GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אימאן ח'טיב יאסין: כי בסופו של יום, אני הסתכלתי על המצגת וכל הכבוד על המצגת והפלח ההכי גבוהה-שזה במרכז, שמדווחים ולמה?
אימאן ח'טיב יאסין: כי יש שם מודעות לדברים, כי יש שם פניות לדבר על הדברים, כי יש כסף ללכת לטיפולים, כי יש תעוזה לפתוח את הדברים.
אימאן ח'טיב יאסין: אז זה אומר שאפשר לעשות את הדברים ואני מבקשת בכל הכוח.
אימאן ח'טיב יאסין: א', אני באמת רוצה, לא יודעת בדיוק מי כל האנשים שנמצאים כאן אבל הם בטח קשורים בנשמה בנושא הזה ואני בטוחה שיש גם אנשים שיושבים כאן שהם עצמם עברו חוויה מטלטלת כזאת ובגלל זה זה פרויקט של החיים שלהם.
אימאן ח'טיב יאסין: אני מחזקת את ידם ומחבקת אותם מהלב וצר לי שזו המציאות.
אימאן ח'טיב יאסין: אבל אני כאן מיכל ומוכנה בכל מה שיידרש כדי לעזור בנושא.
אימאן ח'טיב יאסין: שיהיה לנו בהצלחה ושיהיה בהחלמה.
מיכל שיר סגמן: אני רק אומר שאני כותבת, הכנתי מכתב עבור ראש הממשלה שאנחנו נחתים את חברי הכנסת ואני מאוד אשמח גם שאת תצטרפי אליי.
מיכל שיר סגמן: באופן כללי, אחד הכשלים הכי גדולים זו התייחסות מערכתית של הממשלה.
מיכל שיר סגמן: כל משרד מדבר רק עם עצמו, כל תקצוב הולך עם עצמו, המערכות בכל דיון ובכל דבר זה חוזר על עצמו ואני חושבת שעל זה אנחנו צריכים פה בכנסת לשים את הדגש ולדרוש, לדרוש ללא פשרות שיהיה, שיקום גוף שיטפל בתופעה הזו שמשתלטת לנו על החברה ועל הילדים ועל המבוגרים ושבעצם תהיה ראייה כוללת מערכתית.
מיכל שיר סגמן: אני צריכה ואני אשמח לכל עזרה ושתצטרפי אליי ושנעשה את זה ביחד.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נגייס עוד חברי כנסת כי חייבים לעשות לזה סוף.
מיכל שיר סגמן: אחריו יעל שרר ואז נעבור לעדויות.
עלי סלאלחה: תודה רבה ובוקר טוב.
עלי סלאלחה: חברים אני הייתי מנהל בית ספר, אני מכיר את הדברים מקרוב.
עלי סלאלחה: אני מודה שהאומנם לא הייתי בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים-הייתי בתיכוניים, אבל הבעיות הן אותן בעיות.
עלי סלאלחה: לכן, אני אומר את הדברים הבאים-שקיפות, ערנות, פתיחות, מודעות, אכיפה-זה המתכון האמיתי לטיפול בדברים האלה שהם נמצאים וקיימים ואם הם נמצאים במרכז, אז על אחת כמה וכמה, כמה הם קיימים בפריפריה וקיימים בחברה הערבית, הדרוזית, הצ'רקסית, שהיא חברה יותר סגורה, חברה יותר הדוקה, חברה שלא לימדנו את הילדים שלנו ואת החברה שלנו ואת הבנות שלנו באמת להיות שקופים ולדבר על הנושאים האלה והילדים והילדות סובלים מזה לזמן רב ויכול להיות לכל החיים שלהם.
עלי סלאלחה: ולכן, אני מציע שהסיפור הזה יתוקצב טוב יותר, בשביל להגביר את המערך הטיפולי בבתי הספר, במועצות המקומיים ובכל הרבדים.
עלי סלאלחה: אם זה עובדות סוציאליות, אם זה פסיכולוגים, אם זה אנשים נוספים שבאמת יבנו בתוך המערכות האלו ואם אנחנו נעשה את זה כולנו נרוויח מזה, כולנו יהיו לנו פחות הוצאות בסופו של יום עבור אלה שנפגעו והולכים לשלם המון כסף לכל מיני מסגרות אחרות ואולי כן נצליח להבריא אותם ולהביא אותם למצב טוב יותר ואולי לא.
עלי סלאלחה: לכן חשוב שכולנו נתאחד סביב הסיפור הזה, מסביב לפגיעות המיניות ואני שמח לראות פה "יום המלחמה באלימות מינית".
עלי סלאלחה: אבל, הוא לא צריך להישאר ככותרת, אנחנו צריכים להביא אותו לשטח, להביא אותו לכל מקום, לכל בית ספר, לכל גן, לכל גננת, לגל מורה, לכל מנהל וברגע שאנחנו מציפים את העניין הזה הסיפור יהיה יותר קל ויותר טוב לכל החברה הישראלית.
עלי סלאלחה: אני אתמוך גם בך, מיכל, גם באימאן ואני בטוח שכל מי שנמצא פה מוכן לתת ולתרום את חלקו בנושא הזה.
עלי סלאלחה: תודה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חבר הכנסת חלאלחה.
מיכל שיר סגמן: יעל שרר, בבקשה, מנהלת הלובי למלחמה באלימות מינית.
אימאן ח'טיב יאסין: הגיבורה.
מיכל שיר סגמן: הגיבורה והגדולה גם.
מיכל שיר סגמן: את יעל אני חושבת שהכרתי ביום הראשון שלי כאן בכנסת.
מיכל שיר סגמן: הושבעתי ואז דפיקות בדלת.
יעל שרר: סליחה על זה, אני מקווה שהיתה וועדת קבלת פנים נעימה.
נאווה בן אור: בתור שופטת בדימוס, אני יכולה לומר שהעדות שלך על ההתנהגות של יעל נשמעת אמיתית מאוד.
יעל שרר: זה לא קרה רק לך.
יעל שרר: אני ממש מתרגשת מהיום הזה.
יעל שרר: הלובי למלחמה באלימות מינית והוועדה שיתפו פה פעולה בשביל ליצור את הדיון הזה ולהביא אותו וכמובן, הוא חשוב לי באופן אישי.
יעל שרר: כי כבר יותר משנה אני באמת יושבת בוועדה הציבורית ואני חושבת שזה דבר ענק.
יעל שרר: אני נפגעתי מינית מאבא שלי, זה התואר שלי.
יעל שרר: אין לי לא דוקטורט ולא פרופסורה, אני לא עובדת סוציאלית, אני לא פסיכולוגית, אני לא שוטרת או עורכת דין, אני לא רופאה.
יעל שרר: כל הידע שלי זה פשוט כי זה קרה לי וכשראיתי את המצגת של כרמית אמרתי "..
יעל שרר: טוב זה, מה אני אגיד?
יעל שרר: כל האחוזים זה אני..".
יעל שרר: הדבר הזה מוכר לי ואני עוסקת בו שנים.
יעל שרר: אבל אני רציתי להיות חלק מהוועדה הזאת, כי הוועדה הזאת הביאה לקדמת הבמה את הנפגעים והנפגעות וזאת האג'נדה שלי.
יעל שרר: הרבה שנים אנשים אחרים דיברו בשמנו והם הסכימו הסכמות מעל הראש שלנו והם החליטו החלטות מעל הראש שלנו והם תכננו תוכניות מעל הראש שלנו ואני חייבת להגיד שההחלטות והתוכניות לא התאימו לנו, כי זה לא מה שאנחנו חווינו ולא מה שאנחנו רצינו.
יעל שרר: אחד הדברים שמאוד בלבל אותי כשהתחלתי לפעול בתחום הזה, זה כמה תשומת לב ניתנת לאספקט של מערכת המשפט ומערכת המשטרה.
יעל שרר: חוויתי גם את מערכת המשפט ומערכת המשטרה ואין לי ספק, שבאמת הן לא מושלמות.
יעל שרר: אבל כל הזמן אמרתי, לכל מי שהיה מוכן להקשיב, שהמערכת שצריך לטפל בה באמת היא מערכת הבריאות והמערכת שצריך לטפל בה באמת היא מערכת החינוך וזה בגלל שהכל בנוי כפירמידה.
יעל שרר: צריך להבין כמה מעט נפגעים ונפגעות מגיעים בסוף להליך פלילי, זה ממש פינאטס ,זה מעט אפס אפסיים.
יעל שרר: ולעומת זאת את המורה והמורה, את הגננת, אנחנו פוגשים מגיל אפס וביום שנולדנו אנחנו נפגוש רופא ולצערי אנחנו נפגוש רופא גם ביום שאנחנו נמות וזה יהיה הממשק הכי ארוך שלנו וכנפגעת אני יכולה להגיד, שזו המערכת יהיה לנו את הממשק הכי מורכב איתה, כי היא דורשת להיות מאחוריי דלתיים סגורות ומגע בגוף ועירום והיא דורשת להיות תלויה בה, ומערכת בריאות הנפש בישראל לא בתפקוד מלא וגם אותה אני חוויתי.
יעל שרר: וכשאנחנו התחלנו לעשות את ההליך הזה, מה שקסם לי זה העובדה שמדובר בשיתוף הציבור הכי גדול שעשו בישראל עם נפגעות ונפגעים מאלימות מינית.
יעל שרר: הקשיבו פה למאות אנשים וזו החשיבות של הדבר הזה.
יעל שרר: אחר כך גם ביררנו וזה אחד מהליכי שיתוף הציבור הכי גדולים שעשו בעולם וזה לכבוד הוא לי לשבת בוועדה הזאת עם הטייטל שיש לי ושהוועדה הזאת תקבל מאוד עדויות וחברי הוועדה יסתובבו אליי בסוף, אחרי השנה הזאת ויתפלאו ויגידו 'את צדקת', כי באמת, שתי המערכות שמירב הדברים שרצו לדבר עליהם ולהגיב עליהם, היו מערכת הבריאות ומערכת החינוך וזה לא כי הן הכי גרועות, אלא כי הממשק הוא הכי ארוך.
יעל שרר: אנחנו נצרוך את הנתונים האלה, את השירותים האלה ואת הטיפול הזה במשך שנים ארוכות-ארוכות ואנחנו נצטרך אותם כל החיים ולכן אני חייבת להגיד, שמה שהכי-הכי חשוב לי, זה שאנחנו נמשיך לשתף פעולה כדי שגם המערכות האלה יוכלו לתת את הטיפול שמצופה מהם.
יעל שרר: גם מהבחינה של כוח אדם וגם מהבחינה של התקצוב ואם יש משהו שמעורר בי תקווה זה באמת המכתב המתוכנן והפעילות המתוכננת ואני רוצה כל כך להגיד לך תודה על שיתוף הפעולה מהיום שדפקתי לך על הדלת של הלשכה ועד היום.
יעל שרר: אני, אנחנו נחזור ונעשה דברים ואני אופיע ואני אדפוק בדלת ואני כל כך שמחה שהדלת הזאת נפתחת, גם אצלך אימאן.
יעל שרר: אנחנו רוצים שיקשיבו לנו ואנחנו רוצים שיביאו את הדברים שלנו בחשבון.
יעל שרר: אין מי שיודע על זה יותר מאיתנו, שזה קרה לנו.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה יעל ותודה לך, מעבר לפעילות שאת עושה ומעבר ללדפוק בדלת, תודה שאת משמשת פה וכל ילד וכל מבוגר ששומע אותך.
אימאן ח'טיב יאסין: אני כבר אמרתי שהיא גיבורה, נכון?
יעל שרר: בדלת של אימאן אני דפקתי עוד לפני שהיא הייתה חברת כנסת, שזה גם דבר מדהים.
מיכל שיר סגמן: תודה לך שאת משמשת כפה לכל ילד ולכל מבוגר וגורמת לו ולה להרגיש, איך אמרת, "..
מיכל שיר סגמן: פחות בודדים.." אתה/את לא לבד.
יעל שרר: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: ובכל פעם שאת מדברת, את גורמת ומביאה לעוד ילד או ילדה בישראל להרגיש קצת פחות לבד וזה עצום, זה עצום.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה שנעבור לשמוע עדויות.
מיכל שיר סגמן: אני אקריא משהו, רק עבור הפרוטוקול ברשותכם: חיסוי פרטים אישיים של דוברים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
מיכל שיר סגמן: אני קובעת, כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים, או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
מיכל שיר סגמן: אפרים הרו, תודה רבה שהסכמת להיות איתנו כאן ותודה שהסכמת לחלוק את הסיפור שלך.
מיכל שיר סגמן: זה לא פשוט.
אפרים הרו: תודה רבה לך יו"ר, תודה רבה לשופטת בדימוס נאווה ותודה רבה לכרמית שלנו, פרופ' כרמית ויעל.
אפרים הרו: שמי אפי הרו ואני נציג הוועדה ביחס לפגיעות מיניות.
אפרים הרו: זה הולך להיות לי , זה יהיה קצת קשה.
אפרים הרו: אני לא הולך להיכנס יותר מידי לפרטים, אבל אני רוצה שתדעו באמת מה קורה לנער שהוא עובד מקרה אונס ומקרה אחר של פגיעה מינית, אני רוצה שבאמת תבינו מה קורה לילד בגוף ובנשמה שלו.
אפרים הרו: אני, כמו עוד הרבה ילדים נוספים, עברתי פגיעה מינית בילדותי.
אפרים הרו: בגיל זה, בשונה מגיל מבוגר, אין לילד את היכולת לדווח ולספר את מה שקרה לו.
אפרים הרו: מי שיכול לזהות או לחשוד שמדובר בפגיעה מינית, הם הסביבה הקרובה לו-הורים, אחים, מורים, רופאים ועוד.
אפרים הרו: אני בין גיל 11 לגיל 15, אני עברתי פגיעה מינית מאוד מאוד קשה ביישוב בו גרתי.
אפרים הרו: בין לבין עברתי את השתי בפגיעות ביחד, הייתי מגיע לבית, כמעט כל כמה ימים ועובר התעללות מינית באחד מהחדרים הסגורים בבית הזה.
אפרים הרו: הייתי הולך לעוד בית של חבר ביישוב והייתי עובר שם עוד התעללות ויותר קשה, הייתי עובר שם, אני הולך להגיד–יותר קשה מאונס.
אפרים הרו: כילד בגילאים האלה, הייתי שוכב על הרצפה יום ולילה בלי..
אפרים הרו: ומסתכל לשמים וצועק לעצמי וחושב 'למה זה מגיע לי?
אפרים הרו: למה הבנאדם הזה שוכב עליי ועושה בי את זממו?
אפרים הרו: עושה בי מה שבא לו והורג לי את הנפש יום אחרי יום?
אפרים הרו: ' ואחרי שמסתיים כל העניין, הייתי הולך הביתה כאילו כלום לא קרה.
אפרים הרו: כשהייתי הולך לבית ספר בין גיל 11 ל-15, הייתי הולך כל יום לבית הספר, בהתחלה חשבו 'יש לו בעיות משמעת, בואו נשים אותו בכיתה קטנה וניתן לו תשומת לב', הגעתי לשם-לא עזר.
אפרים הרו: ביום יום אני עדיין עובר את ההתעללות, אני עובר את הפגיעות ואני בבית הספר ואני כל יום, עד כיתה י"ב, אני נזרקתי משבעה בתי ספר.
אפרים הרו: בגלל שאני לא יכולתי להתמודד בכיתה, אני לא יכולתי לשבת וללמוד.
אפרים הרו: מישהו שאל אותי 'למה?
אפרים הרו: מה קרה לך?' כלום.
אפרים הרו: בגיל 15, בכיתה י"א ואני אומר לכם, יום יום הייתי עובר פגיעה אחרת, הייתי הולך לבית של חברים, עובר פגיעה, הולך לבית שני, עובר עוד יותר, עובר שם.
אפרים הרו: אני הולך להגיד את זה עוד הפעם, יותר קשה מאונס! ונמאס לי ואני כל יום קם ואני מנסה לעבוד במדינה הזאת בשביל להציל ילד אחד.
אפרים הרו: אני, אפרים הרו וחבריי לוועדה, אנחנו כל יום רוצים להציל ילדים.
אפרים הרו: נמאס לי לראות בחורות, ילדות גברים וילדים.
אפרים הרו: נמאס לי, קשה לי, אני לא יכול לראות את זה כבר, למה אני יודע מה הם עוברים ועברות.
אפרים הרו: אתן לא מבינות, אישה, ילד, את הסבל שאנחנו עוברים בפנים.
אפרים הרו: אני במשך חמש שנים עברתי התעללות מינית, חמש שנים! ובבית הספר מה עשו לי?
אפרים הרו: העיפו אותי מהבית ספר ומכל כיתה, למה?
אפרים הרו: כי 'לאפי קשה לשבת, יש לו פוטנציאל והוא לא מממש אותו' מה אני לא ממש?
אפרים הרו: אני מנסה, אני לא יכול ואני לא יודע מה לעשות.
אפרים הרו: אין לי בגרויות, את הלימודים סיימתי אחרי שאני בעצמי הגעתי לפנימייה בשם "רטורנו", שמגיעים לשם אנשים עם צו בית משפט, ואני הלכתי לשם ביוזמתי, לא צו ולא כלום, אמרתי 'אני חייב לטפל בעצמי'.
אפרים הרו: המנהל, הפסיכולוג, אף אחד לא בא אליי.
אפרים הרו: אני הלכתי לשם.
אפרים הרו: הגיע אליי מישהו שעובד בבית הספר ומכיר אותי קצת והוא דיבר איתי והוא אמר לי "..
אפרים הרו: בוא איתי לאיזה מקום ותכיר.." הגעתי לשם ושם, ברטורנו תוך שמונה חודשים הצילו לי את החיים.
אפרים הרו: למה?
אפרים הרו: כי שאלו אותי "..
אפרים הרו: אפי מה קרה?
אפרים הרו: בוא דבר איתי מה קורה איתך?.." כל מה שפעם אחת לא שאלו אותי בחמש השנים כשהייתי בבית ספר, פעם אחת לא.
אפרים הרו: נזרקתי, גם לא היה לי טוב, גם לא הלך לי טוב בבית הספר, גם אני הולך הביתה ועובר התעללות מינית ואני בלילות בוכה דמעות, בוכה 'למה זה מגיע לי?'.
אפרים הרו: אחרי שטיפלתי בעצמי, התגייסתי לצבא, שירתי שלוש שנים.
אפרים הרו: אחרי הצבא טיפלתי בעצמי, אני עדיין מטפל בעצמי, אני כל יום עוזר לאנשים או לפחות מנסה לעזור כמה שיותר ואני יש לי רעיון בחינוך.
אפרים הרו: אשתי מורה, היא מחנכת 15 שנה, אשתי מדהימה.
אפרים הרו: אני חושב שכן, זה חשוב בשבילי ובשביל חבריי כן ללכת לבתי ספר וכן לתת סמינרים ואני מוכן, הנה זה מוקלט ואני עושה את זה בהתנדבות.
אפרים הרו: אני לא מבקש כלום, לא ביקשתי כלום, רק לבוא ולדבר ואני עושה את זה גם ביום יום.
אפרים הרו: אני הולך לדבר עם הורים, כמו שכבוד יושבת הראש אמרה, הורים צריכים לדעת שאם ילד הולך לו טוב בבית הספר ומשהו פתאום קורה לו או לא מסתדר לו, משהו עובר עליו.
אפרים הרו: אני קיבלתי טלפונים מאנשים ביישוב איפה שאני גדלתי, שעוד ילדים עוברים שם פגיעות ובגלל הסיפור שלי ההורים התקשרו אליי ואמרו "..
אפרים הרו: אפי אתה הצלת, אתה עוזר לנו..
אפרים הרו: " והילד הזה הוא בגיל יותר צעיר ממני והוא דיבר, הוא הלך להורים שלו והוא דיבר והם מטפלים בו.
אפרים הרו: הוא לא חיכה לגיל שלי, 17 it was almost too late, זה כמעט היה גמור.
אפרים הרו: אבל אני כל יום אני נלחם, אני עובד על עצמי וגם בעבודה קשה לי, קשה לי בעבודות.
אפרים הרו: אני עד היום נלחם עם עצמי, אבל מה?
אפרים הרו: אני אבא ויש לי שתי בנות ואשתי שהיא מורה ואני בלי תואר ובלי כלום, אני עובד קשה ביום יום בשביל לנסות להצליח ואני רוצה ואנחנו חייבים להציל עוד ילדים ואני מוכן לעשות הכל בשביל שילד או ילדה לא יצטרך לבכות בלילה ולהרגיש את המוות בפנים.
אפרים הרו: אז בבקשה, אני מוכן לעזור ואני יודע שחבריי עוזרים ושאיכפת לנו.
אפרים הרו: בואו נציל עוד ילדים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה אפי.
מיכל שיר סגמן: תודה לך.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בבקשה להדר עזרא ויזל.
הדר עזרא ויזל: תודה.
הדר עזרא ויזל: אני רוצה להודות לאפי שבימים האחרונים אנחנו עוברים כמה וכמה דברים ביחד, הודות לבמאי המופלא ירון זילברמן ואני יודעת שאפי לא בוכה בקלות.
הדר עזרא ויזל: הוא לא בוכה בכלל למען האמת ומה שאנחנו רואים עכשיו, זה רק מראה כמה זה בליבו ובדמו וכמה קשה היה לו להגיע היום ולדבר.
הדר עזרא ויזל: לא קשה להגיע, אבל להוציא ולשפוך את הלב שלו בפני כל כך הרבה אנשים שהוא לא מכיר, במעמד כזה וזה כי זה כל כך חשוב לנו.
הדר עזרא ויזל: אנחנו עושים כל כך הרבה דברים כדי לשנות ולתקן את הרעה החולה הזאת שקורית וכשאני אומרת רעה חולה, אני לא מתכוונת רק לפגיעות.
הדר עזרא ויזל: אני מתכוונת גם לאיך שמטפלים בפגיעות.
הדר עזרא ויזל: אז הייתי חייבת להגיד את זה ובאמת תודה אפי, אתה פתחת לי את הלב כמו כל פעם שאני שומעת אותך.
הדר עזרא ויזל: אז אני רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה ולשופטת בדימוס ולפרופסור כרמית רז וליעל, שזכיתי לעבוד איתה ולהיחשף לרוח המטורפת שהיא מביאה לדבר הזה וכמה השראה יש לה.
הדר עזרא ויזל: אז באמת, קוראים לי הדר עזרא ויזה.
הדר עזרא ויזל: אני נפגעת עבירה, נפגעתי כשהייתי בת 15 על ידי רב בית הספר ונפגעתי אחר כך על ידי מנהל בית הספר ועל ידי צוות בית הספר ואני אספר לכם כל כך בקצרה, כי איך אפשר על רגל אחת לספר כמה שנים מהחיים?
הדר עזרא ויזל: אבל זאת הייתה פגיעה באמת שהתמשכה על פני שנה שלמה, הרב יצר איתי בהתחלה איזה שהוא קשר אישי ואחר כך יצר איזה שהוא מצג שווא שאנחנו אחים ואז הוא אמר שהוא מתאהב בי וככה נרקם איזה שהוא קשר.
הדר עזרא ויזל: הוא היה נשוי, עם חמישה ילדים, רב בית הספר, מורה, רכז שכבה ואני הייתי יושבת ראש מועצת התלמידים וככה התחלתי לעבוד איתו ביחד ולא ידעתי שאני נפגעת כשנפגעתי, לא ידעתי את זה.
הדר עזרא ויזל: אותו רב סיפר באחד האירועים ליועצת של בית הספר, שיש איזו שהיא תלמידה שרוצה לחבק אותו ורוצה להתקרב אליו ולימים, אחרי שהתלוננתי במשטרה, אותה היועצת אמרה שהיא הבינה שהוא רוצה לעשות לעצמו אליבי.
הדר עזרא ויזל: כי הייתה איזו שהיא פניה אנונימית למנהל בית הספר שנתיים לפני שזה קרה אשר רמזה על זה שהרב פוגע בבנות, כי היו פניות מהורים על פניות התנהלות לא נאותה של אותו הרב, כי היועצת בעצמה ראתה שהיתה התנהלות לא נאותה של אותו רב והיא ראתה אותו שוכב באמפי תיאטרון כשבנות מסביבו, אנחנו מדברים על מסגרת דתית.
הדר עזרא ויזל: אחרי הדיווח הזה החליטו לפטר אותו, אבל, השאירו אותו עד סוף שנת הלימודים וכמובן שלא חיפשו מי היא אותה הילדה ה"בעייתית" וככה בעצם השתיקו את הסיפור הזה.
הדר עזרא ויזל: אני אחרי שאני סיימתי את שנת הלימודים, סיפרתי לאמא שלי שהתנשקתי עם הרב, כי הרגשתי אשמה על כך שהתנשקתי עם הרב, כי הרב נשוי וזה אסור ואנחנו צריכים לשמור נגיעה בכלל בעולם הדתי וחוץ מלשמור נגיעה זו בגידה באשתו, שאני בעצם מכירה אותה ואני מכירה את הילדים שלו ו'איך עשיתי דבר כזה' והוא גם דאג להגיד לי שאני אחראית על כל מה שהוא יעשה, אז אני גם לקחתי אחריות על זה.
הדר עזרא ויזל: גם הייתי יושבת ראש מועצת התלמידים ובמועצה העירונית והמחוזית והארצית, אז אני ילדה אחראית ואני צריכה לקחת את האחריות הזאת.
הדר עזרא ויזל: הכל על הכתפיים שלי.
הדר עזרא ויזל: ואמרתי לאמא שלי שעשיתי משהו רע ונורא והיא ישר אמרה לי שנפגעתי ואני שמחה שהייתה לי את האמא הזאת להגיד לי שנפגעתי.
הדר עזרא ויזל: אני לא האמנתי לה ואחר כך, אחרי שהיא ישבה לי ככה על הראש והבנתי את זה, אז הלכתי לבנות אחרות שחשבתי שהן גם אולי נפגעו, בנות שידעתי שהוא אמר להן שהוא אוהב אותן ושהוא בקשר איתן, היו עוד בנות.
הדר עזרא ויזל: אחר כך אחד ההורים דיווח למנהל של בית הספר, המנהל של בית הספר הזמין אותי לשיחה, הזמין את אמא שלי, היו כמה שיחות.
הדר עזרא ויזל: בסופו של דבר הוא אמר לנו שהוא לא יכול להתלונן, זו הייתה ההתנהלות שלו.
הדר עזרא ויזל: אנחנו לא מדברים על מנהל שלא ידע מה הנהלים, אנחנו מדברים על איש ציבור שיודע יפה מאוד מה עושים במקרה הזה והוא לא עשה את מה שהוא היה צריך לעשות והוא לא דיווח ואחרי שהוא לא דיווח, אמא שלי הייתה זו שצריכה לקחת אותי למשטרה במחשכים, בערב, בלילה, מתי שקראו לנו והייתי צריכה להתמודד עם החוויה המאוד לא נעימה הזאת, הגיעו חוקרים לבית הספר.
הדר עזרא ויזל: מישהו שאל אותי?
הדר עזרא ויזל: הייתה סערה מטורפת, זה היה בתקשורת.
הדר עזרא ויזל: מישהו שאל אותי מה שלומי, איך אני?
הדר עזרא ויזל: לא.
הדר עזרא ויזל: כמה ימים למחרת הייתה לנו שיחה שדאגו לעשות רבנים לבנות על צניעות, שאם לא תהיי צנועה אז יקרו לך דברים, ברמיזה, כאלה ואני הייתי צריכה לשבת מול 300 בנות ולהגיד להן שמה שקרה לי זה לא באשמתי ואיזה מסר אנחנו מעבירים לבנות אחרי שגילו על פגיעה מינית?
הדר עזרא ויזל: אולי גם להן זה קרה?
הדר עזרא ויזל: ובשביל לספר הן צריכות שיעודדו אותן לספר ולדבר מה זה ואיך?
הדר עזרא ויזל: הייתי צריכה לעשות את זה בגיל 15 ואם זה לא מספיק, אז אחר כך מנהל בית הספר כינס את כל המורים והרכזים והאנשים ואת אמא שלי ואותי ואמר לי שהוא אוסר עליי לדבר.
הדר עזרא ויזל: זאת הייתה החוויה שלי בבית הספר.
הדר עזרא ויזל: אחרי שהתלוננתי לימים ונגמר הליך פלילי של חמש שנים שאף אחד לא שם עליי בבית הספר, כן?
הדר עזרא ויזל: סליחה על ביטוי הרחוב.
הדר עזרא ויזל: אבל אף אחד לא התייחס אליי.
הדר עזרא ויזל: במשך שנים הייתי שקופה.
הדר עזרא ויזל: לא נכנסתי לשיעורים כי לא יכולתי להתמודד עם הלימודים, פתאום נכשלתי במבחנים והייתי צריכה עזרה ואף אחד לא ראה אותי.
הדר עזרא ויזל: אני הייתי צריכה לרדוף אחרי מורים ואמא שלי הייתה צריכה לרדוף, כדי להגיד שאני לא מסוגלת לתפקד ואני הייתי ילדה שמתפקדת יפה מאוד ואף אחד לא ראה אותי, לא ראו אותי.
הדר עזרא ויזל: אחר כך, לימים, נודע לי שמנהל בית הספר אמר עליי שאני ילדה פתיינית, לא משנה.
הדר עזרא ויזל: זה דברים שאני לא יכולה, הדף והדיון הזה קצרים מלהכיל את כל מה שעברתי שם.
הדר עזרא ויזל: השתיקו אותי ולקחו לי את הקול ושתקתי והדבר הזה תקוע לי בגרון עד היום ואני מתמודדת איתו עד היום.
הדר עזרא ויזל: היום אני עורכת דין ואני מכירה את אושרת שאיתה אני עובדת בצמוד עם הפרקליטות בירושלים ואת לירון והרבה פרצופים פה ואת אורית ובאמת, אנחנו עובדים כל כך קשה בשביל הנפגעים.
הדר עזרא ויזל: אני מייצגת היום נפגעים ואני הקול שלהם.
הדר עזרא ויזל: אבל הקול שלי בעצמי, עד היום הוא חנוק ואני עד היום מתמודדת עם דברים שקשורים בפגיע ובאמת כל כך, כל כך קשה לי.
הדר עזרא ויזל: קוראים לטראומה הזאת שעברתי בבית הספר "טראומה משנית", בסדר?
הדר עזרא ויזל: זה לא משני.
הדר עזרא ויזל: זה יותר גרוע ממה שהרב עשה לי.
הדר עזרא ויזל: כי המנהל הזה, שהוא גם רב ואולי חלק מאיתנו גם מכירים אותו, הוא לא שמר עליי והוא לא דיווח על מה שהוא היה צריך לדווח ואחרי שהוא לא דיווח ונגיד שהוא היה עושה את הכל בסדר, הוא לא ידע מה הוא צריך לעשות.
הדר עזרא ויזל: לא התייחסו אליי, היו צריכים לעטוף אותי, זה קרה בתוך בית הספר, השפילו אותי, השתיקו אותי, גרמו לי להרגיש שאני אשמה ושנים התמודדתי עם כל ההשלכות שבאמת, אין זמן שלא והתמכרויות ומערכות יחסים וקושי להחזיק בעבודה וכל דבר שאני עושה היום זה דורש ממני כל כך הרבה תעצומות נפש ואם לא הייתה לי את אמא שלי, שהיא הדמות היחידה שבאמת האמינה לי והייתה שם בשבילי והחזיקה את הראש שלי מעל המים לאורך כל הדרך, אני לא הייתי הופכת להיות מי שאני ועברתי הליך פלילי ואחר כך עברתי הליך אזרחי ותבעתי גם את בית הספר והיה לי חשוב כל כך לקבל את ההכרה הזאת שאני לא אשמה במה שקרה לי ועד היום, אחרי כל ההכרה המשפטית שבנאדם יכול לבקש לעצמו, אני עדיין מרגישה אשמה.
הדר עזרא ויזל: אני עדיין מרגישה הילדה הזאת שמשתיקים אותה ואומרים לה "אני אוסר עלייך לדבר", הילדה הזאת שקראו לה "ילדה פתיינית".
הדר עזרא ויזל: אני היום עובדת על מיזם שבעצם המטרה שלו היא שיהיה גוף בתוך בית ספר.
הדר עזרא ויזל: גוף עם מומחיות לאלימות מינית, לטפל במכלול העניינים הקשורים באלימות מינית.
הדר עזרא ויזל: בתור עורכת דין אני אומרת, שעולם המשפט הוא לא הפתרון לכל הילדים.
הדר עזרא ויזל: היועצת של בית הספר, עם כל הכבוד לאנשים עם לב ועם נשמה וגם עובדים סוציאליים עם לב ועם נשמה, איך אמרת?
הדר עזרא ויזל: "משרדי ממשלה לא מתקשרים אחד עם השני"?
הדר עזרא ויזל: אז זה לא רק משרדי הממשלה שלא מתקשרים אחד עם השני.
הדר עזרא ויזל: ילדים נופלים בין הכיסאות כי בילד אחד מטפלת היועצת ובילד אחד המפקחת ובילד אחר המורה בבית הספר ובילד השלישי העובדת הסוציאלית ובילד הרביעי הפרקליטה, שהילדה חושבת בכלל שהיא עורכת הדין שלה והיא לא עורכת הדין שלה ובילד החמישי.
הדר עזרא ויזל: .
הדר עזרא ויזל: יש כל כך הרבה מענים היום, אבל אף אחד לא מדבר אחד עם השני והילדים, מה קורה איתם?
הדר עזרא ויזל: הם לא מבינים והם נופלים בין הכיסאות.
הדר עזרא ויזל: הם לא מטופלים.
הדר עזרא ויזל: וכשאני הולכת ומדברת עם אנשים ומציגה את המיזם הזה, אנשים מסתכלים עליי עם עיני אה זה, כאילו הם לא מבינים למה צריך את הגוך הזה שיאחד את כל הגורמים.
הדר עזרא ויזל: מה?
הדר עזרא ויזל: אתם לא מבינים שמי שמטפל באלימות מינית צריך מומחיות באלימות מינית?
הדר עזרא ויזל: צריך להבין מה זה ילד שעבר פגיעה מינית?
הדר עזרא ויזל: הרי יועצת בית הספר לא באמת מבינה מה זה.
הדר עזרא ויזל: היא לא באמת מומחית בזה וגם אם היא תעבור אלף הכשרות, 100 שעות של הכשרה והיא תקבל תעודה של ממונה על אלימות מינית באיזה גוף או לא יודעת מה, הם גם הרי לא יודעים באמת מה זו אלימות מינית, כי אין להם את המומחיות לטפל בדבר הזה.
הדר עזרא ויזל: ועד מתי אנחנו ניתן לרעה החולה הזאת שנקראת "נפגעים", שיש אותה בכל מקום ואיך אימאן אמרה "..
הדר עזרא ויזל: אנחנו לא יודעים מה כולם.
הדר עזרא ויזל: .", זה לא אחד לחמש, זה הרבה יותר מאחד לחמש, זה בכל מקום.
מיכל שיר סגמן: חד משמעית.
הדר עזרא ויזל: איך יכול להיות שבתוך מערכת החינוך אין גוף שייקח את הילדים האלו?
הדר עזרא ויזל: ואני זעקתי לעזרה, אני זוכרת שהלכתי ליועצת ואמרתי לה "..
הדר עזרא ויזל: עכשיו אני רוצה מישהו לדבר איתו, אני לא יכולה.
הדר עזרא ויזל: .".
הדר עזרא ויזל: הגיעו חוקרים לבית הספר והיתה סערה, מישהו ראה אותי בכלל?
הדר עזרא ויזל: אף אחד.
הדר עזרא ויזל: באמת, אני חושבת שהנושא והנקודה הזאת, של המומחיות בכל מה שקשור באלימות מינית, זה משהו שחייבים אותו.
הדר עזרא ויזל: אנחנו נמנע כל כך הרבה ילדים חולים אחר כך במדינת ישראל, כל כך הרבה כסף שיוצא על מטפלים, על לעורכי דין, על פרקליטים.
הדר עזרא ויזל: עכשיו, עוד נקודה שאני חושבת שהיא נקודה מאוד חשובה היא שלא שומעים אותנו הנפגעים, מפחדים מאיתנו.
הדר עזרא ויזל: אנחנו מוקצה, אצלינו אומרים בערה החרדית, אנחנו מוקצה.
הדר עזרא ויזל: בתי ספר מפחדים לשמוע אותנו, כי לא רוצים כי אולי זה יעשה משהו לילדים.
הדר עזרא ויזל: אבל מה זה עושה לילדים שהם כל יום הולכים ומתעללים בהם בבית?
הדר עזרא ויזל: ואף אחד לא יודע עליהם ואיך שיודעים עליהם אז גם לא יודעים להתמודד איתם?
הדר עזרא ויזל: על זה לא חושבים ולא יודעים כי לא מבינים.
הדר עזרא ויזל: אצלינו זה לא קורה.
הדר עזרא ויזל: אתם יודעים, הייתה לי נפגעת שליוויתי אותה, שעברה בבית הספר אחר כך, על ידי הילדים התעללות, אז אמרו להם "בואו, תעשו לילדים פעילות" – "אבל זה לא קרה אצלינו.
הדר עזרא ויזל: ", אז מה אם זה לא קרה אצלכם?
הדר עזרא ויזל: אבל כל הבית ספר יודע על זה וכולם גועשים ורועשים וילדים שקרה להם משהו הם מתים לספר, אז תתייחסו אליהם.
הדר עזרא ויזל: כשאני עושה הרצאה בבית ספר, כמה ילדים אחר כך הולכים ומספרים.
הדר עזרא ויזל: זה הקסם, זו התשובה.
הדר עזרא ויזל: ילדים צריכים לראות עוד ילדים שמספרים, שהם לא מתביישים לספר על מה שקרה להם, שהם לא מרגישים אשמים על מה שקרה להם, שאני-בתור אישה דתייה חרדית, אני מוכנה להגיד מה השם שלי ואני מוכנה להגיד שזה קרה לי ואני מוכנה לספר את הפרטים של מה שקרה לי וזה לא דבר רע ואני לא אשמה בזה.
הדר עזרא ויזל: ילדים צריכים לראות את זה, ככה צריך לחנך אותם, שמותר להם לספר לנו.
הדר עזרא ויזל: כי הם בחיים לא יספרו לנו.
הדר עזרא ויזל: אנחנו יודעים על האחוזים של הילדים וכמה הפרקליטות אחר כך אוכלת את הכובע על זה שיש להם התיישנות או לא התיישנות, עשר שנים, יש ראיות, אין ראיות, הזיכרון כן מחודד או לא מחודד ואנחנו לא יכולים להכניס את האנשים האלה לכלא והם מסתובבים, אנחנו לא יכולים לתת להם טיפול, למה?
הדר עזרא ויזל: למה להגיע למצב כזה?
הדר עזרא ויזל: יש לכם אותנו, תשתמשו בנו.
הדר עזרא ויזל: כל בית ספר צריך בכל שכבת גיל לשמוע נפגע/ת.
הדר עזרא ויזל: איך יכול להיות שלא מכניסים את זה כחובה במערכת?
הדר עזרא ויזל: איך יכול להיות שלא מכניסים אותנו?
הדר עזרא ויזל: מכניסים מרכזי סיוע, מיניות בריאה – זה לא מדבר לילדים, הם צריכים לשמוע את הסיפור.
הדר עזרא ויזל: כמו שאתם, כשאתם שומעים נתונים, זה לא יכנס לכם ללב כמו שתשמעו סיפור וכשתשמעו את הסיפור שלי גם לכם יבוא לספר על הפגיעה המינית שקרתה לכל אחד ואחת מכם.
הדר עזרא ויזל: אז למה לא שומעים את הנפגעים?
הדר עזרא ויזל: ולמה אין גוף שמומחה בטיפול בנפגעים היום?
הדר עזרא ויזל: וזה הקול שאני רוצה ואם, לא אם, כשיקום גוף כזה ואני מקווה להיות חלק מהדבר הזה, אני חושבת שזה יהיה הדבר שכל העולם ירצה ללמוד ממנו.
הדר עזרא ויזל: כי אנחנו אז נראה איך הדבר הזה נותן מענה לנפגעים.
הדר עזרא ויזל: מענה אמיתי, מענה כנה, מענה שמסתכל לנפגעים בעיניים ואומר 'אנחנו כאן איתך', אם לא האמא או הרב או מנהל בית הספר, אנחנו כמערכת כאן איתך וזה ייתן לנפש שקט.
הדר עזרא ויזל: את השקט שהיא צריכה, את השקט שלקחו מאיתנו ואנחנו צריכים לעבור הרבה שנים בטיפול ולשלם הרבה כסף, שלהרבה מאיתנו באמת אין, כדי לפתור את זה.