GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: תודה, תודה רבה גם על הזמן שלך, גם על כך שחלקת איתנו את הסיפור שלך וגם על העבודה הנפלאה שאת ממשיכה לעשות אחר כך.
מיכל שיר סגמן: אני מאוד אשמח לעזרה, אני בימים אלה ממש שוקדת, כפי שהזכרתי קודם, על להביא לגורם מתחלל של כל המערכות, כמובן, כולל משרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: כי רק ברגע שרואים משהו, מערכת ממשלתית רואה משהו ממעוף הציפור, אז היא יכולה להבין את הכשלים ולפתור אותם, לא בפלסטר.
מיכל שיר סגמן: אני כל הזמן אומרת, יש כאן חקיקה מאוד מבורכת בכנסת, במיוחד בשנים האחרונות, בכל מה שקשור בפגיעות מיניות.
מיכל שיר סגמן: הבעיה היא שבכל דבר כזה הוא בכל פעם פלסטר וצץ חור במקום אחר וכל עוד אין גורם מתחלל וגם משרדים הממשלה, שיושבים שם אגב אנשים מאוד אכפתיים שעושים עבודת קודש, הכלים שלהם מוגבלים.
מיכל שיר סגמן: המדינה לא עצרה רגע אף פעם ואמרה "איך אני פותחת את הכלים ומייצרת כאן משהו שיתופי שבאמת בא לפתור את הבעיה הזאת מהשורש".
מיכל שיר סגמן: וזה משהו שלא נעשה ועל זה אנחנו עובדים בימים אלה ואני מאוד מאוד אשמח לכל עזרה.
הדר עזרא ויזל: במילים מקודשות, אני חושבת שזו ממש ההתחלה של התיקון לדבר הזה ואני מאוד מקווה שזה יצמח ויפרח, מאוד.
מיכל שיר סגמן: אסור לנו להיכשל.
הדר עזרא ויזל: לגמרי.
מיכל שיר סגמן: אסור לוותר ולהיכשל.
מיכל שיר סגמן: אפי אתה רצית לומר דבר נוסף?
אפרים ארו: רציתי להגיד, שקודם כל יש לך אותנו, שזה כוח ואנחנו גם נשמח לעזור.
אפרים ארו: כי אם בכל בתי הספר שהייתי, הייתי שומע רק סיפור אחד או איזה משהו שקשור, אולי באמת הייתי מרגיש שאני יכול לדבר.
אפרים ארו: אבל אני כן חושב שזה באמת חשוב בשביל ההורים והמורים שיהיה להם הסמינר בבית הספר עצמו.
אפרים ארו: יש להם את זה כבר, אני רואה את אשתי במחשב, יש להם, הם עושים.
אפרים ארו: אז למה שאנחנו לא נבוא ונעשה להם גם הרצאה?
מיכל שיר סגמן: זה יכול לבוא לידי ביטוי בהרצאות, זה יכול לבוא לידי ביטוי בהצגות, שאני יודעת שיש ארגונים שמייצרים הצגות ובכל הצגה קמים ילדים ובאמת עושים איזה שהוא - - -.
מיכל שיר סגמן: זה יכול להיות כל דבר שבאיזה שהוא אופן בא ופותח את הנושא וזה יכול להיות גם תלוי גיל.
מיכל שיר סגמן: יש מספיק מומחים בישראל שיודעים להתאים תכנים לשכבת גיל ובעיקר בעיקר, לתת את המענה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להמשיך הלאה כי פשוט זמננו קצר ועוד לא שמענו אפילו את משרדי הממשלה וגם אותם אנחנו רוצים לשמוע.
מיכל שיר סגמן: אורית, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אורית מאיגוד המרכז לסיוע לנתקפות פגיעה מינית, בבקשה אורית.
אורית סוליציאנו: קודם כל, תודה רבה על הדיון ופרופסור כרמית כץ, על העבודה המאוד מאוד חשובה שאת עושה, שהיא באמת תיתן גוף ידע מאוד מאוד עמוק שלא קיים היום בצורה סיסטמתית ותודה לכם, אפי ובדר, אתם ממש, אני לא יודעת אילו מילים להגיד כי הכל נשמע לי קלישאה, אבל אתם באמת מעוררי השארה.
אורית סוליציאנו: כי גם זה לפעמים נשמע כקלישאה, אבל עדיין, אתם ככה.
אורית סוליציאנו: כי זה מאוד נוגע ללב ואני כבר הרבה שנים כבר בתחום הזה של המאבק באלימות מינית ויש ימים שאני פסימית ויש ימים שאני אופטימית, אז היום אני אופטימית באמת על זה שכל כך הרבה שנים, גם העבודה של מרכזי הסיוע, כל מי שהיו לפנינו, אנחנו כולנו נמצאים כאן והחברה מתקדמת כמו פירמידה.
אורית סוליציאנו: אבל צריך גם להזכיר את ההיסטוריה, כי השנה אנחנו, האיגוד חוגג 30 שנה ומרכזי הסיוע חלקם קיימים כבר 40 שנה, שהדבר הזה כבר נכנס יותר לתודעה וכל מה שנאמר פה, אין מה לחזור, זו אמת יצוקה.
אורית סוליציאנו: מה שאמרה חברת הכנסת ומה שאמרה השופטת בדימוס, נאווה בן אור וכל הדברים שנאמרו.
אורית סוליציאנו: אני חושבת ברה על מדינת ישראל שהיא כל כך קומפטנטית במאבק בדברים.
אורית סוליציאנו: כשיש טרור מבחוץ, יש מפגעים, כשיש אסירים שבורחים מהכלא, מדינת ישראל יודעת להתארגן.
אורית סוליציאנו: אבל על הטרור השקוף מבית, ככה אני קוראת לזה הרבה פעמים לא יודעים כאן להתארגן-יודעים אבל לא רוצים.
אורית סוליציאנו: Put your money where your mind is, זה לא קורה כאן מספיק.
אורית סוליציאנו: ואני חושבת גם, חברת הכנסת מיכל שיר, שרק עכשיו מינו פרויקטור לחברה הערבית, למאבק באלימות בחברה הערבית, יש לנו את המילה "פרויקטור" למאבק בקורונה והעובדה שמשרדי הממשלה, אנחנו נתקלות בזה כל הזמן, בכל מה שנאמר כאן ובמה שאמרה יעל שרר ומה שאנחנו מכירים ממרכזי הסיוע בטיפול הפרטני בנפגעות ונפגעים.
אורית סוליציאנו: הגענו לרמה של המודעות שזה גם לא היה בעבר.
אורית סוליציאנו: אבל אי אפשר לעשות הרבה מחקרים ולהמשיך לדבר.
אורית סוליציאנו: עכשיו זה הזמן לקפוץ מדרגה מאוד משמעותית, לייצר את הקשר ואת ה- case manager עבור כל נפגע ונפגעת.
אורית סוליציאנו: אנחנו באופן היום יומי, עוזרים למעל 50,000 פגיעות בשנה של נפגעות ונפגעים, על אין סוף בעיות.
אורית סוליציאנו: כשהדברים לא נפתרים ברמה הלוקאלית אנחנו פונים ברמה המערכתית, אנחנו כמו סיזיפוס-דוחפים את האבן למעלה והאבן נופלת, דוחפים את האבן והיא נופלת וזה פשוט בלתי נסבל.
אורית סוליציאנו: אז אני פשוט, באמת קוראת שהיום הזה יעשה היסטוריה בזה שנפסיק לדבר על נתונים.
אורית סוליציאנו: זאת אומרת, זה חשוב, אבל הבנו.
אורית סוליציאנו: זו בעיה מערכתית, אחד מתוך חמש בחברה הערבית והחרדית והמצב שם יותר קיצוני ויותר גרוע ויש פחות מוגנות לילדים.
אורית סוליציאנו: עכשיו הגיע הזמן לשינוי, להקים case manager, פרויקטור, לא יודעת מה.
אורית סוליציאנו: אבל משהו , גורם מתחלל ולשים כסף.
אורית סוליציאנו: זה לא יעזור שנמשיך לדבר ואין ספק, באמת הסוגייה של בית המשפט שאנחנו עוסקות בה ברבה היא חשובה ביותר, כי היא נותנת גם תקווה מסוימת לצדק.
אורית סוליציאנו: אבל מערכות החינוך והבריאות וכשאני יושבת איתכם היום ואני מדברת, אני רק חושבת על מורה שסיפרה לי אתמול איך שברגע שגילו את הפוגע בבית הספר שלה, כשהילדה התלוננה, המשפחה עברה לעיר אחרת.
אורית סוליציאנו: גמרנו.
אורית סוליציאנו: זהו, אף אחד, היא מורה שאכפת לה אבל מה היא תעשה?
אורית סוליציאנו: היא תתקשר לבית הספר?
אורית סוליציאנו: היא לא מתקשרת ועוד סיפור ששמעתי רק אתמול, על נפגעת שהגיעה לדיון בהליך הפלילי שלה והסניגור אומר "..
אורית סוליציאנו: רגע, מה היא עושה כאן?
אורית סוליציאנו: זה לא עניין שלה.." הנפגעת, כן?
אורית סוליציאנו: העדה! אז אין ספק שצריך גורם מתחלל וכסף.
אורית סוליציאנו: זהו.
אורית סוליציאנו: למגר את הטרור מבית וזאת הקריאה שלי, כי את המודעות, אני חושבת שכולנו כאן ושותפות רבות חרשנו את השדה הרבה שנים והגענו למצב שאני חושבת שגם בבית המחוקקים והמחוקקות יודעים את זה.
אורית סוליציאנו: אבל עכשיו צריך להשקיע במשאבים וזאת הקריאה שלי כאן היום.
אורית סוליציאנו: תודה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה אורית.
מיכל שיר סגמן: ליאור אשל מהמועצה לשלום הילד.
ליאור אשל: תודה גברתי.
ליאור אשל: אני חייבת לומר שאני יושבת פה ומתכווצת לי הבטן כמו ביום הראשון שנכנסתי לתחום.
ליאור אשל: לא השנים ולא הילדים שאנחנו רואים יום יום, לא גורמים למישהו להתרגל לדברים האלה ואסור להתרגל לדברים האלה ואני שומעת אתכם ונקרע לי הלב כי אני רואה את זה ביום יום, אנחנו פוגשים אותם יום יום.
ליאור אשל: ילד בן חמש שנפגע על ידי שכן מקומה מעל וילדה בת עשר שנפגעת על ידי מורה וילדה בת 16 שנפגעת על ידי סבא שלה.
ליאור אשל: כמה קשה החשיפה, בטח כשמכירים את האדם ופוחדים שאולי לא יאמינו, אולי יהיו ריקושטים על זה, אולי יחרימו אותי.
ליאור אשל: כל מה שאתם מתארים וגם אחרי החשיפה, מה עוברת ילדה?
ליאור אשל: ואני לא שוכחת לעולם את השיחת טלפון שאני קיבלתי מאורית, בת 12, שמתקשרת אליי לבד למועצה לשלום הילד ואומרת לי שאבא שלה נפטר ואמא שלה בדיכאון מאז והיא לא רוצה לצער אותה וכמו שאתם אומרים, היא נושכת את השפתיים תקופה כדי שמישהו, מישהו ישמע את הצעקה שלה.
ליאור אשל: אבל לא שומעים את הצעקה והיא מחליטה לחשוף את הפגיעה ואחרי שהיא חושפת את הפגיעה, ילדה בת 12 פוגשת 12 גורמים שונים, מערכות שונות, ברשימה מקוצרת-יומנאי, חוקרת, מרכז הגנה, חוקרת ילדים אותה היא פוגשת מספר פעמים, יועצת בית הספר, עובדת סוציאלית, פרקליטה עם ראש הצוות שלה-הרכב של שלושה, סניגור, חקירה נגדית קשה, מטפלת וזה תיק, אני אומרת כמובן במרכאות "קלאסי".
ליאור אשל: התמודדות, כמו של כל ילד שנפגע.
ליאור אשל: הוא צריך להתמודד עם ריבוי גורמים, עם ריבוי זירות, עם ריבוי אתגרים והתמודדויות ובגלל זה באמת הקמנו את מרכז הליווי לילדים נפגעי עבירה לפני 20 שנה כי הבנו משהו מאוד משמעותי.
ליאור אשל: ילד צריך בנאדם אחד שילך איתו יד ביד בין כל הגורמים האלה ויזכיר לו, כפי שאחת הנפגעות שאנחנו מביאים תמיד להרצאות "יזכיר לו שהכל בסדר", שיאמין לו ושיראה אותו.
ליאור אשל: כשמזמינים אותי להרצאות, פעם הזמינו אותי להרצות על מה זה צדק וחשבו שההרצאה תהיה משפטית ואני אומרת להם "צדק, בטח כשאחוז כל כך גבוה מהתיקים נסגרים, צדק זה כשרואים את הילד ושואלים אותו 'מה אתה צריך' ומשתפים אותו בקבלת ההחלטות ומחזירים לו את השליטה.
ליאור אשל: .".
ליאור אשל: כמה זה חשוב שבתוך הזירות המשתנות יהיה גורם אחד שרואה אותך וזה אחד מהדברים הכי חשובים.
ליאור אשל: דבר שני שלימדו אותנו החיים והמפגש הזה עם ילדים נפגעי עבירה וזה כמה, גם אם כל רשות עושה את ה-100% ועושה את הכל משולם, כשאין באמת שיח בין הגורמים הילדים יפלו בין הכיסאות בכל מקרה ומתוך ההבנה הזאתי, המועצה לשלום הילד, בשיתוף המפקחת הארצית במשרד הרווחה-איילת רצון, אישה מעוררת השראה בפני עצמה, הקמנו "פורום ילדים נפגעי עבירה".
ליאור אשל: יושבים שם סביב שולחן אחד הגורמים המדהימים שיושבים גם פה, נציגות של פרקליטות ומשטרה וחקירות ילדים והנהלת בתי משפט וסיוע משפטי וחינוך, כדי שכולם בעצם ישבו סביב שולחן אחד למפות אתגרים, להבין מה הצרכים של הילדים ובאמת לדבר בשפה אחת ואולי זה, אם שואלים אותי מה החזון, זה בדיוק זה.
ליאור אשל: שכל המערכות השונות יעבדו יחד.
ליאור אשל: יראו את הילד בראייה רב ממדית, ראייה הוליסטית מההתחלה ועד הסוף, מהצורך במוגנות ועד ביטוח לאומי והליך פלילי כולם יחד.
ליאור אשל: זה הדבר אני חושבת השני, לרקום שפה אחת.
ליאור אשל: דבר נוסף זה הכשרות, יש כל כך הרבה הצעות חוק שהונחו שנים אחר שנים.
ליאור אשל: חובת ההכשרות לאנשי טיפול, לאנשי חינוך, לאנשי בריאות.
ליאור אשל: לא ייתכן שהיום מורה לא חייב בחובה, כחלק מחובה לקבל תעודת הוראה, לקבל הכשרה ייעודית ולא רופא ולא מורה או מרפא בעיסוק.
ליאור אשל: דבר אחרון כמו שכבר אמרו - - - .
קרן ברק: רק שנייה אחת, סליחה שאני מפריעה לך, אבל מורים וזה בעצם אני אומרת לך מיכל, אם תעשי את זה בקדנציה שלך, את תצילי אלפי ילדים.
קרן ברק: כי מורים יש 180,000 מורים, 180,000 סניפים, 360,000 עיניים שיכולות לראות ולזהות, לדווח ולפעול בזה.
קרן ברק: זה כמו, זה החלום הרטוב.
קרן ברק: זה ממש סניפים שיכולים לראות את הילדים ולכן, הכי חשוב בעיניי, למרות שכולם זה חשוב-רופאים ועובדים סוציאליים, אבל מורים זה הכמות הכי גדולה ואם את זה תביאי מיכל, שוב פעם.
קרן ברק: גם משרד המשפטים וגם משרד החינוך, אצלך את יכולה פה לעשות - - -.
מיכל שיר סגמן: והקמת גורם מתחלל.
לירון אשל: ומשפט אחרון, באמת שזה עניין של רפרנטים ייעודים בכל רשות, בכל משרד בכל מוסד שיש בו ילדים.
לירון אשל: גורם מתחלל, רפרנט, שעובר הכשרות באמת ייעודיות.
לירון אשל: זו לא רק הכשרה משפטית או איך מעבירים חובת דיווח.
לירון אשל: זה להכיר את העולם, להכיר את הסימפטומים, להכיר את השפה גם של הגוף ואני אגיד עוד משפט אחד אחרון
מיכל שיר סגמן: אבל באמת משפט אחרון כי יש עוד הרבה דוברים.
לירון אשל: ממש אחרון.
לירון אשל: ילדים שלנו-נפגעי עבירה קטינים, לא יכולים לצאת לתקשורת כמובן, מבחינה חוקית ולא יכולים לפרסם את השמות שלהם והם לא יושבים בוועדות.
לירון אשל: אז להגיד להם, למרות כל הדברים הקשים שנאמרו פה, אתם אמיצים ואתם גיבורים ואתם יכולים להגיע ולכבוש כל יעד שתרצו בזכות באמת מעגלי תמיכה נכונים וזה מה שאני רוצה להעביר להם.
לירון אשל: שלמרות כל הקשיים הם יגיעו באמת למקומות שהם רוצים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לירון.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת קרן ברק, יש לך עוד משהו להוסיף כרגע?
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור אז בבקשה לסיגל טולדנו מהנהגת הורים ארצית.
מיכל שיר סגמן: את איתנו בזום?
מיכל שיר סגמן: היי סיגל ותודה רבה שאת איתנו.
סיגל טולדנו: תודה רבה על הוועדה החשובה הזו ועל הזכות של ההורים להשמיע.
מיכל שיר סגמן: בשמחה אני רק אבקש בקצרה, כי יש לנו רשימה ארוכה.
סיגל טולדנו: אני גם אקצר ואני אשתדל לא לחזור על הדברים.
סיגל טולדנו: באמת ככה כדי להשמיע את כל ההורים, אני רוצה להגיד כדי שכולם ישמעו, אני לא יודעת אם נציגי משרד החינוך כאן, אבל אני באמת רוצה להשמיע את זעקת ההורים.
סיגל טולדנו: אנחנו מרגישים שמשאירים אותנו לבד להתמודד עם התופעה הענקית הזו, כשאנחנו באמת לא יודעים מי הגורם שיכול לעזור לנו.
סיגל טולדנו: כמו שהגדרת קודם יפה, "ההורים בהלם מהמספרים", כי מרוב שהתופעה הזו גדולה ומפחידה, הם בוחרים לטמון את הראש בחול.
סיגל טולדנו: אנחנו לא אנשי מקצוע, אנחנו לא יודעים איך להתמודד עם זה.
סיגל טולדנו: אנחנו שומעים בתקשורת כל שבוע על מורה אחר במערכת החינוך שפגע בילד או בילדה וחייבים להבין שבתוך כל המערכת הזו ובתוך כל הסיפור הזה, מישהו צריך גם להסביר להורים מה לעשות ואיך לעשות ומה האורות האדומים והדבר אולי הכי קשה לפיצוח, שהתפוצץ לאחרונה בעקבות הסיפור של גל גברעם, זה שאנחנו מגלים שאחרי הרבה מאוד שנים רק הילדים בעצם מספרים משהו והם לא מספרים לצערי גם להורים.
סיגל טולדנו: אבל היום אנחנו יודעים שהם גם לא מספרים למורים והם לא מספרים, בטח לא בגילאים הצעירים יותר ואנחנו מאוד היינו שמחים שבתוך התוכנית הגדולה הזו של משרד החינוך ומשרדים אחרים יכינו, שתהיה גם איזו שהיא תוכנית שתכין את המורים ואת המחנכים להיות הגוף או הגורם שאליו יכולים לפנות.
סיגל טולדנו: אנחנו דיברנו עם תלמידים ועם מועצת התלמידים, שאני מקווה שגם הם פה והם באים וזועקים ואומרים "..
סיגל טולדנו: אין לנו אוזן קשבת במערכת החינוך.
סיגל טולדנו: .", אז מי יקשיב לכל הילדים שלנו?
סיגל טולדנו: אם אנחנו ההורים לא יכולים להיות שם בגלל פערי הגיל והקפיצה וכולי.
סיגל טולדנו: הם מספרים ביניהם אחד לשני והמון הורים ישובים כרגע ולא יודעים אפילו שהילד שלהם נפגע .
סיגל טולדנו: אני ראיתי את זה אישית, איך פדופילים פונים ברשת בכיסוי של בחורות יפות ונחמדות שרוצות רק לדבר ומבקשים כל מיני דברים מנערות ונערים בגילאים הללו ולמעשה אנחנו רואים שאפילו במשרד המשפטים, אין בשלבי החקירה אפילו סיוע משפטי, מתייחסים רק לאונס כשהספקטרום הוא כל כך גדול וכמות הפגיעות היא ענקית ועצומה והיינו שמחים מאוד לראות תכנית מקיפה וגדולה גם במערכת החינוך.
סיגל טולדנו: ולסיום, מילה אחרונה, אין התייחסות בכלל למה שקורה אחרי שעות הלימודים.
סיגל טולדנו: אנחנו רואים המון פגיעות בחוגי ספורט, בצופים, בחוגי ריקוד.
סיגל טולדנו: מי מתייחס לכל המקרים האלו?
סיגל טולדנו: אנחנו פונים למשרד החינוך והם לא אחראיים "אנחנו לא המעסיק".
סיגל טולדנו: אז מי כן צריך להיות אחראי על הסיפור הזה?
סיגל טולדנו: כמו שאמרתם, גוף אחד חייב לקחת אחריות ושייקח בחשבון גם את השעות של החינוך הבלתי פורמלי, ששם יש המון המון פגיעות ולזכור, אנחנו ההורים לא יודעים מה לעשות.
סיגל טולדנו: אנחנו אבודים בתוך הסיפור הזה.
סיגל טולדנו: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני אוסיף גם ואומר.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שזה אחד המשפטים שאני אומרת אותם הכי הרבה פה וזה גורם מתחלל שרואה את כל התמונה זה דבר קריטי! אי אפשר לטפל בתופעה בלי זה, זה לא יעבוד.
מיכל שיר סגמן: זה לא יעבוד, כל השאר יהיו פלסטרים ולכן, גם הפנייה אל ראש הממשלה שיעשה מעשה אמיץ והיסטורי בהקמת גורם מתחלל שיביא את כל משרדי הממשלה, את כל הגופים.
מיכל שיר סגמן: יש מספיק דוחות.
מיכל שיר סגמן: אגב, כולל דו"ח מבקר המדינה, אבל זה עוד דיון ועוד דו"ח ועוד דיון, אין לזה צורה.
מיכל שיר סגמן: ככה מדינה מתוקנת שבאמת רוצה לתקן משהו מהשורש לא מתנהלת.
מיכל שיר סגמן: כולל הדרכות להורים, הנה.
מיכל שיר סגמן: ולכן אנחנו נדחוף את זה בכל הכוח וכל עוד אנחנו כאן בכנסת אנחנו נדחוף את זה.
מיכל שיר סגמן: אני בטוחה שגם חברתי, חברת הכנסת קרן ברק, תסייע.
מיכל שיר סגמן: גם עסקת בזה הרבה וגם את עוסקת בזה.
קרן ברק: אני איתך בכל דבר.
מיכל שיר סגמן: אין לי ספק שאת תצטרפי אלינו גם כן לדרישה הזו, גם מראש הממשלה, כדי שאחת ולתמיד אנחנו נפתור את זה.
מיכל שיר סגמן: אחד התסכולים הכי גדולים אגב בוועדה לזכויות הילד, שאנחנו עושים כאן דיון אחר דיון אחר דיון ובכל פעם אנחנו שומעים את משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: חלקם באמת, עם הניסיונות ועם מעט הכלים שעומדים לרשותם כדי לטפל בדברים, חלקם משתבללים במין אי נוחות כזאת כשמאשימים אותם ואין להם מה לעשות ובעיקר לא מדברים אחד עם השני.
מיכל שיר סגמן: אני לא יודעת אם להסתכל על זה בשמחה או בעצב, אבל התקצרה לנו הרשימה מאחר ומשרד הבריאות החליט שהוא לא שולח נציג.
מיכל שיר סגמן: אולי הנושא לא חשוב או הוועדה לא חשובה, כך או אחרת למשרד הבריאות אין נציג בדיון הזה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע בבקשה את נציגת מועצת התלמידים, שביקשה לדבר ואנחנו נעבור למשרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: בכל פעם יש נציג אחר חשוב שצריך לשמוע אותו.
מיכל שיר סגמן: אני מבקשת מאוד בקצרה כי מאוד חשוב לשמוע גם את משרדי הממשלה שנמצאים כאן.
מיכל שיר סגמן: רוני, בבקשה.
רוני קמאי: קום כל תודה רבה על זכות הדיבור.
רוני קמאי: אני רוני קמאי, נציגת מועצת תלמידים והנוער הארצית.
רוני קמאי: קודם כל חשוב לנו שלהגיד שחייבים להעלות את תחושת המוגנות בבית הספר.
רוני קמאי: אנחנו לא מרגישים בנוח לדבר עם המורים שלנו.
רוני קמאי: אין לי למי לפנות, נפגעת או נפגעת?
רוני קמאי: אין לנו עם מי לדבר, אנחנו לא מרגישים שמקשיבים לנו ואנחנו לא מרגישים שמתייחסים אלינו ברצינות.
רוני קמאי: ילדים וילדות כן מודעים למצב בשטח.
רוני קמאי: הם נחשפים לתכנים, נחשפים לפגיעות, זה כל הזמן ברשתות ובכל מקום.
רוני קמאי: אבל, הם נחשפים לזה בתכנים ולא בצורת הנגשה שמתאימה להם.
רוני קמאי: הם נחשפים לזה בטלוויזיה, בחדשות וזו צורה שמונגשת למבוגרים.
רוני קמאי: תנגישו לנו את הדברים לבני ובנות הנוער, תנגישו את זה לילדים.
רוני קמאי: אנחנו לא נחשפים לזה וחרדות נכנסות בתוך הילדים והילדות, הם מפחדים ללכת לבד, הם מפחדים להיפגע.
רוני קמאי: חייבים להגביר את תחושת המוגנות בבית הספר וחייבים להסביר לנוער ולילדים בצורה ברורה את מה שקורה.
רוני קמאי: באמת לא להלחיץ את הילדים, כי מה שקורה עכשיו זה או שלא מדברים על זה בכלל או שאין מקום לפנות אליו או שאין לי תחושת מוגנות או שכן מדברים על זה ואז מלחיצים את הילדים, מכניסים אותם לחרדות ורק יוצרים עוד בעיה במקום ליצור תחושת מוגנות שהילדים כל כך צריכים.
רוני קמאי: כרגע - - - שכל הזמן נחשפים לזה, כל הזמן נחשפים לבעיות, כל הזמן נחשפים להטרדות.
רוני קמאי: תנו לי תחושת מוגנות.
רוני קמאי: זה לא בסדר, אנחנו צריכים עזרה.
מיכל שיר סגמן: תודה רוני, הדברים שלך מאוד מאוד חשובים ואני מבטיחה לך שהוועדה הזאת תעשה הכל כדי לשנות את המציאות הזו.
רוני קמאי: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה לעבור למשרד החינוך.
מיכל שיר סגמן: איריס בן יעקב, תודה שהגעת.
איריס בן יעקב: אז קודם כל שלום לכולם, תודה שהזמנתם אותי לדיון החשוב הזה.
איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שכל פעם שאני שומעת את העדויות.
איריס בן יעקב: אני באמת עוסקת בנושא הזה כבר כמה שנים יחד עם קבוצה.
איריס בן יעקב: אני אציג את עצמי.
איריס בן יעקב: אני איריס מנדה בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער בשירות פסיכולוגי ייעוצי במשרד החינוך.
איריס בן יעקב: אני בעצם מנהלת היחידה של, דיברתם בעצם על איזה שהוא גוף מומחה, אז יש לנו כ-80 מדריכים ביחידה ויועצים חינוכיים מכל המגזרים ומכל הארץ והם אלה בעצם, הם המעטפת המקצועית של משרד החינוך.
איריס בן יעקב: כשבעצם מחנכת או מורה נתקל או נתקלת בתלמיד במצוקה ויש איזה שהם סימני שאלה של 'מה עושים ואיך?', אנחנו בעצם מהווים את המעטפת המקצועית והכתובת להיוועצות ולחשיבה משותפת של מה עושים.
איריס בן יעקב: מקרה אחד לא דומה למקרה שני, אני שומעת פה הסיפורים, את הסיפור של הדר ואת הסיפור של אפי וכל פעם גם הלב שלי, גם אני מתכווצת וזה לא קל, למרות שמגיעים אלינו המון סיפורים.
איריס בן יעקב: אבל כל פעם באמת זה לא קל, גם כשמחנכים מאתרים את הסימנים, לא תמיד אנחנו יודעים מה מקור הבעיה.
איריס בן יעקב: ילדים לא קל להם לחשוף את הפגיעה ומי שמכיר את הדינאמיקה של פגיע מינית יודע עד כמה זה לא פשוט ובמיוחד כשמדובר על פגיעה בתוך המשפחה.
איריס בן יעקב: אנחנו שוברים את הראש מה לעשות כל הזמן.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, איך אנחנו בעצם מעבירים למודעות של כל אנשים החינוך בעצם את הנושא הזה של התעללות בילדים.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, כשאני מדברת על התעללות אני מדברת בהיבט הרחב יותר.
איריס בן יעקב: אז קודם כל, יש לנו חוזר מנכ"ל ויש לנו נהלים מאוד מאוד ברורים שכתובים בתוך חוזרי מנכ"ל, של חובת דיווח, שמתייחסים לחובת דיווח, שמתייחסים בעצם לצורך הזה של כל שנה לרענן בפני המחנכים את סימני האיתור והזיהוי, כי זה מבחינתנו הכי חשוב בעולם.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, מרגע שמחנך או מחנכת יידעו את הסימנים ואפשר לזהות, אפשר לזהות מבחינה התנהגותית ואנחנו שמענו פה גם את העדויות.
איריס בן יעקב: זה ילדים שבדרך כלל לא מדברים אבל מתנהגים.
איריס בן יעקב: עכשיו, הרבה פעמים גם לא יודעים לומר את זה.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, אין להם את המילים.
איריס בן יעקב: אז אנחנו פה קודם כל כדי להנחות, קודם כל את היועצים החינוכיים ואת המחנכים והמחנכות של איך זה נראה.
איריס בן יעקב: זאת אומרת.
איריס בן יעקב: על איך התופעה הזאת נראית.
מיכל שיר סגמן: מתוך 180,000 מורים, כמה עברו הכשרה?
איריס בן יעקב: אז זה מפגש בחדר מורים, אני לא יכולה לקרוא לזה הכשרה.
איריס בן יעקב: הכשרה היועצים החינוכיים מקבלים.
קרן ברק: ולכן זה לא רלוונטי - - -בבית ספר.
מיכל שיר סגמן: לא, לא.
מיכל שיר סגמן: מי שמקבל, בכל בית ספר יש יועצת חינוכית שהיא גם מורה ועסוקה בעוד כמה וכמה דברים וזה גם לא בכל בית ספר.
איריס בן יעקב: תלוי.
איריס בן יעקב: יש בתי ספר שגם יועצות חינוכיות שגם בעצם נקראות "מורות יועצות", אז הם גם מלמדות.
איריס בן יעקב: אבל רוב המשרה שלהן היא משרת ייעוץ.
איריס בן יעקב: הן אלו שמקבלות את ההכשרה אצלינו גם בנושא של איתור וזיהו, גם בנושא של התעללות בילדים.
איריס בן יעקב: הן לא מקבלות רישיון ייעוץ בלי לעבור את ההכשרות האלה, צריך להבין את זה.
איריס בן יעקב: עכשיו היועצות האלה בעצם, הן אלה שגם מדריכות את המורים בכל מה שקשור - - -.
מיכל שיר סגמן: בכל בית ספר יש יועצת?
איריס בן יעקב: ברוב בתי הספר יש יועצות, ברוב בתי הספר ואני יודעת גם שמוסיפים הרבה תקנים של ייעוץ בכל שנה.
איריס בן יעקב: גם פסיכולוגיים וגם יועצים.
איריס בן יעקב: אז אנחנו בעצם עושים הכשרות - - - .
מיכל שיר סגמן: בדיוק בדיון בוועדה אנחנו דווקא שמענו על חוסר מאוד רציני.
איריס בן יעקב: זה תלוי באיזה מגזרים.
איריס בן יעקב: יכול להיות שיש מגזרים מסוימים, אני לא עוד פעם - - - .
מיכל שיר סגמן: המגזרים שרוצים להתפרנס בכבוד למשל.
איריס בן יעקב: אני לא יודעת להגיד עד הסוף.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, זה לא המנדט שלי.
איריס בן יעקב: אבל אני יודעת שרוב בתי הספר מונגשים ביועצות חינוכיות והן אלה שמקבלות מאיתנו את ההכשרה וברגע שיש איזה שהוא אירוע, מי שמטפל בו זו בעצם שהיועצת, זה מגיע ליועצת.
איריס בן יעקב: נאמר פה שהגורמים בבית הספר לא מדברים אחד עם השני, אז אנחנו באמת מעדיפים שאנשי חינוך כל הזמן ייוועצו וייוועצו וגם היועצת כשהיא לא יודעת מה לעשות, היא מתייעצת.
אימאן ח'טיב יאסין: עם כל הכבוד, אבל היועצות לא יכולות לתת את הטיפול.
אימאן ח'טיב יאסין: הן יכולות לעשות את הצעד הראשון - - -.
איריס בן יעקב: רגע, שנייה.
איריס בן יעקב: היועצות לא אמורות לתת טיפולן, הן אמורות בעצם ברגע שמתקבלת איזו שהיא פנייה הן הרבה פעמים מתייעצות איתנו ואני חייבת להגיד ופה איזבל יושבת, אנחנו בקשר שוטף עם משרד הרווחה.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, כשיש לנו איזה שהוא סימן שאלה ולא בטוח אם יש חובת דיווח, אנחנו מתקשרים, יש את מרכזי ההגנה, שאלו מרכזים שהוקמו לפני כמה שנים והם מרכזים מצוינים, יש שם את כל הגורמים ביחד והילד, אם פעם ילד היה צריך לעבור ממקום למקום, אז היום יש הכל במקום אחד.
איריס בן יעקב: זאת אומרת שיש לנו מענים וברגע שילד מאותר גם אפשר להפנות אותו.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, הרווחה קיבלה את המנדט לטיפול.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, הם אלה שמטפלים והם בקשר איתנו-עד כמה שהם יכולים.
איריס בן יעקב: כי גם יש - - -.
מיכל שיר סגמן: אני חייבת רגע לעצור אותך ולחלוק עלייך.
מיכל שיר סגמן: אני בטוחה שאתם עושים עבודה טובה.
מיכל שיר סגמן: אני לא מטילה ספק אפילו לא לרגע בכוונה שלכם ובתחושת השליחות שלכם.
מיכל שיר סגמן: אבל הנתונים במדינת ישראל בכלל ובפרט, הנתונים של ילדים ישראל שנמצאים תחת מערכת החינוך הם לא מתקבלים על הדעת.
מיכל שיר סגמן: התמונה הזו שבה הכל מטופל וכולם מדברים עם כולם והיועצות הן היועצות והפסיכולוגים הם הפסיכולוגים וכולם יודעים את אותה שרשרת חיול נוראית שאותו הילד הולך לעבור.
מיכל שיר סגמן: אני לא מתחילה אפילו לדבר על שלבי זיהוי והכשרה שלא קיימים, כי מה שאת מדברת עליו הוא כל כך שולי, עד לא מורגש.
מיכל שיר סגמן: הנתונים.
איריס בן יעקב: את יודעת, אפי אמר שאשתו מקסימה ונהדרת.
איריס בן יעקב: יש מלא מורים אכפתיים ששואלים את הילדים ומדברים עם הילדים.
מיכל שיר סגמן: אני בכוונה פתחתי ואמרתי שאני לא מטילה ספק לא באכפתיות ולא ברצון ולכן השאלה הבאה שלי, מה את צריכה שאנחנו פה בכנסת נעשה, כדי שאת תוכלי לעשות את העבודה הכי טובה שאת יכולה והאם את מסוגלת לענות לי על השאלה הזאת?
מיכל שיר סגמן: גם אם זה לא עכשיו וגם אם זה בעוד שבוע, דו"ח מסודר של תקציבים, של כוח אדם.
מיכל שיר סגמן: אני לא רוצה לתקוף, אני רוצה תשובה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדעת איך אני, איך הכנסת, איך הוועדה הזו, איך חברי הכנסת יכולים לעזור לך לעשות עבודה יותר טובה.
מיכל שיר סגמן: זאת השאלה שלי, את לא חייבת לענות עליה עכשיו ואני מעדיפה שאם אין תשובה עכשיו או אפילו תשובה חלקית, שנמתין ושתחזירי את התשובה הזאת בעוד שבוע או שבועיים לאחר עבודת מטה מדויקת.
מיכל שיר סגמן: אני יודעת שלשרת החינוך איכפת מהנושא מאוד, גם יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: התוצאה הסופית היא שהילדים נפגעים, התוצאה הסופית היא שהסטטיסטיקה במדינת ישראל היא רעה ובסופו של יום אנחנו חייבים לשנות את המציאות הזו ולכן 80 מדריכים, הרעיונות הם מאוד מאוד יפים, לגבי האכפתיות אין לי ספק.
מיכל שיר סגמן: אני שואלת מה את צריכה מאיתנו?
איריס בן יעקב: אני אענה לך על זה, לא עכשיו.
איריס בן יעקב: יש עוד הרבה פעולות שאנחנו עושים ואם את רוצה אני באמת אפרט.
מיכל שיר סגמן: בבקשה אני אשמח לשמוע עוד, רק באמת בקצרה כי אנחנו חייבים להמשיך - - -.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת ברק את תדברי מיד אחר כך.
איריס בן יעקב: יש שיעור במערכת בנושא של קישורי חיים ושם גם אנחנו בעצם שוזרים שיעורים לפי השלב ההתפתחותי של הילדים, שבעצם מדברים גם על פגיעות מיניות, גם על מיניות בריאה ואני חייבת להגיד שבעצם כשמדברים על נושאים כאלה רגישים, אין פעם שתלמיד או תלמידה לא ניגשים למחנכת עם סיפורים.
איריס בן יעקב: דרך אגב, זה קורה גם כשמרכזי הסיוע מגיעים או גורמים מבחוץ.
איריס בן יעקב: ניגשים ומספרים או שואלים או זורקים קצה של חוט.
מיכל שיר סגמן: יש הצגות או באמת איזה שהן פעילויות שיכולות להוציא מילד שלא מסוגל לבטא או לעשות צעד?
איריס בן יעקב: כן, כן, יש הצגות.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, בגילאים צעירים יותר, יש כל מיני הצגות מקסימות שבעצם נועדו לקהל היעד של הילדים ומותאמים לרמה התפתחותית שלהם והרבה פעמים אנחנו גם מאתרים ילדים.
איריס בן יעקב: בשיעורים האלה דרך אגב, אנחנו הרבה פעמים מאתרים ילדים ואני יכולה, גם איזבל תגיד לכם, שבעצם רוב הפניות והילדים המאותרים מגיעים ממערכת החינוך בסופו של דבר.
איריס בן יעקב: זה נכון שיש פער בין שכיחות לדיווח, אבל עדיין, כן רוב המקרים הם ממשרד החינוך.
איריס בן יעקב: יש לנו שבוע מערכת למניעת פגיעות מיניות.
איריס בן יעקב: עד עכשיו קיימנו אותו בינואר, השנה נעשה אותו במרס.
איריס בן יעקב: בשבוע הזה אנחנו עושים סדנאות למחנכים והמחנכים מעבירים לתלמידים שבוע שלם שלמעשה מדבר גם, עוד פעם, בהתאם לשלב ההתפתחותי וגם אנחנו כל שנה בוחרים נושא.