GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורדה מלכה: כדי לקבל את הרישיון הזמני, צריך לפחות מטפלת אחת שעברה את הקורס בכל כיתה.
מיכל שיר סגמן: ואם היא לא נמצאת באותו יום?
ורדה מלכה: אז המנהלת של המעון צריכה לדאוג שיהיה לה תלמיד בכל כיתה - - -
מיכל שיר סגמן: ומי דואג שמנהלת המעון תדאג?
ורדה מלכה: זה כבר - - -
מיכל שיר סגמן: מדובר פה על חיי אדם.
ורדה מלכה: לכן הדרישה היא לכל הצוותים.
ורדה מלכה: את צודקת.
ורדה מלכה: בהחלט.
ורדה מלכה: לא מזלזלים בזה בשום אופן.
ורדה מלכה: ולכן כל הצוותים צריכים להיות מוכשרים.
מיכל שיר סגמן: סליחה שאני קוטעת אותך.
מיכל שיר סגמן: צריך זה נכון.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים את זה.
מיכל שיר סגמן: ידענו את זה גם בדיונים קודמים.
מיכל שיר סגמן: התקנות עברו.
מיכל שיר סגמן: ידוע שצריך את המזרק, ידוע שצריך שהצוותים יעברו.
מיכל שיר סגמן: למה דין זמני הוא לא דין קבוע מהבחינה הזו כשמדובר על חיי אדם?
מיכל שיר סגמן: למה הורה צריך לחשוש אם המטפלת שעברה את ההכשרה הזו לא נמצאת באותו היום מכל סיבה שהיא?
מיכל שיר סגמן: אגב, אני לא יודעת איך זה קורה ברוב הגנים.
מיכל שיר סגמן: אני לא תמיד יודעת איזו סייעת או מטפלת מגיעה לגן של הילדים שלי.
מיכל שיר סגמן: לפעמים אני לא יודעת אם הגננת עצמה מגיעה.
מיכל שיר סגמן: לא הגיעה – אני כהורה אפילו לא יודעת את זה.
מיכל שיר סגמן: שלא נדבר על זה שבתקופת הקורונה הורים לא יכולים להיכנס לגן, והם אפילו לא יכולים לראות אם היא הגיעה או לא הגיעה.
ורדה מלכה: אז אני יכולה לקחת אותך למקום רחוק יותר.
ורדה מלכה: התחלופה של הצוותים החינוכיים במעונות היום היא תחלופה קשה מאוד.
מיכל שיר סגמן: אז עוד יותר.
מיכל שיר סגמן: אז מי עובר שם את ההכשרה?
ורדה מלכה: יכול להיות מצב שגם אם שלוש המטפלות באותה כיתה עברו את ההכשרה, באותו יום בדיוק שלושתן לא מגיעות.
מיכל שיר סגמן: ומנהלת הגן?
ורדה מלכה: וזו האחריות של המנהלת, לדאוג שבכל כיתה תהיה לה לפחות מטפלת אחת מוכשרת כל יום.
מיכל שיר סגמן: והיא עצמה?
ורדה מלכה: גם המנהלת עוברת את ההכשרה.
ורדה מלכה: בכל הצוותים החינוכיים זה כולל גם את המנהלת וגם את המטפלות.
מיכל שיר סגמן: ברישיון הזמני או הקבוע?
ורדה מלכה: כולם צריכים לעבור את זה.
ורדה מלכה: הרישיון הזמני אומר שכדי לא לעכב את המסגרות במתן הרישיון לתחילת השנה, יש כאן סעיף שאומר שלפחות אחת בכל כיתה תהיה מוכשרת בזמן אמת.
ורדה מלכה: אני יכולה לתת לכם נתונים – עברו את הקורס למעלה מ-17,000 או 18,000 מטפלות.
ורדה מלכה: יש לנו שישה ארגונים שנבחרו כספקים להכשרת המטפלות בקורס עזרה ראשונה.
ורדה מלכה: אנחנו מממנים את זה.
ורדה מלכה: מד"א ודומיהם מעבירים את הקורסים האלה.
ורדה מלכה: גם בתקופת הקורונה דאגנו שזה יתבצע לפחות חלק מהשעות בזום.
ורדה מלכה: לא ויתרנו על זה אף פעם ובשום שלב.
ורדה מלכה: נגמר התקציב, אז הוספנו לזה תקציב.
ורדה מלכה: אנחנו רואים את זה בסדר עדיפות גבוה ולמרות שאין לנו איזשהו חיוב מהתקנות לממן את זה, הקצינו תקציב לצורך זה לפחות בתקופה הזאת.
: דיברת על זה שהמערכת נפתחה אתמול, ואני מברך על כך.
קריאה: היא עוד לא נפתחה.
: את יודעת מה, גם אם היא תיפתח היום אני אברך על זה, כי זה אמור לתת מסלול ואנחנו נבדוק את זה.
: צריך לבדוק את זה.
: נעמה, את צריכה להיות הבודקת שלנו לצורך העניין.
: השאלה שלי היא אחת – האם כל אחד שמבקש ועומד בקריטריונים הללו על כל ילד או ילדה, האם יש איזשהו חסם תקציבי שאומר, עד 200 או 300 סייעות יש לנו, ויותר לא.
: אני רוצה לדעת שכל ילד כזה שמבקש סייעת או סייע בתקופה הזאת – מקבל.
ורדה מלכה: אין חסימה תקציבית בנושא הזה.
: לא חסר תקציב בעשרה מיליון?
מיכל שיר סגמן: הבעיה היא בגיוס.
ורדה מלכה: אני אתן לכם נתונים.
ורדה מלכה: בשנת התשפ"א הנוכחית, שהסתיימה, הוגשו 657 בקשות.
ורדה מלכה: מתוכן אישרנו 423, והשאר נדחו.
ורדה מלכה: הן נדחו בגלל שהן לא ענו לקריטריונים.
ורדה מלכה: יכול להיות שזה לא היה אישור על אלרגיה מסכנת חיים - - -
מיכל שיר סגמן: לפי הקריטריונים?
נעמה שמואלי: או שזה היה סתם ילד בן שנתיים ויום שהוא אלרגי לחלב.
ורדה מלכה: מי שנדחה זה מי שלא ענה על הקריטריונים.
ורדה מלכה: לפעמים אנשים מגישים בקשה לסייעת בגלל בעיה רפואית, שהיא לא בעיה אלרגית.
: לא משנה, אבל את אומרת שמי שכן עומד בקריטריונים אמור לקבל.
: מתי שונה הסיפור של החלב?
קריאה: לפני שנה-שנתיים.
: זו המצאה טובה, בשביל לחסוך.
קריאה: מדהים.
קריאה: המספר הזה מתייחס רק לאלרגיה לחלב?
ורדה מלכה: לא, לא.
ורדה מלכה: כלל האלרגיות.
נעמה שמואלי: לא, לא.
נעמה שמואלי: זה לא נכון.
נעמה שמואלי: חלב ומולטי, זה היחידים שזה מתייחס אליהם.
: אולי נשמע את משרד הבריאות, שיסביר למה הסיפור הזה עם החלב הוא - - -
נעמה שמואלי: רק עד גיל שנתיים הוא זכאי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור לד"ר דינה רחל צימרמן, ממשרד הבריאות.
דינה רחל צימרמן: אני מבקשת שתחדדו את השאלה, כי לא שמעתי את השאלה הספציפית שאתם שואלים כעת.
: אני יכול לתרום את השאלה שלי.
: אני שואל, ממתי החליטו לעשות את ההבדל בין אלרגיה לחלב או דברים מהסוג הזה לבין אלרגיות אחרות?
מיכל שיר סגמן: בכלל כל קטגוריית הקריטריונים.
: נכון, בהתייחס לכל הקטגוריה הזאת, כי אנחנו צריכים להבין, מדובר על ילדים מגיל אפס עד שלוש.
: עם כל הכבוד, יש לנו ילדים מוכשרים שבגיל שנתיים וחצי יודעים לדקלם כל מיני דברים יפים, אבל עדיין הם ילדים בתוך קבוצה של מעל עשרה ילדים, וקשה מאוד למטפלת שצריכה גם להכין את האוכל, גם להגיש את האוכל, גם לשבת איתם, ואנחנו לא רוצים למנוע מהילדים שכן יכולים לאכול חלב, שלא יאכלו בגללם, כדי שלא יהפכו להיות הילדים שבגללם לא אוכלים.
: אבל מאיפה הגיע הרעיון הזה של עד שנתיים כלל האלרגיות, ומשנתיים להתחיל לפצל את האלרגיות?
: האם זה מבית מדרשו של האוצר, שהוא לא מומחה גדול באלרגיות, אבל הוא מומחה גדול בכסף?
: השאלה היא אם את חושבת, כנציגת משרד הבריאות, שהחלטה כזאת היא נכונה או שקיבלתם אותה בעל כורחכם?
דינה רחל צימרמן: מבחינה מקצועית, העמדה של המשרד היא שצריך לדאוג למקום בטוח לילדים עם אלרגיה למזון וצריך לדאוג שמסגרות חינוך בכל הגילים יהיו בטיחותיים בשביל ילדים.
דינה רחל צימרמן: הדרך שבה מתמודדים עם זה בכל העולם היא שונה ממה שקורה פה בארץ, בעיקר בגלל שבעבר המערכת לא הייתה ערוכה לפתרון אחר.
דינה רחל צימרמן: לכן בשנים האחרונות מושקע המון זמן בבניית מדיניות, בניית נהלים, בניית אורחות חיים וכולי, על מנת לדאוג שלכל אחד שעובד עם ילדים תהיה ההכשרה לראות מה זה אלרגיה ולטפל בה, כי בסוף, אתה אף פעם לא יודע איפה הסייעת תהיה באותה דקה, וזה צריך להיות חלק מאוד בסיסי של ההכשרה.
דינה רחל צימרמן: התהליכים האלו הם בשלבים שונים מול משרד החינוך ואגף המעונות.
דינה רחל צימרמן: חלק מהקשיים מול אגף המעונות זה אי הבהירות לאיזה מסגרת הם שייכים.
מיכל שיר סגמן: הם שייכים למסגרת לידה על שלוש כרגע.
דינה רחל צימרמן: הגענו עד עכשיו למספר שיחות עם המעונות על החשיבות של הסביבה הבטוחה.
דינה רחל צימרמן: העניין של למה לאלרגיה הזאת ולמה לאלרגיה הזאת, זה בגלל היכולת של המערכת כעת למצוא את הפתרון.
דינה רחל צימרמן: ומעונות, בגלל שהמקום מכין את האוכל ויש להם השגחה מלאה ומישהו יושב עם קבוצה קטנה של ילדים בזמן האוכל – החשיבה המקצועית היא שכן אפשר לדאוג שהילדים יהיו בטוחים.
דינה רחל צימרמן: אבל ההחלטה הסופית מי מקבל סייעת או לא, זו החלטה של אגף המעונות.
דינה רחל צימרמן: אנחנו לא קשורים בתקציב.
דינה רחל צימרמן: אנחנו קשורים בידע המקצועי, בהנחיות המקצועיות, בשיחה, ואני מאוד מקווה שברגע שהם יעברו למשרד החינוך זה גם יקפיץ אותם למקום שהגענו מול משרד החינוך, ושם יכולנו להתקדם בהרבה.
דינה רחל צימרמן: אני אציין שחלק מהדברים ממש השתנו מאז שנכנס חוק האפיפן.
דינה רחל צימרמן: אם לפני חמש-שש שנים היה מצב שבאמת לא יכול להיות, שהייתה מסגרת שלא היה שם אפיפן, היום יש אפיפן בנוסף לאפיפן שהילד מקבל.
דינה רחל צימרמן: כל מי שעובד במעון עובר הכשרה של עזרה ראשונה.
מיכל שיר סגמן: סליחה, ד"ר צימרמן, את אומרת כאן המון דברים, אבל אני חייבת להודות שאנחנו חצי שעה בערך בדיון הזה, והפער בין מה שהמערכת חושבת שהיא עושה או הייתה רוצה לעשות לבין מה שקורה בפועל, זה יום ולילה.
מיכל שיר סגמן: אם היה מדובר על ילד שקצת מתעטש באלרגיה, אז כנראה שלא היינו פה היום, והיינו אומרים, בסדר שהמערכת תתייעל.
מיכל שיר סגמן: מדובר פה בחיי אדם.
מיכל שיר סגמן: דבר ראשון, אין סייעות.
מיכל שיר סגמן: דבר שני, לא כולם עוברים את ההכשרה הזאת.
מיכל שיר סגמן: דבר שלישי, אין לך תשובות, אם אני מדברת על - - -
דינה רחל צימרמן: לא, לא.
דינה רחל צימרמן: את אומרת - - -
מיכל שיר סגמן: ד"ר צימרמן, לגבי מאכלים, ההחלטה השרירותית של מי כן זכאי ומי לא זכאי לפי הקריטריונים, זה קריטריונים של משרד הבריאות.
מיכל שיר סגמן: אלה לא קריטריונים של זרוע העבודה.
נעמה שמואלי: סליחה, יושבת-ראש הוועדה.
נעמה שמואלי: באף קריטריון של משרד הבריאות ולא של משרד הרווחה, כתוב איך אמורה להתנהל הכנת המזון במעון.
נעמה שמואלי: אפילו לא כתוב שם שחובה עליהם לבדוק את הרכיבים של אותו מזון.
נעמה שמואלי: אפילו לא כתוב שם מה זה אומר כשכתוב "עלול להכיל" על אותו מזון.
נעמה שמואלי: כשיש לי ילד אלרגי לשומשום במעון, את לא יכולה להכין שום דבר שעלול להכיל שומשום.
נעמה שמואלי: זה אומר, למשל, סתם כדי לסבר את האוזן – במדינת ישראל אין אף לחם שאפשר לקנות אותו ושהוא לא עלול להכיל שומשום.
נעמה שמואלי: אז אני שואלת עכשיו, יושב פה משרד הבריאות, הגורם המקצועי היחיד בעולם, כשהוא אומר שהמעון יודע להכין אוכל לילד האלרגי לשומשום, איזה לחם הילד הזה אוכל?
נעמה שמואלי: מי מנחה את המבשלת מה היא מכינה?
נעמה שמואלי: מי קונה את המצרכים למעון?
נעמה שמואלי: את אומרת, פער.
נעמה שמואלי: זה לא פער.
נעמה שמואלי: אנחנו מזרח ומערב.
נעמה שמואלי: הם לא מבינים את המשמעות של לחיות עם הדבר הזה.
נעמה שמואלי: יושבים גורמים מקצועיים במשרד הבריאות ולא מבינים כלום.
נעמה שמואלי: וזה שיש ילדים גם אלרגיים לחלב שאת אומרת, שבגיל שנתיים ויום לא מקבלים סייעת, זאת שערורייה.
נעמה שמואלי: וסליחה שאני כועסת וצועקת.
נעמה שמואלי: אני שומעת את זה ולא יכולה לשתוק על הדבר הזה.
: - - - ממניעים של תקציב.
נעמה שמואלי: זו שערורייה.
נעמה שמואלי: מה שאנחנו שומעים פה זאת שערורייה וזילות חיי הילדים שלנו.
נעמה שמואלי: ככה נראית שערורייה.
נעמה שמואלי: ככה נראה המוות הבא.
נעמה שמואלי: לא על הגב של הילדים שלנו.
נעמה שמואלי: תתביישי את.
נעמה שמואלי: תתביישו כולכם.
נעמה שמואלי: פשוט בושה.
: לא צריך אישית.
נעמה שמואלי: לא אישית.
נעמה שמואלי: זה לא אישית על אף אחד, אבל יש גבול למה שאפשר לספוג פה.
נעמה שמואלי: וזה לא פה.
נעמה שמואלי: אנחנו סופגים את זה כל הזמן.
נעמה שמואלי: די.
: ההחלטה הזאת של ההפרדה עם חלב והכול, ברור שזה בא בגלל בעיה תקציבית.
: זה לא אמיתי.
נעמה שמואלי: הכול ברור.
נעמה שמואלי: כתבתי מכתב.
נעמה שמואלי: ולמי זה ברור?
קרן אוחנה איוס: אם אפשר להוסיף לרשימה הזו שאין לנו מזרקי אפיפן.
קרן אוחנה איוס: אני אשמח להגיב על המגזר הפרטי.
מיכל שיר סגמן: לכן רציתי לומר, בהמשך לדברים של ד"ר צימרמן לגבי המזרקים, אנחנו לא יודעים מי קיבל, מי לא קיבל את המזרק, מי עבר הכשרה, מי לא עבר הכשרה, ובדיוק דיברנו על זה שיכול להיות שאותה סייעת – ואמרנו שיש גם תחלופה מאוד מאוד גבוהה – יכול להיות שלא תגיע, יכול להיות שהיא עזבה את העבודה, עד שיכשירו את האדם הבא.
מיכל שיר סגמן: בפועל, הדברים שדיברת עליהם, על הנייר נראים סביר.
מיכל שיר סגמן: במציאות הם לא קורים או לא קורים מספיק.
מיכל שיר סגמן: עכשיו שוב, מאחר שמדובר פה בחיי אדם, אנחנו חייבים להגדיל את הדקדוק שלנו ואת תשומת הלב שלנו, ולא לתת לדברים הקטנים ליפול לנו כי זה כתוב באיזשהו מסמך או סחבת ביורוקרטית או 'מסמכיאדה'.
מיכל שיר סגמן: אם היה מדובר באחוז גדול יותר של ילדים, אז אולי ההתייחסות הייתה שונה.
מיכל שיר סגמן: אולי אחד הילדים של מישהו, חלילה, היה אלרגי, ואולי ההתייחסות הייתה שונה.
מיכל שיר סגמן: אבל נכון לעכשיו, יש ילדים בסכנת חיים שלא יכולים ללכת לגן או שההורים שלהם מתים מפחד לשלוח אותם לגן.
מיכל שיר סגמן: כאימא לתינוקות, אני יכולה להגיד לך שלאור המצב הזה, אני לא יודעת מה הייתי עושה אם היו לי ילדים אלרגיים.
מיכל שיר סגמן: אולי הייתי בוחרת במטפלת בבית, אבל זה כבר עניין של מי שידם משגת.
מיכל שיר סגמן: לפי מה שאני שומעת, ואנחנו 40 דקות בדיון הזה, נכון לעכשיו, בנקודה זו של הדיון, המדינה לא נותנת מספיק.
מיכל שיר סגמן: פשוט לא מספיק.
קרן אוחנה איוס: תודה רבה על זכות הדיבור, יושבת-ראש הוועדה, וברוכה הבאה.
קרן אוחנה איוס: אני עורכת-דין קרן אוחנה איוס, ואני יושבת-ראש פורום הגנים הפרטיים בישראל.
קרן אוחנה איוס: אני הקשבתי לנתונים שנאמרים פה וקצת חורה לי, מכיוון שהמערכת יודעת להכיר את מי שדומה לה.
קרן אוחנה איוס: ומי שדומה לה, וכשאומרים מעון, מתכוונים למי שיש לו סמל מעון, מי שהמדינה מסבסדת, מתקצבת, מפקחת, מבקרת, אבל רק 23% מהמסגרות שייכות לקבוצה הזאת, ו-77% מהמסגרות לא שייכות לקבוצה הזאת.
קרן אוחנה איוס: אז לטובת נתונים מספריים, אני רוצה להגיד לך, כבוד היושבת-ראש, שאצלנו מתחנכים כ-300,000 ילדים.
קרן אוחנה איוס: וכשאני מדברת על מסגרות פרטיות, על גנים פרטיים, אומנם עבר חוק הפיקוח ותקנות חוק הפיקוח, ויש דרישות שהן דרישות בחוק שמחייבות גם אותנו, אבל משרד העבודה והרווחה – ורדה, תסלחי לי, אבל אנחנו ליד המערכת, אנחנו לא בתוך המערכת.
קרן אוחנה איוס: אנחנו עדיין היריון מחוץ לרחם.
קרן אוחנה איוס: להגיד שחולקו למעונות מזרקים, זה אפילו לא חצי אמת, מכיוון שאנחנו לא קיבלנו.
קרן אוחנה איוס: אנחנו קיבלנו את הדרישה.
קרן אוחנה איוס: אני שלחתי 1,800 מעונות לרכוש מזרק אפיפן בבתי מרקחת.
קרן אוחנה איוס: ראשית, סורבנו כי אנחנו לא הורה.
קרן אוחנה איוס: אנחנו מסגרת.
קרן אוחנה איוס: שנית, מי שכבר הצליחה לקנות באיזה בית מרקחת פרטי, זה עולה כ-500 שקלים, והתוקף שלו הוא כמעט שנה.
קרן אוחנה איוס: זאת אומרת, כל שנה אותה מערכת צריכה לרכוש אחד כזה.
קרן אוחנה איוס: הדבר השני, זה שבדרישות חוק הפיקוח אכן נאמר ששליש הצוות צריך להיות בעל הכשרה ובמגזר הפרטי תחלופה של צוות הוא הרבה יותר גרוע מאשר במגזר הציבורי.
קרן אוחנה איוס: הדבר השלישי, זה ששוויון הזדמנויות להורים כמעט לא מתקיים.
קרן אוחנה איוס: אני עסק פרטי, יש לי את היכולת לבחור את הלקוחות שלי, ויש פחד בלקבל ילד בסכנת חיים מכיוון שאתה עירום ועריה, אתה יכול להפסיד את התחתונים שלך אם אתה תיתבע, אם יקרה לילד משהו, חברות הביטוח לא חוסות על זה, ולכן להורה אין ברירה אלא להיכנס למערכת מסודרת ולהילחם ולעמוד בתור ולעבור ביורוקרטיה וועדות, ואלוהים יודע מה עוד.
קרן אוחנה איוס: ואז עוד ליפול לחזקת המזל.
קרן אוחנה איוס: יש בגנים הפרטיים גננות מהממות עם רגישות מאוד גדולה, שמקבלות את הילדים.
קרן אוחנה איוס: אבל מעבר לשכר הלימוד, שהממוצע היום הוא 3,000 שקלים לחודש, ההורה גם מממן את הסייעת.
קרן אוחנה איוס: והילד הזה לא מגיע בימי הולדת, וחגים לא נחגגים כהלכתם.
קרן אוחנה איוס: ולהגיד שהילד עובר רוטציה במערך חברתי שפעם הוא ישב בשולחן הזה ופעם בשולחן הזה – מה קורה עם הילדים באותו שולחן?
קרן אוחנה איוס: באותו יום הם לא מקבלים חלבי?
קרן אוחנה איוס: באותו יום הם לא מקבלים משהו אחר?
קרן אוחנה איוס: זה עדיין נמצא בחזקת סכנת חיים.
קרן אוחנה איוס: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לעניין סייעות.
קרן אוחנה איוס: נניח שמגיעה סייעת שיודעת ללוות ילד כזה – אני במסגרת פרטית יודעת מה היא אמורה לעשות, האם היא באמת הולכת אחריו לכל מקום.
קרן אוחנה איוס: הרי בברירת המחדל אנחנו יודעים שלפעמים חסר קצת כוח אדם, ומבקשים ממהנה, בואי תשבי פה עם הקבוצה הזאת, ובואי תשלבי אותו עם הילד הזה.
קרן אוחנה איוס: היא לא מפוקסת וממוקדת מטרה, ולכן הפחד כל הזמן מחלחל.
קרן אוחנה איוס: ולצערי, גם כעורכת דין, אני מטפלת בתביעות על אפליה, על אי שוויון הזדמנויות, ואין פה מלחמה.
קרן אוחנה איוס: כולנו באותו צד.
קרן אוחנה איוס: אנחנו בצד של הילד.
קרן אוחנה איוס: אבל אני לא יכולה לכוון אקדח לרקה לבעלת מעון פרטי ולהגיד לה, תקבלי ילד עם אלרגיה מסכנת חיים, כאשר משרד העבודה והרווחה – עזבי מממן, מסבסד, שייתן לנו וואוצ'ר, שייתן לנו מכתב מפנה לבתי המרקחת כמו שצריך, שמאפשר לנו לרכוש את זה, כי אין היום בגני הילדים.
קרן אוחנה איוס: וסליחה שאני אומרת, אנחנו שבועיים לפני תחילת שנה – זה מופיע בדרישת החובה בחוק, אין לנו כאלה במעונות, וזה אומר שמראש אנחנו עברייניות וזאת עבירה פלילית.
קרן אוחנה איוס: אני אשמח לעזרה.
קרן אוחנה איוס: הגשנו בקשה לרכישה מרוכזת.
קרן אוחנה איוס: יש לזה תנאים מצטברים.
קרן אוחנה איוס: מירי כאן, הייתה לנו שיחה על זה.
קרן אוחנה איוס: הגשנו בקשות כמו שצריך.
קרן אוחנה איוס: עלויות מטורפות.
קרן אוחנה איוס: תוסיפי על חוק הפיקוח קורסים, מצלמות, בודקי בטיחות, בודקי חשמל, עוד הכשרות, עוד למידה, עוד היתכנויות, עוד הערכות, עוד מזרק אפיפן פעם בעשרה חודשים כי לוקח זמן להזמין, והמשלוח כמעט 60 יום זה מוריד לך מתוקף המוצר.
קרן אוחנה איוס: אז אני ממש מבקשת, וחבל שמשרד האוצר לא יושב פה כי חוק הפיקוח תוקצב - - -
מיכל שיר סגמן: הוא יגיע.
מיכל שיר סגמן: נציג משרד האוצר עוד מעט - - -
קרן אוחנה איוס: אנחנו נשמח לשוויון הזדמנויות.
קרן אוחנה איוס: היום אנחנו עם אישור ראשוני.
קרן אוחנה איוס: לא מעניין אותי מי הבוס.
קרן אוחנה איוס: משרד הכלכלה, משרד החינוך או משרד העבודה והרווחה.
קרן אוחנה איוס: מעניין אותי הילדים.
קרן אוחנה איוס: ילד במעון וילד בגן פרטי, מגיע להם שוויון הזדמנויות בחיים.
מיכל שיר סגמן: ורדה, אני רוצה שתתני על זה מענה.
ורדה מלכה: מה שקרן אומרת, ואני מאמינה שהיא מדברת בשם כל הארגונים הפרטיים שמרגישים ככה "ליד" בנושא של הסבסוד, אבל יש לזה השלכות תקציביות ואני חושבת שמי שצריך לענות לזה זה משרד האוצר.
ורדה מלכה: ככל שיידרש הנושא - - -
מיכל שיר סגמן: סליחה שאני עוצרת אותך.
מיכל שיר סגמן: כלפי משרד האוצר יש לנו שאלות מאוד מאוד קשות.
מיכל שיר סגמן: זה בנפרד.
מיכל שיר סגמן: לפני חמש דקות כשדיברת, אברת, אבל הכול קורה.
ורדה מלכה: אני מדברת לגבי מעונות הסמל.
ורדה מלכה: לגבי המעונות הפרטיים, בהחלט, אנחנו לא נותנים להם מזרקים במימון שלנו.
ורדה מלכה: וזה מה שאני אומרת, שזה השלכות תקציביות.
ורדה מלכה: אנחנו לא נותנים אישור סייעת לילד אלרגי במסגרת פרטית, אלא רק למעונות הסמל.
ורדה מלכה: מדובר ב-2,000 מעונות סמל.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים כרגע על לידה עד שלוש, ועוד לא עברנו לדיון של מערכת החינוך.
מיכל שיר סגמן: רוב הילדים איפה?
ורדה מלכה: כמו שקרן אמרה, רוב הילדים נמצאים דווקא במסגרות הפרטיות.
מיכל שיר סגמן: המשמעות היא שרוב הילדים לא נמצאים תחת הפיקוח שלכם.
ורדה מלכה: הם תחת הפיקוח בגלל חוק הפיקוח, אז כבר כן תחת הפיקוח.
ורדה מלכה: אבל הם באמת לא נהנים מהזכויות האלה.
מיכל שיר סגמן: אבל זו לא זכות.
מיכל שיר סגמן: זו לא זכות.
ורדה מלכה: אוקיי.
ורדה מלכה: תקראי לזה איך שאת רוצה.
ורדה מלכה: זה בסדר גמור.
מיכל שיר סגמן: אני קוראת לזה סכנת חיים.
ורדה מלכה: אוקיי, ולכן יש לזה השלכות תקציביות.
מיכל שיר סגמן: ומבחינת המדינה, אתם הכתובת.
מיכל שיר סגמן: מבחינת המדינה, מבחינת ההורים, מבחינת הילדים, מבחינת כל המערכת, אתם הכתובת.
מיכל שיר סגמן: נכון, בינואר, אתם כבר לא תהיו הכתובת ואנחנו נפנה את השאלות גם למשרד החינוך כלפי המעבר ואיך זה ייראה החל מינואר כשיבוצע המעבר הזה.
מיכל שיר סגמן: אבל נכון לעכשיו, אנחנו מתחילים שנת לימודים, ומה שאת אומרת לי שני דברים, ותתקני אותי אם אני טועה.
מיכל שיר סגמן: אני טועה הרבה פעמים ביום.
מיכל שיר סגמן: אולי גם עכשיו.
מיכל שיר סגמן: אני מקווה שאני טועה.
מיכל שיר סגמן: סך כל הילדים, לידה עד שלוש, מתחילים את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר.
מיכל שיר סגמן: רוב אלה שכן נמצאים תחתיכם, המענה שהם מקבלים הוא חלקי.
מיכל שיר סגמן: כלומר, אין עדיין סייעות, עדיין אין רישום, או שנפתח אתמול בלילה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו תיכף נבין מה קורה שם, כי אף אחד לא יודע, גם לא את.
ורדה מלכה: נפתח אתמול, בוודאות.
מיכל שיר סגמן: אז ההורים לא יודעים את זה עדיין, ובעוד שבועיים אנחנו פותחים שנת לימודים.
מיכל שיר סגמן: לא כל הסייעות או המנהלות עברו את ההכשרה שאת מדברת עליה.
מיכל שיר סגמן: לא לכולם – או במקרה הזה את אומרת שמי שכן תחתיכם, יש לו את המזרק, אבל לא כולם יודעים להשתמש בו.
מיכל שיר סגמן: הכול חלקי, ועדיין אנחנו מדברים רק על אחוז קטן יחסית משאר ילדי ישראל בגיל לידה עד שלוש ומתחילים שנת לימודים ב-1 בספטמבר?
ורדה מלכה: אכן כן.
ורדה מלכה: 23% נמצאים תחת הסבסוד.
ורדה מלכה: כל המסגרות כיום נמצאות תחת הפיקוח.
ורדה מלכה: בואי נעשה סדר.
ורדה מלכה: בעקבות חוק הפיקוח, כל המסגרות לגיל לידה עד שלוש נמצאות חת הפיקוח של האגף למעונות יום.
ורדה מלכה: מסגרות סמל הן המסגרות המסובסדות.
ורדה מלכה: יש כ-2,000 מסגרות מסובסדות, והן מקבלות את האישור לסייעת לילד אלרגי במסגרת, בהתאם לקריטריונים שנאמרו, והם גם מקבלים כרגע מזרק אפיפן במימון האגף למעונות יום.
ורדה מלכה: את הקורס עזרה ראשונה כל הצוותים בכל המסגרות, גם הסמל וגם הפרטיים, מקבלים במימון שלנו.
ורדה מלכה: בזה אין הבדל כי זה בחוק, זה בתקנות.
ורדה מלכה: הנושא של הילד האלרגי לא נכנס לתקנות.
ורדה מלכה: ולכן כאן אין תקציב לזה.
נעמה שמואלי: מזרק האפיפן כן בחוק, כן בתקנות.
נעמה שמואלי: מה שבחוק, לא לתקצב בצורה סלקטיבית.
נעמה שמואלי: אי אפשר לתקצב את קורסי עזרה ראשונה, אבל את המזרק רק לחלק.
ורדה מלכה: אני מסכימה עם זה.
ורדה מלכה: לכן אני אומרת עוד פעם את מה שאמרתי בתחילת דבריי.
ורדה מלכה: הסוגיה היא סוגיה תקציבית.
ורדה מלכה: האגף למעונות יום ישמח ולא יתנגד לממן את הנושא הזה גם למסגרות פרטיות.
מיכל שיר סגמן: העליתם את זה מתי שהוא?
ורדה מלכה: אני לא יודעת אם זה עלה.
ורדה מלכה: אני לא התקציבנית של האגף.
מיכל שיר סגמן: אני לא מדברת מבחינת תקציבית.
מיכל שיר סגמן: אני מדברת מבחינת אכפתיות.
מיכל שיר סגמן: שאלה בסיסית.
מיכל שיר סגמן: האם מישהו אצלכם אמר, יש כאן בעיה, אנחנו לא מכסים?
מיכל שיר סגמן: או שאנחנו פשוט נשארים בתוך המסגרת הזו שאמרו לנו, 2,000 מסגרות.
ורדה מלכה: יכול מאוד להיות שזה עלה.
ורדה מלכה: אני אפילו מנסה להיזכר בדיון שהיה אצל המנכ"ל, יכול להיות שזה עלה.
ורדה מלכה: אבל יש כאן סוגיה תקציבית, וכמו שאתם מכירים, משרד האוצר לא מכניס עמוק את היד לכיס בכל מה שקשור לגיל לידה עד שלוש.
ורדה מלכה: כל הסוגיה של מטפלות שמתחלפות בלי סוף, זה לא בגלל שמשופע כסף למסגרות לגיל הרך.
מופיד מרעי: גם זה בעיה תקציבית?
ורדה מלכה: בוודאי.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מופיד רצה לומר כמה מילים.
מופיד מרעי: ילדים זה לא משחק וחיי ילדים עוד יותר, וכשיש ספק אז אין ספק.
מופיד מרעי: מה שאני שומע כאן זה שהדברים לא כל כך סגורים.
מופיד מרעי: צריך הכשרה.
מופיד מרעי: אני לא יודע אם במסגרת קורס עזרה ראשונה זו הכשרה, אם יש תעודת הכשרה לאותה מטפלת, אם יש ריענון אחרי זה לאותה מטפלת, שלא תשכח את המקצוע שלה ומה שהיא צריכה לעשות.
מופיד מרעי: מה שלי מפריע, וזה עלה פה, זה הפיקוח.
מופיד מרעי: אנחנו מדברים הרבה, אבל כל עוד אין פיקוח עם כלים, כלי ענישה אפילו, לפיקוח, אנחנו לא נוכל לאכוף את הנוהל עצמו.
מופיד מרעי: התחושה שלי היא שהפיקוח לא קיים פה.
מופיד מרעי: אני לא יודע מי אחראי על הפיקוח, מי צריך לבוא בסוף החודש ולהגיד, אנחנו בדקנו את כל המעונות ולכולם יש הכשרה.
ורדה מלכה: אני אתייחס לזה.
מופיד מרעי: בעידן הזה אנחנו עדיין מדברים על שני סוגים של מעונות.
מופיד מרעי: מה קורה עם כל הילדים?
מופיד מרעי: אני חושב שילדי ישראל, גברתי היושבת-ראש, הם ברמה אחידה, הם צריכים לקבל טיפול, ולא משנה עכשיו, דין תל אביב והמעונות הפרטיים בתל אביב כדין המעונות בגליל ובנגב.
מופיד מרעי: הפריפריה צריכה לקבל בדיוק מה שאחרים מקבלים.
מופיד מרעי: לא יכול להיות שאנחנו עדיין מדברים כאן
מופיד מרעי: בשני מחנות - - -
ורדה מלכה: אני מסכימה איתך, ויש על זה סוגיה תקציבית.
מופיד מרעי: מעונות עם סמל ומעונות פרטיים – מה זה הדבר הזה?
קרן אוחנה איוס: אבל ייאמר לזכות שאנחנו אחרי חקיקה טובה, ואנחנו בשלב מעבר.
מופיד מרעי: החקיקה בסדר, אבל אנחנו צריכים בסופו של - - -
קרן אוחנה איוס: אני אחדד אותך.
קרן אוחנה איוס: אתה יודע שהוקם מתווה לפתיחת שנת הלימודים, שהוחל על ילדים בגיל שלוש ומעלה, ויושבת-ראש הוועדה, היינו שמחים לשמוע אם יש מתווה לפתיחת הלימודים לגיל לידה עד שלוש.
קרן אוחנה איוס: יש תשובה על זה?
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להגיע לנקודה הזו של שלב המעבר.
מיכל שיר סגמן: דיברנו על פתיחת שנת הלימודים ב-1 בספטמבר, שזה עדיין נמצא במשרד הכלכלה, ולראות איך אנחנו עושים את זה בצורה נכונה.
מיכל שיר סגמן: ואנחנו נדבר גם על איך אנחנו מעבירים את זה למשרד החינוך בצורה מסודרת, ולא כמו שאנחנו מכירים, גם חלק מהטבע האנושי הלא-טוב, שבמעברים אוהבים לזרוק אחריות אחד מהשני עד שזה תופס את המקצב הנכון והמקצועי תחת אותה קורת גג.
מיכל שיר סגמן: רצית להשיב.
מיכל שיר סגמן: אבל מאוד מאוד בקצרה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להמשיך הלאה, ועוד מעט אביעד שוורץ מהאוצר יעלה.
ורדה מלכה: לגבי הקורס – כמו ששאלת, הקורס הוא של 22 שעות, שכל איש צוות במעון חייב לעבור, ואחת לשנתיים הוא צריך לעבור ריענון של שמונה שעות.
ורדה מלכה: לגבי הפיקוח – באגף למעונות יום יש בסך הכול 23 מפקחים, שזה מעט על 2,000 מסגרות.
מופיד מרעי: שלושה מפקחים זה מספיק?
ורדה מלכה: זה מעט מאוד.
ורדה מלכה: זה בושה ל-2,000 מסגרות, ועוד נוספו לנו עוד כ-4,500 מסגרות פרטיות.
ורדה מלכה: ולכן, האגף למעונות יום יצא במכרז, זכו ממש לאחרונה שלושה ארגונים להפעלת הפיקוח באמצעות גורם חיצוני, ושם יהיו ארבעה סוגי מפקחים; מפקחים טכניים שיבדקו בדיוק את הנושא הזה, שכל הצוות עבר את הקורסים ושיש להם את התעודות; מפקחי בטיחות שיבדקו את כל הנושא הבטיחותי במסגרות.
: כמה יהיו?
ורדה מלכה: אני לא בקיאה לגמרי בנבכי כל הדברים האלה, אבל אני אומרת לכם בגדול.
ורדה מלכה: מפקחים פדגוגיים שיבדקו את ההיבט החינוכי-טיפולי במסגרת; ומפקחי מצלמות שיבדקו את הנושא של התקנת המצלמות.
: גברתי היושבת-ראש, יש לי הערה.
: בסופו של דבר, אנחנו צריכים להיות פרקטיים, גם בקטע הזה של התקציב לסייעות וגם לגבי מה שהיא אמרה עכשיו שהולכים להכניס חברות והכול, זו שוב שאלה של תקציב ושאלה של כוח אדם, כמה אנשים יסתובבו, כי אם זה הולך להיות 6,000 מסגרות, אז זה סיפור אחר לגמרי.
מיכל שיר סגמן: בדיוק כשיצאת דיברנו על ההבדל בין 11,000 מסגרות פרטיות לבין ה-2,000 שכן נמצאות - - -
ורדה מלכה: לא, בגיל הרך זה לא 11,000.
ורדה מלכה: תקנו אותי אם אני טועה.
ורדה מלכה: מסגרות פרטיות שהגישו, מה שאנחנו יודעים זה, זה 4,000.
קרן אוחנה איוס: ההערכה שלנו היא כ-11,000 מסגרות.
קרן אוחנה איוס: לצערי הרב, כ-50% מהמסגרות שלנו לא הגישו בקשה לאישור ראשוני משני טעמים.
קרן אוחנה איוס: האחד, זה נגישות של שפה, של זמינות, של שנת קורונה, של משברים תקציביים כלכליים.
קרן אוחנה איוס: והשני, הוא פחד מעבודה מול משרד העבודה והרווחה.
קרן אוחנה איוס: סליחה שאני אומרת את הדברים.
קרן אוחנה איוס: אני אומרת אותם בכנות.
קרן אוחנה איוס: 70 שנות קיום של מדינת ישראל ללא פיקוח על גיל לידה עד שלוש, יצרו דפוס התנהגות במגזר הפרטי.
קרן אוחנה איוס: אנחנו לאט לאט מקרבים אותם לתוך המקום הזה, שיהיו להם סדרי עבודה, סדרי דין, רגולציה וכולי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נפנה את השאלות האלה למשרד הבריאות מאחר שכבר בינואר - - -
קרן אוחנה איוס: אנחנו עושים את הדברים בקצב יחסית מהיר.
קרן אוחנה איוס: אני יכולה להגיד לך שלהרים 50% במהלך שנה אחת זה הישג מאוד גדול להרים את הראש מעל המים.
קרן אוחנה איוס: אנחנו נגיע לכולם.
מיכל שיר סגמן: מירי כהן, ממשרד הבריאות, את רוצה להוסיף כמה דברים?
מירי כהן: יש כאן שני אספקטים שאנחנו מדברים עליהם.
מירי כהן: האחד, זה נושא המניעה והמסגרת של המעונות הפרטיים.
מירי כהן: והשני, זה הנושא של הטיפול וההצלה אם חלילה קורה משהו, והדגש הוא לקורסי עזרה ראשונה ולמזרקי אפיפן.
מירי כהן: לנושא - - - שעכשיו דיברה ד"ר דינה צימרמן, ואני בכל אופן רוצה לומר, היא עושה כאן עבוד\ת קודש.
מירי כהן: אני לא רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן כי אני מבינה את הכעס, אני מבינה את התסכול, אבל אני יודעת - - -
נעמה שמואלי: אני התנצלתי על צורת הדיבור שלי.
נעמה שמואלי: זה היה מוגזם, אני התפרצתי.
נעמה שמואלי: אני מתנצלת שוב.
מירי כהן: אז אני שמחה.
מירי כהן: כי אנחנו עושים כאן עבודה חשובה מאוד ביחד.