GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד וינדמן: קודם כל אני אתחיל בתודה לך, גבירתי יושבת-הראש על קיום הישיבה.
ורד וינדמן: המקרה צריך להרעיד את אמות הסיפים, ומה שצריך לעשות זה לבדוק מה ניתן היה לעשות אם ניתן היה לעשות כדי להציל את ליטל יעל.
ורד וינדמן: אמרה נציגת משרד הבריאות בדיון, אמרו גם במענה למכתב שאנחנו הוצאנו אתמול לבקשה לקיום ועדת בדיקה, ואמרו גם על הבקשה שהגשנו להם בחודש מרץ השנה על ועדת בדיקה נוספת על מקרה נוסף שקרה בדיוק באותו מקום, כך על פי החשד, שהם לא יכולים לקיים ועדת בדיקה כל עוד יש חקירת משטרה.
ורד וינדמן: אני רוצה לכפור בדבר הזה.
ורד וינדמן: זה לא אותה חקירה, זה לא אותה בדיקה ולא יתכן שלא יבדקו על פי בקשה שלנו מחודש מרץ, ומי יודע מה היו יכולים להועיל תוצאות של ועדה מחודש מרץ למקרים אחרים.
ורד וינדמן: גם משרד הרווחה, ייאמר לזכותו על אף שאני עם חלק מההמלצות שלהם לא הסכמתי.
ורד וינדמן: במקרה הנוראי של המלונית הקימו ועדת בדיקה ולא חיכו לתוצאות הבחינה המשטרתית, אז קודם כל זה מה שצריך לקרות אתמול.
מיכל שיר סגמן: בכלל ההסבר של משרד הרווחה היה הרבה יותר סביר מאשר של משרד הבריאות.
ורד וינדמן: אז אני אומרת, קודם כל צריך להקים עכשיו ועדת בדיקה ולבדוק, ולא להסיק רק מסקנות עקרוניות, שיש הרבה מקום למסקנות עקרוניות, אלא גם אם צריך מסקנות אישיות, מי אחראי, אם היה מחדל, מי אחראי למחדל הזה?
ורד וינדמן: אולי זה מה שיצליח להזיז דברים ונוכל בעזרת זה להציל את הילדים הנוספים.
ורד וינדמן: צריך להתקומם על זה, ואנחנו יודעים את זה מאירועים טראגיים אחרים שהנהלים וחוקים והנחיות שאמורים להציל חיים, נחקקו ונכתבו בדם, ואת "המדיניות" הזאת צריך להפסיק.
ורד וינדמן: מה צריך לקרות במערכת של בריאות הנפש, ממש בנקודות - הפיקוח צריך להיות פיקוח מהותי ומשמעותי גם אם המוסד הוא לא של משרד הבריאות.
ורד וינדמן: האחריות הכוללת, אין ספק שהיא של משרד הבריאות.
ורד וינדמן: האמירה של נציגת משרד הבריאות שאי אפשר לקבוע נהלים על גוף שהוא סמי-שיפוטי, סליחה, אני לא מצליחה להבין את האמירה הזו.
ורד וינדמן: לכל גוף צריך שיהיו נהלים לקיום שלו.
ורד וינדמן: לא אומרים להם מה להחליט אבל נהלים איך להתנהל, נהלים של קשר עם מייצגים שהוא כל כך משמעותי בהגנה על ילדים, מייצגים של הסיוע המשפטי.
ורד וינדמן: זאת נקודה אחת בנושא של הפיקוח המהותי של משרד הבריאות.
ורד וינדמן: יש נושא של הכשרות גם לצוותים המקצועיים-טיפוליים וגם לצוותים המנהלתיים כולל מאבטחים, המקרה שהזכרנו קודם.
ורד וינדמן: גם הם צריכים לעבור הכשרות ובדיקה גם של העובדה כמו שאת קראת לזה בצדק, הכשירות שלהם לשמש במוסד כזה וגם ההכשרות התקופתיות, והנושא של הנגישות לילדים עצמם.
ורד וינדמן: ילדים צריכים לדעת לאן הם פונים אם יש להם תלונה, אם יש להם פנייה, אם יש להם שאלה, אם מה שקורה תקין או לא תקין.
ורד וינדמן: פה צריך לקחת, ואני אגיד את זה בערבון מוגבל, לקחת את הדוגמה של משרד הרווחה.
ורד וינדמן: יש נציבות פניות לילדים במסגרות חוץ-ביתיות, לא במקרה, נציבות שהיא אמורה להיות עצמאית.
ורד וינדמן: אני אומרת אמורה, כי היא תחת משרד הרווחה אבל יש לה מאפיינים עצמאיים.
ורד וינדמן: אותו דבר צריך לקרות גם בהקשר של משרד הבריאות, והנציבות הזו כמו שעושה סימונה, הנציבה של ילדים בהשמה חוץ-ביתית, ללכת אליהם פיזית.
ורד וינדמן: אנחנו יודעים מהדוח שמגישה הנציבה מדי שנה שהפניות, מאין הן מגיעות?
ורד וינדמן: הן לא מגיעות לבד, הן מגיעות מהמקומות שהיא הגיעה אליהם, אז זה צריך להסדיר וזה צריך לקבוע בחקיקה.
ורד וינדמן: צריך לשאול פה שאלות גם ביחס למקרה הספציפי ומזה ללמוד למקרים אחרים, איזה קשר יש של העברת מידע בין הגופים השונים, בין המשטרה, בין הרווחה, בין הבריאות.
ורד וינדמן: מה ידעו במוסד הרפואי?
ורד וינדמן: איזה מידע עבר למשטרה?
ורד וינדמן: מה המשטרה העבירה למוסד הרפואי ולמוסד בקהילה של הפוסט אשפוזית?
ורד וינדמן: את כל הדברים האלה צריך לבדוק ולהסיק מזה את המסקנות.
ורד וינדמן: משפט אחרון בהתייחס למה שאמרת גבירתי יושבת-הראש בראשית הדברים, וזה העובדה שעניינם של ילדים וילדות מתנהלים בכל מיני מסגרות ותחת משרדים שונים, שזה טבעי שהם תחת משרדים שונים אבל כפי שאמרת בעיניי מאוד בצדק, צריך שלכל הפחות יהיה גוף שמתאם בין המשרדים השונים.
ורד וינדמן: זה עניין לכאורה פשוט אבל יכול לתת מענה להרבה מאוד מהכשלים שקיימים.
ורד וינדמן: אני אסיים במה שהתחלתי איתו.
ורד וינדמן: צריך להפסיק עם המדיניות של קביעת נהלים, הנחיות וחוקים בדם.
ורד וינדמן: את הילדה הזו כבר לא ניתן להציל.
ורד וינדמן: להציל את הילדים הבאים וזה אפשרי.
מיכל שיר סגמן: ד"ר עידית סרגוסטי, בזכות.
מיכל שיר סגמן: גם המתינה בסבלנות כל הדיון.
עידית סרגוסטי: תודה רבה, היה שווה להמתין ולשמוע את הדברים שעלו כאן.
עידית סרגוסטי: אני לא אחזור על מה שכבר נאמר, אני רוצה להצביע על עוד שתי נקודות בהמשך לדברים של ורד, לגבי מה שקורה במחלקות פסיכיאטריות.
עידית סרגוסטי: ילדים ונוער לא אמורים להיות מאושפזים במחלקות פסיכיאטריות שנמצאות בתוך בתי חולים פסיכיאטרים נפרדים.
עידית סרגוסטי: כבר נאמר שאור השמש הוא חומר החיטוי הטוב ביותר.
עידית סרגוסטי: העובדה שהמחלקות האלה מתקיימות בבתי חולים פסיכיאטריים נפרדים, מבודדים, הרבה פעמים אלו מחלקות שלא מגיעים אליהם מבקרים מבחוץ, ובתקופה הזו של הקורונה מאוד הקצין הדבר הזה.
עידית סרגוסטי: ראינו מצבים שלא נתנו להורים לבקר ילדים שמאושפזים במחלקות פסיכיאטריות במשך שבועות ארוכים.
עידית סרגוסטי: הדבר הזה לא קורה במחלקות ילדים בבתי חולים כלליים.
עידית סרגוסטי: האשפוז הפסיכיאטרי, בוודאי של ילדים ונוער צריך לעבור לבתי החולים הכלליים.
עידית סרגוסטי: אין סיבה שבבית חולים שניידר לא תהיה מחלקת אשפוז פסיכיאטרית לילדים ונוער, ואותו דבר בכל בית חולים כללי אחר.
עידית סרגוסטי: זו נקודה אחת.
עידית סרגוסטי: ברגע שהמחלקות האלה מתנהלות כעולם סגור, מבודד מהעולם החיצון, מרבית האנשים, אני חלילה וחס לא רוצה להטיל דופי באנשי המקצוע שעובדים שם.
עידית סרגוסטי: מרביתם אנשים טובים, מעולים ובאים לעשות טוב, אבל התנאים האלה של בידוד ושל סגירה של המקומות האלה, הם אלה שמאפשרים גם מקרים כמו אלה שאנחנו רואים.
עידית סרגוסטי: נקודה נוספת.
עידית סרגוסטי: ורד ציינה את המחסור באומבוצמן, נציב קבילות שיגיע למקומות האלה, למקומות הסגורים, יאפשר לאנשים שנמצאים שם להתלונן.
עידית סרגוסטי: הוא צריך להיות גורם חיצוני כדי שהאנשים שנמצאים במקומות האלה, הילדים בוודאי, לא יחששו להתלונן.
עידית סרגוסטי: נושא נוסף זה מחסור במענים בקהילה.
עידית סרגוסטי: לילדים ונוער עם קשיים נפשיים, ואת ציינת את העובדה שמשרדי הממשלה מגלגלים ביניהם אחריות.
עידית סרגוסטי: מעבר לטיפול הפסיכולוגי והפסיכיאטרי שעליו אחראיות היום קופות החולים שגם שם יש מחסור מאוד גדול ותורי המתנה בלתי אפשריים, אין היום למעשה מענים אחרים בקהילה שיכולים למנוע את האשפוזים.
עידית סרגוסטי: יודעים להגיד אנשי מקצוע מה המענים שחסרים.
עידית סרגוסטי: משרד הרווחה רק לאחרונה לשמחתנו הרבה לקח על עצמו להתחיל לפתח את המענים האלה.
עידית סרגוסטי: זה עדיין טיפה בים.
עידית סרגוסטי: לאורך שנים משרדי הבריאות והרווחה גלגלו ביניהם את האחריות על הנושא הזה.
עידית סרגוסטי: משרד הבריאות נותן מענים מגיל 18 ומעלה.
עידית סרגוסטי: משרד הרווחה נותן מענים לילדים ונוער, אבל הקבוצה המסוימת הזו של ילדים עם קשיים נפשיים משמעותיים שצריכים גם תשומות משמעויות של בריאות הנפש, למעט הפנימיות הפוסט אשפוזיות, אין להם היום מענים בקהילה.
עידית סרגוסטי: אלו מענים שאילו היו קיימים, יכלו, א', למנוע אשפוזים ו-ב', לתת תמיכה ומעטפת לילדים שיוצאים מאשפוז ונשארים בקהילה.
עידית סרגוסטי: זו נקודה שהיה חשוב לי להדגיש.
מיכל שיר סגמן: אני מקריאה בשביל הפרוטוקול - חיסוי פרטים אישיים של דוברים בוועדה המיוחדת לזכויות הילד - כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
מיכל שיר סגמן: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לנעול את הישיבה הזו ואני חוזרת חזרה אל הדברים שאמרתי בתחילתה.
מיכל שיר סגמן: אין כתובת לילדי ישראל, לא בחסות המדינה ולא לא בחסות המדינה.
מיכל שיר סגמן: אין כתובת, אין גורם מתכלל.
מיכל שיר סגמן: מספר הפגיעות המיניות, הכמות של מקרי האלימות שאנחנו חשופים אליהם, מדינת ישראל לא נמצאת במקום טוב, ולא עושה רושם שיש איזשהו מישהו שמוכן לצאת מהבועה המאוד קטנה וצרה של אותו המשרד הממשלתי שעוסק בדבר, שמתחיל לתקשר עם מערכות נוספות כדי לוודא שהמקרים הבאים לא יקרו.
מיכל שיר סגמן: כל אחד מנסה להסביר כמה הוא עושה את הטוב ביותר.
מיכל שיר סגמן: לפני שאני מוסרת את הסיכום של הוועדה, אין לי ספק שכל מי שעובד עם ילדים, על אחת כמה וכמה במוסדות פסיכיאטריים והמחלקות הפסיכיאטריות, במשרדי הרווחה, משרד הבריאות, אין לי ספק שמדובר בעובדים מסורים, עובדים שעובדים קשה מאוד, הרבה מאוד פעמים גם לא מתוגמלים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מודעים לזה.
מיכל שיר סגמן: עם זאת, מספר המקרים שעולים בשנה בפגיעה בקטינים בכלל ובקטינים בחסות המדינה בפרט, הוא לא יעלה על הדעת.
מיכל שיר סגמן: יש כאן מחדל ובמחדל צריך לטפל.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קובעת כי אין כתובת אחת לשמור על שלומם של קטינים בישראל.
מיכל שיר סגמן: צריך לכל הפחות גוף שיתאם בין המשרדים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת ממשרדי הבריאות, הרווחה והשירותים החברתיים והחינוך לעדכן את הוועדה על הצעדים שהם ביצעו כל אחד בתחומו על מנת לוודא שלא יקרו מקרים כאלה בעתיד.
מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות, הוועדה קוראת לייסוד גוף תלונות בלתי תלוי שיגיע למוסדות הסגורים וייפגש עם קטינים חוסים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפתח מענים פסיכיאטריים בקהילה שיחסכו את הצורך באשפוז.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לבצע בדיקות קבועות של רישום פלילי לכל אחד מהעובדים במוסדות בו שוהים קטינים: פנימיות, מוסדות רווחה, מוסדות רפואיים סגורים.
מיכל שיר סגמן: כמו כן לבצע בדיקה אתית של כשירות העובדים ומצב שחיקתם במוסדות אלה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת למשרד הבריאות לפקח על החלטות הוועדות הפסיכיאטריות.
מיכל שיר סגמן: אני אומר בנימה אישית, חובת הדיווח קיימת על כולנו, גם על משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: כשאתם רואים שמשהו לא עובד, גם אם לא לגמרי בתחום האחריות שלכם, גם אם אתם רואים שזה ליד, זה באחריותכם, כל אחד שעובד במשרדים האלה, לדווח הלאה ולהבטיח שאתם עושים את המיטב כדי שהדבר הזה לא יקרה שוב, בין אם צריך לפנות אל השר הממונה, בין אם צריך לדווח למישהו.
מיכל שיר סגמן: לא יכול להיות שזה יתקע במחלקות, כי כשזה נשאר במחלקות ולא עולה הלאה, גם ככה אין גוף מפקח ומתכלל והעובדה שזה לא עולה עוד יותר גבוה, מונע גם את המינימום שאולי כן אפשר לייצר, לכן החשיבות של ההצפה של משרדי הממשלה מהמחלקות למעלה, היא קריטית, לכן חזרתי שוב ושוב על השאלה הזו.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נהיה במעקב על הנושא.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, הישיבה הזאת נעולה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להתחיל בבקשה את הישיבה.
מיכל שיר סגמן: היום ה-11.10.2021, ה' בחשון התשפ"ב.
מיכל שיר סגמן: אנחנו מתחילים דיון בוועדה לזכויות הילד בנושא מענים רגשיים לילדים ובני נוער עולים חדשים, לציון יום העלייה.
מיכל שיר סגמן: בנימה אישית, אני שמחה, חוק יום העלייה קודם ונכתב על ידי היועץ שלי, יונתן יבור שבעצמו עולה חדש, מתוך מחשבה שראוי וחשוב לציין את היום הזה.
מיכל שיר סגמן: עלייה היא משהו שמאוד ייחודי למדינת ישראל ולמפעל הציוני בפרט.
מיכל שיר סגמן: הקליטה של אחינו ואחיותינו מקצות תבל זה משהו שהתפללנו אליו במשך אלפי שנים והנה הגענו אל היום שבו אנחנו בעצמנו, הורינו, סבנו וסבתנו, ועדיין מקיימים עלייה אל ארץ ישראל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים מה זה חבלי לידה, מי מביננו שחווה את זה ומי ששמע סיפורים, אם זה אני מההורים שלי, אימא שלי שעלתה מחלב, מסוריה ישר למעברות ומשם לכיתה למזרחיים ולכיתה אחרת לאשכנזים, ואם זה אבא שלי שעלה מפולין המוכה והיה צריך לחיות את השפה העברית כנוער, והיו קופצים ברחובות על אנשים ששמעו אותם מדברים באידיש או בערבית, והיו קופצים להם על הגב וצועקים, לא עברית, דבר עברית, וכל סיפורי העלייה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים לעשות הכול ולוודא שהיהודים שמגיעים חזרה הביתה ירגישו כאן הכי טוב שאפשר וירצו להישאר כאן, כי ישראל היא לא מקום מגורים ישראל היא בית נצחי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים גם להתייחס אל מדינת ישראל כאל בית נצחי ולהביא גם את העולים, ויתרה מהעלייה עצמה, להביא שיהיו להם כאן חיים נוחים, טובים, מלאים בשפע ובטוב כמו לכלל אזרחי ישראל כמובן על מנת שירצו להישאר.
מיכל שיר סגמן: יש עולים שאין להם ברירה ויש עולים שיש להם ברירה ויכולים לחזור למדינות עם שפע.
מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים לוודא שאנחנו מכינים להם את הבית וגורמים להם להרגיש כאן רצויים על מנת שהקליטה שלהם תהיה טובה ונוחה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה להתחיל בבקשה עם טירה גלינויר ממשרד החינוך.
טירה גלינויר: אנחנו כמערכת החינוך תופסים את עצמנו כעוגן בעבור התלמידים העולים והמשפחות שלהם.
טירה גלינויר: נמצאת איתי פה ד"ר יוכי סימן טוב שהיא אמונה מטעם אגף שפ"י על המענים הרגשיים.
טירה גלינויר: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה גדולים.
טירה גלינויר: ניתן לה אם זה בסדר.
מיכל שיר סגמן: יוכי סימן טוב, משרד החינוך, בבקשה.
יוכי סימן טוב: בוקר טוב, אני אגיד כמה דברים שאנחנו עושים.
יוכי סימן טוב: אני אחראית על נושא גם של חירום וגם של מניעת אובדנות, אז אני אשלב את שני הדברים.
יוכי סימן טוב: מאז הקורונה פתחנו קו פתוח, קו סיוע של שפ"י, שנמצאות בו כל יום מומחיות מהיחידה שלי שנותנות מענה מ-08:00 בבוקר עד 20:00 בערב וניתן לקבל בשפות שונות מענה.
יוכי סימן טוב: דבר שני, כשיש לנו אירוע חירומי, לא דווקא חירום לאומי, זה יכול להיות גם שחס וחלילה קרה אסון אצל תלמיד ספציפי ובעיר מסוימת צריך לתת עזרה, אז אנחנו נותנים סיוע בצורה של תדריכים מקצועיים.
יוכי סימן טוב: אם יש צורך, אנחנו מתרגמים את הכול לאמהרית, לרוסית.
יוכי סימן טוב: בזכות טירה אנחנו תרגמנו בתקופות חירום לשבע שפות מכתבים להורים.
יוכי סימן טוב: בדרך כלל הורים יודעים עברית אז אין בעיה, אבל בעיקר להורים.
יוכי סימן טוב: הצורך הוא בדרך כלל להורים.
יוכי סימן טוב: אנחנו עבדנו ועובדים עם המגשרים בנושא של מניעת אובדנות בצורה מאוד עמוקה, כי אנחנו יודעים מהספרות המקצועית וגם מהניסיון.
יוכי סימן טוב: אגב, בשנות ה-50' שיעור ההתאבדויות במדינת ישראל היה גבוה בהרבה מאשר עכשיו.
יוכי סימן טוב: לא יודעים את זה.
יוכי סימן טוב: אני מדברת שיעור ל-100,000 ולא מספרים מוחלטים כמובן.
יוכי סימן טוב: אנחנו מודדים תמיד ביחס לאוכלוסייה, אז אנחנו יודעים שהעלייה, הגירה היא גורם סיכון משמעותי.
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים על שיעורי אובדנות?
יוכי סימן טוב: בעבר, למשל ב-2006 הייתה לנו שנה נוראה.
יוכי סימן טוב: 2005–2006 היו לנו שנים נוראות עם עולים מאתיופיה.
יוכי סימן טוב: אני לא מדברת על מאות אנשים.
יוכי סימן טוב: כל ילד הוא עולם בפני עצמו.
יוכי סימן טוב: אם אנחנו מדברים על שמונה עד עשרה מתאבדים בשנה בכל המערכת, ולשמחתנו זה לא עולה אלא יורד למרות שמספר התלמידים עולה, שוב, קשה לי להגיד לשמחתנו כי כל ילד הוא עולם בפני עצמו.
יוכי סימן טוב: העולים מאתיופיה היו 50% מהמתאבדים, זאת אומרת, אם היו עשרה מתאבדים, היו חמישה או שישה עולים מאתיופיה.
יוכי סימן טוב: היינו מאוד מוטרדים מזה.
יוכי סימן טוב: עשינו פעולות מאוד עמוקות.
מיכל שיר סגמן: באיזה טווחי גילאים?
יוכי סימן טוב: בדרך כלל בגיל חטיבה עד תיכון.
יוכי סימן טוב: בעבר זה היה יותר תיכון.
יוכי סימן טוב: היום הגיל של התנהגויות הסיכון ירד.
יוכי סימן טוב: השיעור לא עלה אבל הגיל יורד.
מיכל שיר סגמן: הגיל יורד בלי קשר לעלייה, אגב.
מיכל שיר סגמן: הגיל יורד כלל ארצי לצערנו הרב.
יוכי סימן טוב: נכון, בכל התנהגויות הסיכון.
יוכי סימן טוב: לשמחתנו בשנים האחרונות אין שום בולטות לילדים עולים.
יוכי סימן טוב: פה ושם יש לנו מקרה אבל אין בולטות לעולים בהתאבדויות.
יוכי סימן טוב: אני חושבת שזה הולך בד בבד עם ההרגשה שיש שיפור.
יוכי סימן טוב: אני לא מתעלמת מהבעיות בכלל.
יוכי סימן טוב: שלא ישמע ממני שאני אומרת, הכול טוב, הכול יפה.
יוכי סימן טוב: ממש לא, אבל יש איזושהי מגמה של שיפור אצל ילדים יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות לשעבר, שלהם הייתה הבולטות בנושא של התאבדויות בעבר וממש רואים הסתגלות.
יוכי סימן טוב: בתחום של התאבדויות אין בולטות בשנים האחרונות.
יוכי סימן טוב: כחלק מהתפיסה של הכלה והשתלבות יש לנו תוכנית למניעת אובדנות שהיא תוכנית של תשעה מפגשים.
מיכל שיר סגמן: לא רק לעולים.
יוכי סימן טוב: לא עשינו תוכנית ייחודית לעולים כי התפיסה היום היא של הכלה והשתלבות.
יוכי סימן טוב: כן עשינו ניסיון עם הורים יוצאי אתיופיה.
יוכי סימן טוב: זה לא כזה קל.
יוכי סימן טוב: ההורים לא מרבים לבוא בערב.
יוכי סימן טוב: לא ציינתי שיש לנו מדריכות מקצועיות דוברות שפות, שזה יתרון אדיר.
יוכי סימן טוב: היו מקרים ששלחתי את המדריכה לבית של עולים, ממש הביתה וזה היה הצלה.
יוכי סימן טוב: זה לא היה במסגרת תפקידה.
יוכי סימן טוב: אמרתי לה, אם את מוכנה.
יוכי סימן טוב: היא נסעה מרחקים ארוכים, אני לא אגיד את העיר.
יוכי סימן טוב: נסעה מרחקים ארוכים ביום שישי להיות שם עם המשפחה וזה עשה את ההבדל כי נכנסה לשם מישהי.
יוכי סימן טוב: זה באמת פעולה יוצאת דופן, אבל כשצריך יש לנו התגייסות יוצאת דופן של המדריכות שדוברות את השפה ועלו בעצמן, שנורא עוזרת.
יוכי סימן טוב: היה ניסיון של עבודה עם הורים.
יוכי סימן טוב: זה היה ניסיון טוב אבל זה לא קל ליישם את זה ברחב כי ההורים לא ממהרים לבוא כשזה לא ציונים ואסיפת הורים רשמית.
יוכי סימן טוב: לא פיצחנו את זה מספיק טוב אבל אנחנו עובדים עם כלל הילדים על נושא של דברים שאותי משמחים.
יוכי סימן טוב: אחר כך משאבי התמודדות, אחר כך מה ההבדל בין דיכאון לסתם מצב רוח רע, ואחר כך מדברים ממש על התאבדויות ומה ההבדל בין הלשנה לדיווח מציל חיים.
יוכי סימן טוב: זה אנחנו עושים אצל כולם כשאנחנו תמיד ממפים לפני שאנחנו מתחילים את הפעולה הזאת.
יוכי סימן טוב: קודם כל יש שאלון שבודק מי התלמיד בסיכון גבוה, שהוא יקבל טיפול פרטני לפני כן, שזה באמת פעולה מאוד רחבה.
יוכי סימן טוב: אחר כך עושים עבודה עם כלל הכיתה.
יוכי סימן טוב: כמובן שאנחנו מתייחסים לעלייה כגורם סיכון.
יוכי סימן טוב: התוכנית הזאת היא לא עדיין בכל המערכת.
יוכי סימן טוב: לקח לנו זמן עד שהבנו שהיא יעילה כי צריך להיזהר לא לפגוע.
יוכי סימן טוב: האחריות הראשונה של איש מקצוע זה לא לקלקל, אז בדקנו ואנחנו מלווים מקצועית עם פרופסור גיל זלצמן ופרופסור ענת ברונשטיין קלומק ששניהם בעלי שם בין-לאומי בנושא של מניעת אובדנות.
יוכי סימן טוב: זה בהחלט דבר שאנחנו רוצים להרחיב אותו.
יוכי סימן טוב: אם הגענו שנה שעברה ל-250 כיתות, אז השנה אנחנו רוצים 450 עד 500 כיתות.
יוכי סימן טוב: כל שנה אנחנו קופצים במספר הכיתות ואני מקווה שכל הדברים האלה יועילו.
יוכי סימן טוב: יש לנו בהחלט מיקוד על עלייה כגורם סיכון.
מיכל שיר סגמן: בתוך תקופת הקורונה הרי הרבה ילדים ישבו בסגרים בבית והלחץ הנפשי והמשבר, גם שמענו על עלייה ברצון להתאבד ועל מצבים נפשיים מאוד קשים של כלל ילדי ישראל, בייחוד בני הנוער.
מיכל שיר סגמן: אני מנסה לחשוב מה קורה לילד עולה שגם ככה חברתית יכול להיות שיותר קשה לו, יושב בסגר, מבודד מהחברה ומהסביבה שלו.
יוכי סימן טוב: אני יכולה לספר אפילו שבקהילה שאני גרה בה יש לנו זוג עולים שהגיעו בשיא תקופת הקורונה עם ילד קטן.
יוכי סימן טוב: זאת באמת חוויה לגמרי לא קלה וטירה תספר יותר על העבודה הספציפית עם העולים.
מיכל שיר סגמן: בבקשה טירה.
טירה גלינויר: אם תרצי, ברשותך, אני קצת אתן לך נתונים על תלמידים עולים במערכת החינוך.
טירה גלינויר: תלמיד עולה חדש מכל המדינות זכאי בתואר עולה חדש עשר שנים.
טירה גלינויר: מאתיופיה, 15 שנה.
טירה גלינויר: יש לנו 44,394 תלמידים במערכת.
טירה גלינויר: זה קצת ירד בגלל השנתיים שעברנו, מתוכם 7,065 תלמידים עולים חדשים הגיעו בשנתיים האחרונות.
טירה גלינויר: הם עלו מ-84 מדינות.
טירה גלינויר: הם מדברים ב-38 שפות ודיאלקטים כולל שפת הסימנים.
טירה גלינויר: הם לומדים ב-379 בתי ספר, פיזור עצום, וב-2,578 גני ילדים.
טירה גלינויר: הם חיים בלמעלה מ-400 יישובים.
טירה גלינויר: אנחנו חוגגים במערכת החינוך השבוע את שבוע העליות.
טירה גלינויר: בציון יום העלייה המערכת חוגגת שבוע שלם בכלל מוסדות החינוך, מבוקר עד ערב בשיתוף פעולה פורמלי ובלתי פורמלי.
מיכל שיר סגמן: מספרים להם שהיום הזה נקבע לפי ציון תאריך עברי של יהושע בן נון שהגיע בעלייה הראשונה?
טירה גלינויר: לגמרי, ואנחנו גם מספרים להם על העולה הראשון שהיה אברהם אבינו, וזה צמוד לפרשת לך לך.
טירה גלינויר: אנחנו מאוד מגדילים את שיתוף הפעולה עם הרשויות ועם משרד העלייה והקליטה ועם הסוכנות בשביל לייצר איזשהו אקוסיסטם ולתת לתלמיד העולה ולמשפחה שלו עוגן ואינפורמציה בלתי פוסקת.
טירה גלינויר: הקורונה עשתה אותנו ממש טובים יותר לאוכלוסיית היעד.
טירה גלינויר: גם פתחנו קבוצות להורים בשפות.
טירה גלינויר: כמו שאמרת, הסגר, הבדידות, ראינו בה בדידות כפולה גם כי אין שפה, גם אין התמצאות, גם נשארים בבית.
מיכל שיר סגמן: תלמיד עולה, אם יש לו כל משבר, גם משבר שהוא לאו דווקא בגלל עלייה אלא משבר אישי, אבל נגיד שיש באמת משבר עדיין של שפה, כי גם אם הוא יודע להתבטא בתמסור לי את הכדור, יכול להיות שלהוציא משהו בפנים - - - .
מיכל שיר סגמן: האם הוא יודע ללכת ליועצת בית הספר לצורך העניין, שאולי יש לה אנגלית לצורך העניין, אמהרית או ספרדית או צרפתית?
טירה גלינויר: לרוב בתי הספר שיש בהם תלמידים עולים, הם מקבלים הדרכה מסודרת.
טירה גלינויר: יש מדריכה שמגיעה גם להנחות את המורים שמלמדים אותה.
טירה גלינויר: הם גם משתתפים בהכשרות מקצועיות, אבל יש לנו מגשרים חינוכיים שאנחנו מכשירים אותם.
טירה גלינויר: הם דוברי שפות.
טירה גלינויר: אנחנו מוצאים קול קורא לרשויות.
טירה גלינויר: יש לנו 119 מגשרים גם בגני הילדים, גם בבתי הספר, על כל הרצף החינוכי.
טירה גלינויר: הם מגשרים חינוכיים, הם מקבלים הכשרה מקצועית.
מיכל שיר סגמן: כולל חינוך מיוחד?
טירה גלינויר: תלמידים בחינוך המיוחד מקבלים את הזכאות של תלמיד עולה.
טירה גלינויר: האקוסיסטם זה באמת להנגיש לכל מוסד חינוכי שיש ברשות המקומית את כלל השירותים שניתנים לתלמיד העולה, ולא חשוב אם זה ממשרד העלייה שיש לנו איתם המון שיתופי פעולה תמידיים, ועם הסוכנות.
טירה גלינויר: אני רק יכולה לתת לכם דוגמה.
טירה גלינויר: היה את מבצע "צור ישראל".
טירה גלינויר: בתחילת השנה העולים החדשים מאתיופיה שוכנו בחמש רשויות.
טירה גלינויר: פיזרנו אותם ב-15 רשויות לימוד גם בשביל להרחיב ולא לצמצם למוסדות חינוך אחדים.
טירה גלינויר: זה הכול תוצאה של עבודה משותפת שאנחנו עושים.
טירה גלינויר: אנחנו מתרגמים להורים כל דבר כמו שאמרנו.
טירה גלינויר: יש גם את העלייה של בני המנשה שהיא מאוד מיוחדת.
טירה גלינויר: אפילו בקוקית אנחנו מתרגמים.
טירה גלינויר: ממש חשוב לנו.
טירה גלינויר: אנחנו מאמינים שהורים יודעים הם הורים יותר חזקים, יותר מודעים.
טירה גלינויר: בחופש הגדול, מתוך הראייה הזאת של להסתכל על הילד כשלם, גם לימודי, גם חברתי וגם רגשי, עשינו אולפני קיץ ב-40 רשויות כי הבנו שהילדים והמרחק, ולא תמיד הידע בטכנולוגיה הוא טוב ובבית לא תמיד יש מי שיתווך את הסיטואציה.
טירה גלינויר: עשינו אולפני קיץ ברשויות המקומיות ובתוך זה הכנסנו גם זהות ושייכות.
טירה גלינויר: הם יצאו לטיולים.
טירה גלינויר: עשינו שיתוף פעולה עם אגף של"ח במשרד, שהמש"צים התנדבו ועשו ימי ODT.
טירה גלינויר: אנחנו ממש מכווני מטרה.
מיכל שיר סגמן: אורנה יוסף ממשרד הקליטה כבר איתנו בזום?
אורנה יוסף: כן, אני כאן.
אורנה יוסף: בוקר טוב לכולם, אני עובדת סוציאלית מחוזית במשרד העלייה והקליטה במחוז תל אביב והמרכז, שמחה לראות פה הבוקר את כולם.
אורנה יוסף: חשוב לי אולי ממש במילים קצרות לומר שהמנהלת האגדית שלנו, מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה, שרה כהן שייצגה אותנו בכבוד רב בוועדות האלה בצורה מקצועית, פרשה אחרי 40 שנה, אז אני מנסה פה למלא את תפקידה בצורה הטובה ביותר.
מיכל שיר סגמן: בהצלחה רבה.
אורנה יוסף: תודה.
אורנה יוסף: אני אוכל להתחיל בזה שבעצם משרד העלייה והקליטה הוא משרד מתכלל ומשלים לשאר המשרדים, כמו שמשרד החינוך דיברו קצת לפניי פה.
אורנה יוסף: אנחנו באמת עסוקים באופן רציף ותמידי להיות משרד-על שיודע לתווך את כל השירותים הניתנים על ידי משרדי ממשלה אחרים, בצורה שנותנת את הזרקור ואת הצרכים ואת הקשיים שהמשרד שלנו יכול לומר אותם בצורה מאוד רגישה ומאוד מקצועית כתוצאה מלמידה של באמת שנים ארוכות.
אורנה יוסף: אתם רוצים לשמוע קצת נתונים שנמצאים אצלנו בנושא אובדנות, לאן אנחנו רוצים לקחת את זה?
מיכל שיר סגמן: בוודאי נתונים.
אורנה יוסף: אוקיי.
אורנה יוסף: אני אולי אתחיל טיפה בנתונים חיוביים.
אורנה יוסף: על פי הנתונים שקיימים אצלנו, הנתונים היותר עדכניים, בין 2010 ל-2017 אנחנו רואים ירידה במספר האובדנות בקרב העולים.
אורנה יוסף: הנתונים בעיקר מתמקדים ביוצאי אתיופיה וברית המועצות.
מיכל שיר סגמן: למה רק אתיופיה וברית המועצות?
אורנה יוסף: יש נתונים גם של עולים אחרים.
אורנה יוסף: יש רובריקה שמציינת על עולים אחרים מבלי לפרט את עליית המוצא.
אורנה יוסף: אני חושבת שיש מקום לשים זרקור גם על עוד קבוצות.
מיכל שיר סגמן: יש המון עולים ממדינות המערב, אנגליה, ארצות הברית, צרפת, ברזיל שיש עכשיו עלייה גדולה לפי מה שאני שומעת.
אורנה יוסף: בהחלט אני חושבת שיש מקום.
אורנה יוסף: אנחנו בעצם מקבלים את הנתונים ממשרד הבריאות וכל המשרדים שבעצם נותנים את הנתונים.
אורנה יוסף: אנחנו כל הזמן מבקשים לפרוס ולתת מקום גם לעוד קבוצות, ולדעת ולקבל תמונה רחבה ומדויקת יותר לגבי כלל העולים.
אורנה יוסף: מה שנכון, שהאחוזים הבולטים בקרב האובדנות הם בקרב יוצאי אתיופיה וברית המועצות.
אורנה יוסף: יש ירידה בשנים האחרונות לשמחתנו.
אורנה יוסף: אני חושבת שזה גם כתוצאה מעבודה שנעשית בשטח בשנים האחרונות וגם כתוצאה מירידה במספר העולים בעשור האחרון לעומת העשור הקודם.
אורנה יוסף: חשוב לי לומר שבמשרד אצלנו אנחנו עסוקים בהכשרות בקרב העובדים, של יועצי הקליטה שנמצאים בכל הלשכות והמרחבים בכל הארץ יחד עם המועצה לאובדנות ו"עמל מעל ומעבר".
אורנה יוסף: נותנים הכשרות של שומרי סף לזהות את המשפחות שיותר קשה להן, שיש נטייה למצוקות קשות.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, עם משרד הפנים, רשויות מקומיות?
מיכל שיר סגמן: מה המשמעות של מה שאת אומרת?
אורנה יוסף: המשמעות היא שאנחנו בעצם נותנים הכשרה שנבנתה יחד עם משרד הבריאות.
אורנה יוסף: בונים תוכנית שהיא אמורה לתת נקודות מאוד ברורות.
אורנה יוסף: יועצי הקליטה שפוגשים את העולים פנים מול פנים, הרבה פעמים הם התחנה הראשונה שלהם בישראל.
אורנה יוסף: בונים תוכנית שבעצם נותנת כלים ליועצי הקליטה לשמוע את העולה שיושב מולם ואולי בפעם הראשונה מעלה את המצוקה שלו בפניהם.
אורנה יוסף: בעצם פה מתחיל ההליך הזה שאנחנו גם כעובדות סוציאליות מחוזיות יודעות לתת את האוזן, את השיחה, את הכלים למי ולאן פונים.
אורנה יוסף: זה הכשרה שהיא מאוד חשובה.
אורנה יוסף: הרצנו אותה בשני סבבים בפער של כמה שנים גם כדי לרענן את הזיכרון ואת תשומת הלב של העובדים בעניין הזה, ואנחנו מקווים שגם כתוצאה מההכשרה הזו אנחנו רואים בעצם את הירידה בנתונים כמו שאמרתי מקודם.
אורנה יוסף: אנחנו בתקופת הקורונה וקצת לפניה הקמנו מוקד טלפוני לסיוע נפשי לעולים חדשים בחמש שפות.
מיכל שיר סגמן: אילו שפות?
אורנה יוסף: ספרדית, אמהרית, צרפתית, רוסית ואנגלית, חמש שפות שונות שנתנו בין 16:00 אחר הצוהריים עד 21:00 בתקופת הקורונה.
אורנה יוסף: במבצע "שומר החומות" אנחנו בצעם הגברנו את שעות הפעילות, ככה שעולים יכלו לפנות בתקופות הלא פשוטות האלה ובעצם להיעזר במשרד שלנו ולקבל מענה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה אורנה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור בבקשה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, וורקי קסיי.
וורקי קסאי: שירותי הרווחה נותנים מענה לאוכלוסיות עולים כמו לכל אוכלוסייה שמגיעה לשירותי הרווחה, בהתאם לצרכים של כל משפחה.
וורקי קסאי: אנחנו עושים אבחון של אינטק שנועד לזהות את המצב.