GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס בן יעקב: למשל שנה שעברה הנושא היה "שומרי הסף" ובעקבות "שומרי הסף" באמת-חברים, הגיעו אלינו המון מקרים של חברים שדיווחו על ילדים אחרים שהם מכירים שנפגעו בעצמם ולא באו לספר לצוות החינוכי.
איריס בן יעקב: לפני שנתיים דיברנו על פנייה לעזרה, כי אנחנו הבנו שילדים לא יודעים לאן לפנות.
איריס בן יעקב: התלמידה הזאת אמרה, גם כשקורה משהו הם לא תמיד יודעים למי לספר ואנחנו דיברנו על נושא של פנייה לעזרה ואנחנו מעבירים את זה בכל מיני אמצעים, אם זה בסרטונים ואם זה במצגות.
איריס בן יעקב: עכשיו אנחנו, אוטוטו מסיימים יחידה שלא תלויה ביועצות - - -.
מיכל שיר סגמן: נציגת התלמידים היא זו שאמרה שהיא לא מכירה את דברים האלה.
אימאן ח'טיב יאסין: מיכל אפשר להגיד משהו?
איריס בן יעקב: תראי, אני לא יודעת מה היא מכירה ומה לא.
איריס בן יעקב: אני מניחה את יודעת, האמת שגם אני נפגשתי עם מועצת התלמידים לא מזמן וחלק מהם אמרו שכן העבירו להם וחלק לא.
איריס בן יעקב: עוד פעם, אני צריכה לדעת את שם בית הספר ולפנות ולראות ולברר כל מקרה לגופו באמת.
איריס בן יעקב: בכל אופן, אנחנו באמת מנסים לעשות פעולות בתוך המערכת, אנחנו עושים גם "שבוע המערכת לגלישה בטוחה" ובשבוע הזה אנחנו מלמדים את הילדים איך נראית פגיעה, מה עושים, איך בעצם מזהים בכלל שיש פגיעה?
איריס בן יעקב: כי לא תמיד הילדים בכלל יודעים לזהות שזה נקרא פגיעה.
איריס בן יעקב: אני שמעתי על סיפורים שהמשטרה הגיעה ודפקה לילדים בדלת וסיפרה להורים שהילדים נפגעו והילדים בכלל לא ידעו שהם נפגעו.
איריס בן יעקב: אז אנחנו ממש מנסים ללמד את הילדים איך נראית הפגיעה וכמובן מה עושים.
איריס בן יעקב: כמובן שהדרך עוד ארוכה, אבל אני באמת חושבת שאנחנו כבר לא נמצאים באותו המקום.
איריס בן יעקב: זאת אומרת, הדר דיברה ואני כולי תקווה שהסיפור הזה לא יחזור על עצמו.
איריס בן יעקב: כי באמת אנחנו היום נמצאים במקום שונה.
מיכל שיר סגמן: רק עכשיו שמענו על חשיפה של אנשי רשת 13 על אנשי חינוך, שלא רק שפגעו, אלא גם ממשיכים לעבוד בתוך מערכת החינוך.
מיכל שיר סגמן: שזה מחדל גדול מעבר למחדל הראשון.
אימאן ח'טיב יאסין: לא רק מחדל, הייתה פרשה שרצו למנות מישהו בכיר במשרד החינוך שהיה אלים מינית.
מיכל שיר סגמן: לא רק ששמענו, גם באופן כללי, יש גם מעבר למערכת החינוך.
מיכל שיר סגמן: יש אנשים שעובדים בתוך מערכת החינוך שהם לא תחת המערכת.
מיכל שיר סגמן: ספרנים, מאבטחים, נהגי הסעות.
מיכל שיר סגמן: אף אחד לא בודק אם הם יכולים לעבוד עם ילדים, לא עובדים עם ילדים, כן יש.
מיכל שיר סגמן: כל המערך שאמור להגן על ילדי ישראל גם בתוך המערכות שאגב, אפרופו פעילויות מחוץ לשעות הלימודים, אותו המדריך ג'וג'ידסו שהורשע והשתחרר וחזר לפתוח את אותו הסטודיו.
מיכל שיר סגמן: בדיוק אותו הדבר.
מיכל שיר סגמן: זו פשוט הפקרות של אפילו לא מערכת אחת, אנחנו שוב חוזרים לאותו המקום, של מערכות המדינה בכללותן.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת קרן ברק רצתה לדבר ומיד אחריה אימאן.
מיכל שיר סגמן: בסדר?
קרן ברק: תראי מיכל, הדיון הזה ובכלל כל היום הזה, מאוד מאוד חשוב.
קרן ברק: אני הגעתי לפה כי התחלתי באמת, בוועדה למניעת סמים והתמכרויות בקרב צעירים - - -.
מיכל שיר סגמן: אולי לשם משרד הבריאות כן טרח להגיע.
קרן ברק: דרך אגב, שם פשוט הצלתי את הצעת החוק שעלתה השבוע לוועדת השרים ומשרד המשפטים ודווקא הגורמים המקצועיים דווקא התנגדו אליה ואנחנו צריכים לפתור את זה וכדאי שגם את תיכנסי לזה, שעבירה שנקראת "פיתוי קטין", השלב הזה של הפיתוי, לא עד הביצוע, אלא כל השלב של הפיתוי ברשת בעיקר, ייחשב עבירה-שהיום זו לא עבירה.
קרן ברק: זה לנושא אחר ואני מקווה שתעשי את זה.
קרן ברק: את מדברת פה על משהו שהוא ממש ה"הארדקור" ושוב פעם, אני אומרת לך את זה כל פעם, שאני מאוד שמחה שאת יושבת בראש הוועדה הזאתי, כי אני מקווה שממנה ייצאו דברים יותר מוחשיים.
קרן ברק: אני כמובן אצטרף לכל פנייה לראש הממשלה, אבל חלק מהדברים נמצאים דווקא על שולחנו של משרד החינוך.
קרן ברק: אנחנו יכולים לעשות הרבה מאוד דברים וזה, כמו שאמרת, יפעת הייתה גם ראש הוועדה הזאתי, כך שיש לה קשב והבנה אחרים ולי, סליחה שאני אומרת את זה, יש דווקא בעיה עם אנשי המשרד ואת שמעת פה כמה שהרצון שלך הוא טוב, את שמעת פה בעצם את הדוגמא החיה של מה שקורה.
מיכל שיר סגמן: אני לא הכתובת, אני לא רוצה סתם - - - .
קרן ברק: בדיוק, לא לשפוך את התינוק עם המים.
מיכל שיר סגמן: - - - עושה עבודת קודש, זה פשוט לא זה, זה מה צריך מאיתנו כדי שתעשי עוד.
קרן ברק: אבל שוב אני אומרת שאת החוק, שאני אחזור עליו ולא איכפת לי מי כתב אותו בגלל שאני הגשתי אותו וזה לא משנה, זיהוי ודיווח על פגיעות בילדים.
קרן ברק: אנחנו היום יודעים שאחד מכל חמישה ילדים עובר פגיעה.
קרן ברק: זאת אומרת, פגיעה כלשהי, גם אם זה מכות, גם מינית אבל גם אם זה מכות ואנחנו גם יודעים שבוודאי בעבירות האלה של פגיעות מיניות, זה לא נפסק.
קרן ברק: הרי ילד שמתחיל לחוות את הפגיעות האלה, רוב המקרים זה בבית, לא כולם.
קרן ברק: אז זה ממשיך לאורך השנים.
קרן ברק: ברגע שהוא התחיל לחוות את המסכת ייסורים הנוראית הזאת, אם זה היה בגיל חמש-שש-שבע, זה נמשך כל חייו.
קרן ברק: זה לא נפסק, כי פתאום התוקף מתחיל להיות בו אדם יותר טוב.
קרן ברק: הוא ממשיך לחוות את זה וכל האירוע הזה, שבו - - -.
מיכל שיר סגמן: זה לא רק זה, גם יש את התופעה של פגיעה חוזרת.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לאו דווקא מאותו אדם פוגע על ידי פוגעים אחרים.
קרן ברק: כן והוא גם הופך להיות קורבן, אותה הבנאדם הופך להיות קורבן והוא הופך להיות קורבן גם לאורך כל חייו.
קרן ברק: והרי זה מציל נפשות, זה כמו שאומרים לך "תקשיבי, יש פה תרופה למחלה סופנית בגיל שש" היו מתגייסים כולם ביחד ושמים את הכסף לתרופה הזו ומכניסים אותה לסל הבריאות ומתקצבים את זה, כדי שילד בגיל שש ימשיך לחיות.
קרן ברק: עכשיו מה אנחנו אומרים פה?
קרן ברק: אנחנו אומרים שיש תרופה.
קרן ברק: התרופה היא שאותם המורים, לא היועץ החינוכי בבית הספר אלא אותם המורים, יעברו את ההכשרות האלה וידעו איך לזהות וגם לאן לדווח.
קרן ברק: זה זיהוי ודיווח, זאת אומרת, זה לא רק הזיהוי זה גם איך לדווח ובכיתה בה הממוצע הוא 30ילדים אז יש לך שישה ילדים כאלה, שישה ילדים בכל כיתה, כל שכבה זה עשרה ובכל בית ספר זה כבר הופך להיות מאות ויש תרופה-התרופה היא זאת שהמורים יעברו את ההכשרות האלה.
קרן ברק: עכשיו הם לא רוצים שיתערבו, הם אומרים שזה מדרון חלקלק שיתערבו להם בהכשרות שלהם, אתם לא רוצים ההכשרה כמתן רישיון כמו שאני כותבת בחוק, אז תעבירו את זה בשנה הראשונה של הלימודים בהכשרות מורים שהם עוברים השתלמויות בשנה הראשונה והשנייה.
קרן ברק: אבל שכל מורה יעבור את ההכשרות האלה, בלי שזה יהיה תנאי לרישיון.
קרן ברק: זה לא מעניין אותי איך זה כתוב.
קרן ברק: אבל במקום שמשרד החינוך יגיד את החוק הזה, ידרוש את החוק הזה ויבקש הוא בעצמו תמיכה של ועדת השרים לחקיקה, יביא את זה לשולחן הממשלה בעצמו, הוא מטרפד את זה.
קרן ברק: זאת אומר, הוא אומר "מספיק שיש יועץ, מספיק שהיועץ הזה מדבר בחדר המורים".
קרן ברק: סליחה, אני לא אומרת את זה בזלזול, אני אומרת את זה כי זה לא התרופה למחלה, יש מחלה ויש תרופה, אין קורלציה בין המחלה לתרופה ואם משרד החינוך היה באמת אומר "אנחנו אלה שפושים את התלמידים האלה, אנחנו יכולים להציל אותם בגיל גם, בגיל שש, בגיל שבע" ובמקום זה הוא אומר "היועצות החינוכיות עושות את העבודה", אז אנחנו בבעיה מיכל ולכן, את הבעיה הזאת אני מנסה ומבקשת ממך שתסגרי את הפער הזה.
קרן ברק: כי משרד החינוך היה צריך לדרוש את זה ובפועל הוא בולם את זה.
קרן ברק: מילא הוא לא דרש את זה, מילא הוא היה אומר "אוקיי אני מצטרף לדרישה, גם אם לא דרשתי בעצמי", אבל כרגע הוא זה שבולם את זה באירוע הזה של החוק.
קרן ברק: ופה את שחקנית מרכזית בחיבור הזה בין משרד החינוך.
קרן ברק: אני גם דיברתי בעצמי עם שרת החינוך והיא יודעת את זה.
קרן ברק: אבל זה לא מספיק שאני דיברתי, היא צריכה אולי את צריכה ואולי את כל הוועדה, אולי שהיא תבוא לפה, תזמיני אותה נדבר איתה.
קרן ברק: צריך עוד דחיפה קטנה.
קרן ברק: משרד המשפטים אצלכם ואני חושבת שזה יכול להיות, אם תעשי את זה בקדנציה שלך, אז הצלת באמת כל כך הרבה ילדים וזה בעיני אחד הדברים הכי חשובים שתעשי.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חברת הכנסת ברק.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אימאן חטיב יאסין, בבקשה.
אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף לדברים שאמרה חברתי קרן, אני באמת מופתעת מהנציגה של משרד החינוך.
אימאן ח'טיב יאסין: כאילו, ריבונו של עולם-אם היועצות עושות את העבודה, אז למה אנחנו יושבות כאן?
אימאן ח'טיב יאסין: ומה הסיפורים והנתונים שאנחנו שומעים?
אימאן ח'טיב יאסין: העניין הוא לא להאשים גוף, העניין הוא לעשות את הדברים כדי שלא יהיו לנו מקרים, שהמציאות הקשה הזאת תשתנה.
אימאן ח'טיב יאסין: זה הסיפור ולא משהו אחר.
אימאן ח'טיב יאסין: ולכן צריך שיהיה מעשה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני מופתעת, כאילו היושבת ראש שואלת אותך מה אפשר לעשות, מה את מציעה, מה את מבקשת ואנחנו לא שומעים בקשות, אנחנו לא שומעים דרישות.
אימאן ח'טיב יאסין: משרד החינוך צריך לבוא כשחקן מרכזי, שהילדים מגיעים אליו, המקום הראשון שמגיעים אליו.
אימאן ח'טיב יאסין: זה הוא שצריך לתת את התוכנית אפילו וזה לא קורה.
אימאן ח'טיב יאסין: מיכל אני רציתי לתת, לא יודעת אם זו תשובה/עצה, אבל אני חושבת שהנושא של העלאת המודעות בקרב הילדים הוא מאוד מרכזי בסיפור.
מיכל שיר סגמן: אגב גם בהיבט של הבדידות לא רק ברמה של הדיווח.
מיכל שיר סגמן: אני לא לבד, זה לא קורה רק לי.
אימאן ח'טיב יאסין: בדיוק, ולכן, מכיוון שמדובר גם בגיל מאוד צעיר צריך לעשות את זה בצורה יצירתית, שתאפשר מרחב ואווירה נוחה ובטוחה לאותם הילדים.
אימאן ח'טיב יאסין: שלא ירגישו מאוימים מהדבר ושלא ירגישו חשופים.
אימאן ח'טיב יאסין: שזה יגרום להם לחשוב "וואלה קורה כאן משהו שאולי נוגע אליי בדבר ואולי אני צריך לשבת עם עצמי ולחשוב על הדברים.
אימאן ח'טיב יאסין: " ויש דרכים, רק מה?
אימאן ח'טיב יאסין: צריך לייעד לזה - - -.
מיכל שיר סגמן: פנתה אליי ילדה שאחרי שהיא נפגעה מינית אמרה לי שהיא הלכה לספרייה העירונית, היא לא ידעה מה קרה לה, היא לא ידעה מה היא עברה והיא הלכה לספרייה העירונית כדי לחפש את זה בספרים ואז היא חיפשה בספרים, ילדה בכיתה ג'.
אימאן ח'טיב יאסין: זה כשיש אפשרות לספריה בכלל.
מיכל שיר סגמן: והיא מצאה את ההגדרה, אבל המילה אונס כל כך הפחידה אותה, שהיא אמרה "טוב אז אולי זה לא קרה לי" ואז היא עברה תהליך שלם של הכחשה במשך שנים, אבל הפלאשבקים, מה לעשות, היו שם והמציאות מכה והדיסוננס הזה שנוצר אצלה בין קרה לי ל-לא קרה לי, מה אני עושה עם זה?
מיכל שיר סגמן: היא לא סיפרה כמובן להורים שלה, זה בדיוק חלק מהעניין, לתת את האישור הזה ולהגיד לה את בסדר.
אימאן ח'טיב יאסין: ולכן אני ממליצה בחום רב להקצות משאבים, כבוד יושבת הראש, להקצות משאבים לעבודות יצירה, הצגות, פלייבק, פסיכודרמה, לא משנה מה.
אימאן ח'טיב יאסין: שיבואו, יעשו את הדברים בפני הילדים ותאמיני לי שהילדים יתחברו וילמדו לזהות את הדברים וחייבים לעשות את זה, כי מה קורה?
אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת לך בוודאות, בבתי הספר לא ששים להביא גם את אותן הצגות שגם עולות המון כסף.
אימאן ח'טיב יאסין: כי זו הרבה התארגנות וזו מעמסה נפשית ורגשית וכל זה וגם טוב להם שזה לא ייפתח-זו תיבת פנדורה אחת מעפנה כזאתי, שתתפוצץ להם בפנים.
מיכל שיר סגמן: אגב, אני יכולה לומר לך גם עוד דבר, אפרופו מערכות.
מיכל שיר סגמן: לא רק מערכת החינוך, אחר כך יש לנו מערכת החינוך כשמסיימים בית ספר, החינוך "הבלתי פורמלי" של אחרי שעות הלימודים, אנחנו מדברים על תנועות נוער, אנחנו מדברים על הרבה מאוד, על מכלול מאוד מאוד גדול.
מיכל שיר סגמן: וצבא.
מיכל שיר סגמן: אני הייתי מ"כית בנות בצבא וכשילדים עוזבים את הבית פתאום וישנים במקום אחר, זה שינוי נורא-נורא גדול, הרבה מאוד דברים פורצים וכמ"כית, אני זוכרת שאני הייתי הולכת הולך חזור לקב"ן, כשאני בעצמי ילדה בת 18 שפתאום מקבלת הרבה מאוד פניות.
מיכל שיר סגמן: אף אחד אגב, לא הכשיר אותי, גם לא כמ"כית, לטפל בזה.
מיכל שיר סגמן: כולל ניסיונות אובדניות של טירוניות, שבפעם הראשונה בחיים שלהן, מאיזו שהיא סיבה או הפלטפורמה, הרגישו את הצורך דווקא בטירונות, דווקא במקומות האלה לבוא ולחשוף וגם הצבא, אגב אנחנו לא הבאנו לכאן את נציגי משרד הביטחון בהיבט הזה, אבל גם הצבא לא באמת מטפל, אני אפילו לא מדברת על מקרים בתוך הצבא.
מיכל שיר סגמן: אני מדברת על מקרים שפגשתם את הטירונים לראשונה בקורסים, בקורס מפקדים, בטירונות וזה צף-אף אחד לא מכשיר את המפקד או המפקדת כדי לדעת לקלוט את זה.
אימאן ח'טיב יאסין: לכן צריך להקצות את המשאבים ולעשות את זה בצורה מובנית.
אימאן ח'טיב יאסין: לא להשאיר את זה לבחירה של האנשים.
מיכל שיר סגמן: נכון, נכון.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה אימאן.
מיכל שיר סגמן: ממש בקצרה, אנחנו כבר ממש בסוף הדיון אז נעשה ככה: משרד הרווחה, פרקליטות, מישהו כאן שחשוב לו מאוד לומר משהו?
מיכל שיר סגמן: אחרת אני אסגור את הדיון אחרי הדוברים.
מיכל שיר סגמן: בן זנתי בסדר גמור.
מיכל שיר סגמן: אוקיי אז נעשה ככה-רווחה, פרקליטות, שלטון מקומי בזום.
מיכל שיר סגמן: מישהו כאן שחשוב לו לומר?
מיכל שיר סגמן: בבקשה, משרד הרווחה.
איזבל שרי לוי: שמי איזבל שרי לוי, מנהלת תחום פגיעות מיניות בילדים ונוער במשרד הרווחה והקולגה שלי שעוסקת במענים לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית למבוגרים, סלעית.
איזבל שרי לוי: אנחנו שתינו עוסקות בתחום הזה במסדרת התפקידים שלנו.
איזבל שרי לוי: היה דיון מרגש מאוד, גברתי ואני מודה על ההזדמנות גם לשמוע את הממצאים הראשוניים שאנחנו מחכים בשקיקה-גם השופטת בן אור וגם כרמית יודעות כמה אנחנו מחכות לשמוע את העדויות.
איזבל שרי לוי: אני מאוד מקווה שיהיו עוד עדויות, אני חלילה לא מזלזלת ב-500, אבל אם אני מחשיבה שמשרד הרווחה רק בשנה החולפת טיפל ב-6,000 מבוגרים וילדים בטיפול פרטני רגשי שהמשרד מספק, על מנת לעזור לנפגעים ונפגעות מבוגרים וילדים, להשתקם מהפגיעות שלהם אז לפחות במחוזותינו יש לנו לא מעט עדויות שאנחנו ביקשנו/ניסינו לשכנע אבל כנראה שהמעמד הזה הוא לא פשוט לנפגעים.
איזבל שרי לוי: בשנה החולפת, מרכזי ההגנה שמשרד הרווחה מפעיל על מנת להקל על ילדים שהם נפגעי עבירות אלימות ועבירות מין בפרט, פגשו מעל 5,500 ילדים.
איזבל שרי לוי: במסגרת מרכזי ההגנה רוב הפגיעות הן סביב עבירות מין.
איזבל שרי לוי: זאת אומרת 4,600 אם אני לא טועה, בשנת 2020.
איזבל שרי לוי: ילדים שפנו ביחד עם ההורים שלהם ואם זה בני נוער שמותר להם גם לבוא ללא שום ליווי למרכז ההגנה "בית לין", מה שחלק מכירים.
איזבל שרי לוי: בית שבו מקבלים את הכל מהרגע שנפתחת הדלת.
איזבל שרי לוי: אני מקווה שגברתי יצא לה לבקר בבית כזה, הילדים עטופים ואחד הדברים שאנחנו מוציאים במרכזי הטיפול שאני אחראית עליהם ברחבי הארץ, זה שילד שעבר תהליך של חשיפה בפני אדם ששמע אותו, חשיפה בפני אדם שהאמין לו, חשיפה אחר כך בתוך מרכז הגנה- הוא היה עטוף ובמקום ללכת מדלת לדלת, הוא היה עטוף באנשים שבאו לשמוע אותו, הוא מגיע לטיפול במקום אחר לגמרי והצלחת הטיפול והשיקום של אותו הילד היא כמעט מובטחת.
איזבל שרי לוי: זאת אומרת, יש לנו ילדים שבאים מהמקום, האמינו למה שהאמנתי ולכן, אני אוכל יותר מהר להחזיר את האמון שלי בעולם.
איזבל שרי לוי: אני מתארת את התהליך הזה, כי אני יודע שכשזה עובד-זה עובד.
איזבל שרי לוי: כשיש מישהו ששומע את הפניה של הילד, כשילד יש לו את המילים לתאר את מה שקרה לו כי הוא יודע איך קוראים לאיברי הגוף שלו ואיך בכל זאת להגיד בכמה מילים-לא משנה באיזו שפה, את החלקים האינטימיים של הגוף שלו, שלא בהכרח בכל בית מלמדים אפילו שמות למקומות האלה בגוף ובשביל לספר שנפגעתי במקום מוצנע, אני צריך גם לדעת שיש לי מילה לדבר הזה ואם אין לי מילה למקום המוצנע אז אני גם אתקשה לספר למבוגר על הדבר הזה שקרה לי.
איזבל שרי לוי: אבל אם מישהו שמע אותו והילד הזה מגיע למרכז הגנה ואחר כך הילד הזה מגיע-מופנה ממרכז ההגנה לכל גורמי הטיפול הרלוונטיים, עטוף, הילדים האלה גם משתקמים.
איזבל שרי לוי: אני רוצה לשים קצת את התקווה הזאתי על השולחן, כי אנחנו יודעים שזה יכול לעבוד אחרת.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשאול אותך ואני אפנה אלייך את אותה השאלה שהפניתי למשרד החינוך, כן?
מיכל שיר סגמן: מאחר ואנחנו, אני שוב אחזור על זה, כי זה חשוב שיש אנשים שעושים עבודת קודש בתוך משרדי הממשלה ויש מאמץ, יש מחויבות ויש הרבה מאוד אכפתיות.
מיכל שיר סגמן: אבל צריך עוד, כי אנחנו יודעים שזה לא מספיק, אנחנו גם מכירים גם את הכשלים בתוך משרד הרווחה, בין היתר.
מיכל שיר סגמן: מה את צריכה כדי לעשות עבודה יותר טובה?
שרי לוי: אני צריכה גברתי ואני כמובן גם אביא את זה לדיון בתוך המשרד וגם להעמיק את החשיבה.
שרי לוי: אבל הדבר הראשון שעולה בכל הסיטואציה שאנחנו נמצאים בה, זה שאלימות מינית היא קודם כל אלימות ואנחנו נמצאים ביום המאבק באלימות מינית ואתמול, כשהתבקשנו למסור נתונים לשר הרווחה על מנת שהוא יציג את העשייה של המשרד, אנחנו דאגנו שבמענה אנחנו נתייחס לזה שמשרד הרווחה מנסה גם למנוע מילדים נוספים ובני נוער נוספים לפגוע מינית ולא רק רוצה לטפל בילדים שחס וחלילה כבר נפגעו.
שרי לוי: אני אחראית על 21 מרכזים ברחבי הארץ, שאני צריכה כל הזמן לחזק את המטפלים שם, להכשיר אותם באופן סדיר ולחזק את העבודה שלהם.
שרי לוי: אבל אנחנו יודעים שחצי מכמות הילדים שנמצאים אצלי במרכז, זאת אומרת 50% מתוך ה-3,000, הם ילדים שנפגעו מקטינים אחרים.
שרי לוי: לא אבא, לא סבא, לא שכן, לא דוד, ילד אחר.
שרי לוי: הרבה פעמים מאוד קרוב אליו בגיל, חלק לא קטן אפילו אחים.
שרי לוי: אנחנו גם במרכזים שלנו רואים יותר ויותר בפגיעות בין אחים ואנחנו הרחבנו את המרכזים, על מנת להכניס את כולם תחת קורת גג אחת.
שרי לוי: למה זה מוביל אותי גברתי, שאנחנו צריכים למנוע את הדור הבא של האלימים מינית.
שרי לוי: אנחנו צריכים להסביר לילדים איך מתנהגים אחד עם השני, איך נוגעים אחד בשני-רק ברשות ורק אם ביקשת רשות.
מיכל שיר סגמן: זה מתקשר גם למה שאמרנו גם אגב, עם הורים.
מיכל שיר סגמן: עם יכולת ההכלה של ההורים, שדבר כזה בכלל יכול לקרות אצלם בבית.
שרי לוי: זה נכון לכלל הורי ילדי ישראל.
שרי לוי: היום משרד החינוך, איריס תתקני אותי אם אני טועה, אין לו מנדט לפגוש הורים בכללי.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך הוא לא התשובה לכל דבר, משרד החינוך תפקידו לחנך ולהיות אחראי על הילדים כל עוד זה בתחום שיפוטו.
מיכל שיר סגמן: ילד במדינת ישראל זה מכלול כל כך יותר גדול וזה גם חלק מתפיסה של מדינה שלא קיימת היום במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אין תפיסת ילד, אתה אומר ילד, ישר אומרים משרד החינוך.
שרי לוי: חלק מילדי ישראל, חלקם לא נמצאים ברשות משרד החינוך.
שרי לוי: אני רוצה אבל כן לספר, ברשותך איריס, לפני 3 או 4 שנים, התחלנו להשתתף בפרויקט בין משרדי שקראו "מיניות במרחב בטווח".
שרי לוי: קדם לתוכנית הזאת, שלצערי הייתה פיצית, טיפה בים.
שרי לוי: רצינו עשרה יישובי פיילוט והגענו מבחינת משרד הרווחה ארבעה, מבחינת משרד החינוך עבדו בעוד איזה יישוב.
שרי לוי: אבל קדמה לזה קבוצת עבודה, שהיו נציגים בה מכל משרדי הממשלה ומכל מיני גופים ומרכזי סיוע, כל מיני גופים, "דלת פתוחה", כל מי שעוסק במיניות עם בני נוער וילדים, היו שם גם נציגות מהקהילה הלהט"בית וכל מי שבאמת נוגע בנושא.
שרי לוי: אני ישבתי בסדנאות האלה ובקבוצת העבודה הזאת ואני כעובדת סוציאלית, שבאתי מתחום חוק הנוער ועסקתי בילדים בסיכון ועסקתי בילדים נפגעים מינית, ליוויתי ילדה להפלות שלוש פעמים, עד שהיא סיפרה לי סוף-סוף, שאבא שלה זה שהכניס אותה להיריון ויכולנו לסיים את הפרשה, אני ויועצת בית הספר שגם הייתה באותה התקופה.
שרי לוי: אנחנו-אני למדתי, כמה זה חשוב לדבר עם ילדים על תפיסות מגדר ומשם על מניעת אלימות מינית מהשיח מגדרי אלימות מינית היא סוג שך אלימות והיא קורית בתוך יחסי כוח לא שווים.
שרי לוי: היא בשפה, היא במעשים.
שרי לוי: אנחנו שמענו מילדים, מכיתות בתיכון ובחטיבות הביניים שיש שפה שמשתמשים בה כל הזמן, יום יום בבית הספר, היא שפה אלימה מינית.
שרי לוי: לקרוא לילדים בבית הספר בשמות ואני לא אחזור על השמות ובטח שלא במעמד הזה.
שרי לוי: שזה מקובל, שזה חלילה וחס לא עובר איזו שהיא הערה של הצוות החינוכי שלו.
שרי לוי: לא חותמים על תקנון בית ספר שיש שפה כזאת, אנחנו לא משתמשים.
שרי לוי: כשיש נגיעות שמקובלות ביום יום של הילדים-זה בעיניי שורש הבעיה.
שרי לוי: שלא נגדל פה דור שהוא ממשיך להיות אלים מינים, כי אנחנו יודעים שחלק גדול מהאירועים זה לא רק אונס, זה חלילה וחס הרבה הרבה לפני האונס, זה הנגיעות וזה מה שהדר סיפרה פה באומץ רב.
שרי לוי: אנחנו יודעים שהדברים האלה לא היו צריכים לקרות בבית הספר והרבה הזה צמח איפה שהוא והדור הבא צומח ואת זה אני רוצה, אני לא יודעת איך להגיד את זה, אבל הלוואי ויכולנו להרחיב את התוכנית הזאת לכל מקום ואתר.
שרי לוי: אנחנו מדברים באמת על החינוך הלא פורמלי ועל כל מקום שיש בו ילדים.
שרי לוי: שיהיה ברור, אני בפנימיות של משרד הרווחה, אנחנו במעונות של חסות הנוער ובכל מקום-אני יש לי הקצאה של אפשרות לדבר עם ילדים על תפיסות מגדר, על תפיסות של מיניות ועל מה זה אלימות מינית ואיך אנחנו מתנהגים אחרת על מנת לשנות את התרבות הזאת במדינה.
שרי לוי: זה מה שאני הכי הייתי רוצה ואני מוכנה גם להרחיב גברתי אבל - - -.
מיכל שיר סגמן: אניי מאוד אשמח גם בכתב, כדי שנוכל באמת לסייע על מנת שזה יורחב, בהחלט.
שרי לוי: אני יכולה להגיד שאנחנו מטפלים בנפגעים, אנחנו תומכים במרכזי הסיוע בסכומים די נכבדים כל שנה בסיוע ראשוני.
שרי לוי: אבל צריך לעקור את הבעיה מהשורש.
שרי לוי: אין חולק.
מיכל שיר סגמן: חוזרים שוב על אותו המשפט שחוזר כאן מתחילת הדיון, גורם מתחלל שמאחד את כל משרדי הממשלה והמחלקות השונות כדי שכולם, שהוא יראה את התמונה במלואה ויראה אם יש איזה שהוא חלק חסר ומה חסר וידע להעצים את זה על מנת באמת לייצר פתרון כולל רב מערכתי, שנדבר אחד עם השני.
שרי לוי: אני אוסיף גברתי, דבר אחרון, ביקשנו ואני מקווה שהאוצר יאשר לנו עובדים סוציאליים, מתחללים שילוו מקרים של נפגעי פגיעה מינית מרגע חשיפת האירוע.
שרי לוי: אפילו אם צריך ללוות חמש שנים.
מיכל שיר סגמן: אדם אחד?
מיכל שיר סגמן: כלומר אדם אחד שהולך.
שרי לוי: מתחלל את הליווי, אנחנו שמענו קודם את המועצה לשלום הילד שיש להם פרויקט ליווי.
שרי לוי: אבל אנחנו חושבים שבכל רשות כזאת צריכה להיות עובדת סוציאלית שזאת המומחיות שלה.
שרי לוי: היא יודעת את הזכויות, היא יודעת איפה הסיוע נצמד, היא נצמדת לנפגעים ולנפגעות ולהורים שלהם ומוודא שלא יהיו עוד סיפורים של ילדים שנחקרים בתחנות משטרה במקום במרכז הגנה.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לדעת אם האוצר אישר או לא ולסייע לדחוף את זה.
שרי לוי: בסדר גמור, תודה גברתי.
מיכל שיר סגמן: בסדר גמור תודה רבה לך.
מיכל שיר סגמן: פרקליטות.
בת עמי ברוט: שלום, שמי ד"ר בת עמי ברוט ואני מפרקליטות המדינה, הממונה הארצית על תחום נפגעי עבירה וראש יחידת הסיוע הארצית לנפגעי עבירה בפרקליטות המדינה.
בת עמי ברוט: קודם כל אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה על הדיון החשוב הזה, להודות לוועדה הציבורית על הצגת הממצאים שבאמת, אי אפשר להפריז בחשיבותם ואני חושבת שהם מאוד מבססים ומוכיחים את הדברים שאנחנו רואים במשך שנים לגבי הצרכים של הנפגעים ומה חסר היום למעשה.
בת עמי ברוט: כמובן שאני רוצה גם להודות גם לשני הנפגעים שחלקו איתנו את הסיפור, אני רואה שהם כבר לא נמצאים כאן, אבל בהחלט דברים מאוד מטלטלים, שאנחנו בפרקליטות רואים אותם, הם מגיעים אלינו רק בשלבים מתקדמים יותר ובמידה והוגשה תלונה, הפרקליטות כידוע היא זו שמטפלת בכל תיקי עבירות המין בהליכים הפליליים ולמעשה, אנחנו כפרקליטות, אנחנו פועלים להתמקצעות של כלל הגורמים שמטפלים בתיקים האלה ובכלל זה אני יכולה להצביע גם על הכשרות ייעודיות שאנחנו עושים, על קיצור משך הטיפול בתיקים, בוודאי בתיקים של קטינים - - -.
מיכל שיר סגמן: כמה הכשרות העברתם מסך כל האנשים?
עמי ברוט: יש לנו הכשרות ייעודיות לנושא הזה והכשרות קבועות, זאת אומרת יש הכשרות בסיס, יש הכשרות עומק, יש סדנאות שאנחנו מעבירים, מכל ההכשרות בסיס של הפרקליטות למשל, אנחנו קוראים לזה "הכשרות השדרה של הפרקליטים".
עמי ברוט: בין אם זה פרקליטים צעירים, פרקליטים וותיקים יותר וגם פרקליטים שהם בשלב מתקדם יותר.
עמי ברוט: אנחנו בהקשר הזה, הרבה פעמים משתפים פעולה עם מכון חרוב שאנחנו מגיעים אליהם להכשרות, שאנחנו מגיעים אליהם עם הפרקליטים.
מיכל שיר סגמן: מבחינת ההיקף אני שואלת.
עמי ברוט: ההיקף, כל פרקליט באופן בסיסי עובר הכשרה במסגרת ההכשרה שלו להיות פרקליט.
עמי ברוט: הוא עובר הכשרה גם בנושא של פגיעה מינית ונפגעי עבירות מין ועבירות מין ואופן הטיפול בתיקים ולאחר מכן יש פרקליטים שממשיכים לטפל, כי לא כל פרקליט הרי מטפל בתיקי עבירות מין והפרקליטים האלה אמורים לעבור הכשרה שהיא הכשרה ייעודית יותר מעמיקה ואני יכולה להעביר לוועדה את רשימת ההכשרות שהעברנו בשנים האחרונות וגם שנינו לשנה האחרונה, לשנת 2022, יש לנו ממש סדרה ייעודית של הכשרות לנושא הזה.
עמי ברוט: כמובן שבמסדרת ההכשרות האלה וגם באופן שוטף, אנחנו פועלים להטמעת הנחיות בהקשר של עבירות מין ולהטמעת נוהל הנשיאה.
עמי ברוט: יצאו מספר נהלים שנוגעים גם לטיפול בעבירות מין ובנפגעי עבירה בנוהל נשיאת בית המשפט העליון ואנחנו בקשר כמובן, גם עם הנהלת בתי המשפט בהקשר הזה ובהקשר של הטמעת ההנחיות.
עמי ברוט: אנחנו גם משקיעים הרבה עבודה בקשר ובהנחיה של הפרקליטים לקיום קשר עם הילדים הנפגעים ועם המשפחות שלהם לאורך ההליכים ואנחנו גם משתתפים בפורומים שונים.
עמי ברוט: הפורום למשל של לירון מהמועצה לשלום הילד, שהיא סיפרה, "פורום האינטר-דספילינארי", אנחנו כמובן משתתפים בו.
עמי ברוט: אנחנו מנהלים פורומים, יש לנו פורום עבירות מין שאושרת שהם שעומדת בראשו, היא הייתה הנציגה שנאלצה לעבור לדיון אחר ואני עומדת בראש פורום נפגעי עבירה שעומד בקשר עם כלל הגורמים שמטפלים בנושא של נפגעי עבירה וגם עם ארגוני הסיוע שמסייעים לנפגעי עבירה.
עמי ברוט: אנחנו משתתפים בוועדות, לדוגמא-וועדת ברלינר שהסתיימה והגישה את המלצותיה.
עמי ברוט: אנחנו הגשנו אפילו בקשה ודרישת תקציב להטמעה וליישום המלצות וועדת ברלינר, שנוגעות לפרקליטות ואנחנו גם נודה אם הוועדה הזו תוכל גם לקדם את הטמעת ויישום המלצות וועדת ברלינר שכבר דובר רבות על גורם מתחלל פה בוועדה.
עמי ברוט: זוהי אחת ההמלצות של וועדת ברלינר, אחת ההמלצות המרכזיות, להקים נציבות נפגעי עבירה שלמעשה תשמש כגוף מתחלל של כל הנושא של נפגעי עבירה ובוודאי בתוך זה, של נפגעי עבירות מין וקטינים בכלל זה.
עמי ברוט: בנוסף, איזבל אמרה את הדברים.
עמי ברוט: אבל זו גם אחת מהמלצות וועדת ברלינר ואני שמחה לשמוע שהוגשה דרישת תקציב לעניין הזה, אחת ההמלצות הייתה למנות עובד סוציאלי, גורם טיפולי למעשה, שילווה את נפגע העבירה וקטינים בוודאי, גם בכלל זה ילווה את נפגע העבירה מרגע הגשת התלונה ועד למעשה, לסוף ההליכים.
עמי ברוט: זאת אומרת, סוף ההליכים זה אומר גם לאחר השחרור, כי יש עוד הליכים של וועדות שחרורים והליכי חנינה והליכי הרחקת עבריין מין מסביבת נפגע העבירה ופיקוח עליו בענייני מין והליכים אזרחיים יכולים גם להיות.
עמי ברוט: כל הדבר הזה זוהי המלצה של הוועדה שאנחנו סבורים שיש מקום לקדם אותה.
עמי ברוט: אנחנו גם מקדמים את הטמעת ויישום ההמלצות בהקשר, בזירה של הפרקליטות.
עמי ברוט: שזה אומר, יש שלל המלצות, המלצות רבות.
עמי ברוט: יש דיון בעוד כרבע שעה על המלצה מסוימת שנוגעת לבתי דין ייעודיים לעבירות מין, שגם בוודאי תוכל להשפיע על עניינם של קטינים נפגעי עבירות מין.
עמי ברוט: אנחנו גם הקמנו בפרקליטות, יש פרויקט במשרד המשפטים שנקרא "המגדלור" ובתוכו יש צוות נפגעי עבירה ובעצם הצוות הזה פועל.
עמי ברוט: דבר ראשון שהוא עשה זה בדק את כל, כמו שאומרים - - - מה חווים נפגעי עבירות מין וילדים בכללם.
עמי ברוט: מה הם חווים לאורך כל ההליך, מה המענים שניתנים על ידי המשרד ואיך אנחנו בעצם יכולים לתכלל את המענים האלה שניתנים על ידי משרד המשפטים באופן שנפגע עבירה לא יצטרך לחפש את המענים, אלא שהם יגיעו אליו באופן פרואקטיבי.
עמי ברוט: אנחנו כמובן נהיה חלק מכל גוף שיוקם ונשתף פעולה עם כל גוף.
עמי ברוט: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה אני צריכה, בבקשה מבקשת לקצר כי יש לנו עוד כמה דברים ואנחנו חייבים לסיים כפי שאמרת, יש עוד וועדות נוספות בנושאים האלה.
מיכל שיר סגמן: יש לי עוד 2 שאלות, לענות בקצרה.
מיכל שיר סגמן: אחת, מי הגורם שמממן ויפעיל את העובדות הסוציאליות שילוו?
מיכל שיר סגמן: למי אני צריכה לבוא ב - - -.
עמי ברוט: נראה לי שהגורם הרלוונטי הוא משרד הרווחה.
מיכל שיר סגמן: והתקצוב יגיע מכם?