ההתערבות שלנו, גם בטיפול הפרטני, היא התערבות מערכתית.
לבנה חלילי: כלומר, לא מטפלים רק בילד אלא במערכת המשפחתית, כי גם המערכת המשפחתית קורסת במצבים האלה.
לבנה חלילי: ההתערבות הנוספת היא התערבות ישובית.
לבנה חלילי: ישנם 40 ילדים שנפגעו, ואולי יותר, אבל בעצם כל הישוב הזה פגוע.
לבנה חלילי: כל ההורים סוערים וכל ההורים שואלים עצמם: איך לא ראינו?
לבנה חלילי: איך לא שמנו לב?
לבנה חלילי: מה זה אומר עלינו?
לבנה חלילי: לפיכך ההתערבות שלנו היא קודם כל במישור ההורי.
לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לשיחות עם הורים ומזמינים אותם לפגישות.
לבנה חלילי: יש לנו תכנית להתערבות במצבים כאלה.
לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לבתי-הספר, אל הילדים.
תמר גוז'נסקי: בנוסף למה שעושה משרד החינוך?
לבנה חלילי: יכול להיות שכאן אנחנו נצטרך לעשות את זה אחרת, או ביחד עם, או אולי לתת הנחיה.
עמליה מאיר-הדרי: בוודאי שאנחנו נשב ביחד ונתאם.
לבנה חלילי: אני מתארת את התכנית שלנו, מה אנחנו עושים.
לבנה חלילי: אני לא אומרת מה אתם עושים.
לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לפגישות עם הילדים, כשמטרת הפגישות היא מניעה, הסברה ואיתור.
לבנה חלילי: תוך כדי העשייה שלנו אנחנו רואים את ההתנהגויות של הילדים ומאתרים ילדים פגועים שעדיין לא ידועים.
לבנה חלילי: רציתי לומר משהו לגבי השאלה למה מורים אולי לא שמו לב.
לבנה חלילי: כאשר ילדים מביעים מצוקה, הדרך שלהם להביע מצוקה כי אימם חולה והדרך שלהם להביע מצוקה כי הם נפגעו היא מאוד מאוד דומה.
לבנה חלילי: הרבה פעמים מורים יתנו לזה שם כזה או שם אחר.
לבנה חלילי: זה לא שהם לא ישימו לב למצוקה אבל הם לא יידעו שהמצוקה היא בשל דבר X, Y או Z.
לבנה חלילי: פעמים רבות אין די פתיחות שילד יוכל לבוא ולומר - בעיקר כשהילדים כל-כך מאוימים - שהוא נפגע מינית.
לבנה חלילי: שמירת הסוד היא אחת הדינמיקות המאוד חשובות וחזקות במצב הזה.
לבנה חלילי: לפיכך, צריך לתת קצת קרדיט למורים.
לבנה חלילי: כמו כן, גם לא מלמדים את המורים מה הם צריכים לראות - ואת זה צריך לעשות.
לבנה חלילי: לכן לפני שאנחנו נכנסים אל התלמידים, אנחנו עובדים עם חדר המורים, קודם כל לגבי השאלה: מה זה עושה לי כשאני נתקל בדבר הזה?
לבנה חלילי: כי כשהלב לא רוצה לראות, גם העיניים לא רואות.
לבנה חלילי: המורים צריכים להבין מה הם רואים, מה הם עונים לילד, איך להתייחס, איזה דברים לומר.
לבנה חלילי: לפיכך מדברים עם צוות התלמידים ועם צוות המורים.
לבנה חלילי: אבל לפני שאנחנו מתחילים עם התלמידים אנחנו מדברים עם ההורים, אנחנו מציגים בפניהם את התכנית ונותנים להם הרצאה ראשונית.
חסן עיד: לאיזה ילדים?
לבנה חלילי: אנחנו מדברים על משהו שהוא כללי, לכל הכפר.
לבנה חלילי: כמו כן לילדים הנפגעים צריך, מעבר לטיפול הפרטני, גם קבוצה טיפולית, ולהורים קבוצת תמיכה, קבוצה שהיא טיפולית במהותה ועונה להם על כל מיני שאלות.
לבנה חלילי: לא בטוח שהם ירצו טיפול קבוצתי.
לבנה חלילי: יש ישובים שבהם עשייה קבוצתית כזאת לא תלך, אלא רק טיפול באופן פרטני.
עמליה מאיר-הדרי: כמה כוח-אדם יש לכם להקצות לזה?
לבנה חלילי: הצוות הקליני שלנו הוא לא צוות גדול, אבל אני יכולה לומר לך שאנחנו כבר עכשיו נמצאים ב-4 ישובים, אנחנו מגויסים ומתגייסים.
לבנה חלילי: ברגע שאנחנו נכנסים לישוב, העשייה שלנו היא אינטנסיבית.
תמר גוז'נסקי: גברת עמליה מאיר-הדרי, מסתבר שכאשר יש תקציב, גם מתגלים בעלי המקצוע, כידוע.
טארק אבו חג'לה: כמה פגישות אתם עורכים עם ההורים?
לבנה חלילי: זה משתנה, תלוי, בהתאם לצרכים בשטח.
לבנה חלילי: אנחנו עושים 2 פגישות לפחות עם כלל ההורים.
לבנה חלילי: יש מפגש ראשוני עם ההורים, לפני שמתחילים לדבר עם התלמידים.
טארק אבו חג'לה: שלא ישתמע כאילו המטרה היא כסף.
טארק אבו חג'לה: המטרה היא לעזור לילדים.
טארק אבו חג'לה: שמר פואד עיסא לא ירגיש שהוא כל-כך לבד במערכה הזאת.
תמר גוז'נסקי: ההצעה פה עכשיו היא שהשירות המקצועי שלכם ייעשה במסגרת אותן השתלמויות ושעות שתוקצבו על-ידי משרד החינוך ממילא.
טארק אבו חג'לה: יש לנו פה משאב שמאפשר לקיים שיחות עם ההורים.
טארק אבו חג'לה: מה שהיא הסבירה הוא זהה לתכנית שלנו.
טארק אבו חג'לה: התכנית שאני קיבלתי מהפסיכולוגים והיועצים שלנו היא פחות או יותר זהה למה שהיא הסבירה.
טארק אבו חג'לה: אנחנו מוכנים לממן 2 פגישות עם ההורים.
תמר גוז'נסקי: אחרי הישיבה תסכמו.
טארק אבו חג'לה: יש לנו 9 בתי-ספר בישוב, אז כפול 2 זה 18 מפגשים, שזה 36 שעות.
טארק אבו חג'לה: אנחנו משלמים על-פי המחיר של משרד החינוך.
טארק אבו חג'לה: מר חסן עיד, אתה רשאי, יחד עם מר פואד עיסא, להפעיל תכנית כזאת, כדי שאתה לא תרגיש שאתה לבד.
טארק אבו חג'לה: מתי שאתה רוצה - אני אתך, ומר ג'ומעה אזברגה, המפקח של הישוב, כל הזמן נמצא פה.
טארק אבו חג'לה: אם תשתכנעו שזאת התכנית שצריך להפעיל, אנחנו נשכור את השירותים להדרכה של המורים וההורים.
טארק אבו חג'לה: אם היא רוצה להיכנס לכיתות ולדבר עם התלמידים, צריך לבדוק את זה היטב.
טארק אבו חג'לה: בשביל זה צריך אישור של היועצת המשפטית שלנו.
טארק אבו חג'לה: אני רוצה לומר למשטרה, בחוזר המנכ"ל יש תכנית לשיתוף פעולה בין המשטרה לבין בתי-הספר, שהמשטרה תחשוף את עצמה ואת שירותיה דרך השיטור הקהילתי.
גיל פרידמן: זה נקרא "בית-ספר בטוח", היום יש תכנית כזאת.
טארק אבו חג'לה: אני ער למה שאמר השוטר, שאחד התלמידים שנפגעו נעדר מספר שבועות וזה לא הדליק בבית-ספר סימני שאלה.
טארק אבו חג'לה: זה רשום אצלי ואנחנו מבררים את הנקודה הזאת עד הסוף.
טארק אבו חג'לה: אנחנו לא מנסים לטייח כלום.
טארק אבו חג'לה: התקבלה החלטה אצלנו במחוז, בכפר קאסם, בג'לג'וליה וכפר ברא, שאתם מוזמנים לקיים פגישות איתנו כדי שאנחנו נפעיל את התכנית ונשתמש בשירותי המשטרה הטובים לטובת האזרחים, דרך בתי-הספר.
גיל פרידמן: רק אגיד שבתקופה האחרונה, בזכות ראש המועצה, הופעל שיטור קהילתי בצורה נרחבת בתחנת ראש העין, גם בג'לג'וליה, גם בכפר ברא וכמובן גם בכפר קאסם.
גיל פרידמן: הוקצו מבנים, נקנו מכוניות על-ידי המשרד לביטחון פנים.
גיל פרידמן: החלק הפעיל בנושא של השיטור הקהילתי הוא מה שנקרא "בית-ספר בטוח", שמופעל יחד עם משרד החינוך.
גיל פרידמן: גם בכפר קאסם הוא הופעל בשני בתי-ספר ואפילו מופעלת פה מגמת קרימינולוגיה, שזה דבר יחודי בכל הארץ, שאנשים נבחנים בבגרויות על נושא המשטרה.
גיל פרידמן: הם גם מטיילים בכל מיני יחידות של משטרה וזה נחל הצלחה יוצאת מן הכלל.
גיל פרידמן: אנחנו נרחיב את פרויקט "בית-ספר בטוח" לעוד בתי-ספר בכפר קאסם, וזה כאמור מופעל עכשיו.
לבנה חלילי: אסביר משהו לגבי ההתערבות אצל התלמידים.
לבנה חלילי: כרגע המצב הוא משברי.
לבנה חלילי: אנחנו רוצים להיות חלק מצוות חשיבה שיחליט על אופי ההתערבות.
לבנה חלילי: פעמים רבות המחשבה היא שיש לפעול דרך צוותי המורים או דרך שיחות עם הילדים.
לבנה חלילי: במצב שהוא משברי, והילדים כבר חוו את זה, הם צריכים את העין הטיפולית.
טארק אבו חג'לה: למה שלא תלמדו את המורים שלנו לעשות את זה?
לבנה חלילי: מכיוון שלמורה, אני מצטערת לומר, אין את ההכשרה לזה.
לבנה חלילי: זה לא שהוא לא טוב.
לבנה חלילי: המורה נוכח איתי בכיתה, אבל לי כאיש טיפול יש את הראייה האחרת.
לבנה חלילי: מעבר לזה, ההמשך הוא יצירת תכנית on going, שתועבר על-ידי המורים, שהמטרה שלה היא חינוך למיניות, אותם דברים שלא מדברים עליהם.
קריאה: אבל בזה לא מדובר על עבודה טיפולית פרופר.
לבנה חלילי: זה ייעשה אחר-כך, אבל ההתערבות הראשונית שאני מדברת עליה היא התערבות טיפולית.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לנציגת הסתדרות המורים ואחריה לנציג המועצה הלאומית לשלום הילד.
תמר גוז'נסקי: אחר-כך אנחנו נשמע את ההורים, המנהלים ושאר תושבים שנמצאים איתנו.
תמר גוז'נסקי: מאוד חשוב לנו לשמוע אתכם.
תמר גוז'נסקי: גברתי מהסתדרות המורים, בבקשה.
דורית חגי: אני מלווה גם את צוות המורים וגם את צוות המנהלים מתוך ראייה מקצועית.
דורית חגי: אני באה להגן על העניין המקצועי שלהם.
דורית חגי: כאשר ביקרתי בחלק מחדרי המורים הם סיפרו לי על התופעה, והם גם נקטו במינוח מאוד קשה.
דורית חגי: חוץ מאשר להפנות אותם לשירותים יעוציים, לפסיכולוגים והשתלמויות, וחוץ מאשר לתמוך בהם רגשית ונפשית ולומר להם שאצלם השד נראה גרוע יותר מאשר במגזר היהודי, קצרה ידי מלהושיע.
דורית חגי: אני מספקת להם כתף ועידוד.
דורית חגי: אני יכולה גם לתת מידע, אבל זה הרי תפקידי כיועץ מקצועי.
יחיא ג'ראר: אנחנו לא פונים ביוזמתנו למשפחות ולילדים.
יחיא ג'ראר: היה רק מקרה אחד של הורה שפנה אלינו, למועצה לשלום הילד.
יחיא ג'ראר: אני נגעתי בזה ישירות ושוחחתי עם הילד ועם אביו.
יחיא ג'ראר: הדברים שהם סיפרו היו מאוד קשים.
יחיא ג'ראר: לא ארחיב כרגע יותר מדי.
יחיא ג'ראר: אני כמובן לא מזהה את הילד ואת משפחתו.
יחיא ג'ראר: עלו אצל הילד שאלות מאוד קשות לגבי הזהות שלו.
יחיא ג'ראר: הוא שאל: למה בחרו דווקא בי?
יחיא ג'ראר: מה זה אומר על הזהות שלי?
יחיא ג'ראר: האם אני משדר משהו בכיוון הזה?
יחיא ג'ראר: הילד הוא בן 15.
יחיא ג'ראר: הוא והאבא לא דיברו ביניהם בכלל על הנושא הזה.
יחיא ג'ראר: הם ידעו שזה קיים, ועובדה שהאבא פנה.
יחיא ג'ראר: יש מתח בבית.
יחיא ג'ראר: אבל גם לאב עצמו יש שאלות: למה בחרו דווקא בבן שלי ומה זה אומר לגביו?
יחיא ג'ראר: ואפילו בצורה סמויה, הוא לא יכל לדבר על זה יותר מדי, עלו אצלו כל מיני שאלות לגבי הזהות של הבן שלו: האם יש לי ילד סוטה?
יחיא ג'ראר: למה בחרו דווקא בו?
יחיא ג'ראר: למה הוא שיתף פעולה?
יחיא ג'ראר: מאוד בלט שבמקום להתייחס לילד רק כקורבן - והוא קורבן בלבד, חד-משמעית - התחילו לחפש מה האשמה שלו, מה החלק שלו בסיפור הזה.
יחיא ג'ראר: לא רק זה, גם הסביבה המיידית של המשפחה מאוד הסתייגה מהילד, בעקבות דברים שהתפרסמו בקהילה, וניסתה להרחיק את הילדים שלהם מאותו ילד ולבודד אותו.
קריאה: הוא קורבן פעמיים.
יחיא ג'ראר: הכוונה שלנו היתה ללוות את הילד, להסביר לו מה המשמעות של ההליך המשפטי, מה מחכה לו בהמשך, ולדבר עם הילד ועם אביו.
יחיא ג'ראר: עם האמא לא צריך לדבר.
תמר גוז'נסקי: האם יש לכם פרויקט של ליווי משפטי?
יחיא ג'ראר: כן, ליווי קורבנות עבירה.
יחיא ג'ראר: כמו שאמרתי קודם, בינתיים היתה פנייה אחת.
יחיא ג'ראר: הגעתי לכפר וישבתי עם הילד ועם המשפחה.
יחיא ג'ראר: ישבתי גם עם הילד לבד.
תמר גוז'נסקי: הכוונה היא לליווי כאשר יש משפט והילד הוא בן למעלה מגיל 14, אם הוא צריך להעיד.
תמר גוז'נסקי: זה מאוד קשה ולכן יש להם פרויקט שמלווה את הילד רק לצורך עניין העדות, לא לטיפול.
תמר גוז'נסקי: מתן העדות היא משבר נוסף.
תמר גוז'נסקי: כלומר, בנוסף לכל המשברים שהיו, יש לו עוד משבר נוסף, שהוא צריך לחזור בפומבי על מה שאירע ולהעיד.
יחיא ג'ראר: בהכשרה שלי אני עובד סוציאלי ועובד עם קטינים באזור תל-אביב.
יחיא ג'ראר: הצד המשפטי, שבשבילו הגעתי, התגמד, התמזער, ממש לא היה לו משקל.
יחיא ג'ראר: ראיתי שם צורך לגעת בדברים היותר קשים של המשפחה.
יחיא ג'ראר: האבא התבייש.
יחיא ג'ראר: האבא כמעט ולא יוצא מהבית, הוא לקח את זה מאוד קשה, ובזה היתה ההתערבות שלי.
יחיא ג'ראר: אני רואה שיש פה הרבה אנשים ואני בטוח שיש הרבה רצון טוב.
יחיא ג'ראר: זה גם התפרסם בתקשורת והיו הרבה עדים.
יחיא ג'ראר: מה שהרגשתי הכי חזק, מצד הילד והמשפחה, לפחות בשלב הזה הוא: "תעזבו אותי בשקט, אני לא רוצה להתעסק בזה עכשיו, תורידו את זה ממני כי זה מאוד מקשה עלי".
יחיא ג'ראר: כל העיסוק בזה, ואפילו הישיבה היום, שאני באמת מברך עליה, היא עוד עיסוק בזה, כל זה מאוד מקשה על הילד ועל המשפחה.
יחיא ג'ראר: אני לא אומר: זה לא קרה, בואו נעזוב את זה ונמשיך הלאה.
יחיא ג'ראר: אני אומר: כרגע צריך למתן את התגובות, לא לגעת בזה בפומבי, לחכות שזה קצת יירד מסדר היום.
תמר גוז'נסקי: אנחנו פה לא נקיים יעוץ מקצועי.
תמר גוז'נסקי: זה נושא מקצועי.
תמר גוז'נסקי: אולי לילד אחד טוב ככה, ולילד אחר עדיף אחרת.
תמר גוז'נסקי: זה לא עניין שלנו.
עסאם מח'ול: האם אתם פניתם אליהם ביוזמתכם?
יחיא ג'ראר: לא.
יחיא ג'ראר: אנחנו לא פונים.
יחיא ג'ראר: זה גם קטע מאוד רגיש, כדי לא לשבש את הליכי החקירה.
יחיא ג'ראר: המשפחות פונות.
יחיא ג'ראר: אני אשמח אם יגיעו עוד תלונות.
יחיא ג'ראר: אני אבוא לכפר ואפגש עם הילדים ועם משפחותיהם.
תמר גוז'נסקי: אחרי ששמענו את כל הגורמים מאוד אשמח לשמוע אם יש למנהלי בתי-ספר, להורים, למורים או לוועד ההורים מה להגיד.
תמר גוז'נסקי: בעקבות מה ששמעתם פה אני מניחה שיש לכם הרבה שאלות.
סבע סרסור: אני מנהל בית-ספר יסודי אל-זהר בכפר קאסם.
סבע סרסור: לא אחזור על מה שאמרו קודמי, נציגי משרד החינוך, שציינו בפירוט את הדברים שעשינו בתוך בתי-הספר.
סבע סרסור: אני חושב שצריך לעשות עוד הרבה דברים, שעדיין לא עשינו.
סבע סרסור: אנחנו כמורים וכמנהלים, כאנשי מערכת החינוך, גם צריכים לקבל עזרה וייעוץ, שעדיין לא קיבלנו במידה מספקת.
סבע סרסור: בנוסף לכך, אני רוצה שגם תיתנו לנו את ההרגשה שאנחנו מסוגלים.
סבע סרסור: אל תתייחסו אלינו כאילו שאנחנו לא שווים.
סבע סרסור: מה שאתם עושים כאן, אתם כאילו "שוחטים" אותנו.
סבע סרסור: אני מדבר על נציגי הארגונים הנוספים.
סבע סרסור: אתם מדברים כאילו המורים לא מסוגלים לפעול כיאות ואומרים: חכו רגע, אנחנו נגיד לכם מה לעשות.
סבע סרסור: אל תיכנסו לכיתות לבד, תכניסו עוד מישהו אתכם.
סבע סרסור: האם לא לזה הוכשרנו במערכת החינוך, להיות מובילים בתוך בתי-הספר?
סבע סרסור: אנחנו מחנכים דורות.
סבע סרסור: אנחנו יודעים איך לעבוד עם הדורות הבאים ולחנך אותם.
סבע סרסור: אנחנו צריכים לקבל סיוע מאנשי מקצוע אבל העבודה עם הילדים היא התפקיד שלנו, לא תפקיד של מישהו אחר.