GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מופיד מרעי: מה שמפריע לנו, אלה שאנחנו עדיין לא הכרנו אותם.
מופיד מרעי: תודה רבה לכם.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.
קרן ברק: טוב, אני אשתדל לעשות את זה קצר, פשוט בנקודות.
קרן ברק: כמעט על כל נקודה אני מניחה שמתישהו תעשי ישיבה בנושא ואני מבטיחה גם להגיע.
קרן ברק: קודם כל תקופת הקורונה הייתה ויכול להיות שהיא תחזור ולכן זה חשוב מאוד.
קרן ברק: מאוד חשוב שאת יושבת בראש הוועדה הזאת.
קרן ברק: את גם קשורה למשרד החינוך וגם למשרד המשפטים.
קרן ברק: אני חושבת שיש לך צומת מאוד משמעותית בחיבור הזה של בין משרד החינוך שזה המפלגה, ומשרד המשפטים, ואת יכולה לעשות פה ממש פלאים ולהביא את זה למקומות אחרים לגמרי, לכן יש לך תפקיד מאוד מאוד משמעותי בטח בכנסת הזאת ובתפקידים האלה.
קרן ברק: אני ממש מקווה שזה מה שיקרה ואת תהיי שליחה לילדי ישראל.
קרן ברק: בהקשר של השפה הערבית, עאידה הייתה כל כך הרבה שנים ועדיין בוועדה למעמד האישה, אז יש לה הרבה מאוד קילומטראז' בקטע של להנגיש את המסרים האלה לחברה הערבית.
קרן ברק: תמיד יש מה לשפר אבל זה לא שזה לא היה.
קרן ברק: זה מה שיש לי לומר על זה.
קרן ברק: בתקופת הקורונה אנחנו דיברנו על העניין הזה שילדים כלואים בתוך הבתים שלהם ואין להם לאן לברוח.
קרן ברק: אם לפני כן ילדים שעובדים התעללויות מיניות או פיזיות יכלו ללכת לחבר או ללכת לפארק או לברוח מהבית, אנחנו במו ידנו כלאנו אותם בתוך הבית.
קרן ברק: אז אמרנו, מה עושים?
קרן ברק: דיברנו גם עם גלעד ארדן שהיה אז שר, פשוט ששוטרים יראו מה קורה בתוך הבתים, אבל לא פחות חשוב מזה, דיברנו אז עם מי שהיה שר החינוך.
קרן ברק: היום יש פשוט שרת חינוך שאפשר נראה לי יותר לדבר איתה, אם חס וחלילה זה יקרה - - -
מיכל שיר סגמן: שרת חינוך שהייתה יושבת-ראש הוועדה.
קרן ברק: בדיוק, שאם חס וחלילה אנחנו כלואים, תהיה הנחיה לכל מורה להתקשר לילדים של הכיתה שלו ולנהל שיחה, ועם ילדים שחושבים שאולי יש איזושהי בעיה, לנהל שיחה יותר ארוכה.
מיכל שיר סגמן: אם למורה אין כלים לזיהוי, הוא יכול לשאול מה שלומך.
מיכל שיר סגמן: לא ייצא מזה שום דבר.
קרן ברק: אתה שומע בקול.
קרן ברק: הילדים שהיו כלואים אז, אם הייתה שיחה כזאת של מורים והיה שר חינוך יותר קשוב, הוא היה נותן את ההנחיה הזאת.
קרן ברק: אני חושבת שפה אם חס וחלילה נגיע לשם שוב, זה מאוד מאוד חשוב ששרת החינוך תעשה את זה מול המשרד שלה.
קרן ברק: דבר נוסף, איילת דיברה על החוקים שלי.
קרן ברק: אני אעשה את זה בקצרה.
קרן ברק: יש את החוק של הזיהוי ודיווח על ילדים שעברו התעללות.
קרן ברק: בדיוק דיברת על מניעה, זיהוי ודיווח.
קרן ברק: החוק שלנו שאנחנו מנסים להעביר אותו כבר הרבה מאוד זמן, ושוב פעם, זה תלוי במשרד החינוך, ושזה יהיה ממשלתי.
קרן ברק: זה הכי חכם שזה יהיה ממשלתי.
קרן ברק: 20% מהילדים עוברים התעללות פיזית, מינית.
קרן ברק: אחד מכל חמישה ילדים עוברים איזושהי התעללות.
קרן ברק: זה מספר מוחלט, זה לא הגזמה, לכן אם תהיה חובה למורים, רופאים, עובדים סוציאליים, לא משנה מה, אבל הכי חשוב שזה מורים כי יש 180,000 מורים, שזה סניפים שמפוזרים בכל הארץ.
קרן ברק: שהם יעברו הכשרות חובה כתנאי ללימודים.
קרן ברק: אני יכולה להגיד לך שגם אם זה לא יהיה בתנאי ללימודים אלא במסגרת גמול השתלמות שלהם בשנים הראשונות שלהם שהם עוברים השתלמויות חובה - - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר בלימודי הוראה.
קרן ברק: אני רציתי בהכשרה למורים, לזיהוי, וגם מנגנון לאן דיווח, זאת אומרת זיהית, מה אתה עושה?
קרן ברק: לאן לדווח?
קרן ברק: 180,000 מורים ידעו, יקבלו את הכלים של איך לזהות ולאן לדווח, אנחנו נקטין את זה דרמטית, ומי כמוך יודעת שילד שעובר התעללות בשנות בית ספר, אם הוא עובר את זה בכיתה א', ב', ג', זה לא נפסק.
קרן ברק: הוא עובר את זה עד גיל 18, זאת אומרת שאם הם עוברים את ההכשרות האלה, הם מצילים חיים ברמה אמיתית בגיל 6, 7 או 8.
קרן ברק: זה לא ממשיך עד גיל 18.
קרן ברק: זה אמיתי הצלת חיים ולכן שוב פעם אני אומרת לך, יש לך פה שליחות מטורפת בקטע הזה.
מיכל שיר סגמן: קרן, זה ממשיך לכל החיים.
קרן ברק: אם הם עוברים הכשרות והם מזהים אותם בכיתה א' ו-ב', תחשבי כמה שנים, איך הם הצילו חיים אמיתיים.
קרן ברק: רחל לב לקחה בעצם את כל הידע שלה.
קרן ברק: הם עשו פיילוט עם אלפי אנשים בארץ ובעולם.
קרן ברק: הם יסבירו לך את זה, אבל יש דרך הרבה יותר פשוטה להעביר את זה, וזה באחוזי הצלחה מאוד גדולים.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: תודה, בוקר טוב, מתנצלת על האיחור, ההפסד הוא כולו שלי.
עאידה תומא סלימאן: לא שמעתי את העדויות אבל תמיד מהניסיון שלי העדויות קודם כל מביאות את צעקתן של אלה שסבלו אבל גם כן את הכוח שעומד מאחורי האמירה וההופעה בפני הוועדה.
עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל שיר, אני מברכת אותך לא רק על זה שנבחרת לוועדה, אלא על ההחלטה לפתוח את הדיונים בוועדה בנושא החשוב והכואב הזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכמו שנאמר לפניי, עומדת בפנייך משימה מאוד קשה.
עאידה תומא סלימאן: אני התנסיתי בזה, נגעתי גם בנושא של פגיעות מיניות בילדים וילדות גם כאשר דיברנו בוועדה לקידום מעמד האישה אבל גם כן מניסיוני בעבודה הקודמת שלי.
עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאמנם אנחנו מרגישים שעברנו כברת דרך והנושא נמצא על שולחן הדיונים ועל שולחן השיח הציבורי, אבל אני חושבת, ככל שנעמיק ונבדוק עד כמה המדינה לקחה על עצמה את האחריות על מה שקורה לילדים ולילדות אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, וגם אלה שלא אזרחים אבל נמצאים בתוך מדינת ישראל, אני חושבת שנגלה כישלון מוחץ.
עאידה תומא סלימאן: נראה שלא נעשה מספיק ומה שנעשה, נעשה כדי לרשום שעשינו.
עאידה תומא סלימאן: לא מעמיקים בזה.
עאידה תומא סלימאן: אני מוכנה להעביר לך כמה מהסיכומים שהיו בדיונים הקודמים.
עאידה תומא סלימאן: אחד מהבולטים, מערכת החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מפקידים את הילדים שלנו בידי מערכת החינוך.
עאידה תומא סלימאן: המדינה לפי אמנת זכויות הילד אחראית גם על המניעה וגם על הזיהוי וגם על הטיפול.
עאידה תומא סלימאן: מערכת החינוך עד עכשיו אפילו לא אוספים ומרכזים את הנתונים שמגיעים מהמחוזות.
עאידה תומא סלימאן: אחד מהדברים ששאלתי בדיונים שלי, תנו לנו כמה דיווחים כאלה היו במערכת החינוך בשנים הקודמות.
עאידה תומא סלימאן: הם לא ידעו.
עאידה תומא סלימאן: הם לא מרכזים מהמחוזות.
עאידה תומא סלימאן: מבתי הספר עולה למחוזות וזהו, נעצר שם, כך שאי אפשר לקבל אפילו תמונה ברורה מה קורה בבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: יש מחסור אדיר ביועצות בבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: לא יועצות מוכשרות לזהות, אני מדברת על הדבר הבסיסי, יועצות במיוחד בבתי ספר ערביים.
עאידה תומא סלימאן: איך אפשר לזהות אם אין יועצת ואם היועצת נמצאת ברבע משרה?
קרן ברק: זה מה שאני אומרת, שיכשירו את המורים.
עאידה תומא סלימאן: יש לי הצעת חוק שיכשירו את המורים אפילו בתקופת תעודת ההוראה, לפני שהם מקבלים תעודת הוראה, לפני שיוצאים.
עאידה תומא סלימאן: מיכל, דרכך אני גם פונה לשרת החינוך.
מיכל שיר סגמן: שרת החינוך הייתה פה אתמול בפתיחה של הוועדה הזו.
מיכל שיר סגמן: היא לחלוטין בתוך הנושא הזה, מבינה אותו קודם כל לעומק גם כי עסקה בו בעבר, וללא ספק אני מקווה מאוד שאנחנו נראה את השינוי המיוחל.
עאידה תומא סלימאן: בדיוק כמו שהכריזו שמכניסים את ההכנה למידע טכנולוגי מגן ילדים ורוצים שהילדים יתחילו לתכנת, אני חושבת שיתנו להם לתכנת את השליטה על הגוף שלהם.
עאידה תומא סלימאן: זה דבר ראשון שאפשר לתת לילדים, ללמד אותם שהם יכולים להגיד לא ושהם יכולים להתנגד ולמי לפנות וכו'.
עאידה תומא סלימאן: אפשר להכניס את זה ממחר בבוקר לבתי הספר, שבתחילת השנה הבאה כבר יהיה משהו נגיש.
עאידה תומא סלימאן: התוכניות שמעבירים בבתי הספר, יש להם את הסל הזה שנקרא כישורי חיים, 12 תוכניות שההחלטה למנהל בית הספר לבחור באיזה נושא, אז מנהל בית ספר שרוצה שקט, שלא רוצה להתעמת עם ההורים במיוחד במקומות שלא מקובל לגעת בנושא וזה נחשב טאבו, אז הוא לא בוחר את הנושא ולא מביא אותו לבית הספר.
מופיד מרעי: אז הוא לא מנהל בית ספר.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל הוא מנהל בית ספר במערכת החינוך ויש כאלה רבים.
עאידה תומא סלימאן: לא כולם עלי סלאלחה שקיבל פרס לאן הוא הביא את בית הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לקחת כל גורם מגורמי המשרדים שונים ולתשאל אותם בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: משרד הרווחה, אני אומרת לך, בדרך לפה התקשרו אלי, יש מרכז טיפולי לנפגעי ילדים, נפגעים ערבים, כנראה הולכים לסגור אותו.
עאידה תומא סלימאן: בדיוק עכשיו היועץ שלי מקבל את כל המידע.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתתגייסי איתי בנושא הזה.
תמי ברנע: מרכז טיפול או מרכז הגנה?
עאידה תומא סלימאן: מרכז טיפול.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שזה מרכז הגנה.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, דיברו איתי.
עאידה תומא סלימאן: עברתי כדי להגיע לפה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתתגייסי איתי בנושא.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, יש חסר אדיר.
עאידה תומא סלימאן: נערות במצוקה שזה השלב אחרי הפגיעה.
עאידה תומא סלימאן: יש דיון קודם שקיימנו עם מסמך מאוד עבה שהכנו כשהשרה יפעת שאשא ביטון הייתה בוועדה במקומך ואני הייתי בוועדה לקידום מעמד האישה.
עאידה תומא סלימאן: עשינו ביחד שיתוף פעולה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לקחת את זה הלאה.
עאידה תומא סלימאן: יש המון מה לעשות, רק צריך לדחוף.
מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני מבקשת מחברי הכנסת, אנחנו עכשיו נעבור על משרדי הממשלה השונים.
מיכל שיר סגמן: סבלנות, להיות כאן.
מיכל שיר סגמן: חשוב לשמוע מה הם אומרים כדי שאנחנו נדע גם בדיוני ההמשך איך להתנהל.
מיכל שיר סגמן: ירדנה יעקב, את שומעת אותנו?
ירדנה יעקב: כן.
מיכל שיר סגמן: נהדר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח לשמוע אותך, ירדנה יעקב, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
ירדנה יעקב: אני מסכימה עם הדרישה להכשרות של צוות חינוכי או טיפולי או בריאותי לעניין הזיהוי, כי לפעמים לא רק שאין מספיק זיהוי, לפעמים אפילו יש זיהוי מוטעה של מקרים שילד נגיד מצייר ציור ואז כל המערכת חושבת וחושדת שהוא נפגע מינית ומתחילים להריץ את כל ההליך החקירתי המשפטי, אז אני מסכימה עם הדרישה הזאת שיש להכשיר את הצוותים שבאים במגע ראשוני עם הילדים.
ירדנה יעקב: אנחנו כשירות הרבה פעמים ניגשים ונענים לבקשות של משרד החינוך, בתי ספר למיניהם, להגיע ולעזור להם באיך מתשאלים ילדים בצורה נכונה שלא תזהם את החקירה.
ירדנה יעקב: לגבי הכשלים בטיפול בתיקים האלה, אני גם חווה את זה בתור מנהלת השירות לחקירות ילדים, שיש לפעמים ציפיות מוגזמות מילדים ומהתיאורים שהם יכולים או לא יכולים לספק למערכת המשפטית בהתבסס על הגיל שלהם, על היכולות שלהם, על הטראומה וההשפעה שלה על הזיכרון שלהם והיכולת לשליפה ולחשוף מהזיכרון שלהם את האירועים הטראומטיים שהם חוו.
ירדנה יעקב: עכשיו אני כן רוצה להתייחס למשהו שנאמר על ידי פרופסור רחל לב.
ירדנה יעקב: להערכתי זה לא שיטה נכונה לנסות כאילו על מנת לשווק את הטכניקה של הבינה מלאכותית, לבטל טכניקות חקירה שלנו.
ירדנה יעקב: הפרוטוקולים של החקירה שלנו פותחו לאורך שנים עם ליווי מחקרי בשותפות של אנשי מחקר לא רק מהארץ שמומחים בתחום הטראומה והשיח המשפטי וההתפתחות של ילדים אלא גם חוקרים מהעולם ולא רק מהארץ.
ירדנה יעקב: לעניין ילדים צעירים, יש לנו כן פרוטוקול שפותח עם ההתאמות הדרושות לחקירת ילדים צעירים בליווי גם מחקרי, וכל המחקרים שלנו הם מחקרי שדה.
ירדנה יעקב: אנחנו מעלים את הרעיונות, חושבים על שיטות תשאול, הולכים ומבצעים חקירות ובודקים את ההתאמה.
מיכל שיר סגמן: איפה את רואה את הכשל בזיהוי?
ירדנה יעקב: אני לא כל כך יודעת לתת מענה על זה.
ירדנה יעקב: אולי חוה לוי שהיא יותר עוסקת בתחום של זיהוי, איתור ודיווח, יכולה לתת אינפוט לגבי זה.
עאידה תומא סלימאן: סליחה, מנהלת השירות לא יודעת איפה הכשל בזיהוי?
קרן ברק: אז זה הכשל במערכת.
עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?
עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות?
מיכל שיר סגמן: אין מספיק חוקרים שעברו הכשרות?
קרן ברק: מיכל, זה נראה לך תשובה נורמלית?
ירדנה יעקב: רק לדייק ולתקן, חוקרי הילדים לא עוסקים בזיהוי של ילדים שנפגעו.
ירדנה יעקב: אנחנו עוסקים בביצוע חקירות של ילדים אחרי הזיהוי שלהם.
קרן ברק: אבל עדיין יש לכם מסד נתונים שאתם יכולים לדעת איפה הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: הזיהוי זה שלב קודם לחקירה.
קרן ברק: בחקירה הם אמורים לעלות על איפה הבעיה, נכון?
קרן ברק: אמור להיות להם מסד נתונים כזה שהם אמורים לדעת איפה הבעיות אחורה כדי לעזור.
קרן ברק: אנחנו לא מאשמים, אנחנו צריכים את הכלי שלך לעזור לנו לעזור הלאה.
קרן ברק: בשביל זה אנחנו פה.
ירדנה יעקב: התייחסתי לעניין ההכשרות כפי שבא לידי ביטוי והדרישה שהייתה, שיש בעיה בזיהוי, ואמרתי שגם לפעמים יש דווקא זיהוי לא נכון, מוטעה, של ילדים שלא חוו פגיעה ואיכשהו מתרוצץ חשד לאור ביטוי מסוים או ציור מסוים לעניין הפגיעה.
קרן ברק: מה האחוז של זה?
קרן ברק: זאת אומרת, למה את שמה על זה את הזרקור?
מיכל שיר סגמן: להגיד משפט כזה כשרוב המקרים, ויושבים כאן מספיק אנשי מקצוע, אומרים בצורה מפורשת שאין מספיק זיהוי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים שאין מספיק זיהוי וכשיש זיהוי, אז כשמגיעים אליכם, אז הטיפול הוא לא, איך לומר, הטיפול החד ביותר שניתן לתת לילד שעבר פגיעה מינית, אז כשאת באה ואת אומרת שיש זיהוי מוטעה - - -
קרן ברק: זה עיקר המסר שלה.
מיכל שיר סגמן: זה עוול בפני עצמו לומר כזה משפט.
ירדנה יעקב: << אורח >> הם מקבלים את הטיפול הכי מקצועי, הכי טוב שהם יכולים לזכות בו ואחוזי החשיפה אצלנו מאוד גבוהים, אז אם אתם רוצים לדון באיך אנחנו מבצעים ומה המשמעויות ומה המקצועיות של חקירות ילדים ברגע שהם ניגשים לילדים, אז זה דיון שלם בעד עצמו.
ירדנה יעקב: << אורח >>
עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לשאול שאלה?
עאידה תומא סלימאן: בשבועיים האחרונים ניגשה אלי אישה, אימא לשני ילדים שהיא שמעה מהבן שלה איך האבא שלו, הם שניהם פרודים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר הילד נמצא אצל אבא שלו, עובר פגיעה מינית.
עאידה תומא סלימאן: היא צילמה את הילד בן ארבע מספר בדיוק מה הוא עובר.
עאידה תומא סלימאן: היא התלוננה, עבר הילד חקירה, המשטרה החליטה שהיא לא יכולה לקבוע אם עבר או לא עבר.
עאידה תומא סלימאן: מרכז הטיפול, העובדות הסוציאליות אומרות שלדעתן המקצועית הילד עבר משהו וזה ברור שזה פגיעה מינית.
עאידה תומא סלימאן: היא נלחמת עכשיו על זה שהילד לא יהיה אצל האבא בלי ליווי מקצועי, כלומר שיראה אותו במרכזי קשר.
עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא מוכן לתת לה חוות דעת בנושא הזה, לא החוקרים שהחליטו שהם לא יכולים להוכיח שהילד עבר, לא העובדים הסוציאליים המטפלים במרכז ההגנה כי אנחנו חוקרות, אנחנו יכולות לזהות את הסימנים.
עאידה תומא סלימאן: מה קורה עם ילד כזה?
עאידה תומא סלימאן: למה אימא צריכה להילחם כדי להגן על הילד שלה במקרה כזה?
עאידה תומא סלימאן: איפה הטעות בשרשרת?
עאידה תומא סלימאן: שמישהו יגיד לי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא ידעתי מה להגיד לאימא הזו.
קרן ברק: איילת, תגידי מה הטעות.
בית אור: אמרתי שאחר כך הקצה של זה, זה שמאשימים אותה בניכור הורי.
עאידה תומא סלימאן: בטח, כבר היא מואשמת בזה וכבר מאיימים עליה שאם היא לא תיתן לשני הילדים, היא מפחדת גם על השני, שיבקרו אצל האבא בלי שום ליווי, בלי הגבלת זמן, הם ייקחו ממנה את הילדים כי היא רוצה לנהל עניין של ניכור הורים.
בית אור: זה סיפור מוכר, ידוע, כואב ושאין לו פתרון כרגע.
קרן ברק: לא, אבל חייב להיות איזשהו פתרון.
מיכל שיר סגמן: על כל נושא חקירות ילדים אנחנו נקיים דיון בנפרד.
מיכל שיר סגמן: זה נושא בפני עצמו.
מיכל שיר סגמן: זה נושא מאוד מאוד חשוב.
מיכל שיר סגמן: הגלגלים גם במקרה של משרד הרווחה עובדים לאט מדי, מעט מדי ויש כאן ילדים שהולכים לאיבוד באמצע, וזאת לא השערה, זאת עובדה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים את זה ואנחנו שומעים את זה יום-יום.
מיכל שיר סגמן: אין ולא קיימת עדות של ילד או ילדה שקצת בגרו והיה להם את האומץ לדבר כמו שתי הנשים המאוד אמיצות שדיברו פה היום, ואני יכולה לומר שהסיפורים מהבחינה הזו, תמיד כשזה מגיע איכשהו לחוקרים, למשרד הרווחה, לטיפול בילד אחרי הזיהוי, זאת לא גאווה גדולה לומר שככה מדינת ישראל מטפלת בילדים האלה.
מיכל שיר סגמן: לא ככה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור לאיריס בן יעקב ממשרד החינוך, הממונה על חינוך למיניות ולמניעה ופגיעה.
איריס בן יעקב: שלום לכולם, נעים מאוד, אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה.
איריס בן יעקב: אני רוצה להגיד שהנושא הזה הוא באמת אחד הנושאים המורכבים ביותר והרגישים ביותר, ואנחנו משקיעים בו המון ואנחנו ממש שוברים את הראש על איך אפשר לצמצם את הפער בין שליחות לדיווח.
איריס בן יעקב: נמצאת פה פרופסור רחל לב ויזל, היא עשתה את המחקר המאוד מאוד גדול ומאוד חשוב על היקף התופעה.
איריס בן יעקב: ביחד איתה אנחנו מנסים ליישם את ההמלצות של המחקר ומנסים באמת לחשוב איך אפשר לצמצם ולפעול יותר על מנת לאתר ולזהות.
איריס בן יעקב: כמובן אנחנו פועלים גם ברמה הפרואקטיבית בתוכניות מניעה, וגם ברמה הריאקטיבית.
איריס בן יעקב: ברגע שאנחנו כבר מגלים, יש לנו כל מיני אמצעים וכלים שאנחנו מציידים את הצוותים שלנו על מנת ללוות ולטפל בתופעה.
איריס בן יעקב: כל היועצים שלנו, אנחנו מכשירים אותם.
איריס בן יעקב: יש להם הכשרת חובה לפני קבלת רישיון ייעוץ והם אלה שבעצם אמונים על העברת הנושא בבתי הספר, בחדרי המורים.
איריס בן יעקב: אני מסכימה שבאמת אם הייתה הכשרת חובה במכללות, באוניברסיטאות, זה היה מצוין, אבל אנחנו כרגע לא יכולים לסמוך על זה.
איריס בן יעקב: יש לנו הנחיה בחוזרי מנכ"ל שבכל שנה יועצת חינוכית מרעננת את חוזר המנכ"ל ומעבירה יחידת ידע על איתור וזיהוי ילדים בסיכון, איך זה נראה, איך הסימנים נראים, איך הם יכולים לקלוט על ידי בעצם סימנים.
איריס בן יעקב: גם כשעובדי הוראה לומדים את יחידת הידע בנושא של איתור וזיהוי, עדיין זה לא מספיק.
איריס בן יעקב: ברגע שהם פוגשים במציאות, זה תמיד מעלה שאלה.
איריס בן יעקב: זה לא פשוט לאתר ולזהות ולפגוש ילדים שיש חשד לגביהם שהם עברו התעללות.
איריס בן יעקב: זה קשה ולכן יש לנו מעטפת מקצועית.
איריס בן יעקב: המעטפת המקצועית, בעצם המדריכים שלנו.
איריס בן יעקב: יש לנו כ-70 מדריכים ביחידה למיניות ומניעת פגיעה שהם בעצם מהווים המעטפת המקצועית.
מיכל שיר סגמן: 70 מדריכים בכל הארץ?
איריס בן יעקב: יש לנו חרדי, יש לנו כללי, יש לנו ממלכתי, חמ"ד.
איריס בן יעקב: יש לנו ממש בכל הארץ מדריכים שהם בעצם צמודים למפקחת.
איריס בן יעקב: מקרה מגיע ליועצת ויש לה התלבטות ויש לה סימני שאלה והיא לא יודעת מה לעשות, אנחנו מהווים המעטפת המקצועית של היועצות החינוכיות בבתי הספר, ואלינו בעצם מגיעים הרבה מקרים להיוועצות.
עאידה תומא סלימאן: מה היה הנהלים של משרד החינוך בעניין פגיעות שמתבצעות על ידי הצוותים?
מיכל שיר סגמן: תיכף אנחנו נדבר על מה קורה על פגיעות מיניות על ידי הצוותים, אבל מעניין אותי מה היקף התלמידים השנתי שמגיעים אליכם, שאתם מצליחים לזהות?
מיכל שיר סגמן: השאלה השנייה שלי, הרי אין חובת הכשרה עדיין, זה אחד הדברים שלא נרפה.
מיכל שיר סגמן: כמה מורים כן עוברים הכשרה לזיהוי מתוך 180,000 מורים שיש במדינת ישראל?
איריס בן יעקב: ברשות
איריס בן יעקב: כם, אני תיכף אתן את הנתונים ואני אענה על השאלות.
איריס בן יעקב: אני רק אסיים את מה שרציתי.
איריס בן יעקב: בעצם היועצים שלנו כמו שאמרתי, הם אלה שמנחים את הצוותים החינוכיים.
איריס בן יעקב: לשאלתך, השנה ניתנה הנחיית חובה במיוחד בתקופת הקורונה כשראינו שמספר האירועים שמגיעים אלינו להיוועצות קטן.
מיכל שיר סגמן: קטן ביחס למה שהיה בשנה קודמת, מה זה אומר?
מיכל שיר סגמן: בכמה קטן?
איריס בן יעקב: רק כדי לסבר את האוזן, בתשע"ט הגיעו אלינו כ-6,500 אירועים להיוועצות.
מיכל שיר סגמן: לאו דווקא פגיעה מינית אלא בכלל.
איריס בן יעקב: מדובר על פגיעה מינית ועל התעללות, על הזנחה, על אלימות בתוך הבית.
איריס בן יעקב: תש"פ, 3,700 ותשפ"א 4,700, זאת אומרת שאין ספק שכשהילדים נמצאים בבית ספר, אני מניחה שגם ברווחה ידווחו את אותו דבר, שיש ירידה במספר האירועים שמגיעים.
איריס בן יעקב: אין ספק שהילדים נמצאים במסגרת גם אם אנחנו בעצם, לדבריה של ירדנה, מוסרים מידע או חשד ומעבירים אותו לרווחה כי אנחנו לא בטוחים, עדיין אנחנו מעדיפים ככה מאשר לא לדווח ולהשאיר את זה במסגרת בית ספר.
איריס בן יעקב: מבחינתי אני שמה יד על זה.
איריס בן יעקב: יש לנו חוזרי מנכ"ל בנושא.
איריס בן יעקב: יש לנו ארבעה חוזרי מנכ"ל שמתייחסים לכל הסוגים של הפגיעות.
איריס בן יעקב: יש לנו חוזר מנכ"ל שאנחנו בעצם מנחים את הצוותים החינוכיים בכל מה שקשור לחובת דיווח וחקירת קטינים.
איריס בן יעקב: יש לנו חוזר מנכ"ל שמדבר על פגיעה של קטינים בתוך מוסדות החינוך.
איריס בן יעקב: יש לנו חוזר מנכ"ל אקלים חינוכי שמדבר על פגיעה של עובדי הוראה בתוך המערכת.
מיכל שיר סגמן: איריס בן יעקב, אני מאוד מכבדת את חוזרי המנכ"ל כמו גם את כל הביורוקרטיה של משרד החינוך, ועם זאת בסוף יש כאן אנשים בשר ודם שזקוקים למענה, אז את הטופסיאדה של משרד החינוך נשים רגע בצד ונתמקד.
מיכל שיר סגמן: אני מכבדת חוזר מנכ"ל.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להגיע באמת לתכל'ס.
מיכל שיר סגמן: גם אנחנו לצערי קצרים בזמן.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נקיים עוד דיונים.
מיכל שיר סגמן: מה היקף התלמידים?
איריס בן יעקב: אני אעשה את זה ממש קצר.
איריס בן יעקב: אם דיברנו על תוכניות פרואקטיביות, וזה חשוב, זה נאמר כאן בוועדה וחשוב להתייחס לזה, קודם כל יש לנו את שיעורי כישורי חיים.
איריס בן יעקב: זה נכון שיש הרבה נושאים בשיעור כישורי חיים ואני מסכימה עם חברת הכנסת עאידה סולימאן שהיינו על זה לא פעם אחת בוועדות, אבל יחד עם זאת, מניסיון, אחרי שיעורים שקשורים למיניות ומניעת פגיעה, מגיעים תלמידים כי הם מבינים את המסר ויודעים שאפשר לדבר עם המורים על נושאים מורכבים ובמיוחד על הנושא הזה כי הוא נושא מאוד מאוד מביך וקשה לדבר עליו.
מיכל שיר סגמן: האם המורים יודעים מה לעשות עם ילד שמגיע אליהם?
מיכל שיר סגמן: האם הם יודעים איך להכיל אותו?
מיכל שיר סגמן: האם הם יודעים איך לטפל בו?
קרן ברק: הם לא יודעים כלום.
קרן ברק: היו לנו אלף דיונים על זה.
קרן ברק: הם כל הזמן מספרים משהו שהוא לא נכון ומתנגדים לחוק הכי - - - .
קרן ברק: כל פעם הם באים ומספרים על משהו שלא קורה באמת.
בית אור: גבירתי היושבת-ראש, יש על זה דוח מבקר מדינה חדש, ניתן לפני שנה לדעתי, שעוסק ממש לעומק בנושא של הטרדות מיניות ופגיעות מיניות בתוך מערכת החינוך, ויש שם אמירות קשות לגבי אוזלת היד של המערכת בטיפול.
בית אור: חשוב לי להגיד, איריס והצוות שלה הם אלה שנמצאים בחזית.
בית אור: עד היום, אני אומרת את זה בצער רב, התחושה, אני חושבת שהמועצה לשלום הילד תסכים איתי שזה לא היה בראש סדר העדיפויות של המשרד.
בית אור: אני מקווה מאוד שעם השרה החדשה שאני יודעת שהנושא הזה בנפשה, סדרי העדיפויות, התקציבים ישתנו, כי את איריס צריך לשכפל ולהוריד לשטח.
מיכל שיר סגמן: ללא ספק.
מיכל שיר סגמן: אני רואה איך היא מדברת.
מיכל שיר סגמן: נכונות רואים על האדם.
קרן ברק: המשרד עצמו הוא הבעיה, לא היא.
בית אור: אבל היא זאת שמובילה את זה וצריך לחזק אותה ולתגבר אותה ולתקצב אותה ולשכפל אותה.
עאידה תומא סלימאן: אולי תתחילו בזה שיוציאו מהמערכת את המורים שמואשמים בהטרדות.
עאידה תומא סלימאן: כמה פעמים הם מטרידנים, הם פוגעים בילדים והם ממשיכים ללמד.
עאידה תומא סלימאן: היה תחקיר מאוד מקיף על זה.
בית אור: כן, שהוא עובר בית ספר.
עאידה תומא סלימאן: שיפסיקו לשלוח את אלה שצריכים לעשות עבודות שירות כדי לשמור בכניסה.
עאידה תומא סלימאן: לפעמים הם מואשמים ומקבלים עבודות שירות כי פגעו מינית, והם שולחים אותם לשמור בכניסה לבתי ספר.
מיכל שיר סגמן: איריס, אני כבר נותנת לך לשוב ולדבר.
מיכל שיר סגמן: זמננו ממש בדקות האחרונות של הדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נקיים דיון המשך שבו אנחנו ניתן זמן לכל אחד מהמשרדים להכין חומרים, וכשאני אומרת חומרים זה ממש דיווח לא של אנחנו מבינים שזה חשוב, משנה לשנה הנושא מתגלגל ולא עושים איתו שום דבר, אלא באמת מתוך רצון לשנות את המציאות הבאמת קשה הזו.
מיכל שיר סגמן: בכל פעם אני תוהה מחדש למה זה כל כך מורכב להעביר אדם, וזה לא משנה אם זה מורה או רופא או כל בעל מקצוע, בין אם זה כבר עוד באקדמיה כשהוא לומד למקצוע הזה, בצורה שהיא כל כך נוחה וטריוויאלית, ואם הוא כבר כמובן נמצא בתוך מערכת, בין אם זאת מערכת החינוך או כל מערכת אחרת, פשוט הכשרה.
מיכל שיר סגמן: זה לא תואר בפיזיקה גרעינית, זאת הכשרה לזיהוי וזה דבר שהוא ישים, לא ארוך מדי.
מיכל שיר סגמן: אני בטוחה שלומדים בבתי הספר או ההכשרות המקצועיות דברים קשים יותר ומורכבים יותר, זיהוי, ופשוט להתחיל לשנות את הסטטיסטיקות במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: זה מגיע לנו ולילדים שלנו.
מיכל שיר סגמן: איריס, סליחה שקטעתי אותך.
מיכל שיר סגמן: אני נאלצת גם לקצר אותך ואנחנו נחזור אליך גם בדיוני ההמשך.
מיכל שיר סגמן: אני רק אשמח שכן תאמרי לי כשאת עונה על שאר השאלות, כמה מורים עוברים מרצונם החופשי, כי זה כרגע סוג של התנדבות, הכשרה כזו, וכמה מתוך מי שכן הצליח לעבור את ההכשרה, מה מידת ההצלחה, כלומר כמה הם מצליחים בסוף כן לזהות ילדים וילדות נפגעי תקיפה מינית ובאמת לעשות שם את השינוי לפחות בזיהוי?
מיכל שיר סגמן: כי הבנו ששלב הטיפול הוא כל כך לוקה בחסר, אבל לפחות בואו נדבר על השלב של הזיהוי.
איריס בן יעקב: אז אני יכולה להגיד לך לגבי השנה, בגלל שניתנה הנחיה של הכשרת חובה, אז 3,900 מוסדות חינוך עברו בעצם יחידת ידע בנושא של איתור וזיהוי.
איריס בן יעקב: לגבי מידת ההצלחה, אני יכולה רק מתוך האירועים שהגיעו אלינו וההבדלים בין תש"פ לתשפ"א, שבעצם אנחנו קיבלנו יותר מקרים להיוועצויות, זאת אומרת שכן הייתה יותר מודעות.
איריס בן יעקב: גם הייתה שנה מאוד מורכבת, שנת הקורונה ואנחנו ממש נתנו גם הרצאות מקוונות לעובדי הוראה של איך אפשר לזהות ילדים בזום.
איריס בן יעקב: זה באמת אחד הדברים המסובכים ביותר.
איריס בן יעקב: ניסינו להתאים באמת את האיתור וזיהוי לרוח התקופה וכן ראינו איזושהי עליה בדיווחים.
איריס בן יעקב: מבחינתנו 3,900 זה אחוז מאוד גבוה מכלל בתי הספר ואלה שלא, אני לא יודעת מה להגיד עליהם.
איריס בן יעקב: זה פעם ראשונה בעצם שבדקנו מספר מדויק כי ניתנה הנחיית חובה.
מיכל שיר סגמן: איריס, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: רצינו גם לשמוע גם את משרד הבריאות, הסיוע המשפטי, המשטרה, רשימה שלמה של משרדים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה על זה דיון המשך.
מיכל שיר סגמן: מי מהמשרדים שנמצא בזום, אני מאוד מבקשת להגיע לדיון הבא.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נודיע לכם בקרוב מתי יהיה דיון ההמשך.
מיכל שיר סגמן: להגיע עם נתונים, להגיע מוכנים.
מיכל שיר סגמן: הייתה התראה קצרה, אז ללא ספק.
מיכל שיר סגמן: הוועדה הזאת הולכת לעסוק בזיהוי ובהרבה מאוד נושאים נוספים וחשובים.
מיכל שיר סגמן: הנושא הזה הוא קרוב לליבי מאוד ולכן אני מבקשת שלקראת הדיון הבא של הוועדה שאנחנו נעסוק בנושא הזיהוי, שמשרדי הממשלה, משרד הבריאות, אנחנו נחזור גם למשרד החינוך כמובן, לחוה לוי ממשרד הרווחה, המשטרה ומשרד המשפטים.
מיכל שיר סגמן: אני מבקשת פשוט להגיע מוכנים ולהגיע עם תשובות.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה קודם כל לפני הסיכום לומר ל-ב' ול-א' שוב תודה רבה שהסכמתן לבוא לכאן.
מיכל שיר סגמן: זה לא פשוט בכלל שוב ושוב לספר את הסיפור.
קרן ברק: מה שחשוב, שזה באמת עוזר כדי לטפל בבעיה ואולי למנוע את זה מילדים אחרים ולכן זה כזה חשוב.
מיכל שיר סגמן: זה מאוד חשוב.
מיכל שיר סגמן: זה מה שעוזר לנו באמת למנוע ולשנות את המצב הקיים, אז תודה רבה לכן שוב.
מיכל שיר סגמן: זה לא מובן מאליו.
מיכל שיר סגמן: תודה ששיתפתן.
מיכל שיר סגמן: אני במשך שנים שומעת את המילה זיהוי.
מיכל שיר סגמן: במשך שנים זה נשמע כאילו זה דבר טריוויאלי.
מיכל שיר סגמן: הגיע הזמן לשים על זה את הזרקור.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדינה קטנה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו באמת מדינה שהיא בגודל של עיר ממוצעת אם אני משווה את זה למקומות אחרים בעולם.
מיכל שיר סגמן: אין שום סיבה בעולם ושום הסבר שבעולם ושום תירוץ שבעולם לאף אחד ממשרדי הממשלה, לאף חבר כנסת שיושב פה בכנסת ולאף שר בממשלה, שלא יכול לבוא ולהגיד למה אנחנו לא משנים מצב שבאופן יחסי קל לפתור אותו, שזה זיהוי של ילדים שנמצאים כרגע תחת - - - .
מיכל שיר סגמן: אגב, כל סוג של אלימות, כל סוג של הזנחה ובפרט פגיעות מיניות בבית או על ידי אנשים קרובים, אז אנחנו נעשה על זה דיון המשך.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכם שבאתם, תודה על ההשתתפות, תודה שקפצתן בהתראה כל כך קצרה.
מיכל שיר סגמן: אני נועלת את הישיבה.
מיכל שיר סגמן: היום ה-13.9.2021, ז' בתשרי התשפ"א.