GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
וורקי קסאי: אם אנחנו מדברים על ילדים, אז כמובן להבין מה המצב של הילדים ומה הצרכים שלהם, ונותנים להם את המענים שלהם הם זקוקים.
וורקי קסאי: במסגרת הרווחה פיתחנו לפני מספר שנים מענה שהוא אינטק - - -
מיכל שיר סגמן: את נקטעת לנו.
מיכל שיר סגמן: אם את שומעת אותנו, תנסי להתנתק ולהתחבר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נעבור הלאה ונחזור אליך.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, ישעיהו יחיאלי.
ישעיהו יחיאלי: שלום, אני מנהל את תוכנית נעל"ה.
ישעיהו יחיאלי: תוכנית נעל"ה נכנסה עכשיו לשנתה ה-30, הביאה עד היום לארץ 19,000 ילדים וילדות מכל רחבי העולם ללימודי תיכון בישראל, בתקווה שהם יישארו בארץ ואולי גם יביאו את ההורים שלהם אחריהם.
ישעיהו יחיאלי: התוכנית היא תוכנית ממשלתית.
מיכל שיר סגמן: הביאו את ההורים, כבר מדובר על ילדים גדולים יותר.
ישעיהו יחיאלי: מדברים על גילאי תיכון.
ישעיהו יחיאלי: רוב תלמידי נעל"ה מגיעים לארץ בכיתה י'.
ישעיהו יחיאלי: חלקם מגיעים גם בכיתה ט'.
ישעיהו יחיאלי: הם באים לשלוש-ארבע שנים, עושים פה בגרות ישראלית ואז הם נדרשים להחליט האם להישאר בארץ או לא.
ישעיהו יחיאלי: מערכת החינוך בישראל עושה עבודה טובה ולמעלה מ-90% מהם נשארים כאן ומשרתים, נכנסים להשכלה הגבוהה ומשתלבים בחברה הישראלית על כל רבדיה.
מיכל שיר סגמן: על כמה ילדים מדובר?
ישעיהו יחיאלי: כרגע מדברים על 2,000 ילדים בארץ מבערך 56 מדינות.
ישעיהו יחיאלי: האחרונים עוד בדרך.
ישעיהו יחיאלי: בגלל הקורונה כל העסק של הבאת הילדים מתעכב, אבל רוב התלמידים החדשים כבר פה.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו מחכים לעוד איזה 60–70 ילדים שאמורים להגיע בחודש הקרוב.
ישעיהו יחיאלי: מטבע הדברים, כל מה ששמענו עד עכשיו מתייחס לאוכלוסיית העולים שמבורכת בהם ארצנו.
ישעיהו יחיאלי: הילדים שהגיעו עם הוריהם ונקלטו במערכת החינוך, לא כל הילדים האלה החליטו שהם רוצים לעלות לארץ.
ישעיהו יחיאלי: אחד מהמשברים שלהם, שבעצם הם מוצאים את עצמם במדינה חדשה בגלל החלטה של מישהו אחר, דהיינו ההורים או המשפחה הרחבה.
ישעיהו יחיאלי: בנעל"ה כמובן שההחלטה לעזוב את הבית ולבוא לארץ לבד היא גם החלטה של הילדים והם חלק מכל התהליך עד הגעתם לארץ, לכן לפחות ברמת המוטיבציה הם בוודאי כאלה שרוצים להיות כאן.
מיכל שיר סגמן: איזה נקודות משבריות או מקום שאתה חושב שהמדינה יכולה לעשות יותר, אתה מזהה כשאתה פוגש את אותו הנוער?
ישעיהו יחיאלי: נתאר מה המדינה עושה.
ישעיהו יחיאלי: המדינה נתנה את הניהול של נעל"ה, את הפעלת התוכנית בידי העמותה לקידום החינוך שזאת עמותה שבזמנו משרד החינוך הקים לצורך פרויקטים חינוכיים ייחודיים, וגם תוכנית נעל"ה מתקיימת בתוך האגודה הזאת.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו לצורך העניין בנינו בתוכנו יחידה קלינית שמורכבת מפסיכולוגים קליניים ומעובדים סוציאליים קליניים, כולם מסודרים לפי שפות.
ישעיהו יחיאלי: הזכירו כבר קודמיי את חשיבות העבודה בשפות שונות, והעניין הוא לא רק השפה כאינסטרומנט של תקשורת, אלא יש פה גם עניין תרבותי.
ישעיהו יחיאלי: יש לנו ילדים שבאים ממדינות שבהן ללכת לפסיכולוג זה סטיגמה שלילית ולכן הם ינסו להתחמק מזה עד כמה שאפשר.
ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שבאים ממדינות שבהן יש לך מצוקה כי קטנה, אתה קצת מבולבל, קצת לא מסתדר, לא קם בבוקר, אתה מייד הולך לפסיכולוג וזה לגמרי בסדר גמור.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו צריכים לגשר על הפערים האלה, אז הקמנו בתוכנו יחידת קלינית מוכרת להתמחות על ידי משרד הבריאות.
ישעיהו יחיאלי: יש לנו פסיכולוגים מומחים, יש לנו פסיכולוגים מתמחים וכמו שאמרתי קודם, העניין הוא לא רק השפה אלא גם יש פה עניין של תרבות.
ישעיהו יחיאלי: הפסיכולוג או המטפל, לא משנה מי הוא, הוא צריך להיות בקיא בשפה שבין המילים, בתרבות שממנה בא הילד או הנער שנמצא בפניו.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו רגילים פה למשברים של הסתגלות, געגועים לבית.
ישעיהו יחיאלי: ילדים פה לא רואים את ההורים שלהם לפחות עשרה חודשים.
ישעיהו יחיאלי: בקורונה זה התארך לכמעט שנתיים.
ישעיהו יחיאלי: מתחילת הקורונה, בעצם מהעוצר הילדים לא נסעו לשום מקום והם עברו פה קיץ שלם בלי לראות את ההורים שלהם חוץ מבזום, לכן היחידה הזאת מתפקדת בעצם כמרפאה ארצית לבריאות נפש, שתפקידה למנוע חלילה מחלות נפשיות או חלילה סיכון אובדני, כל הדברים שכל מערכת בריאות נפש מתמודדת איתם.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו מתחילים את העבודה עוד כשהתלמידים בחו"ל.
ישעיהו יחיאלי: כל הפסיכולוגים שלנו פוגשים את הילדים האלה לפני הגעתם לארץ על מנת לוודא שיש להם את הכוחות והיכולות להתמודד עם תוכנית כזאת.
ישעיהו יחיאלי: זה הלוקסוס שלנו לעומת עלייה שכל מי שבא, ברוך הבא.
ישעיהו יחיאלי: בנעל"ה לא כל מי שרוצה, בא.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו מקבלים לשירותנו כמחצית מהפונים אלינו.
מיכל שיר סגמן: יש לי שאלה אליך, כמו גם אותה שאלה תהיה מופנית גם למשרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: כמה עולים יוזמים מפגש בעקבות איזושהי מצוקה שיש להם?
מיכל שיר סגמן: לא רק אנחנו מוכנים לספיגה או פגשנו אותם כשהם עלו או פגשנו אותם לפני שהם עלו כמו במקרה שלך, אלא כמה הרגישו שהם מסוגלים, מכלל סך כל העולים.
מיכל שיר סגמן: כמה יזמו?
מיכל שיר סגמן: כמה אמרו אוקיי, יש לי כתובת, אני מרגיש ככה או אחרת אז אני פונה.
ישעיהו יחיאלי: לפני כמה, אני אתאר לך ולמשתתפים איך זה עובד אצלנו.
מיכל שיר סגמן: השאלה הזאת מופנית לכל משרדי הממשלה.
ישעיהו יחיאלי: הפסיכולוג של נעל"ה מגיע לכל פנימייה פעם בשבוע, ולא משנה אם זה בצפת או באילת.
ישעיהו יחיאלי: אנחנו מגיעים לכל מקום פעם בשבוע ואנחנו עומדים לרשות הילדים ולרשות הצוותים החינוכיים.
ישעיהו יחיאלי: הטכניקה שבה אנחנו עובדים היא כמו הדרכת הורים, גם זה הוזכר כאן.
ישעיהו יחיאלי: הצוותים החינוכיים שעובדים עם הילדים הם כמו ההורים שלהם לצורך העניין, ולכן הפסיכולוג שמגיע, הוא נפגש קודם כל עם הצוות החינוכי, מברר מה קרה בשבוע האחרון.
ישעיהו יחיאלי: אם יש ילד שקצת נראה לא טוב וראוי שהוא יפגוש אותו, עושה תהליך אינטק ואז מחליטים האם מכניסים את הילד הזה לטיפול, האם זה טיפול קצר מועד או טיפול ארוך מועד.
ישעיהו יחיאלי: כמו כן, מכיוון שאנחנו ראינו את הילדים האלה כבר בחוץ לארץ, אגב, בשנתיים האחרונות אנחנו עושים את זה בזום, אז עד אנחנו נסענו ממדינה למדינה וראינו את הילדים יחד עם הוריהם במשך יום שלם.
ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שאנחנו מסמנים אותם מראש למעקב פסיכולוגי.
ישעיהו יחיאלי: יש ילדים שאנחנו מסמנים אותם מראש לטיפול פסיכולוגי.
ישעיהו יחיאלי: כל הילדים האלה נכנסים למעקב וטיפול מרגע הגעתם.
ישעיהו יחיאלי: כל הילדים בנעל"ה יודעים שיש שירות כזה ואם הם רוצים לפנות, הם יודעים שפעם בשבוע מגיע פסיכולוג כזה והם יכולים לראות אותו, לכן אנחנו לא מחכים להם, אנחנו פונים אליהם.
מיכל שיר סגמן: יש איזשהו משהו שאתה חושב שאנחנו יכולים לסייע, המדינה יכולה לעזור להשתפר בנושא?
ישעיהו יחיאלי: אני חושב שהמודל שפיתחנו בנעל"ה הוא מודל שראוי להעתקה גם בקרב אוכלוסיות תלמידים עולים בעיקר בגיל ההתבגרות שבו בעצם שני משברים נפגשים ביחד, משבר גיל ההתבגרות שהוא חל על כל מתבגר, לא משנה מה איתו, ומשבר הגירה או עלייה שחל על התלמידים העולים.
ישעיהו יחיאלי: אני חושב שאם היו יחידות כאלה כמו שלנו ברשויות, שהיו פונות ולא רק מחכות שיפנו אליהן, זה היה יכול לשפר את השירות בעשרות מונים, ואנחנו רואים את זה בנעל"ה.
ישעיהו יחיאלי: ברוך השם אין לנו ילדים כמעט בודדים שמגיעים לאשפוז בבתי חולים פסיכיאטריים.
ישעיהו יחיאלי: יש לנו כמה מקרים כאלה בשנה וברוך השם מקרה האובדנות האחרון שהיה בנעל"ה היה לפני 16 שנים.
מיכל שיר סגמן: אוקיי, תודה רבה ובהצלחה.
מיכל שיר סגמן: יישר כוח.
מיכל שיר סגמן: נחזור לוורקי קסאי, משרד הרווחה.
מיכל שיר סגמן: וורקי, יש לי שאלה אחת לפני שאת מתחילה.
מיכל שיר סגמן: כמה פניות יזומות יש של המשרד אל המשפחה וכמה פניות יש של משפחה לבקשת עזרה?
מיכל שיר סגמן: בעצם זאת שאלה של מודעות גם של משרד הרווחה לצורך העניין, כמה אתם עושים מעקבים על ילדים.
מיכל שיר סגמן: מצד שני, כמה יודעים שאתם קיימים ככתובת ופונים אליכם?
וורקי קסאי: ראשית אני אומר שפניות יכולות להגיע גם דרך יועצות חינוכיות כשמזהים איזושהי מצוקה או קשיים שקיימים והילד זקוק לאיזשהו מענה רגשי או טיפולי כזה או אחר וצריך לערב את הרווחה, אז הפניות יכולות להגיע גם מגורמים נוספים, לא רק על ידי פניות יזומות של המשפחות עצמן.
וורקי קסאי: מהרגע שיש פנייה, לא משנה מאיזה גורם, אנחנו עושים את הבדיקות שזה כולל ביקורת בית.
וורקי קסאי: אנחנו עושים אינטק כדי להבין את הצרכים של המשפחה, וחשוב לעשות אינטק שהוא גם מודע הקשר תרבותי, כלומר, זה צריך להיות גם בשפה של הפונה, גם להבין כמו שנאמר כאן לפני כן, את התרבות שממנה מגיע העולה וכך גם לגבי הילדים, הצרכים שלהם.
וורקי קסאי: יש תוכניות ייעודיות לילדים עולים בגיל הרך, תוכניות שהן מונגשות בשפה על ידי סומכות שעובדות עם האימהות או האבות בתחום של הגיל הרך ובכל מה שקשור להתפתחות המוטורית העדינה וכו'.
וורקי קסאי: מה שהתחלתי לומר לפני שנקטעתי, זה שיש לנו תוכנית שאנחנו מפעילים אותה בעשרה יישובים, שהיא בכמה שפות, בצרפתית, אוקראינית וגם אמהרית.
וורקי קסאי: בכל שירותי הרווחה, למעשה בשער הכניסה יש עו"ס שהיא דוברת שפה, ואם היא לא דוברת שפה אז לצידה יש מלוות משפחה שהיא דוברת שפה כדי להבין שעושים אינטק שהוא הרבה יותר מעמיק כדי להבין את הצרכים.
וורקי קסאי: לא כל מי שמגיע לרווחה הוא גם באמת בהכרח קליינט של רווחה.
וורקי קסאי: יכול להיות שהוא זקוק רק לניתוב והכוונה והדרכה למוסדות האחרים.
וורקי קסאי: הוא צריך למשל הפנייה למשרד החינוך או משהו כזה והוא לא ממש יודע, צריך קצת תיווך, אז אנחנו עושים את כל התהליך הזה של באמת להבין גם מה הצרכים של הפונה.
וורקי קסאי: הרבה פעמים אני חושבת שהפניות היזומות שמגיעות אלינו מצד המשפחות זה בשלב שבו נבנה איזשהו אמון, נבנה איזשהו קשר והם מרגישים שיש להם כתובת, יש להם אדם שהם יכולים לסמוך עליו ושהוא דובר את שפתם הרבה פעמים, והוא סוג של ערוץ וכתובת בשבילם שהוא יכול לסייע להם בכל הצרכים שלהם.
מיכל שיר סגמן: כמה יוזמים אליכם?
מיכל שיר סגמן: זה בדיוק מתקשר למה שאת אמרת על צעדים בוני אמון, אז קודם כל שאלה אחת, האם באמת מדובר על כל השפות והתרבויות שיש את הקשב הזה?
מיכל שיר סגמן: מן הסתם המדינה בדרך כלל הולכת על המסות הגדולות.
מיכל שיר סגמן: באמת מדובר על יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות לשעבר.
וורקי קסאי: וגם צרפת היום.
וורקי קסאי: אנחנו מנסים לתת מענה גם לדוברי צרפתית.
מיכל שיר סגמן: צרפתית, אנגלית, פורטוגזית.
וורקי קסאי: נותנים גם כמובן באנגלית אבל בתוכנית הספציפית הזאת כרגע אין לדוברי אנגלית.
וורקי קסאי: יכול להיות שזה משהו שאנחנו כן נעשה.
וורקי קסאי: כרגע אני לא יכולה באמת לתת נתונים מספריים להגיד כמה היוזמה היא מצד הפונים.
וורקי קסאי: אני יודעת להגיד מתוך הניסיון ומתוך העשייה המקצועית, זה שבאמת הנושא הזה של פניות יזומות יושב על קשר שהוא בונה אמון ותחושה שיש כתובת, כי לא תמיד רוצים גם להגיע לשירותי הרווחה ולא תמיד רוצים להיתפס כנזקקים.
וורקי קסאי: זה משתנה כמובן מתרבות לתרבות אבל עדיין זה לא מקום שתמיד רוצים להגיע אליו.
וורקי קסאי: אני חושבת שהקשר שנוצר באמצעות אנשים שהם דוברי שפה, הוא מגדיל בצורה משמעותית את הקשר בין הפונים לבין העולים החדשים שזקוקים למענים הטיפוליים ושירותי הרווחה.
וורקי קסאי: אם אנחנו מדברים על אוכלוסייה של ילדים מטופלים כמובן במרכז לילד ולמשפחה, אם צריך להביא שירותי תרגום כדי לתת את המענה בשפה שלהם, אז כמובן שאנחנו נותנים את המענה.
מיכל שיר סגמן: בכל עירייה או מועצה מקומית יודעים מי זו משפחה של עולים?
מיכל שיר סגמן: יש רישום של משפחות עולים?
וורקי קסאי: בנתונים של המשרד, כן, אני יכולה לדעת.
מיכל שיר סגמן: יש איזושהי העברת מידע בין משרד הקליטה, משרד הרווחה, עירייה, מועצה מקומית, משרד החינוך?
מיכל שיר סגמן: האם יש מכלול שקולט משפחות של עלייה ויודע לא רק שיש צורך, אלא באופן כללי שמדובר על משפחות עולים.
וורקי קסאי: אני אגיד שמבחינת המספרים שלנו אנחנו לא כל כך יכולים להעביר מידע על משפחות של עולים, אבל כן ברור שאנחנו מקבלים מידע ממשרד הקליטה, ממשרד החינוך כמו שתיארתי לפני כן.
וורקי קסאי: יש לנו את המידע שלנו הפנימי כמערכת, ואם אנחנו צריכים להפנות משפחה כזו או אחרת לגורם כלשהו בתוך הרשות המקומית על מנת לקדם את ההליך הטיפולי, אז ברור שאנחנו נעשה את כל מה שנדרש במסגרת גם הנהלים וההנחיות שאנחנו נדרשים לבצע.
מיכל שיר סגמן: אם מזהים איזושהי בעיה עם ילד עולה, משרד החינוך או משרד הבריאות, האם מישהו יודע לדבר עם משרד הרווחה או האם משרד הקליטה יודע מראש לבוא ולהגיד, יש כאן איזושהי בעיה ולהודיע למשרדים השונים?
מיכל שיר סגמן: כמה שפה יש בין המשרדים כדי לייצר סוג של רצף וקישור סביב אותו ילד, בסוף אותה משפחה?
מיכל שיר סגמן: אני מבינה ממך שאין את זה.
וורקי קסאי: אני לא יכולה להגיד שאין את זה.
וורקי קסאי: כשמדובר במקרה שדורש התערבות - - -
מיכל שיר סגמן: רק כשנדרשת התערבות.
מיכל שיר סגמן: את יודעת אם יש בעיה, אז הם מופנים לרווחה.
מיכל שיר סגמן: האם משרד הרווחה יודע כמה משפחות עולות יש ואיפה הן יושבות לפני שיש בעיה?
וורקי קסאי: לפני שיש בעיה אני יודעת על הנתון הכללי ממשרד הקליטה.
וורקי קסאי: אני יכולה לדעת כמה משפחות עולות, גם לפעמים בפילוח של ארץ המוצא, נתונים כלליים שאני אקבל ממשרד הקליטה ולפי זה אני יכולה לבנות תוכנית עבודה.
וורקי קסאי: אם אני יודעת למשל שיש יותר דוברי צרפתית בנתניה, אז מן הסתם נגיד כשאני רוצה לקדם את התוכנית סביב נושא כמו שתיארתי, מודל קליטה יישובי, אז שם אני אפתח את התוכנית.
וורקי קסאי: אם אני יודעת שבחיפה זה יותר מאוקראינה שהם דוברי רוסית, אז שם.
וורקי קסאי: יש את הנתונים האלה.
וורקי קסאי: זה לא שאני לא יודעת כמה עולים יש בכל ישוב.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה בבקשה לעבור לרות דיין מדר מהמרכז לשלטון מקומי.
מיכל שיר סגמן: לאחר מכן, לצערי יש לי דיון נוסף.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת יסמין פרידמן תחליף אותי בניהול הדיון.
מיכל שיר סגמן: בבקשה רות דיין מדר, מרכז השלטון המקומי.
רות דיין מדר: תודה גבירתי.
רות דיין מדר: אני מבקשת להתייחס לשתי סוגיות חשובות שאני חושבת שחשוב שהוועדה תדע ולראות איך אפשר לפעול להבא בנושא הזה.
רות דיין מדר: כשהתחלנו את הקורונה בעצם הוגדרו ברשויות המקומיות מי הם עובדים חיוניים.
רות דיין מדר: נתקלנו בקושי די גדול להגדיר את מנהלי מחלקות עלייה וקליטה כעובדים חיוניים.
רות דיין מדר: ברור כמה חשוב מנהל מחלקת עלייה וקליטה ברשות המקומית לעולים שרק עלו ארצה, שלא יודעים את השפה, שנמצאים תחת סגרים, לא מבינים את ההנחיות.
רות דיין מדר: גם אנחנו לא הבנו את ההנחיות.
מיכל שיר סגמן: בסוף הצלחתם לייצר שהעובדים ייחשבו כחיוניים או באיזושהי מתכונת מסוימת?
רות דיין מדר: אחרי שהפעלנו הרבה מאוד לחץ וביקשנו ממשרד הקליטה שגם הוא יפעיל את קשריו מול משרד הפנים, ברור שרשות מקומית שמצאה לנכון לקחת את העובד, אבל לא תמיד זה היה כי ברור.
רות דיין מדר: מרוב לחץ ואי הבנה של הסיטואציה עד הסוף בחרו אוכלוסיות מסוימות מבין אנשי המקצוע ברשות המקומית כעובדים חיוניים, אבל תוך כדי תנועה זה נפתח.
רות דיין מדר: אני חושבת שצריכה להיות הגדרה ברורה שבעת חירום עובד רשות מקומית בתחום עלייה וקליטה חייב להיות עובד חיוני.
רות דיין מדר: אם דיברנו בתחילה על אובדנות, אנשים, לא היה להם לא עבודה, לא בית, לא יכלו אפילו לצאת ולשכור לעצמם דירה אחרי שהיו בדירת הקלט במשך שבועיים-שלושה.
רות דיין מדר: אין ספק שכל זה משפיע באופן מהותי על הילדים שהם מזהים את הקושי ואת המצוקה של ההורים שלהם, ולכן אני חושבת שזאת סוגיה שצריך להגדיר אותה בצורה ברורה, שמנהל מחלקת עלייה וקליטה הוא עובד חיוני בעת חירום.
רות דיין מדר: נושא נוסף שכרגע גבירתי עסקה בו זה כל הנושא של איגום המידע ואיגום הידע.
מיכל שיר סגמן: זה משהו שחוזר על עצמו כמעט בכל הדיונים, לא משנה אפילו במה, השיח הבין-משרדי שמתקיים הרבה מאוד פעמים בגלל רצון טוב של עובדים באותו משרד אבל לא כנוהל.
רות דיין מדר: אז אנחנו באמת קיימנו דיון לפני כחודש עם משרד העלייה והקליטה שהביע נכונות רבה לפעול יחד עם משרד החינוך, עם משרד הרווחה, עם משרד הבריאות, עם המשרד לאזרחים ותיקים, בעצם כל המשרדים, עם משרד העבודה בהיבט של העבודה, ובאמת לרכז את כל המידע ואת כל הנתונים שיתרכזו ברשות המקומית.
רות דיין מדר: שהרשות המקומית גם תעביר את המידע בניהול, מה שנקרא באיזון חוזר למשרדי הממשלה כדי שיהיה לנו נתון לגבי העולים, הצרכים שלהם, השמנת יתר, סכרת, נושאים בריאותיים, נושאים חינוכיים.
רות דיין מדר: בעצם גם לאגם משאבים שלא יהיה עוד תוכנית ועוד תוכנית, ולראות באמת מה האפקטיביות של התוכנית.
רות דיין מדר: שתהיה דטא לרשות המקומית מי נותן מה, מה הצרכים, מה באמת הילדים צריכים, מה המבוגרים צריכים, איזה תוכניות נעשות על ידי כלל המשרדים על מנת בעצם לתת מענה לעולים כדי שישתלבו בצורה מיטבית.
מיכל שיר סגמן: אתם מקבלים את המידע?
רות דיין מדר: לרשות המקומית יש את המידע.
רות דיין מדר: היא גם מקבלת את המידע, היא גם מנהלת את המידע.
רות דיין מדר: היא יודעת בעצם לתת מענה לכל עולה מרגע שהוא מגיע.
מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת רות שאני קוטעת אותך, אני מעבירה את השרביט לחברת הכנסת פרידמן.
מיכל שיר סגמן: אני נאלצת לעזוב.
מיכל שיר סגמן: (היו"ר יסמין פרידמן)
רות דיין מדר: רציתי בבקשה שגברת נחמה אפרתי, מנהלת מחלקת עלייה וקליטה ברעננה, תציג בעצם את הפעילות שלהם ברשות המקומית בזמן הקורונה ולאחריה במענים הרגשיים למשפחות ולילדים.
נחמה אפרתי: בוקר טוב, שלום לכולם, באמת פירטו פה את הצרכים המיוחדים של ילדים עולים חדשים, והייתי אומרת שבעצם בתחום של המענים הרגשיים יש מן מדרג כזה שעובר מהצרכים הרגשיים הכביכול נורמטיביים ועד למצבי קיצון שתיארו פה, שדורשים איזשהו טיפול רגיש תרבות.
נחמה אפרתי: אני רוצה לבוא ולומר שגם במדרג הנמוך כשאנחנו מדברים על עולים חדשים, מדובר באמת בתופעות מאוד קשות של בידוד חברתי.
נחמה אפרתי: אם אני מדברת בהקשר של קורונה, מה שהתאים מבחינת למידה מרחוק לילדים בתמיכה של הוריהם, אז תדמיינו מה זה עולה חדש שהבטיחו לו חיים תוססים עם חברים, עם יכולת להסתובב בחוץ בלי להרגיש מאוים, כי הוא בא מדרום אפריקה או מברזיל, וכל החלומות האלה לא מתממשים.
נחמה אפרתי: אני זוכרת עדיין מאוד טרי מקרה של משפחה שהגיעה מהודו עם שני ילדים בגיל ההתבגרות, ב-9 במרץ, ממש בתחילת הקורונה ולא השתלבו פיזית במערכת החינוך, רק לאחר שבועות, זאת אומרת שבמשך חודשים היה איזשהו קשר עם בית הספר אבל הנערים בעצם חוו בידוד חברתי, התנפץ להם החלום של לחיות חיים פעילים פה בישראל, ואני חושבת שזה מאוד ייחודי.
נחמה אפרתי: נכון, ילדים עולים חדשים ונוער עולה לא נחשבים לנוער בסיכון, אבל הגירה היא בהחלט גורם סיכון.
נחמה אפרתי: אני באמת רוצה לשים את זה בהקשר של הטיפול הרגשי, כי הכלים שאנחנו צריכים להתמודד איתם כרשות מקומית הם בפירוש מהעולם הטיפולי גם כשמדובר בנוער או בילד כביכול עולה נורמטיבי.
נחמה אפרתי: אני יכולה לתת כמה דוגמאות של פעילויות שאנחנו עושים, אבל בעיקר כללי ברזל.
נחמה אפרתי: יותר ריצ'ינג אאוט.
נחמה אפרתי: נשאלה השאלה האם אנחנו מקבלים רק עולים שפונים אלינו?
נחמה אפרתי: לא.
נחמה אפרתי: בהחלט צריך לעשות יותר ריצ'ינג אאוט, יותר להשתמש בפלטפורמה הבית-ספרית שהיא כביכול פלטפורמה נורמטיבית, לגיטימית כדי לעשות את הריצ'ינג אאוט הזה.
נחמה אפרתי: לא לחכות שהם יפנו לשירותים הטיפוליים כי פשוט השירותים הטיפוליים לא נגישים להם, או כמו שבאמת הנציג של נעל"ה הזכיר, הם בעצם מנוגדים לקודים התרבותיים שהעולים באים מהם.
נחמה אפרתי: בחלק מהמדינות מי שבעצם נתן תמיכה למשפחה זאת הייתה הקהילה היהודית שאולי היה שם איזה איש טיפול, אולי הייתה יותר תמיכה כלכלית.
נחמה אפרתי: הכלים האלה לא נמצאים ובעצם אין מנוס אלא באמת להפנות אותם ולעזור להם, להנגיש להם את השירותים הקיימים.
נחמה אפרתי: אני יכולה לתת עוד דוגמאות.
נחמה אפרתי: כמו שאמרתי, יותר מסגרות של טיפול רגשי בכל המדרגים בתוך המסגרות הקיימות, בתוך האולפנים של בתי הספר, בגני ילדים.
נחמה אפרתי: דבר נוסף, להנגיש להם לא רק מבחינת השפה את השירותים, אלא מבחינת הקודים התרבותיים.
נחמה אפרתי: ללכת כמה צעדים אחורה ולהסביר להם, כל אחד לפי תרבותו, שבמדינת ישראל על מנת שהילד יוכל לקבל פסיכולוג, וזה לגיטימי לקבל פסיכולוג פה, אז יש איזשהו נוהל וזה בסדר וזה לא מכתים את הילד בצבא.
נחמה אפרתי: יש פה עניין של סודיות מקצועית.
נחמה אפרתי: אנחנו ברעננה למשל, יש לנו שירות שנקרא דלת פתוחה בתוך השירות הפסיכולוגי העירוני.
נחמה אפרתי: התברכנו בהרבה מאוד פסיכולוגים שהם דוברי שפה ויש לנו מקבץ של פסיכולוגים דוברי שפות שבעצם נותנים טיפול קצר מועד למשפחות עולות, ולא חייבים להגיע למצב משברי או של ילד בסיכון כדי ליהנות מהטיפול קצר מועד הזה, הזמינות וכמובן השירות שניתן בשפה.
נחמה אפרתי: השפה היא שפה תרבותית, היא לא רק שפה טכנית.
נחמה אפרתי: הייתי מוסיפה לעובדה, שהיום אנחנו מקבלים משפחות גם שמגיעות אחרי משבר בחו"ל.
נחמה אפרתי: לפעמיים העלייה או ההגירה היא בעצם הייתה כתוצאה מאיזשהו טריגר משפחתי, כלכלי, תעסוקתי, חינוכי שהיה למשפחה בארץ המוצא.
נחמה אפרתי: אנחנו מקבלים את המשפחה הזאת פוסט משברי וזה מוסיף עוד רובד לכל ההתמודדות שלהם פה בארץ בקליטה.
נחמה אפרתי: העולים של פעם הם לא העולים של היום ולכן גם הכלים חייבים להיות אחרים ומותאמים יותר.
נחמה אפרתי: אני יודעת שיש כמה אנשים שמרימים גבה ואומרים, מה לרעננה ונוער בסיכון וכו'.
נחמה אפרתי: אני חושבת שדווקא בערים החזקות הפערים הם יותר כואבים, מה גם שאנחנו מקבלים פה עולים מ-22 מדינות, אז נכון, במקומות שיש עלייה אתיופית ורוסית, אז זה מאוד פשוט, אנחנו מגייסים עובדת סוציאלית או פסיכולוגית דוברת השפה, אבל האתגר הוא באמת להתאים את השירות ולדייק בעצם את הצרכים של כל ילד וילד לא רק מבחינת השפה אלא מבחינת הפרופיל של המשפחה, מבחינת הציפיות.
נחמה אפרתי: אני פה חוזרת לניפוץ הציפיות שיש למשפחות על רקע משבר ההגירה, על רקע גיל ההתגברות ועל רקע הקורונה.
יסמין פרידמן: אנחנו עוברים למשרד הבריאות, יעל פומרנץ.
יעל פומרנץ: נעים מאוד, אני סגנית מנהלת היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות ומשמשת גם כמנהלת בפועל בימים אלה.
יעל פומרנץ: יש פה גם איתי את הצוות, אורית מועלם ושירה עזרן מהיחידה.
יעל פומרנץ: אנחנו מברכות על הדיון הזה.
יעל פומרנץ: בעצם התוכנית הלאומית למניעת אובדנות, אני יודעת שהדיון הזה מתעסק במענים רגשיים במובנים רחבים יותר.
יעל פומרנץ: המיקוד שלנו הוא כמובן נושא מניעת אובדנות.
יעל פומרנץ: בהתייחס לנקודות שעלו פה, אז חשוב לי לציין שהתוכנית הזו היא תוכנית בין-משרדית, בהמשך למה שציינתם, האם יש פה ראיה בין-משרדית לטיפול בנושא, התוכנית שלנו היא בהחלט בראייה כזאת.
יעל פומרנץ: לשון החלטת הממשלה ממש של התוכנית שלנו מדברת על הנגשה תרבותית ושפתית ואנחנו עושים את המרב כדי ליישם זאת.
יעל פומרנץ: אנחנו בהחלט גם יודעים שיש עוד עבודה לפנינו ואנחנו.
יעל פומרנץ: בהחלט גם בתוכנית העבודה שלנו קדימה נמצאים עוד ועוד אלמנטים כדי להרחיב ולהעמיק ולשפר את העבודה הזאת.
יעל פומרנץ: חשוב לי לציין דברים שקרו לאחרונה אצלנו.
יעל פומרנץ: הידקנו מאוד את שיתוף הפעולה עם משרד העלייה והקליטה.
יעל פומרנץ: הוא כמובן שותף לתוכנית הלאומית, כמו גם משרד החינוך ויוכי שדיברה פה קודם והצוותים שלה, ומשרד הרווחה שגם נמצא פה.
יעל פומרנץ: כולם שותפים בעצם לתוכנית הזאת.
יעל פומרנץ: בעצם מה שעשינו קצת בתקופה האחרונה, נתנו זרקור ייעודי בתוכנית על הנושא של טיפול ומניעת אובדנות בעולים.
יעל פומרנץ: אנחנו יותר ויותר משלבים תהליכים וידיים, לדוגמה, מזמינים מפקחות של משרד העלייה והקליטה לוועדות היגוי ברשויות.
יעל פומרנץ: אותן ועדות, יושבים בהן נציגים שונים ממשרד החינוך, הרווחה, ארגונים שונים.
יעל פומרנץ: בעצם המטרה היא להסתכל בראייה מאוד רחבה על איך נותנים את המענה הטוב ביותר לאוכלוסייה הזאת.
יעל פומרנץ: אני רוצה לפתוח סוגריים ולהתייחס לנושא שעלה פה, האם יש יוזמה של אוכלוסיות העולים השונות בעקבות איזושהי מצוקה שעולה.
יעל פומרנץ: כמו אחרים שציינו פה, זה מורכב.
יעל פומרנץ: אין הרבה יוזמה.
יעל פומרנץ: מצד שני, המטרה של הפעילויות שלנו, הפעילויות הקהילתיות השונות שאנחנו עושים בתוכנית היא באמת להעלות את המודעות, לנרמל את השיח סביב מניעת אובדנות ולהנגיש את השירותים כדי לקדם ולעודד את הפנייה שלהם ככל שניתן.
יעל פומרנץ: גם פה יש באמת עוד כברת דרך לעשות, אבל אנחנו רואים שיש מקומות שאנחנו עושים הכשרות והרצאות שונות וזה בהחלט יכול לעודד את הפנייה ולהפוך אותה יותר נגישה.
יעל פומרנץ: עוד דברים נוספים שקורים בתוכנית הלאומית זה הכשרות שונות.
יעל פומרנץ: ממש התאמנו את המצגות וההכשרות שלנו לעולים, בדגש על בני העדה האתיופית ילידי אתיופיה וחבר העמים.
יעל פומרנץ: מבחינת שיעורי האובדנות, כרגע הם השיעורים הגבוהים יותר.
יעל פומרנץ: בהמשך למה שציינו פה בוועדה, זה לא אומר שאין לנו הסתכלות על עוד אוכלוסיות ואז בעצם אנחנו פותחים עוד דלת לעוד אוכלוסיות ומעמיקים את הידע, מתאימים את התוכן, ממש לוקחים ומתייעצים עם אנשי מקצוע מאותה עדה כדי באמת לעשות את ההנגשה התרבותית והשפתית בצורה הטובה ביותר שאנחנו יכולים.
יעל פומרנץ: דיברנו כאמור על הכשרות שומרי סף שקורות בתוכנית, גם הכשרות למטפלים כדי שידעו לתת מענה רגשי מותאם יותר.
יעל פומרנץ: בהמשך לנושא של הדיון הזה, אז גם פה אנחנו הולכים ומעמיקים את הידע.
יעל פומרנץ: המטרה שלנו היא להנגיש אפילו בצורה של אונליין בעידן הקורונה הנוכחי, ולהנגיש לכמה שיותר מטפלים את הידע הזה כדי שידעו לדעת לטפל בבני אוכלוסיות שונות בצורה המיטבית, ולהבין שצריך לשים משקפיים אחרות כשהם פוגשים מישהו מתרבות אחרת.
יעל פומרנץ: בשנה האחרונה קיימנו הכשרות שומרי סף בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה ב-11 מרחבים, גם בסוכנות היהודית.
יעל פומרנץ: כל אחד ואחד כזה שהכשרנו כשומר סף, הוא נוגע בעשרות ומאות, ועם השנים באלפי אנשים, זאת אומרת, אנחנו מרחיבים מאוד את המאגר שלנו של אנשים שיודעים להסתכל על נושא של מניעת אובדנות בקרב עולים.
יעל פומרנץ: המטרה שלנו היא כמובן להרחיב את זה ואני קוראת פה לכל מי שנמצא, מוזמנים לשתף איתנו פעולה.
יעל פומרנץ: אנחנו נשמח לתת הכשרות ולהעמיק את שיתופי הפעולה עם כל הגורמים.
יעל פומרנץ: התוכנית שלנו היא באמת כוללת הרבה מאוד גופים.
יעל פומרנץ: חשוב לי להגיד שכל פלטפורמה חדשה שגם נוצרת בתוכנית, אנחנו מסתכלים עליה גם בראייה תרבותית ושפתית.
יעל פומרנץ: בימים אלה נפתחת איזושהי פלטפורמת אונליין, שאלון להערכת סיכון למניעת אובדנות.
יעל פומרנץ: כל אחד מאיתנו יוכל למלא את השאלון הזה ולבדוק על עצמו ועל אחר סביבו האם יש שם איזושהי נורת אזהרה אדומה, האם יש פה איזשהו חשש לאובדנות.
יעל פומרנץ: שאלון כזה ברגע שנריץ, נעשה פיילוט ונתקף, בעצם אנחנו נתאים תרבותית ושפתית.
יעל פומרנץ: אם אנחנו רוצים להגיע לילדים ובני נוער דוברי שפות שונות, השאיפה שלנו היא להגיע דרך שאלון כזה לכמה שיותר אוכלוסיות, גם צעירים.
יעל פומרנץ: פה כמובן יש הרבה זהירות שאנחנו צריכים לקחת בחשבון, והתאמה לילדים ונוער זה לא מובן מאליו.
יעל פומרנץ: עוד ראוי לציין בהקשר של התוכנית למניעת אובדנות, השותפים שלנו לא פה כולם אז אני אגיד עליהם מילה.
יעל פומרנץ: לדוגמה, עמותת ער"ן שנותנת הנגשה שפתית בקווים חמים 24/7.
יעל פומרנץ: גם אם אין להם מענה זמין תמיד 24/7, אז אפשר לפנות אליהם אם זה בשפות שונות, בספרדית, בצרפתית וכו', וחוזרים אליהם ונותנים את המענה למי שפונה ושהוא במצוקה נפשית, אובדנית וכו'.
יעל פומרנץ: גם משרד הרווחה שהוא שותף של התוכנית, נותן מענה לבני משפחה שכולים.
יעל פומרנץ: אחרי שהייתה התאבדות וצריך לסייע לאותם בני משפחה, גם שם אפשר לתת מענה לילדים ובני נוער עולים דוברי שפות שונות, וכן ראוי להגיד שהם מציינים שבאמת קשה להם להגיע.
יעל פומרנץ: לא כולם יודעים על השירות וגם פה יש עוד עבודה לעשות כדי באמת להנגיש את זה ולהיות מסוגלים באמת לפתוח כמה שיותר קבוצות כאלה.
יעל פומרנץ: משרד הרווחה מבחינתו מוכן, ערוך.
יסמין פרידמן: יש לנו פה בקשה של דיאנה זולוטוחין ממועצת התלמידים.
יסמין פרידמן: אני תוהה אם היא עצמה ממועצת התלמידים.
תמי ברנע: כן, היא תלמידה.
יסמין פרידמן: אותך הכי מסקרן אותי לשמוע, האמת, על נקודת המבט שלך.
דיאנה זולוטוחין: אני תלמידה בכיתה י"א מבית ספר ויצו נחלת יהודה.
דיאנה זולוטוחין: אני יכולה לספר שכן יש קשיים רבים לעולים החדשים בעיקר בקטע של השפה.
דיאנה זולוטוחין: כשיש קושי בשפה, אז קשה יותר להתחבר עם תלמידים אחרים.
דיאנה זולוטוחין: נגיד אצלי בבית ספר יש תלמידי כיתות נעל"ה.