GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר גוז'נסקי: קיימנו כבר כמה דיונים בוועדה בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: על-פי בקשתנו מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין מסמך רקע.
תמר גוז'נסקי: מסמך זה הזכיר את ההיסטוריה של הקמת הרשות, צורת התפקוד שלה ונושאים נוספים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו גם ביקשנו וקיבלנו ממשרד החינוך דיווחים כספיים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לציין שהרשות הוקמה לפני 20 שנה, ב-1981, במטרה ליצור מנגנון שיהיה מעין תחליף למחלקות החינוך העירוניות, לגבי הישובים הבדואים הלא מוכרים בנגב.
תמר גוז'נסקי: הקמת הרשות היתה מכוח צו של שר החינוך, שמבוסס על חוק לימוד חובה שנחקק ב-1949.
תמר גוז'נסקי: הקמת הרשות התבטאה בפועל בכך ששר החינוך בשנת 1981 מינה 5 שייחים שנמנים עם הכפרים הלא מוכרים בנגב וקבע שכל אחד מהם יהיה רשות חינוך מקומית על שטח של 600 קילומטר מרובע.
תמר גוז'נסקי: ב-1998 שר החינוך ביטל מינויים של כמה נציגים ומינה 3 נציגים אחרים.
תמר גוז'נסקי: פירוש הדבר, שרשות החינוך לבדואים מבחינת החוק היא תאגיד ולפיכך חלים עליה כל הכללים של תאגיד.
תמר גוז'נסקי: כלומר, הרשות היא לא מחלקה במשרד החינוך אלא היא גוף עצמאי, שמשרד החינוך מממן.
תמר גוז'נסקי: ברגע שאנחנו מדברים על גוף עצמאי, עולות כמה שאלות:
תמר גוז'נסקי: ככל הידוע לי דוחות כאלה לא נמסרים, מעבר לדיווחים כספיים שכן נמסרים.
תמר גוז'נסקי: ברגע שהחילו על כל התאגידים גם את חוק החברות הממשלתיות, פירוש הדבר שכל אלה שממונים להנהלה של הרשות החינוך לבדואים צריכים לעמוד בהוראות החוק.
תמר גוז'נסקי: דהיינו, כל נציג ממשלתי צריך להיות בעל תואר אקדמאי, עם ניסיון של 5 שנים בתפקיד בכיר בניהול, או שהועסק בכהונה ציבורית.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם ממלאי התפקידים היום עומדים בתנאים האלה.
תמר גוז'נסקי: השאלה מופנית כמובן למשרד החינוך, שהוא זה שממנה את נושאי התפקידים בתחום הזה.
תמר גוז'נסקי: לפיכך, השאלה הראשונה היא לגבי הקמת הרשות, ההרכב שלה, מידת הדיווח והשקיפות של הרשות, באיזה מידה יודעים מה קורה בה ובאיזה מידה מתנהלות בה ישיבות.
תמר גוז'נסקי: השאלה השניה היא לגבי תחומי האחריות של הרשות.
תמר גוז'נסקי: מצד אחד נקבע בתקנות החינוך מה הרשות צריכה לעשות, במקביל למחלקת חינוך עירונית: הקמת בתי-ספר, בינוי, תעסוקה, הבטחת סגל מורים, ריהוט, ציוד, מים, חומרים, מגרשי משחקים וכולי.
תמר גוז'נסקי: היא אחראית גם על הרישום של התלמידים וקביעת אזורי הרישום.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם רשות החינוך לבדואים ממלאת את התפקיד הזה או שהיא ממלאת גם תפקידים אחרים שהם לא בתחום האחריות הזאת.
תמר גוז'נסקי: למשל לגבי מינוי מורים: מצד אחד כתוב בחוק (בעברית קצת מיושנת) שתפקיד הרשות הוא "הספקת חבר מורים", אבל לפי מיטב ידיעתי מינוי המורים נעשה ישירות על-ידי משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: אם אני טועה, אשמח לשמוע.
תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה עולה השאלה באיזה מידה הרשות עוסקת בנושאים שהם לא נושאים של בינוי, אספקת מים, חשמל וכולי.
תמר גוז'נסקי: למשל אני מחזיקה בידי מסמכים של רשות החינוך לבדואים.
תמר גוז'נסקי: מסמך אחד מ-1999 עוסק בפרויקט הבגרויות בהיקף של 505,000 שקל, ומסמך אחר עוסק בתכנית התערבות, שמסתכמת בקרוב למיליון שקל.
תמר גוז'נסקי: בתכנית ההתערבות מדובר על סדנאות למנהלים וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אני תוהה האם זאת לא עבודה פדגוגית נטו.
תמר גוז'נסקי: אני שואלת, גם לגבי תכנית ההתערבות וגם לגבי פרויקט הבגרויות, מדוע רשות החינוך לבדואים עוסקת בנושאים שהם נושאים פדגוגיים ברורים: להגדיל את מספר הזכאים לבגרות, להעלות את רמת המורים - פרויקטים מבורכים כשלעצמם.
תמר גוז'נסקי: האם זה תפקידה של רשות החינוך לבדואים?
תמר גוז'נסקי: האם זה קשור לענייני בינוי, שיכון, מים ושאר הדברים?
תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת היא חשובה כי אני חושבת שאחד הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לראות הוא שכל הילדים בארץ מקבלים ממשרד החינוך את מלוא השירותים שמגיעים להם, ושמשרד החינוך, באמצעות מנהלת המחוז, המפקחים וכל המסגרות הארציות והמקומיות מקדם את הילדים, דואג לחינוך שלהם, דואג לקידום הכשרת המורה, להעלאת ההצלחה בבגרות, למניעת נשירה ולכל הדברים החשובים שצריך לעשות.
תמר גוז'נסקי: יש לנו עניין רב בכך, כי אנחנו רוצים שהנורמה המקובלת בארץ לגבי מה שמגיע לתלמיד, לגבי הדאגה לתלמיד כפרט ולקהילת התלמידים כקבוצה - תחול גם פה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכדי להגיע לכך אנחנו צריכים שמשרד החינוך יהיה הכתובת המרכזית בנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם חלוקת העבודה במבנה הקיים היום נעשית בצורה הנכונה.
תמר גוז'נסקי: היה כתוב בתקנון של רשות החינוך מ-1983 שרשות החינוך כפופה למנהל מחוז הדרום.
תמר גוז'נסקי: מצד שני, אנחנו יודעים שבעצם כל העניינים של הרשות נעשים באופן מרכזי.
תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים שמגיעים אלינו מתקיימות ישיבות באופן די סדיר.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רואים מי המשתתפים בישיבות, מה הן ההקצבות ומה המסמכים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו רואים שכל ההחלטות לא נופלות במחוז הדרום אלא הן נופלות במקום אחר.
תמר גוז'נסקי: אם אנחנו בודקים ישיבות שנערכו, יושבים גברת שולה מור, גברת יהודית בן-דב, מר ציון שבת ואחרים והם מחליטים דברים.
תמר גוז'נסקי: זה לא נקבע במחוז הדרום.
תמר גוז'נסקי: זה נקבע באופן מרכזי.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא איך זה קורה.
תמר גוז'נסקי: מי כפוף למי ואיך?
תמר גוז'נסקי: האם הרשות כפופה למנהלת המחוז או שיש לה איזה מעמד ארצי?
תמר גוז'נסקי: עובדה היא שכל התקציבים נקבעים באופן ארצי.
תמר גוז'נסקי: לפחות לי הדברים האלה אינם ברורים.
תמר גוז'נסקי: כאשר אנחנו קוראים את הדוחות על הישיבות שמתקיימות, בעיקר בהקשר של אישור תקציב שנתי, אנחנו רואים שבישיבות האלה משתתף כל הזמן רק מר שוחט.
תמר גוז'נסקי: אף פעם לא השתתף נציג אחר.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא למה.
תמר גוז'נסקי: מר שוחט הוא אמנם מנהל אבל הוא לכאורה מנהל שמונה על-ידי הרשות עצמה.
תמר גוז'נסקי: הוא לא הרשות.
תמר גוז'נסקי: הרשות זה מישהו אחר.
תמר גוז'נסקי: הוא מונה על-ידי הרשות לנהל את העניינים.
תמר גוז'נסקי: מדוע נציגים אחרים של הרשות, פרט למר שוחט, לא משתתפים בכלל בישיבות האלה ואין להם בכלל מלה שם?
תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים האלה התמונה שמתקבלת היא שהרשות זה מר שוחט, ומר שוחט זה הרשות.
תמר גוז'נסקי: כל היתר בעצם הם לא לעניין.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה סותר לחלוטין את התפיסה של תאגיד, של גוף עצמאי שצריך לנהל את עצמו, להחליט ולפעול.
תמר גוז'נסקי: אין שום סיבה שיהיה רק הנציג הזה, שהוא גם המנהל, שבעצם אמור לבצע מדיניות ולא לקבוע מדיניות.
תמר גוז'נסקי: מר שוחט הוא המנהל אך מישהו אחר צריך לקבוע את המדיניות והוא אמור לבצע אותה.
תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים שבידינו, בצורת הניהול הקיימת כפי הנראה אין חלוקה כזאת אלא בעצם אותו אדם גם קובע את המדיניות וגם מבצע.
תמר גוז'נסקי: יש פה מערכת שפועלת, כפי שאתם יודעים, מזה 20 שנה ובעצם יצרה מערך לא מקובל של ניהול.
תמר גוז'נסקי: נוצר לדעתי מערך לא מקובל ולא נאות של גילוי, מערך לא נאות של יחסים מאוד לא ברורים בין הרשות לבין משרד החינוך, כאשר הגבולות ביניהם מטושטשים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכל הנושאים האלה מחייבים אותנו לקבל הערות ולקיים על כך דיון, כדי שנוכל בסופו של דבר להמליץ, אולי, על שינויים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו לא רוצים להציע לבטל מוסד.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בהחלט רוצים שמה שקיים פה יהיה נכון מבחינת הניהול, יהיה נכון מבחינת התועלת לתלמידים ולילדים שנמצאים בנגב ויהיה נכון מבחינת התרומה לקידום האוכלוסיה.
תמר גוז'נסקי: אני יודעת שבמשרד החינוך הוקמה ועדה והטילו עליה להכין מחקר פנימי.
תמר גוז'נסקי: הסתבר שבעצם עד לרגע שאנחנו התחלנו להציג את הקושיות האלה משרד החינוך מעולם לא עשה מחקר מעקב אחר התפקוד של הרשות.
תמר גוז'נסקי: הדוח שהוכן בכנסת הוא חלקי והוא מתבסס על מסמכים שאנחנו קיבלנו.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך, ככל הידוע לנו, הטיל עכשיו על אחד העובדים הבכירים להכין דוח כזה.
תמר גוז'נסקי: הדוח היה אמור להיות מוכן בסוף שנה שעברה.
תמר גוז'נסקי: ככל הידוע לי הוא עדיין לא הושלם.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם מבחינת משרד החינוך זה לא ניהול תקין.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמאחר והגוף קיים, צריך היה לעשות מעקב אחריו ולפרסם אחת לכמה שנים דוח הערכה על הפעילות שלו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שמבחינת ההישגים הלימודיים, מבחינת אחוזי הנשירה, מבחינת הרבה נתונים אחרים, הילדים ובני הנוער הבדואים בנגב נמצאים במקום הקשה ביותר, הדורש ביותר שיפור, שיקום וקידום.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים לבנות את הכלים המתאימים ביותר - אנחנו כחברה, כמדינה, כממשלה - כדי להבטיח שהקידום הזה יהיה מהיר, שהילדים יקבלו את המורים הטובים ביותר, את התנאים הטובים ביותר.
תמר גוז'נסקי: על-פי התפיסה שלי, ככל שהתלמידים חלשים יותר מבחינת הסביבה שלהם, ככל שהסביבה וההורים יכולים להשקיע אישית פחות, חובתנו כחברה וכמדינה להשקיע הרבה יותר, אם אנחנו רוצים לקיים מינימום של שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות בחברה הישראלית.
טלב אלסאנע: בוקר טוב, אני רוצה לומר בראשית דברי שאני מאמין ומקווה שלכולנו יש כוונות משותפות ומטרה משותפת.
טלב אלסאנע: המטרה היא לשפר, לשנות את המצב הקיים ולהצביע על דברים שיש בהם ליקויים ושצריך לשפר אותם.
טלב אלסאנע: השאלה הראשונה היא, בכל מינהל תקין, בכל גוף שפועל, צריך שתהיה הגדרה של סמכויות וגם צריכה להיות היררכיה סמכותית כלשהי, של בקרה, ויכוח וחלוקת סמכויות.
טלב אלסאנע: השאלה היא באיזה מידה זה קיים במסגרת רשות החינוך לבדואים.
טלב אלסאנע: מי אחראי על מי?
טלב אלסאנע: על-פי התפיסה השלטת הקיימת, לא הרשות אחראית על עובדיה אלא העובדים אחראים על הרשות.
טלב אלסאנע: הדבר הבסיסי, היסודי, המובן מאליו הוא שבעל הפונקציה - במקרה זה מר משה שוחט, או כל אדם אחר - הוא עובד של הרשות והרשות היא המכתיבה את המדיניות והיא הנותנת את ההוראות.
טלב אלסאנע: השאלה היא האם אכן זה המצב לאשורו, או שהמצב הוא שהמנהל מפעיל בעצמו את הרשות, הוא מעל הרשות, הוא מכתיב והרשות הופכת להיות חותמת גומי, למראית עין, כאילו הדברים מנוהלים כשורה.
טלב אלסאנע: כאן לדעתי הדברים פגומים.
טלב אלסאנע: אם מי שצריך להיות כפוף הוא עומד למעלה ומכתיב, אז המסגרת מתחילה להיות מטושטשת והדברים אינם ברורים.
טלב אלסאנע: החלוקה היא לא ברורה, הבקרה והפיקוח לא קיימים בפועל.
טלב אלסאנע: השאלה השניה נוגעת להרכב הרשות, שנובע מהקמת הרשות כתאגיד.
טלב אלסאנע: אני מעיין בדוח העמדה שהוכן על-ידי הוועדה, בעמוד 3.
טלב אלסאנע: בין יתר הדברים שנאמרים, ונאמרים שם הרבה דברים חשובים, ראיתי לנכון לצטט את אחד הסעיפים, לגבי דרכי הבחירה של חברי הרשות.
טלב אלסאנע: בדוח הוועדה נכתב כיצד בוחרים דירקטורים בחברות הממשלתיות: "כשיר לכהונה מי שהוא בעל תואר אקדמאי, עם ניסיון של 5 שנים בתפקיד, בתחום ניהול עסקי של תאגיד, עסק בכהונה ציבורית או בתפקיד בכיר בשירות הציבורי, או בתפקיד בכיר בתחום עיסוקיה העיקריים של החברה".
טלב אלסאנע: זאת אומרת, דבר ראשון נדרש תואר אקדמאי.
טלב אלסאנע: זה חשוב בעידן הזה, בתחום החינוך במיוחד, השכלה והכשרה הם חשובים מאוד.
טלב אלסאנע: דבר שני, נדרש מעמד ציבורי.
טלב אלסאנע: זה לא צריך להיות אדם שאין לו רקע או קשר עם הציבור.
טלב אלסאנע: אלמנט שלישי, עדיף שיהיה לו ניסיון בתחום עיסוקיה העיקריים של החברה.
טלב אלסאנע: אנחנו רואים שפה ממנים שייחים שאין להם שום תואר אקדמאי, בשנות ה-2000, כשכל העולם בנוי על הכשרה ועל כישורים.
טלב אלסאנע: בחברה הבדואית אנחנו מכבדים את השייחים אך יש להם תפקידים אחרים, תפקידים מאוד חשובים בתוך החברה.
טלב אלסאנע: אבל האם באמת זה התפקיד שלהם, להוביל את מערכת החינוך של הבדואים?
טלב אלסאנע: האם אין אנשים מוכשרים בעלי תארים אקדמיים שיכולים להיות חברים ברשות ולהתוות את המדיניות?
טלב אלסאנע: אנחנו הרי רוצים להתקדם.
טלב אלסאנע: מדוע, על אף שיש לנו מועמדים משכילים, הולכים דווקא לשייחים?
טלב אלסאנע: מדוע בין כל חבר הרשות אין אף לא אחד בעל תואר אקדמאי?
טלב אלסאנע: האם בכל הנגב אין אנשים בעלי תואר אקדמאי?
טלב אלסאנע: מה השיקולים שעמדו מאחורי ההחלטות האלה?
טלב אלסאנע: לדעתי השר שחתם על צו המינוי כלל לא הכיר את השייחים הללו.
טלב אלסאנע: אנשי המחוז העבירו לו את השמות והוא חתם.
טלב אלסאנע: לא העבירו לו רשימה של 20 מועמדים ולא אמרו לו שיראיין אותם, שיקבל אותם לשיחה ושיתייעץ.
תמר גוז'נסקי: מי צריך לראיין?
תמר גוז'נסקי: ועדת רביבי?
טלב אלסאנע: לדעתי מאחר ויש גם אחריות של מנהל המחוז, בשלב כלשהו למנהל המחוז צריכה להיות מעורבות במסגרת ראיון הקבלה של המועמדים.
טלב אלסאנע: רוצים לראות מי המועמדים ומי בחר את האנשים הללו מתוך המועמדים.
טלב אלסאנע: הדבר הזה מעיד על כך שהפרוטקציוניזם חוגג: "אני מכיר את ההוא", "שמור לי ואשמור לך".
טלב אלסאנע: זה פותח פתח לשחיתות.
טלב אלסאנע: לדעתי ההרכב מלכתחילה גורם לכישלון חרוץ של הגוף הזה, כי הוא לא נבחר על-פי שיקולים של כישורים מתאימים.
טלב אלסאנע: גם אני לא הייתי מתאים להיות חבר ברשות, אני מודה בזה.
טלב אלסאנע: אם העתיד של הילדים שלנו חשוב לנו, אם מערכת החינוך חשובה לנו, אז השיקולים האישיים חייבים להיעלם.
טלב אלסאנע: השיקול החשוב חייב להיות שיקול ציבורי.
טלב אלסאנע: זה המבחן האמיתי של כולנו.
טלב אלסאנע: אני עובר לסוגיית התקציב.
טלב אלסאנע: אני רואה שהתקציב הוא לא מבוטל.
טלב אלסאנע: אמנם זה תקציב קטן יחסית אבל תקציב הרשות לשנת 2001 הוא כ-53 מיליון שקל.
טלב אלסאנע: במסגרת התקציב הזה אני רואה למשל שכירות של המשרדים נלווים - 312,000 שקל.
טלב אלסאנע: כאשר אני מסייר בישובים הבדואים ואני רואה בתי-ספר עם אזבסטים, ולצד זה אני רואה הוצאה של 312,000 שקל על שכירת משרדים - לדעתי סדר העדיפויות פה פגום.
טלב אלסאנע: כאשר אני נכנס לגנים ואני לא רואה בתוך הגן מחשב או רדיו-טייפ, הדברים הבסיסיים - אז יש לנו בעיה עם סדר העדיפויות בחלוקת התקציב.
טלב אלסאנע: זה תקציב קטן אבל במסגרת התקציב הקטן צריך לעשות חלוקה לפי סולם עדיפויות.
טלב אלסאנע: במסגרת התקציב אני רואה תקציב של 1.45 מיליון שקל לרווחה חינוכית.
טלב אלסאנע: רבותי, סיירתי יחד עם המפקח ועם גברת עליזה כלפון ואני רוצה לומר לכם שבכל בתי-הספר עלו טענות רציניות על כך שלא נאמר מה התקציב שמיועד לבית-הספר.
טלב אלסאנע: יש בתי-ספר שלא קיבלו מאומה במסגרת הרווחה החינוכית.
טלב אלסאנע: לפיכך הוועדה מבקשת לקבל פירוט במהלך הישיבה הזאת או לאחריה, מה חלקו של כל בית-ספר במסגרת הרווחה החינוכית, איך אתם עושים את החלוקה, מה השיקולים העומדים מאחורי החלוקה, מי עושה את החלוקה, מי חברי הוועדה שמחליטה בעניין הרווחה החינוכית.
טלב אלסאנע: ודבר אחרון, לפרויקט הבגרויות הוקצה תקציב של 505,000 שקל.
טלב אלסאנע: אני בודק את החלוקה וגם פה יש לי בעיה עם סדר העדיפויות.
טלב אלסאנע: העבירו למועצה המקומית ערערה בנגב - 27,000; לעיריית רהט - 57,000 שקל; למועצה המקומית שגב שלום - 25,000 שקל; לרשת "עמל" - 43,000; למועצה המקומית חורה - 42,000 שקל.
טלב אלסאנע: מאותו תקציב זעום של 505,000 שקל העבירו לרשות החינוך לבדואים 110,000 ועוד 95,000, לשח"ר (כאשר אופן התשלום הוא רשות החינוך לבדואים) - 90,000 שקל, וליום עיון למורים ולתלמידים (שהוא גם רשות החינוך לבדואים) - 15,000 שקל.
טלב אלסאנע: הפרויקט הזה מיועד לבגרויות.
טלב אלסאנע: מה החלק שהגיע לתלמידים, לא לרשות ולאנשים שמנהלים אותה?
טלב אלסאנע: מה הגיע לתלמידים שלהם מיועד הפרויקט הזה?
טלב אלסאנע: תודה רבה.
אילן גילאון: שלום חברות וחברים.
אילן גילאון: אני אקצר בדברי, כי עיקר התפקיד שלי פה לשמוע את האנשים.
אילן גילאון: עיקר עניינו כוועדה לקידום מעמד הילד לברר מה עתידם של הילד והילדה הבדואים.
אילן גילאון: זה מה שבעיקר מעניין אותי.
אילן גילאון: מבחינתי לגיטימי היום לומר כל דבר על המבנה.
אילן גילאון: אנחנו לא מעורבים בשום מבנה.
אילן גילאון: לדעתי אחרי 22 שנים הרשות צריכה להיבחן גם במבחן התוצאה.
אילן גילאון: בסופו של דבר, על אף המאמצים שהושקעו - ובוודאי האנשים היושבים כאן הם אלה שהשקיעו את מירב המאמצים - התוצאות אינן משביעות רצון.
אילן גילאון: התפיסה שלי היא תפיסה סנדלרית אורתופדית: אני יודע שאם רוצים לתת סיכויים שווים לאנשים שמתחילים ממקום הרבה יותר נמוך, צריך לתת הרבה יותר.
אילן גילאון: בבלתי שווים מטפלים בצורה בלתי שווה.
אילן גילאון: כלומר, מבחינת משרד החינוך, או מדינת ישראל במקרה הזה, הטיפול היה צריך להיות שונה.
אילן גילאון: הרשות - אינני מאוהב בה דווקא.
אילן גילאון: אין זה משנה עבורי אם הרשות כן או הרשות לא.
אילן גילאון: היא צריכה להיבחן בסופו של דבר בתוצאות: כמה ילדים בדואים יצטרכו ללכת לבית-הספר ברגל 4-5 קילומטרים, באיזה מבנים הם ילמדו, מה הסיכויים שלהם להגיע לבגרות ומה הסיכויים שלהם בסופו של דבר להגיע להיות אזרחים מועילים, טובים ושווים מבחינת האפשרויות שלהם.
אילן גילאון: אני ליברלי לגמרי בתפיסה שלי, האומרת שאנשים שווים.
אילן גילאון: לפיכך צריך לבדוק מה האפשרויות שלהם, מה מסלול הקידום שיאפשר להם להגיע לשוויון.
אילן גילאון: כאשר ישנם שני ילדים, כשלאחד יש פינה וקלמר ומחק ואפשרות לעשות שיעורי בית וחוג לאורגנית במתנ"ס - יש לו סיכוי גבוה בהרבה מאשר לילד השני, שאין לו את כל הדברים האלה.
אילן גילאון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני רוצה לסייג ולומר שאנחנו לא הממשלה, אנחנו אפילו לא משרד החינוך.
אילן גילאון: אנחנו הוועדה לקידום מעמד הילד - במקרה הזה הילד והילדה הבדואים.
אילן גילאון: אנחנו צריכים גם לשמוע וגם לשמש מכשירים כדי שהכלי הזה יעבוד.
אילן גילאון: אני לא יודע מה הכלים המתאימים ביותר.
אילן גילאון: מבחן התוצאה הוא הקובע.
אילן גילאון: אני בסך הכל לא שבע רצון ממה שיש.
אילן גילאון: יכול להיות שאולי צריך לדבר על הכלי, אולי צריך להשתמש בכלי אחר ולא בזה.
אילן גילאון: לא חייבים דווקא להתעקש על כך שזה ייעשה דרך הרשות.
אילן גילאון: בכל אופן, אני בעיקר רוצה לשמוע.
אילן גילאון: את הדברים הספציפיים, שחבר הכנסת טלב אלסאנע ציין, אני לא מכיר מספיק.
תמר גוז'נסקי: נשמע קודם כל את מנהלת מחוז הדרום, גברת עמירה חיים, שהיא בעלת התפקיד הראשי באזור הזה מבחינת משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהיא שמעה את השאלות ורשמה אותן לעצמה.
עמירה חיים: אני מקדמת בברכה את הוועדה.
עמירה חיים: תודה שבאתם לדרום.
עמירה חיים: אנחנו שמחים תמיד לארח.
עמירה חיים: פעמים רבות אנחנו אומרים שרוב האנשים מכירים את מדינת ישראל רק מגדרה עד חדרה, אז אנחנו מאוד שמחים שבאים ויודעים שרק טוב ייצא מהביקורים.
עמירה חיים: אני מקבלת כל מלה שנאמרה כאן.
עמירה חיים: מה שמעניין אותי זה התלמיד, הילד הבדואי, לאן לקדם אותו ואיך הוא יהיה כאן כאזרח מדינת ישראל.
עמירה חיים: אני לא מאמינה ביחסי שכנות של אנשים שלא מרגישים שווים - אין דבר כזה, וזה מה שמוביל אותי.
עמירה חיים: אני מכהנת בתפקידי כשנה וחודשיים.
עמירה חיים: אולי זה לא המקום לומר אבל באמת ובתמים שמתי את הנושא של המגזר הבדואי בראש סדר העדיפויות, בכל: בתקציבים, בזמן שאני מקדישה, זמן מנהל מחוז מול פורומים שהקמנו במחוז, בבדיקת כל המערכות כדי לנסות ולקדם יותר ויותר.
עמירה חיים: אני ממשיכה את מה שהתחילו קודמי, כמו ד"ר איציק תומר, שהיום הוא סמנכ"ל במשרד והיה מנהל מחוז.
עמירה חיים: באותה תקופה אני הייתי מפקחת המחוז והובלתי בצד הפדגוגי את תכנית ההתערבות.
עמירה חיים: היום, מהמקום שבו אני נמצאת, נתתי לזה דחיפה רבה יותר.
עמירה חיים: יש דברים שאני לא אכנס אליהם.
עמירה חיים: גם אני בעד תמיד לבדוק הכל.
עמירה חיים: כל הקטע של מי ממנה את הרשות, איך ממנים - אני לא נוגעת בזה.
עמירה חיים: מבחינתי, אני צריכה אנשים שיעזרו לי לקדם את המערכת.
עמירה חיים: מאז שאני נמצאת בראש מערכת החינוך בדרום ועובדת מול האנשים ברשות, לא היתה לי בעיה כלשהי לקדם נושאים.
עמירה חיים: אני רוצה לגעת בכמה נקודות, ובעיקר בדברים שאתם העליתם.
עמירה חיים: נתונים מאוד כלליים על מה שנעשה: קודם כל, בנושא מורים.
עמירה חיים: אני לא חושבת שצריך לעמוד מול תלמיד מורה לא מוסמך.
עמירה חיים: לא יכול להיות דבר כזה.
עמירה חיים: גם המוטיבציה של המורים היא בעייתית לעתים.
עמירה חיים: דיברתי עם מורים שעובדים בתחנת דלק משעות אחר-הצהרים ועד הבוקר ובבוקר אין להם כוח להגיע לבית-הספר, גם זה קיים.
עמירה חיים: הבעיות הן מוטיבציה של מורים, ומורים מוסמכים.
עמירה חיים: בקטע הזה עשינו מעשה גדול מאוד.
עמירה חיים: קודם כל פתחנו מעל 100 גנים חדשים לגילאי 3-4 ובשנה הבאה יפתחו 120 גנים נוספים.
עמירה חיים: כל הגננות במחוז דרום במגזר הבדואי הן מוסמכות, או שהן לומדות עכשיו ונמצאות בתהליך הסמכה, כולן.
עמירה חיים: לגבי המורים: עשינו אותו תהליך.
עמירה חיים: יש לנו קבוצה קטנה מאוד של מורים שתיכנס רק בשנה הבאה לתהליך ההסמכה אבל כל המורים נכנסו לתהליך הסמכה.
עמירה חיים: היתה מורה שלא רצתה, כי אין לה זמן, או שהיתה לה בעיה להגיע ללימודי ההכשרה בשל המרחק, אז אמרתי לה: אני מאוד מודה לך על הרצון אבל מורה את לא תהיי כאן.
עמירה חיים: לא יכול להיות שאנחנו נסתפק במועט.
עמירה חיים: הצבנו לעצמנו יעד, כאשר הרף הוא מאוד מאוד גבוה.
עמירה חיים: אני לא מדברת על בגרויות אלא על הנגישות להשכלה גבוהה.
עמירה חיים: אני רוצה לדבר על הבאת החלום לילדים שלא חלמו אותו.
עמירה חיים: חלום השכלה גבוהה הוא לא חלום שהגיע לילדים.
עמירה חיים: גם במגזר היהודי אותו דבר, יש ילדים שהוריהם, שכניהם ודודיהם לא הגיעו להשכלה גבוהה ואז הילד לא חולם את החלום הזה.
עמירה חיים: אני רוצה להביא את החלום הזה לילדים.
עמירה חיים: לא יהיה ילד במחוז דרום שלא ייחשף במהלך התיכון ללימודים אקדמאים, בדרך זאת או אחרת, לדעת שזה קיים, לדעת היכן החלום ולאן להגיע.
עמירה חיים: ברגע שהעליתי את הרף, אני כבר לא מדברת רק על מספר תעודות הבגרות אלא אני מדברת על האיכות של תעודת הבגרות.
עמירה חיים: אני מבקרת הרבה בבתי-הספר, אני מכירה את כל המנהלים.
עמירה חיים: אני נכנסת לכיתות מדעיות לראות כמה בנים לומדים בהן וכמה בנות.
עמירה חיים: שמחתי, דרך אגב, לראות שבכיתות המדעיות הבנות מהוות רוב.
טלב אלסאנע: אלה האמהות של הבנים שבעתיד יילכו לכיוון הזה.
טלב אלסאנע: את יודעת שיש לי 3 בנות ואין לי בנים.
טלב אלסאנע: אני בעד שבנות יצליחו.
עמירה חיים: אנחנו מאוד בונים על הבנות, גם בצד של ההוראה.
עמירה חיים: אנחנו מדברים על איכות של תעודת הבגרות.
עמירה חיים: אנחנו עושים ניתוחים מעמיקים מאוד.
עמירה חיים: לא ארחיב על כך.
עמירה חיים: אני מקיימת עכשיו דיונים בנושא נשירה.
עמירה חיים: קודם כל, מיניתי אדם במשרה מלאה שתפקידו לחפש את הילדים.
עמירה חיים: אני היום יודעת שיש בגיל 7-8 247 ילדים שאינם במערכת.
עמירה חיים: אני עכשיו הולכת לקבל שם-שם ולחפש אותם בבתים, ילד-ילד.
עמירה חיים: יש לי מספרים כאלה: 247 בגילאי 7-8; 199 בגילאי כיתה ג'.
עמירה חיים: יש לי שמות ומספרים עד סוף כיתה יב'.
עמירה חיים: אני יודעת שמאוד קשה לקחת ילד בגיל כיתות ח'-ט' שמסתובב או עובד ולהביא אותו למערכת אבל אני עכשיו "מתלבשת" לפחות על ילדים בגילאי כיתות א'-ד', הילדים האלה, הבודדים, אין הרבה, כדי להביא אותם לתוך המערכת.
עמירה חיים: שמעתי על דבר שאנחנו צריכים יחד לטפל בו: אמא שמחזיקה ילדה בגיל 10 שתעזור לה בבית.
עמירה חיים: גם בזה אנחנו צריכים לטפל.
עליזה כלפון: או שהילדה נשלחת למרעה עם הצאן.
עמירה חיים: אני לא רוצה לאפשר את הדבר הזה.
עמירה חיים: עכשיו אנחנו עושים עבודה אחד מול אחד.
עמירה חיים: השנה אחוזי הנשירה במגזר הבדואי במחוז הדרום היו 11.8%.
עמירה חיים: במגזר היהודי - 8.4%.
עמירה חיים: אני אתן לך שמות, אין בעיה.
שמוליק דוד: זה לא מה שהיה כתוב בדוחות האחרונים.
טלב אלסאנע: הסתכלתי ברשימות שקיבלנו.
טלב אלסאנע: התקציב של הרשות עבור קציני ביקור סדיר הוא בסך הכל כ-100,000 שקל.
טלב אלסאנע: אני יודע שמדובר באדם המועסק במשרה, או בחצי משרה, על כל הנגב, על המרחבים, על אף חוסר הנגישות.
טלב אלסאנע: לדעתי עליו להשקיע חודש ימים כדי לאתר רק ילד אחד.
טלב אלסאנע: כשיש את הבעיה של המעבר מחטיבת הביניים לבתי-הספר התיכון וכשאין שום בית-ספר תיכון בישובים הלא מוכרים - איך את יכולה להתמודד?
טלב אלסאנע: התקציבים קטנים, יש חוסר בתקנים והעדר של בתי-ספר תיכוניים.
טלב אלסאנע: איך את יכולה להתמודד עם הנשירה?
עמירה חיים: אתחיל מהסוף: אם יהיה בית-ספר תיכון בפזורה, אני אטפל בו.
עמירה חיים: זאת לא החלטה שלי.
עמירה חיים: זה החלטה של משרד הפנים האם לבנות בית-ספר תיכון בפזורה.
טלב אלסאנע: משרד הפנים לא אחראי על החינוך.
עמירה חיים: אני לא בונה בתי-ספר.
עמירה חיים: ברגע שבית-ספר נבנה, אני אחראית לחינוך של אזור בית-הספר.
עמירה חיים: קציני ביקור סדיר זה תקן.
עמירה חיים: בדקתי את התקציב של הרשות, אגורה לאגורה, ושיניתי יעדים וסעיפים.
עמירה חיים: בנושא של ביקור סדיר: את האחוז שמגיע מול האוכלוסיה, מקבלים.
עמירה חיים: מאחר וזה לא מספיק - הנתונים שלי הם מול הטבלאות של המשרד.
עמירה חיים: אם תאמרו לי אחרת, מחר בבוקר אטפל בזה.
עמירה חיים: אני, בלי לבדוק מה קורה, לקחתי משרה מלאה של משרד החינוך, שמיועדת לדברים אחרים, כתוספת בעיקר לפזורה בקטע של ביקור סדיר ושל הנשירה.
עמירה חיים: 11.8% נשירה - זה במעבר משנה לשנה.
עמירה חיים: במחוז דרום הנשירה היא 8.4%: במגזר היהודי 6.4% נשירה ובמגזר הבדואי 11.8% נשירה במעבר משנה לשנה.
עמירה חיים: היום אני נמצאת מול רשימת תלמידים ואנחנו מחפשים את הילדים האלה.
עמירה חיים: יש בעיה עם הילדים הבוגרים, כפי שאמרתי.
עמירה חיים: הבעיה של הנשירה מצטמצמת, ואני מאושרת מכך, בעיקר בגלל המודעות של האוכלוסיה.
עמירה חיים: האוכלוסיה כל-כך בסדר, כל-כך מבינה, רוצה ללמוד ומשתפת פעולה, שזה פשוט נהדר.
עמירה חיים: נעים מאוד לראות מה שקורה.
עמירה חיים: הייתי בכסייפה למשל.
עמירה חיים: אמר לי ראש הרשות: אף ילד לא יישב בבית.
עמירה חיים: זה משמח מאוד, כי מחפשים את הילדים.
עמירה חיים: זה לא בגלל העבודה שלנו, צריך גם את זה לדעת.
עמירה חיים: אנחנו אמנם עובדים בשטח אבל המודעות עלתה.
עמירה חיים: מה קורה עם הישגי הבגרות?
עמירה חיים: יש היום בשכבת כיתה יב' כ-400 תלמידים שלא סיימו, בשל נשירה קודמת, שהם מורידים את האחוז.
עמירה חיים: אבל הילדים האלה מסתובבים כבר שנים.
עמירה חיים: אני ספרתי את הילדים שלומדים במערכת ב-יב', לא מי שניגש לבגרות אלא כל המחזור.
עמירה חיים: בשנת הלימודים הקודמת הגענו ל-33% הצלחה.
עמירה חיים: השנה סיימו 527 תלמידים - לפני מועדי ב', אני מדברת על מועדי א' עכשיו - שמהווים 51% מכלל הלומדים ב-יב' במגזר הבדואי.
עמירה חיים: זה לא מעט.
עמירה חיים: זה קפיצה מאוד גדולה, מ-33% מכלל הלומדים ל-51%.
עמירה חיים: בקיץ האחרון אחת התלמידות הטובות, תלמידה מצטיינת באמת, ילדה באמצע בחינות הבגרות.
עמירה חיים: למחרת הלידה היתה בחינת בגרות.
עמירה חיים: אני אישית לא ויתרתי עד שמורה לא ישב על-ידה עם טופס והיא מילאה טופס בתוך בית-החולים, כי היה לי חשוב שהיא תשיג את התעודה.
עמירה חיים: אני אישית הלכתי לדבר עם התלמידים לפני הבגרויות ואמרתי להם: תסתכלו לי טוב בעינים, תסתכלו אלי.
עמירה חיים: נכנסנו בקיץ למרתונים, ילדים ישבו שעות על גבי שעות, כדי להכניס בהם מוטיבציה.
תמר גוז'נסקי: שאלה אחת היתה על פרויקט בגרויות ושאלה נוספת בקשר לקציני ביקור סדיר.
תמר גוז'נסקי: מי שאמור לממן את הקב"סים זה הרשות.
עמירה חיים: הכל ממומן על-ידי המדינה.
עמירה חיים: מה זה "רשות"?
עמירה חיים: "רשות" - זה כספי המדינה, זה תקציב שלנו.
תמר גוז'נסקי: זה מוביל אותי לשאלה, אם את יכולה לנהל את הכל ואת יכולה למנות קצין ביקור סדיר - שהיום בעצם מישהו אחר צריך למנות ---
עמירה חיים: הרשות ממנה קצין ביקור סדיר.
עמירה חיים: משרד החינוך אומר לרשות מה האחוזים.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוביל מפה לשאלה, האם מחוז דרום של משרד החינוך בתגבור מתאים, בהנחה שאת אחראית על הרמה הפדגוגית ועל החינוך, האם לא טבעי יותר שהכל יהיה כפוף לך?
תמר גוז'נסקי: למשל, את החלטת, מהשיקולים שלך, למנות מישהו במשרה מלאה לקצין ביקור סדיר והטלת עליו לחפש 450 ילדים.
תמר גוז'נסקי: זה התפקיד שלך.
תמר גוז'נסקי: הטלת עליו כי חשבת שזה חשוב, כי יש לך שיקולים של הצלחה ושל מניעת נשירה וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אז למה אנחנו צריכים את הכפילות הזאת?
תמר גוז'נסקי: את השאלה הזאת אני אשאל גם נציגים אחרים של משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהיו מניעים כלשהם או מחשבות וכוונות כאלה או אחרות לפני 20 שנים אבל היום, עם הקפיצה שחלה בחינוך ב-20 השנה האלה: מאין שהחלו בתי-ספר ולאן שהגענו היום, מאפס גני ילדים בכל זאת הגענו לגני ילדים - כל השינוי הגדול הזה מחייב בדיקה מחודשת.