GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: אחרת אני חוששת שיהיה איזה מין פער כזה בין מה שקורה בשטח ביוזמות כאלה או אחרות, לבין איזה שהן תיאוריות כאלה שיתעופפו.
תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שיש לנו זמן.
תמר גוז'נסקי: באקדמיה זה בסדר לכתוב תיאוריות, אבל במשרד החינוך - אני מאד מבקשת שתעשו את המהלך הזה.
תמר גוז'נסקי: הייתי מאד שמחה אם הייתם יכולים תוך חצי שנה, או לקראת שנת הלימודים הבאה, בטווח של זמן כמובן, לבוא עם המסקנות האלה שלכם.
תמר גוז'נסקי: אותו דבר, יש ניסיון שונה במכללות, מכללות שעושות כך וכך וכך - מישהו צריך לתת הערכה, מישהו צריך להגיד ככה: הבוגרים של מכללה א' יצאו עם זה, הבוגרים של מכללה ב' יצאו עם זה והבוגרים של מכללה ג' - מכאן המסקנה היא שהשיטה הזאת עובדת יותר טוב והשיטה הזאת עובדת פחות טוב.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, בסופו של דבר אנחנו מדברים על כושר יצירה אדיר שישנו בתוך מערכת החינוך, במכללות - הרי בכל מקום יש אנשים חושבים - הבעיה היא שלי יש את התחושה שאם גברת מרי קופטי וגברת אביבה בלאיש, שאם הן עושות משהו, זה נשאר אצלם, זה לא שייך בכלל למערכת.
תמר גוז'נסקי: סליחה - למה זה לא שייך?
תמר גוז'נסקי: כשלון שייך למערכת?
תמר גוז'נסקי: כן, אז גם הצלחה שייכת למערכת.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו נעשה את הדברים האלה, לדעתי אנחנו נחסוך הרבה זמן במובן של הדרך ליישם את הדברים ולשנות מהלכים.
תמר גוז'נסקי: עכשיו לגבי התפיסה הכוללנית - אני חושבת שאנחנו רוצים מורים שיש להם - מישהו קרא לזה תפיסה הומניסטית, תפיסה אוניברסלית, תפיסה אנושית, תפיסה רגשית - נאמרו פה מושגים שונים, אבל הסך הכל של כל המושגים האלה, זה מורים לא אדישים מצד אחד, אבל מורים גם שיש להם כלים שהם נלמדו ונאספו במהלך השנים בתוך מערכת החינוך, באקדמיה ובכל מקום אחר.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהאידיאל הזה של המורה אומר לנו שאלה צריכים להיות אנשים מיוחדים, אנשים שרוצים להתמקצע, כי הם רוצים לדעת טוב איך מלמדים בדיוק מתמטיקה ואיך מלמדים טוב אנגלית - שזה מצוין, אבל גם אנשים שיודעים שלפניהם יושב או עומד ילד שאם לא נטפל בבעיות הלא לימודיות ספציפיות שלו, הוא גם לא ילמד טוב, ושאי אפשר להשיג הישגים לימודיים עם ילד שמוטרד מהשאלה - כפי שהוצג פה - שאין לו בגד ללבוש בבוקר, ונלך הלאה - שהוא רעב בבוקר, אין לו ארוחה, כי הוא לא אכל בבוקר, או שהוא בעימות שקשה לתאר אותו עם ההורים, או שהוא בא מסביבה שמקפחת, או מאלף דברים אחרים.
תמר גוז'נסקי: המורה לא יכול לשנות את הסביבה של הילד, הוא לא יכול - הוא לא יכול להמציא לו הורים חדשים, הוא לא יכול להמציא לו סביבה עשירה או כל מיני דברים אחרים, אבל הוא כן יכול לעזור לילד להתמודד, ובסופו של דבר בני אדם הם יצורים שמסתגלים ויודעים להתמודד, רק צריך לעזור להם להתמודד.
תמר גוז'נסקי: וגם ילדים - הם נמוכים אולי, כמו שאמר קורצ'אק - אבל גם הם יכולים להתמודד.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא האם אנחנו נותנים להם יד ואומרים להם: אתם יודעים, אתם לא מתמודדים לבד, אנחנו פה על ידכם, ביחד מתמודדים.
תמר גוז'נסקי: אז נכון שלא כל בעיה היא קלה לפתרון כמו בעיית הכביסה - יש בעיות קצת יותר קשות לפתרון - אבל אני חושבת שהדוגמה של הכביסה חשובה לי בגלל הבנאליות שלה, בגלל שהיא כל כך פשוטה, רק לשים את המכונה ולדעת ללחוץ על הכפתור.
תמר גוז'נסקי: אבל הדברים האלה לדעתי, ביומיום כל מורה נתקל בהם, כל מורה נתקל בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאז, אם זה מגיע, אם המורה יקבל את ההשקפה בחינוך ובהכשרה ואחר כך הלאה, ואת הכלים המקצועיים, איך עושים את זה, מכל הידע - אני חושבת שאז גם מעמדו של המורה יתחזק, מערכת החינוך תתחזק, ההורים יהיה להם יותר אמון במערכת, וכל הדברים ייראו אחרת.
תמר גוז'נסקי: חיזוק מעמד המורה זה קשור לשכר, ולא צריך להתווכח איתי על הנושא הזה, אבל זה לא רק שכר, זה גם מורה שלוקח אחריות.
תמר גוז'נסקי: מורה שלוקח אחריות צריך לדעת איך להפעיל את האחריות - זה לא הכרזה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מרגישה שיש המון ידע, רצון ונכונות במערכת, לשלוחותיה השונות, ומשרד החינוך רק צריך לאסוף את כל הדבר הזה, את כל הידע הזה, לגבש אותו, להעביר אותו לתכניות, לגבש אותו בהכשרה וכוליה, ואז באיזה שהוא מקום לא נגיע למצב שכאן תואר, שמורים אומרים שבשנת שבתון לא רוצים להשתלם - אני לא יודעת אם שנת שבתון מתאימה או לא מתאימה, אבל אני רוצה מורים שלא פוחדים להתמודד עם הנושא הזה, שלא פוחדים.
תמר גוז'נסקי: מורים שפוחדים לא יכולים ללמד שום דבר, תדעו לכם, שום דבר הם לא יכולים.
תמר גוז'נסקי: לכן, עם המסר הזה, בלי לתת הוראות לאף אחד מה לעשות, כי זה לא המנדט שלי, אבל עם המסר הזה, ועם מה שצמח פה בדיון - אנחנו נעביר את זה גם לנושא הנשירה, גם לתחומים אחרים.
תמר גוז'נסקי: אני מאד רוצה להודות לכם על כל הדיון, הישיבה נעולה.
תמר גוז'נסקי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד, המוקדשת לנושא הטיפול והשיקום של תלמידים שנפגעו כתוצאה מתקיפה מינית בכפר קאסם.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה קודם כל להודות למועצה המקומית כפר קאסם, לראש המועצה, על האירוח של הוועדה, ולכל המשתתפים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדיון היום הוא חשוב מאוד, גם לכפר קאסם וגם לנושא הכללי של טיפול בילדים נפגעי עבירה, במיוחד נפגעי תקיפה מינית, ובמיוחד לילדים בישובים ערביים, כי בהם הנושא הזה קשה וכבד במיוחד, וחשוב במיוחד.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה, ברשותכם, להעביר את רשות הדיבור למר חאלד סרסור, סגן יושב-ראש המועצה המקומית, בבקשה אדוני.
חאלד סרסור: ברוכים הבאים.
חאלד סרסור: ראשית, אני מתנצל בפניכם על כך שנבצר מראש המועצה להיות נוכח בישיבה.
חאלד סרסור: הוא נמצא כעת בירושלים במשרד האוצר ואני נמצא כאן במקומו כסגנו.
חאלד סרסור: אני מברך אתכם שוב.
חאלד סרסור: בראשית הדיון אני חושב שטוב שנעשה הכרות בינינו.
תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה על האירוח.
תמר גוז'נסקי: כולם בוודאי לחוצים בזמן.
תמר גוז'נסקי: קיימתי פה פגישה מוקדמת, לפני 10 ימים, שהשתתפו בה גם ראש מחלקת הרווחה וכן נציגי הורים ונציגי המועצה, וגם ראש המועצה בעצמו הגיע.
תמר גוז'נסקי: בעקבות אותה פגישה החלטנו לקיים את הישיבה היום.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להגיד בפתיחת הישיבה שאנחנו לא נדון בכלל בעבירה עצמה, בשאלה מי עבר את העבירה ומה עשתה המשטרה כלפי העבריינים.
תמר גוז'נסקי: זה נושא חשוב כשלעצמו אבל זה לא הנושא שעומד על הפרק.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עוסקים בעיקר בשאלה איזה טיפול ואיזה שיקום ניתן לילדים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא ערוכים כמדינה וכחברה לתת טיפול לכל הילדים נפגעי תקיפה מינית.
תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת חזרה ועלתה בישיבות הוועדה ובדיונים אחרים, הן על רקע המספר הגדל והולך של דיווחים על תקיפה מינית, והן בשל קוצר היד של הרשויות השונות, כאשר לא לגמרי ברור איפה זכות הילד ומה מגיע לכל ילד נפגע תקיפה מנית.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים בדיוק מה מגיע לילד שחולה בדלקת ריאות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים בדיוק מה מגיע לילד ששבר רגל אך אנחנו לא כל-כך יודעים מה מגיע בדיוק לילד שהוא נפגע תקיפה מינית, ואיך אנחנו צריכים לפעול, גם בטיפול בילדים עצמם, גם בטיפול בקהילת התלמידים וגם בטיפול בקהילת ההורים והמשפחות.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשבח את המועצה המקומית בכפר קאסם ואת ועד ההורים של הישוב על כך שהם בחרו להתמודד עם הנושא בגלוי ולנסות להעלות את העניין כנושא חברתי-קהילתי וכנושא אישי, ולא ניסו לטאטא את זה מתחת לשטיח, כפי שאנחנו יודעים שלפעמים קורה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעל זה מגיעות ברכות לכל מי שפועל בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מעריכה שהדוגמה של כפר קאסם תשפיע על הרבה מאוד מקרים אחרים, שלדאבוננו כנראה יקרו גם בעתיד.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שדבר הראשון אנחנו צריכים לשמוע מה המצב, כפי שהוא נראה בתוך כפר קאסם עצמה ומה קרה מאז הגילוי.
תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור למנהל מחלקת הרווחה, בבקשה.
פואד עיסא: ברוכים הבאים לכפר קאסם.
פואד עיסא: כפי שאמרה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד, אנחנו התכנסנו מספר פעמים במקום הזה ומאז גילוי האירוע ב-17.2.2002 פעלנו יחד עם ראש הרשות המקומית במספר מישורים.
פואד עיסא: הראשון, כינסנו ישיבה דחופה, בראשותו של יושב-ראש הרשות.
תמר גוז'נסקי: אולי כדאי שקודם תציג נתונים: כמה ילדים נפגעו, וכן הלאה, מה אנחנו יודעים.
פואד עיסא: מדובר בעשרות ילדים מכפר קאסם שנפגעו מינית ונפשית ונעשו בהם מעשי סדום.
פואד עיסא: כיום יש לנו רשימה של 19 ילדים שנתנו עדות ונחקרו במשטרה, בגילאים 11-17.
פואד עיסא: מרבית הנפגעים שהגיעו למשטרה, בסיוע יחידת השיטור הקהילתי המקומית, נחקרו פעמיים בראש העין ולאחר מכן העבירו את התלונות למשטרת מרחב כפר-סבא.
פואד עיסא: לפי מה שנמסר לי, נעשו עימותים בין הילדים הנפגעים לבין הפוגעים המבוגרים.
פואד עיסא: המועצה המקומית פעלה בשני מישורים: מניעה והסברה בתוך בתי-הספר, בסיוע יועצים חינוכיים ופסיכולוגים שנכנסו לבתי הספר - זה היה מיידי; וטיפול.
פואד עיסא: היום אנחנו מבקשים סיוע מכל הגורמים.
פואד עיסא: פנינו לאגודת אל"י וביקשנו שישלחו לנו הצעה או תכנית טיפולית לאותם ילדים שנפגעו.
פואד עיסא: בינתיים אנחנו בונים תכנית קהילתית ארוכת טווח בתוך הקהילה.
פואד עיסא: אנחנו נכנסים לבתי-הספר וגם יוצאים לשטח, גם אל הילדים הפגועים ואל הוריהם.
פואד עיסא: ראש הרשות המקומית הטיל עלי לרכז את נושא הטיפול בילדים וכן לרכז את נושא ההסברה והמניעה.
פואד עיסא: אני פניתי למספר גורמים, שהם להערכתי המומחים הגדולים במדינת ישראל שיכולים לטפל בנושא, בעיקר משום שאין לנו, ולא היה לנו, ניסיון פה.
פואד עיסא: הצעתי לראש הרשות המקומית שפרופ' טיאנו - שאני שלחתי אליו מכתב רשמי - ירכז מבחינה מקצועית את הטיפול בנושא.
פואד עיסא: הוא יחליט מי הפסיכולוגים ומי הפסיכיאטרים שצריכים להיכנס לתמונה.
פואד עיסא: פניתי, בנוסף, גם למנהל קופת-חולים ושאלתי במה הוא יכול לסייע לנו מבחינה טיפולית.
פואד עיסא: פנינו למשרד העבודה והרווחה, יחד עם השירות הפסיכולוגי וכינסנו ועדה ב-21.2.2002 לגבי הנדון.
פואד עיסא: כולם אמרו: בסדר, אנחנו מוכנים לסייע.
פואד עיסא: בינתיים אני לא רואה שמשהו זז בתחום הטיפולי.
פואד עיסא: לכן, מבחינת טיפול, מבחינת אחריות על טיפול, ביקשתי שתקום ועדה מקצועית שתעבוד לצידי.
פואד עיסא: אני לא יכול להיות גם איש קשר עם כל הגורמים, גם להכניס את הטיפול לבתי-ספר, גם לפעול בצד ההסברתי והמניעתי, וגם לטפל אישית בהורים ובילדים הנפגעים.
פואד עיסא: במיוחד שאין לנו כוחות מקצועיים בתוך הישוב שמומחים לדברים מעין אלה.
פואד עיסא: מדובר על פסיכולוג מומחה בטיפול בנפגעי פגיעה מינית, שיכנס לכל בתי-הספר בכפר קאסם.
פואד עיסא: יש לנו בסך הכל 3 יועצים, אני לא יודע באיזה אחוזי משרות, וזה פחות מדי.
פואד עיסא: צריכה לקום ועדה לצידי, כדי שלפחות ארגיש שיש מישהו שתומך בי ובעמדתי.
פואד עיסא: צריכים להתאים תכניות טיפוליות.
פואד עיסא: אני עושה מה שאני יכול.
פואד עיסא: עד כה פעלנו בסיוע כל הגורמים שלצידי.
פואד עיסא: עוד פעם, אני מעוניין בהקמת ועדה מקצועית וכן הוספת תקנים בכל בתי-הספר.
פואד עיסא: מדובר ב-9 בתי-ספר, כאשר בכל בית-ספר לומדים 600-700 ילדים, אך אין לו אפילו תקן או חצי תקן של יועץ חינוכי.
פואד עיסא: המצב אומר דרשני.
פואד עיסא: היות ויש לנו מצב כזה, אי אפשר להפקיר את הילדים ואת הוריהם הפגועים בצורה כזאת.
פואד עיסא: אני רוצה שנטפל בהם, ובהקדם האפשרי, שנרכוש טיפול מקצועי בהקדם האפשרי היות והם לא יכולים לסבול יותר.
פואד עיסא: הם פונים אלינו, לשירותי הרווחה, ואני מסתכל על עצמי ואומר: מה אני יכול לעשות?
פואד עיסא: מה אני יכול לתת?
פואד עיסא: רבותי, זה המצב אליו הגענו.
פואד עיסא: זה לא אומר שלא עשינו.
פואד עיסא: עשינו בכוחות עצמנו, בכוחות שיש לנו, אבל אנחנו זקוקים לעזרה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול את נציגי המשטרה, האם יש לכם נתונים אחרים, או יותר מדויקים לגבי מספר הילדים הפגועים?
יצחק אלבז: אנחנו חקרנו 26 ילדים שנפגעו בגילאים 10-18.
יצחק אלבז: בנוסף לכך נחקרו שני בגירים, שגם הם נפלו קורבן להתעללות.
תמר גוז'נסקי: מבחינת הממצאים, האם יש משהו שונה בעובדה שמדובר בקבוצה גדולה?
תמר גוז'נסקי: האם בחקירה הרגשתם משהו שונה, מבחינת הילדים?
תמר גוז'נסקי: האם הילדים ידעו זה על זה?
יצחק אלבז: הילדים ידעו זה על זה.
יצחק אלבז: כל אימת שחקרנו את אחד הילדים הוא סיפר לנו על ילדים נוספים שהוא ידע שמעורבים בסיפור הזה, וכך זה התפתח, מילד לילד.
תמר גוז'נסקי: האם להערכתכם מצויים עוד ילדים שעדיין שמותיהם לא ידועים לכם?
יצחק אלבז: כן, לפי ההערכה שלנו, לפי מה שאנחנו יודעים ישנם עוד ילדים שנפגעו, עוד הרבה ילדים שאין לנו את הפרטים שלהם.
תמר גוז'נסקי: מהניסיון במקומות אחרים, האם טיפול ושיקום של הילדים יביא לכך שעוד ילדים יגיעו אליכם?
תמר גוז'נסקי: האם גם זה יכול לעזור לכם בפענוח החקירה?
יצחק אלבז: כן, זה יכול לעזור, אם תהיה יותר פתיחות.
יצחק אלבז: היה לנו קשה מאוד לדובב את הילדים.
יצחק אלבז: ישבנו שעות עם ילדים כדי שהם יסכימו לספר מה קרה להם.
יצחק אלבז: הם מכונסים בתוך עצמם.
יצחק אלבז: אני מאמין שאם הם היו מקבלים טיפול על-ידי אדם מקצועי שהיה מנחה אותם, הם היו נפתחים ביתר קלות.
תמר גוז'נסקי: לא היה להם ליווי מקצועי לקראת החקירה, חוץ ממה שהמשטרה נותנת?
יצחק אלבז: לא היה ליווי מקצועי.
לבנה חלילי: בדרך כלל גם לא יכול להיות ליווי מקצועי, כי זה נחשב לזיהום חקירה.
יצחק אלבז: מבחינת המשטרה, רק חוקרי נוער טיפלו בעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: וגם חוקרי ילדים?
יצחק אלבז: חוקרי ילדים טיפלו בילדים מתחת לגיל 14.
יצחק אלבז: נפגעו 6 ילדים מתחת לגיל 14.
תמר גוז'נסקי: האם אתם רוצים להוסיף עוד משהו על הילדים, לא על החקירה עצמה?
תמר גוז'נסקי: ובכן, הנתונים שעומדים בפנינו, שמדובר ב-26 ילדים ובני נוער, מהם 6 מתחת לגיל 14.
תמר גוז'נסקי: הנתונים האלה, לפי כל ההערכות, גם של המועצה המקומית וגם של המשטרה, הם לא הנתונים הסופיים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אלה לא כל הילדים שנפגעו.
תמר גוז'נסקי: יש הערכה שמדובר ב-40 ילדים, אבל כמו כל הערכה היא לא מבוססת.
תמר גוז'נסקי: כלומר, אנחנו מדברים במקרה קשה במיוחד, שלמזלנו הצליחו לבלום אותו בשלב מסוים אבל עדיין עשרות נפגעו.
תמר גוז'נסקי: כפי ששמענו, השאלה העיקרית של המועצה המקומית היא מי יבוא לעזרתם ואיך ניתן לעזור.
תמר גוז'נסקי: ארצה לשמוע ממשרד החינוך, ממשרד הבריאות ומגורמים אחרים איך הם חושבים שאפשר וצריך לעזור.
עמליה מאיר-הדרי: אני יועצת בכירה במשרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: מתי נודע לכם?
עמליה מאיר-הדרי: נודע לנו מייד כשזה נחשף.
עמליה מאיר-הדרי: הידיעה הגיעה למשרד ואז התחלנו לגלגל את הדברים.
עמליה מאיר-הדרי: מר חסן עיד, שהוא יועץ בכיר במגזר הערבי, יספר על הפעולות ועל מה שעשינו.
עמליה מאיר-הדרי: לדאבוני הרב יש לי קצת ניסיון, כי לפני שנה וחצי הייתי מעורבת באירוע דומה במקום שבו אני פעילה מאוד, בעיר רמלה.
תמר גוז'נסקי: גם על זה התקיים דיון בוועדה.
עמליה מאיר-הדרי: אני רוצה לומר שכאשר זה קורה, זה טלטלה עצומה לכל הישוב, זה ממש רעידת אדמה.
עמליה מאיר-הדרי: ישנה היערכות לטווח קצר והיערכות לטווח ארוך.
עמליה מאיר-הדרי: החקירה של הילדים נמשכת ונמשכת ולילדים קשה לחשוף את הסיפור, עד עצם היום הזה, על אף ששנה וחצי עברה.
תמר גוז'נסקי: שכבר לא לדבר על הזמן שיחלוף עד שיתקיים המשפט.
עמליה מאיר-הדרי: גם ההורים מונעים חשיפה.
עמליה מאיר-הדרי: זה קשה מאוד גם להורים.
תמר גוז'נסקי: ברמלה לא היתה התארגנות, כמו זאת שאנחנו רואים כאן, של ועד ההורים.
עמליה מאיר-הדרי: להיפך, ברמלה היה מכבש של השתקה.
עמליה מאיר-הדרי: היום אנחנו מתעסקים שם בתגובות פוסט-טראומטיות של הילדים ובאמצעותן אנחנו עולים על עוד מקרים, כי הילדים לא מספרים.
עמליה מאיר-הדרי: רק באמצעות התגובות הפוסט-טראומטיות אנחנו מנחשים שאלה היו הבעיות.
עמליה מאיר-הדרי: לכן צריך ליצור תשתית.
עמליה מאיר-הדרי: אמרת נכון, מה שיעזור הוא להקים מייד גוף תמיכה.
תמר גוז'נסקי: מה משרד החינוך יכול לעזור?
עמליה מאיר-הדרי: משרד החינוך יכול לעזור קודם כל בהכשרת האנשים, כוח-אדם של יועצים מוכשרים.
עמליה מאיר-הדרי: כעת אין כוח-אדם מתאים.
תמר גוז'נסקי: אז מה נעשה עם הילדים?
עסאם מח'ול: האם אין היום יועצים מהמגזר הערבי שסיימו לימודיהם?
עמליה מאיר-הדרי: יועצים כאלה שאינם כבר מועסקים - אין לנו.
עמליה מאיר-הדרי: מה שכן, יש בקנה, הם בהכשרה.
עמליה מאיר-הדרי: אני מציעה שאת אלה שנמצאים בהכשרה ומקבלים הכשרה טובה בבית-ברל ובאוניברסיטאות נכניס עכשיו לעבודה, עם הדרכה.
עמליה מאיר-הדרי: אנחנו נבנה מערך הדרכה מסודר עבורם והם יעבדו בתוך בתי-הספר.
עמליה מאיר-הדרי: אסור להשאיר את אנשי כפר קאסם להתמודד לבד עם הבעיה הזאת.
תמר גוז'נסקי: לא הבנתי מי יבוא לעבוד בבתי-הספר, לדבריך.
תמר גוז'נסקי: אלה שלא גמרו ללמוד?
עמליה מאיר-הדרי: כן.
עמליה מאיר-הדרי: הם בתהליך הכשרה.
עמליה מאיר-הדרי: אין אנשים אחרים.
חסן עיד: הייתי מעורב רשמית בכל מה שקרה בכפר קאסם ב-21.2, בעקבות ישיבת חירום שהתקיימה במועצה המקומית, שבה ישבו כל מיני גופים טיפוליים ודנו בנושא.
חסן עיד: הצעתי לחלק את הצוות לשני חלקים: 1) צוות שיעסוק בהכנת תכנית טיפולית לקבוצה הנפגעת פגיעה קשה, לאלה שחוו את ההתעללות, וזה דורש עבודה יותר מקצועית, יותר מאשר יועצים חינוכיים.
חסן עיד: זה דורש פסיכולוגים וגופים טיפוליים אחרים.
חסן עיד: 2) אני, כמי שעוסק בתחום הייעוץ, לקחתי על עצמי את החלק השני של העבודה, החלק היותר מניעתי-טיפולי.
חסן עיד: הכניסה שלנו לבתי-הספר היתה צריכה להיות מיידית.
חסן עיד: מדובר במשבר קשה.
חסן עיד: למעשה כלל התלמידים בישוב נפגעו, גם אלה ששמעו סיפורים או שקרובי משפחתם נפגעו.
תמר גוז'נסקי: מאז עבר חודש.
חסן עיד: הכנו תכנית התערבות פסיכו-חינוכית מיידית לבתי-הספר.
חסן עיד: התכנית היתה לא שגרתית, כלומר לא רק נתנו הנחיות לצוותים בתוך בית-הספר אלא קדמו לזה מספר מפגשים, בהם הכשרנו את הצוות.
תמר גוז'נסקי: מי הצוות?
חסן עיד: הגוף המתערב כלל 9 יועצים, כמספר בתי-הספר.
חסן עיד: 3 יועצים מקומיים, מהישוב, וכן זימנו 6 יועצים מהישובים הסמוכים - קיבלנו את הסכמת הפיקוח הכולל במחוז - שקיבלו קודם הכשרה לגבי טיפול במצבי משבר.
חסן עיד: הם נצמדו לבתי-הספר ועשו את העבודה הראשונה, שהיא יותר בכיוון של אוורור רגשות.
תמר גוז'נסקי: אם אני מפרשת נכון את מה שאתה אומר, הם נכנסו לכיתות ודיברו עם הילדים?
חסן עיד: כל יועץ נכנס לאחד מבתי-הספר ודיבר עם צוות המורים, וצוות המורים קיבל את ההכשרה להיכנס לכיתות ולהנחות את השיחה בתוך הכיתות.
חסן עיד: קיבלנו אחר-כך משוב.
חסן עיד: תכננו את הצעדים שלנו הלאה עם רכז התכנית.
חסן עיד: דיברנו על עוד כניסה לאוורור חוזר.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, הבאתם 9 יועצים, 6 מהם בתגבור, כדי לתת הרצאה אחת בפני המורים?
חסן עיד: זה לא הרצאה אלא עבודה סדנאית והנחיה כיצד לעבוד עם התלמידים, לאוורור הרגשות, לתת הרגשה שאנחנו עם התלמידים, לעודד תלמידים לפנות לעזרה.
תמר גוז'נסקי: האם 6 היועצים שצורפו נמצאים פה כל שבוע, כל יום?
חסן עיד: לא.
חסן עיד: הם היו צמודים לישוב במשך 3 ימים.
חסן עיד: כמו כן דיברנו על כניסה נוספת, על אוורור חוזר שייעשה אחרי שבוע ימים, לשאול עוד פעם את הילדים מה שלומם, איך הם מרגישים ולדבר בחדרי המורים, לבדוק מה המצב בתוך בתי-הספר.
תמר גוז'נסקי: מה גיליתם?
חסן עיד: גילינו שיש צרכים מסויימים בתוך בתי-הספר אך לאחר כמה ימים הרגשנו בהם מעט רגיעה.
חסן עיד: בהתחלה המורים היו מאוד מפוחדים.
חסן עיד: הם חששו שהם לא מסוגלים לעשות את העבודה.
חסן עיד: אחרי שהפסיכולוגים עבדו איתם, בליווי יועצת שמדריכה בנושא, הם אזרו כוח ונכנסו לכיתות.
תמר גוז'נסקי: ומה עם הילדים הפגועים עצמם, ה-26 שאנחנו יודעים את שמותיהם?
חסן עיד: זה החלק שני.
חסן עיד: כאן מדובר בפגיעה קשה מאוד, שדורשת התערבות של אנשי מקצוע.
חסן עיד: אני לא יודע איזה עבודה עשה הצוות השני.
חסן עיד: לגבי החלק שלנו, הכנו תכנית שהתייחסה גם לקבוצות הורים, גם להשתלמויות בית-ספריות.
חסן עיד: צוות היועצים יקבל הכשרה מתאימה וכל אחד מהם יכנס לאחד מבתי-הספר ויהיה צמוד אליו.
חסן עיד: הפיקוח הכולל, המפקח המחוזי והמפקח על בתי-הספר בישוב מצידם נתנו לנו שעות ביד רחבה.
חסן עיד: הם הביעו נכונותם לסייע אם נצטרך להזמין אנשים או להביא לכאן השתלמויות.
טארק אבו חג'לה: בהמשך למה שאמר מר חסן עיד, משרד החינוך מייד ברגע שזה נודע הקצה 2 ימי הדרכה לשתי מדריכות ערביות, שהן באמת מומחיות לנושא של אלימות מינית.
טארק אבו חג'לה: אחת מהן היא תושבת המקום ושמה גברת אנתסאר בדיר.
טארק אבו חג'לה: אני מתפלא שהיא לא הוזמנה.
לבנה חלילי: היא עשתה את כל העבודה.
טארק אבו חג'לה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יש כבר תכנית התערבות מגובשת של משרד החינוך ואת תקבלי אותה.
טארק אבו חג'לה: התכנית מדברת על שני היבטים: 1) התלמידים שנפגעו באופן אישי, עם טיפול אישי ואינטימי על-ידי פסיכולוגים.
טארק אבו חג'לה: משרד החינוך מוכן לתמוך כספית בנושא הזה.
טארק אבו חג'לה: 2) אנחנו הדגשנו יותר את הכשרת המורים שלנו לקראת הטיפול ארוך הטווח בבעיה.
תמר גוז'נסקי: האם אתה יכול לפרט יותר בעניין הטיפול האישי?
תמר גוז'נסקי: מה בדיוק הצעתם?
טארק אבו חג'לה: אני מוכן לפרט יותר דווקא את ההיבט השני של התכנית, כי שם שמנו את הדגש.
טארק אבו חג'לה: אין לי ידע וניסיון ואני לא יודע לטפל באופן אישי, אני לא פסיכולוג.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר שהצעתם לכך תקציב?
טארק אבו חג'לה: אכן הצענו התקציב, שמשמעו 56 שעות השתלמות לצוותי המורים של בתי-הספר.
טארק אבו חג'לה: אני רוצה להזכיר שכל 14 שעות זה 56,000 שקל.
טארק אבו חג'לה: כל בית-ספר ישלח 4-5 נציגים להשתלם.
טארק אבו חג'לה: מי שאמור להפעיל את ההשתלמות זה גברת אנתסאר בדיר או עימאד(?), וניתן יהיה להזמין מומחים רלוונטיים לנושאים יחודיים.
טארק אבו חג'לה: זה כסף שנמצא במשרד.
טארק אבו חג'לה: המְרַכֵּז של ההשתלמות חותם והמרצה האורח מקבל תשלום.
טארק אבו חג'לה: ההחלטה שהתקבלה במחוז, ועדיין אין לנו סעיף תקציבי, היא להקצות יועצות לכל בתי-הספר היסודיים.
טארק אבו חג'לה: לתיכון - יש, לחטיבות הביניים - יש, וליסודיים עדיין אין.
עמליה מאיר-הדרי: יש תקן אבל אין כוח-אדם.
טארק אבו חג'לה: אין בדיוק תקן, בדקתי את זה.
טארק אבו חג'לה: בשנה הבאה אנחנו נקצה חצאי משרות לבתי-הספר היסודיים, בין 10-15 שעות ליועצת שתהיה צמודה לבית-הספר היסודי בכפר קאסם.
טארק אבו חג'לה: בינתיים מבחינת ההכשרה אנחנו ניקח גם מורות יועצות לקראת תואר שני, שעוד לא סיימו לימודיהן, באישור חריג, שיבואו לעבוד לקראת שנה הבאה.
חסן עיד: יש לנו כוח אדם שמסיים השנה לימודים לתואר שני.
טארק אבו חג'לה: בקורס שמופעל באוניברסיטה העברית כחלק מתכנית החומש הצענו שבמסגרת ההכשרה של היועצות יתייחסו ויתנו חומר, לפחות ברמה תיאורטית, מה הן התובנות שהיועץ אמור לבוא איתן בהקשר של תקיפות מיניות ואלימות מינית.
טארק אבו חג'לה: מאז שנודע לנו על הדבר הזה כל הזמן משרד החינוך מותקף.
טארק אבו חג'לה: אני באתי לפה כדי לומר שלא סתם במהלך שנת לימודים גייסנו שני ימי הדרכה, שזה חצי משרה של פיקוח, שזה 60,000 שקל; לא סתם נתנו 56 שעות השתלמות; לא סתם אנחנו נותנים פה שעות, ופגישות עם המנהלים ועם צוותי המורים ועם המדריכות, שבשני הימים האלה לא רק אמורות להעביר השתלמות למורים אחרי-הצהרים אלא יהיו במהלך היום, בתוך זירת הפעולה, צמוד עם המורה בתוך הכיתה, עם צוותי המורים, עם צוותי תלמידים.
טארק אבו חג'לה: אלה הצעדים שהמשרד נקט.
טארק אבו חג'לה: לקראת השנה הבאה יהיה מינוי יועצות.
טארק אבו חג'לה: השנה הזאת - שני ימי הדרכה, ואנחנו מתכוונים להמשיך עם זה, וכסף בדמות 56 שעות הדרכה.
טארק אבו חג'לה: אנחנו יכולים להזמין כל מומחה בארץ שמוכן, ויש רבים שמוכנים לבוא ולעזור לנו.
טארק אבו חג'לה: גברת אנתס
טארק אבו חג'לה: אר בדיר דיווחה לי שהיא כבר הפעילה השתלמות אצל חלק מהצוותים.
טארק אבו חג'לה: גם היועצת השניה, הימאת(?), דיווחה שהמתח שהמורים נכנסו אליו מחמת העמימות וחוסר הידע - פעם ראשונה שאנחנו נתקלים בדבר כזה (על אף שהתופעה קיימת בחברה האנושית, יש כל מיני חריגות) - כבר החל להתפוגג.
טארק אבו חג'לה: בהתחלה כאשר שאלנו מורה מה הוא הולך לומר לתלמידים בכיתה, הוא לא ידע.
טארק אבו חג'לה: בינתיים, לאחר שעשו כמה סדנאות של אינטראקציה עם המורות והמורים, המתח פג והמורים החלו לטפל.
טארק אבו חג'לה: זה מה שמחוז המרכז במשרד החינוך הצליח לעשות.
טארק אבו חג'לה: אני מבקש למסור לחברי הכנסת ולידידתנו מהסתדרות המורים, שמלווה ותומכת ועוזרת לנו בנושא הזה, דף שמפרט את הצעדים שאנחנו נקטנו.
תמר גוז'נסקי: הבנתי מה עשיתם עם המורים.
תמר גוז'נסקי: אני מבינה שברמת הטיפול האישי לא פעלתם.
תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שאין זה תפקידכם?
טארק אבו חג'לה: אנחנו מנועים מלפעול בתחום האישי.
טארק אבו חג'לה: זה התפקיד של הפסיכולוגים.
טארק אבו חג'לה: אנחנו מוכנים להשתתף בסיוע.
טארק אבו חג'לה: שפ"י מוכן לעזור בנושא הזה ולהעמיד פסיכולוגים אבל אני לא יודע מי הם התלמידים, וגם המורים לא יודעים.
טארק אבו חג'לה: אנחנו גם לא צריכים לדעת.
חסן עיד: הקבוצה הזאת עוד לא מוגדרת.
תמר גוז'נסקי: הבנתי שמשרד החינוך לא עסק בטיפול אישי ולא מתכוון לעסוק.
תמר גוז'נסקי: אתה אומר שהתפקיד שלכם הוא להדריך את המורים, שזה תפקיד חשוב מאוד.
תמר גוז'נסקי: הדבר השני, האם בדקתם את עצמכם, איך קרה שההתעללות נמשכה שנה וחצי?
תמר גוז'נסקי: אני משוכנעת שעשרות ילדים הפגינו סימני מצוקה.
תמר גוז'נסקי: איך זה אף מורה, אף מנהל, אף יועץ, אף אחד לא הסב את תשומת הלב, לא של ההורים, לא של המועצה או של אנשי המקצוע?
תמר גוז'נסקי: האם בדקתם איך זה קרה?
טארק אבו חג'לה: זאת שאלה לגיטימית וקשה.
טארק אבו חג'לה: היא נתפסת אצלי במידה מסויימת כמתגרה.
תמר גוז'נסקי: היא לא שאלה מתגרה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים להבין.
תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת נועדה לומר לכולנו שבאיזה מקום קורים דברים כאלה ובאיזה מקום ישנם הורים ומנהלים ויועצים חינוכיים, כל הגופים האלה, אבל אף אחד לא רואה ולא שומע.
תמר גוז'נסקי: גם במקרה של רמלה זה התגלה במקרה, בחקירה של איזה ילד שהואשם בגנבה או עשה איזה עבירה, ובהזדמנות חגיגית זאת הוא גם סיפר.
תמר גוז'נסקי: אם הוא לא היה נתפס, אז גם ברמלה לא היו יודעים.
תמר גוז'נסקי: גם שם ילדים הולכים לבית-ספר וגם שם הם מראים סימני מצוקה וגם שם לא מגלים אותם.
תמר גוז'נסקי: מאחר וכפי שאדוני אמר, ובצדק, אין פה דבר יחודי, זה קורה בכל המקומות, זאת שאלה שמטרידה אותנו מאוד, איך מוכשרים המורים והגננות וכל הצוות המקצועי, שאמור לזהות ילדים שסובלים, או ילדים שלימודיהם נפגעים, או שהתנהגותם השתנתה אך לא רואים.
חסן עיד: זה קורה בכל המקומות במערכת.
תמר גוז'נסקי: לא אמרתי שדווקא פה.
טארק אבו חג'לה: השאלה הזאת היא לגיטימית ולמעשה עניינית אך אני מוחה על כך שהיא חוזרת על עצמה פעם אחר פעם.
טארק אבו חג'לה: אני למדתי חינוך והיסטוריה ואני מכיר את הרכילויות וכן הלאה.
טארק אבו חג'לה: סליחה שאני אהיה לרגע לא ענייני.
טארק אבו חג'לה: יש כאלה שדווקא מתעקשים לשאול: למה זה קרה?
טארק אבו חג'לה: איפה אתם הייתם כשזה קרה?
טארק אבו חג'לה: לא שופטים אותנו על מה שאנחנו עושים אלא רוצים שאנחנו נהיה קוסמים ושאנחנו נדע.
טארק אבו חג'לה: זה לגיטימי, אני לא רוצה לברוח מהאחריות, אבל בתוך הכפר חלק גדול מהאנרגיה שלי הולכת על תשובות ומכתבים לאנשים, אחד שרוצה להיות ראש מועצה ואחר שרוצה להיות חבר כנסת, שמנסים להתקדם על גב בעיות כאלה.
טארק אבו חג'לה: זה לא מקובל עלי.
טארק אבו חג'לה: שיבואו וייתנו כתף.
תמר גוז'נסקי: אני מתנצלת, לא הבנתי את המשפט הזה.
תמר גוז'נסקי: אולי תוכל לענות לגופו של עניין.
תמר גוז'נסקי: מה קורה עם המורים ועם יתר הצוות?
טארק אבו חג'לה: אני חושב שאנחנו כמורים לוקים בחסר, במובן זה שהמחנכים שלנו לא בדיוק מגלים רגישות למצוקות ולהבנת הקונטקסט החברתי והנפשי של התלמיד.
טארק אבו חג'לה: אני חייב להודות בכך.
טארק אבו חג'לה: גם בסמינרים למורים - אני מלמד בסמינר הקיבוצים ובבית-ברל - אנחנו לא מכשירים את המורים שלנו ופרחי ההוראה בדיוק להקשר הזה.
טארק אבו חג'לה: במגזר הערבי, לצערי, לפעמים אצל חלק מהמחנכים והמורים, תחושת השייכות לכפר, לבני הכפר ולבני העם מתבטאת ברמה של סיסמאות.
טארק אבו חג'לה: מורה כזה לא מסתכל לילד בעיניים, לא מבקר בביתו של התלמיד.
טארק אבו חג'לה: זאת תופעה תרבותית אצלנו, שאנחנו כמשרד חינוך אמורים לטפל בה.
טארק אבו חג'לה: אני חייב להודות שאנחנו לא בדיוק מטפלים בה.
טארק אבו חג'לה: זה מחייב טיפול ואני מבטיח לגברתי שאנחנו נבחר מחנכים, בכפר קאסם במיוחד, מבין אלה שבאמת רוצים להיות מחנכים, לדאוג לילדים, להתקשר אליהם.
טארק אבו חג'לה: בידי המורה צריכה להיות הכתובת של התלמיד והוא צריך לדעת לזהות שינויים בהבעות הפנים של התלמיד שלו.