GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שביט מדהלה: הבעיה היא לא בהקצאה ובכסף שצריך לתת.
שביט מדהלה: הבעיה היא באמת ביכולת אולי לממש אותו.
עלי סלאלחה: יש לי נתון שאומר שבכלל בנו במדינת ישראל 202 מעונות, מהם 13 מעונות במגזר הערבי.
עלי סלאלחה: זה זועק לשמיים.
שביט מדהלה: אז אתה גם רואה שרשויות אחרות מממשות יותר מההקצאה שניתנת להן.
עלי סלאלחה: בין שנות 2014–2018.
שביט מדהלה: בגדול, לאור המצב שאנחנו מסתכלים עליו עכשיו, שאין הרבה מעונות בחברה הערבית ויש יותר מעונות ברשויות אחרות, היית מצפה שבתרשים הזה שאנחנו מסתכלים, אנחנו נראה שדווקא הרשויות הערביות מממשות הרבה יותר בשביל בינוי לעומת רשויות אחרות.
שביט מדהלה: אנחנו רואים שהתמונה הפוכה.
שביט מדהלה: זו באמת שאלה שצריך לבדוק אותה לעומק אפילו ספציפית בכל רשות ורשות, מה קורה שם, למה באמת התקציב לא ממומש.
ג'ון גל: או צריך להתאים את המדיניות לחברה הערבית, זאת אומרת ליצור מצב שתהיה אפשרות הרבה יותר פשוטה להקים מעונות יום בחברה הערבית במצב שאין אדמות, שיש קושי להשיג אדמות או הקושי להתמודד עם הקשיים הביורוקרטיים, ההתמודדות עם המערכת בשביל לממש את הסיוע.
מופיד מרעי: בדקתם את הסיבות או שרק אתם שמים נתונים כאן?
מופיד מרעי: כראש רשות לשעבר, ואני מבין מה הבעייתיות ברשויות במיוחד ברשויות הערביות שלא מצליחים לקדם.
מופיד מרעי: אני בחורפיש התחלתי לקדם תשעה מעונות בשלושה מבנים.
מופיד מרעי: שש שנים, עוד לא הצליחו לסיים את המבנה השלישי.
מופיד מרעי: שלושתם לא פעילים.
מופיד מרעי: הסיבות הן בקבלת ההיתרים והתקציבים ברשות.
מופיד מרעי: עד שאתה מקבל היתר ועד שאתה מקבל את התקציב ואת התקבול הבלתי הרגיל, לוקח זמן.
מופיד מרעי: אמרתי את זה נדמה לי אתמול.
מופיד מרעי: צריך למצוא מודל שאיפה שיש בעיה בלקבל היתר בנייה למעונות, ללכת על השכרת מבנים קיימים, כי ביישובים הערבים קבלת היתר הוא תהליך ארוך מאוד בגלל שמדובר על אדמה פרטית ואין אדמת מינהל ואין אדמה ציבורית, והיום בכלל הולכים על איחוד וחלוקה כדי שיהיו שטחי ציבור, וזה לוקח הרבה מאוד זמן.
מופיד מרעי: הילדים לא יכולים להמתין.
מופיד מרעי: המבנים חייבים לקום והשירות לילד חייב להיות.
עלי סלאלחה: את זה אנחנו צריכים לעשות, מופיד.
עלי סלאלחה: אנחנו צריכים ללחוץ בשביל שזה יתקיים ולהסיר את החסמים וכל הדברים.
ג'ון גל: הנתון הזה מעיד בדיוק על החסם הזה.
עלי סלאלחה: אימאן, את רוצה להגיד משהו?
אימאן ח'טיב יאסין: אי אפשר להתחיל כזה דיון חשוב בלי להתייחס למציאות היומית שאנחנו מסוף שנת הלימודים שעברה מתריעים עליה.
אימאן ח'טיב יאסין: המטפלות בשביתה כבר כמה ימים.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערי המגעים והדיונים לא מגיעים למקום שיש בו הצלחה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני בציפייה שהדברים ייפתרו בקרוב מאוד.
אימאן ח'טיב יאסין: הילדים בבית.
אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאין לי ילדים קטנים אבל אני יודעת מה זה להיות אימא לתינוק, שיש לה גם עבודה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני גם לא רוצה בנקודת התחלה שלי לקשור את נושא תעסוקת הנשים בנושא של חינוך הילדים מגילאי לידה עד שלוש.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה אחת הטעויות המובנות בחשיבה, שכאילו צריך שהאימא תהיה עובדת כדי שהילד יקבל מסגרת.
אימאן ח'טיב יאסין: כאימא אני יודעת שכולנו רוצים שאנחנו נהיה בקרבת הילדים שלנו.
אימאן ח'טיב יאסין: זה טבעי.
אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לחלום על היום הזה שאנחנו נהיה במדינה שתיתן חופשת לידה עד לגיל שנה.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו רחוקים מהמקום הזה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה קיפוח שמתחיל מלידה.
אימאן ח'טיב יאסין: ילד צריך להיות במסגרת בגיל מסוים, אני מאמינה, מגיל שנה צריך להיות במסגרת כי צריך את ההתפתחות הקבוצתית, שיהיה בין אנשים שהם זרים.
אימאן ח'טיב יאסין: אני לא אתחיל פה בהרצאה על התפתחות הילד, אבל זה טעות לקשור את זה בזה.
אימאן ח'טיב יאסין: זה זכות של הילדים להתפתח בצורה נורמלית ואני חושבת שהמדינה רק תצא משתלמת מזה.
אימאן ח'טיב יאסין: לא רק אני חושבת.
אימאן ח'טיב יאסין: אני מדברת על מחקרים שנעשו בעולם ולא רק כאן.
אימאן ח'טיב יאסין: האבסורד במציאות הקיימת, שדווקא האוכלוסיות הכי נזקקות שיהיו בתוך מסגרות כאלו, לא זוכות למסגרות האלו.
אימאן ח'טיב יאסין: קראתי את החומר שנשלח וכאילו במחקר על העדפות אישיות.
אימאן ח'טיב יאסין: זה משהו שהוא מקומם, תסלחו לי.
אימאן ח'טיב יאסין: אין אף אחד שמציעים לו רווחה נפשית או רגשית או פיזית או כלכלית ויגיד, לא, תודה, אני מעדיף להיות במצוקה.
אימאן ח'טיב יאסין: אין כזה דבר, לכן צריך לכוון למקום הנכון.
אימאן ח'טיב יאסין: לפני שנותנים ושמים תקציבים במשרד האוצר לבניית מעונות, קודם כל או ביחד, שיסירו את החסמים של הבנייה, שימצאו חלקות אדמה.
אימאן ח'טיב יאסין: לא רק שימצאו חלקות אדמה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני מכירה יישובים שיש מעונות יום, נבנים כבר שנים, חמש שנים.
אימאן ח'טיב יאסין: הייתי במקום.
אימאן ח'טיב יאסין: חמש שנים המעון עומד כי אין תקציב למעטפת של מעון היום, כי אין תקציב לסדר את החצר.
עלי סלאלחה: אנחנו אנשי הפוליטיקה צריכים לדאוג לזה.
אימאן ח'טיב יאסין: בשביל זה אני כאן.
עלי סלאלחה: בואו נשמע את שאר הגופים.
אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה שהדברים האלה יצאו מתוך הוועדה כאמירה מוחלטת, והכי בסיסי מהישיבה היום זה אמירה קובעת אפילו, לא רק המלצה לגבי השביתה של המטפלות.
אימאן ח'טיב יאסין: זה מה שצריך, אחרת אנחנו יושבים ומדברים אותם דברים כל הזמן.
עלי סלאלחה: הזמנו גופים אחרים שרוצים לדבר.
עלי סלאלחה: נשמע אותם וניתן לכם עוד פעם את הזכות להגיב ולדבר.
ג'ון גל: יש לנו עד דקה-שתיים.
עלי סלאלחה: בבקשה.
שביט מדהלה: אני רק אגיד שפשוט צריך להגדיר מה המטרה של המסגרות.
שביט מדהלה: אם המטרה שלהן היא לתמרץ השתתפות בשוק העבודה או שהמטרה שלהן היא להנגיש חינוך איכותי ושוויוני לכל הילדים בגיל הרך.
שביט מדהלה: במיוחד כשיש את המעבר הזה למשרד החינוך, זה נושא שכדאי לחשוב עליו.
אימאן ח'טיב יאסין: המעבר למשרד החינוך אמור להפוך את כל התוכן של הימצאות הילדים בתוך המסגרות, ממקום של לשמור רק על הילדים למקום של לאפשר להם להתפתח בצורה נאותה וראויה.
שביט מדהלה: הגורם המרכזי האחרון זה באמת נטל הכספי.
שביט מדהלה: העלות של מעון יום מפוקח ללא סבסוד, אם אם לא זכאית לסבסוד זה נע בטווח של 2,000 ל-2,860 שקלים.
שביט מדהלה: בעצם עלות ללא סבסוד מגיעה למחצית מההכנסה החציונית של אם לילדים בגיל הרך בחברה הערבית, לפי נתוני 2018.
שביט מדהלה: זה שיעור מאוד גבוה.
שביט מדהלה: גם עם סבסוד עדיין זה נתח די גבוה משכר שהוא נמוך, ואנחנו יודעים שהשכר של נשים בחברה הערבית הוא נמוך יחסית לנשים בחברה היהודית.
שביט מדהלה: לצד זה יש לנו עלויות של מעון פרטי בחברה הערבית, שזה נע בטווח של 1,000 עד 1,700 שקלים עבור יום לימודים מלא, אבל המעונות האלה גם בחלקם מציעים גמישות כמו חצי יום, שזה יכול להוזיל את העלות, מה שיכול בעצם להסביר את הבחירה במעונות הפרטיים לעומת המעונות המפוקחים ברשויות הערביות.
שביט מדהלה: זה בהחלט גם איזשהו משהו שיכול כמובן להשפיע על הבחירה, האם להשתתף במסגרות המפוקחות או לא.
עאידה תומא סלימאן: זה לא תמיד עניין של בחירה.
עאידה תומא סלימאן: זה מחוסר ברירה.
עאידה תומא סלימאן: הבת שלי הייתה צריכה לשלם 3,500 שקל על התאומים שלה במעון פרטי, לא בגלל שהיא רצתה אלא בגלל שאין מעונות מפוקחים, כל כך הרבה.
שביט מדהלה: זה באמת מעטפת של דברים.
עלי סלאלחה: אני רוצה להודות לכם מקרב לב.
עלי סלאלחה: אני מקווה שהדברים האלה יגיעו לאן שצריכים להגיע ונעשה בהם שימוש לטובת כולם.
עלי סלאלחה: עכשיו אנחנו נעבור לגוף שנקרא הקואליציה לחינוך מלידה.
עלי סלאלחה: ויסאל רעד משפרעם, בזום.
עלי סלאלחה: בואו גם נסכם שאנחנו נקצר קצת, לתת לכולם להתבטא ולסיים בזמן, ברשותכם.
עלי סלאלחה: בקשה ויסאל.
ויסאל רעד: שלום לכולם.
ויסאל רעד: חבר הכנסת עלי סלאלחה, תודה על רשות הדיבור.
ויסאל רעד: היום אני אשמח להציג את עמדת הקואליציה הכוללת מעל 20 ארגונים הפועלים למען קידום החינוך בגיל הרך, בדגש על גילאי לידה עד שלוש.
ויסאל רעד: בדבריי אני רוצה להתייחס לכמה סוגיות ודברים מרכזיים בתחום החינוך מלידה עד שלוש בחברה הערבית.
ויסאל רעד: האתגרים הכי בולטים היום הם מחסור במסגרות כפי שאמרו קודם, גם קבלת רישיון זמני או רישיון הפעלה, תנאי העסקה ושכר ירודים.
ויסאל רעד: אני רוצה גם להגיד שזה משמח וחשוב שהאתגרים העולים מהשטח מגובים במחקר שהציג פרופסור ג'וני והשותפה שלו.
ויסאל רעד: כיום בחברה הערבית לא בונים מספיק מעונות יום כפי שצוין קודם, בגלל מצוקת הדיור והבינוי.
ויסאל רעד: לגבי הנתון שהצגת אותו, חבר הכנסת עלי סלאלחה, שבין השנים 2014 עד 2018 היה מתוכנן לבנות במדינת ישראל 551 מעונות.
ויסאל רעד: מה שבעצם בנו זה רק 202 מעונות, מתוכם 13 מעונות בלבד לחברה הערבית.
ויסאל רעד: אני רוצה גם להדגיש כאן שרוב המעונות שנבנו הם בצפון.
ויסאל רעד: יש מצוקה בנגב שלא בונים שם מעונות.
ויסאל רעד: גם אם בונים מעונות יום, אז אף אחד לא משתמש בהם.
ויסאל רעד: נכון שיש מעון יום בנגב אולי, אבל בגלל אי נגישות למעון זה מונע מילדים ותינוקות רבים לשהות במעונות היום האלה, לכן אנחנו קוראים בקואליציה להקמת ועדה בין-משרדית שמטרתה לבחון את האתגרים העומדים בפני בניית מעונות יום ומציאת פתרונות הוליסטיים.
ויסאל רעד: האתגר השני שאני רוצה להתייחס אליו זה קבלת רישיון זמני או רישיון הפעלה.
ויסאל רעד: כאן אולי אני אתן תשובה לחבר הכנסת מופיד מרעי שהציע כן להשתמש במבנים קיימים.
ויסאל רעד: על מנת לקבל רישיון שהוא רישיון זמני או רישיון הפעלה, צריך להתאים את מיקום המסגרת לשהיית הפעוטות.
ויסאל רעד: כפי שאמרתי קודם, מצוקת הדיור ביישובים הערביים חוסמת את האופציה לבניית מעונות יום בהתאם לדרישות האגף, לכן מפעילי מסגרות נאלצים לשכור דירה ולהפוך אותה למעון וזה מונע ממסגרות אלה לקבל רישיון כי בעצם הן אינן עומדות בתנאי המחייב התאמת מיקום המסגרת לשהיית הפעוטות.
ויסאל רעד: אנחנו בקואליציה ממליצים לאפשר מתן אישור זמני תוך קביעת תהליך הדרגתי להתאמת המבנים האלה.
מופיד מרעי: כמה אישורים זמניים למבנים קיימים אישרו או קיימים בכלל?
מופיד מרעי: את יודעת לתת תשובה?
ויסאל רעד: אין לי את הנתון הזה.
ויסאל רעד: כולנו יודעים ששיעורי ההשתתפות של הנשים בשוק התעסוקה בחברה ערבית הינו מאוד נמוך וזה מונע ממשפחות רבות לרשום את הילדים שלהם למעון יום מוכר ולקבל מימון עבור שהייתו של הילד שלהם במעון, לכן ההורים נאלצים בעצם לצרף אותו למעון יום פרטי שעלותו נמוכה משמעותית ביחס למעון יום מוכר, וזה אגב שונה ממה שקורה בחברה היהודית, ששם מעון יום פרטי עולה יותר כסף.
ויסאל רעד: בנוסף לזה, הורים רבים הנמצאים מתחת לקו העוני כלל לא משלמים לפעמים את העלות למסגרת שהיא נמוכה ממילא, וכתוצאה מכך השכר אותו מקבלות המטפלות במעונות יום פרטיים אינו מתגמל.
ויסאל רעד: לפעמים הן מקבלות שכר שהוא נמוך ממה שהן אמורות לקבל.
ויסאל רעד: דבר זה גורם בעצם לתחלופה גבוהה בתחום ומקשה גם על גיוס מטפלות או מנהלות מעון מוכשרות בעלות תואר אקדמי, משום שאינן בעצם מוכנות לעבוד בתנאי שכר כאלה.
עלי סלאלחה: ויסאל, הדברים האלה נאמרו.
עלי סלאלחה: אני חושב שמן הראוי שאנחנו לא נחזור על עצמנו ועל דברים שנאמרו.
ויסאל רעד: לסיום אני רוצה להגיד שאנחנו ממליצים לפתח תקנות מחייבות שמפרטות את התפקידים השונים במעון יום, ואת תנאי העבודה והזכויות של העובדים בהם, ולבנות מסלול התקדמות בתפקיד.
ויסאל רעד: על מנת לטפל בכל האתגרים שציינתי אותם, יש צורך קודם כל בהקמת צוות בין-משרדי בתקופת המעבר למשרד החינוך, שיענה על הצרכים העולים מהשטח ויעביר את הצרכים והאתגרים האלה למשרד החינוך כדי שיטפלו בהם בהמשך.
ויסאל רעד: בנוסף, צריך גם לשתף את הנציגים מהחברה הערבית בבניית תוכנית ייעודית לגילאי לידה עד שלוש במשרד החינוך כדי שיציעו דרכים רלוונטיות בטיפול באתגרים האלה.
ויסאל רעד: תודה על ההקשבה.
עלי סלאלחה: תודה רבה לך, ויסאל, דברים מעניינים.
עלי סלאלחה: אנחנו נעבור לפורום דו-קיום בנגב.
עלי סלאלחה: ניתן גם לפריפריה הדרומית.
עלי סלאלחה: יוצג על ידי גברת הודא אבו-עבייד.
הודא אבו-עבייד: בוקר טוב לכולם, אני רכזת לובי בפורום לדו-קיום בנגב.
הודא אבו-עבייד: אנחנו עשינו מחקר על המצב של מעונות היום ספציפית ביישובים המוכרים בנגב.
הודא אבו-עבייד: בדרך כלל כשמדברים על הנגב, אז מזכירים את הריסות הבתים וחוסר תשתיות וכו'.
הודא אבו-עבייד: היום אני רוצה דווקא לדבר על היישובים שהם כן מוכרים, שיש בהם מועצות מקומיות שמספר ההריסות הוא נמוך.
הודא אבו-עבייד: המצב של מעונות היום כפי שהוא בעצם במקומות אחרים בארץ, הוא במחסור מאוד גדול.
הודא אבו-עבייד: השנה אנחנו מדברים על 13 מעונות בלבד בכל היישובים בנגב.
הודא אבו-עבייד: אנחנו בנגב מדברים על שתי מועצות אזוריות, מועצת אל קסום ונווה מדבר שיש בהן רק מעון יום אחד שפועל.
הודא אבו-עבייד: יש מעונות שהם בתכנון, זה אנחנו יודעים.
הודא אבו-עבייד: ברהט, עיר של 70,000 תושבים אנחנו מדברים על ארבע מעונות בלבד.
הודא אבו-עבייד: לקיה, היישוב שבו אני גרה, יש מעון יום שנבנה ומוכן וכבר שנה שהמעון לא עובד.
הודא אבו-עבייד: אנחנו מדברים על אוכלוסייה של בערך 290,000 בדואים שמתגוררים בנגב היום ועל אחוז מאוד גבוה של ריבוי ילדים.
הודא אבו-עבייד: אנחנו גדלים כל שנה בערך ב-10,000 ילדים חדשים.
עאידה תומא סלימאן: תגידי, אנחנו ברוכי ילדים.
הודא אבו-עבייד: אנחנו ברוכי ילדים באופן שהוא מאוד קיצוני.
הודא אבו-עבייד: אני רוצה להזכיר חלק מהסיבות שזה מתעכב.
הודא אבו-עבייד: סיבה מאוד גדולה וראשית זה סכסוכי קרקעות שקיימים בין המדינה לבין התושבים.
הודא אבו-עבייד: סיבה שנייה, אנחנו מדברים על חוסר תכנון במועצות המקומיות.
הודא אבו-עבייד: המועצות המקומיות, ברגע שהן מגישות בקשות למעונות יום, הרבה פעמים זה מתעכב במחלקות ההנדסה.
הודא אבו-עבייד: סיבה שלישית, הרבה פעמים גם המועצות המקומיות לא מגישות בקשות מהסוג הזה, מדאגה שהתקציב לא יספיק ואז המועצה תגיע למצב שבו היא במינוס ולא מכסה את העלויות של הפיתוח והבנייה.
הודא אבו-עבייד: דבר שלישי שאנחנו רוצים להמליץ עליו זה בעצם סבסוד של המעונות, כי אנחנו מדברים על אוכלוסייה ש-80% מהילדים נמצאים תחת קו העוני.
הודא אבו-עבייד: דובר פה קודם על תעסוקת נשים.
הודא אבו-עבייד: אנחנו מדברים רק על 25% נשים עובדות בנגב.
הודא אבו-עבייד: מדינת ישראל התחייבה ל- OECD ל-41% עד שנת 2020 באוכלוסייה הערבית בכלל.
הודא אבו-עבייד: בנגב אנחנו עדיין לא במצב הזה.
הודא אבו-עבייד: אנחנו רוצים להמליץ על סבסוד של המעונות מאחר והאוכלוסייה הבדואית בנגב היא אוכלוסייה מאוד מוחלשת, מאוד ענייה.
הודא אבו-עבייד: אנחנו מבקשים ממשרדי הממשלה לבחון את האפשרות הזאת כי אנחנו יודעים שבמשרד ראש הממשלה הייתה תוכנית כזאת שהתקיימה בכסייפה ובחורה.
הודא אבו-עבייד: זו ההמלצה בעצם שלנו, של סבסוד המעונות מטעם המדינה כדי להקל על האנשים, על האימהות, על ההורים.
הודא אבו-עבייד: תודה.
עלי סלאלחה: תודה רבה.
עלי סלאלחה: חברי ועמיתי, אבו שחאדה, בבקשה.
סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, אני קודם כל מודה על הדיון המאוד חשוב הזה.
סמי אבו שחאדה: אני רק רוצה לתת את זכות הדיבור, אם אפשר כמובן ברשותך, לעוד אוכלוסייה שהיא מאוד חשובה לנו.
סמי אבו שחאדה: אני לא יודע אם היא דוברה פה או לא, אבל נמצאת איתנו בזום דיאנה מעמותת אלו"ט שעובדים עם ילדים עם מוגבלויות.
סמי אבו שחאדה: אם כבר הודא עכשיו דיברה על הנגב, לצערנו האחוז בנגב הוא גבוה במאות אחוזים, ובחברה הערבית בכלל, בממוצע כ-350% נולדים יותר תינוקות עם מומים ומוגבלויות.
עלי סלאלחה: אני רוצה לשמוע בשתיים-שלוש דקות את העמותה הישראלית למען הילד בגיל הרך, גברת אמינה אלעטאונה.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: בוקר טוב לכולם, תודה על רשות הדיבור.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: אני מנהלת אשכול גנים בכפר לא מוכר בחברה הבדואית בדרום.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: את האמת, אני רוצה לדבר על המחסור במעונות אצלנו בחברה הבדואית בדרום.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: גברת הודא דיברה לפניי על מעון אחד לשתי מועצות אזוריות, אל קסום ונווה מדבר, מעון אחד שהוא נמצא בביר הדאג'.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: כמנהלת אשכול גנים שאני מקבלת את הילדים בגילאי שלוש, מקבלת אותם מהבית, אז אני לא רוצה לדבר כאן על תנאי העסקה, כי לפני זה אנחנו צריכים שתהיה לנו את המסגרת שהילד יהיה בה.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: אנחנו צריכים קודם כל שיהיה לנו המסגרת ואחר כך לדבר על שאר הדברים שהם קשורים במסגרת.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: אנחנו דיברנו על היישובים המוכרים.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: מה עם היישובים הלא מוכרים?
אמינה נעאמנה אלעטאונה: הילדים נמצאים בבית, מגיעים למסגרות רק בגיל שלוש.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: מפיל עלינו קושי מאוד אדיר כשאנחנו מקבלים את הילדים.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: עד שאנחנו נצליח לאתר ילד עם בעיות או ילד עם קשיים, הילד צריך ללכת לבית הספר, ויש הרבה ילדים שנופלים בין הכיסאות.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: זה שיהיו עוד מסגרות אצלנו בחברה הבדואית, זה נותן לנו מענה להרבה ילדים שהם עם בעיות, שיגיעו אלינו לגנים מאותרים, אנחנו כבר נדע איפה להפנות אותם.
אמינה נעאמנה אלעטאונה: ההמלצה שלי היא לחשוב על איך לגשת למקום הזה ולאשר עוד מעונות במועצות האזוריות.
עלי סלאלחה: תודה רבה אמינה, בהצלחה לכולנו.
עלי סלאלחה: נעבור למיטל בק, בבקשה, המועצה לשלום הילד.
מיטל בק: תודה רבה על ההזדמנות לקחת חלק בדיון החשוב הזה.
מיטל בק: אני עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד, ואחראית תחום חינוך.
מיטל בק: בכובע נוסף אני חברה בקואליציה לחינוך מלידה, שמענו את ויסאל, עובדות יחד.
מיטל בק: אני רוצה לדבר על הזכות לחינוך.
מיטל בק: אנחנו מדברים היום על יום שוויון בחינוך.
מיטל בק: אני גם ממשיכה מכאן לוועדת החינוך לדבר על הנושא הזה.
מיטל בק: בעצם המימוש של הזכות לחינוך זה חובה בסיסית, זכות שבעצם קיימת לכל ילד וחובה של המדינה לקיים את הזכות הזאת.
מיטל בק: בעצם בתוך הזכות הזאת קיימת האפשרות לאפשר לכל ילד שתהיה לו זמינות למסגרת חינוכית ראויה, מתוקצבת, עם צוות ראוי שקיבל הכשרה, עם תנאים נאותים לסגל החינוכי, סטנדרטיים פיזיים, פדגוגים, כל מה שאנחנו מדברים עליו בעצם היום, ואפשרות בעצם לזמינות, לרישום לכל ילד שמעוניין.
מיטל בק: למרות זאת אנחנו יודעים שהזכות הזאת ממומשת באופן חלקי ביותר במדינת ישראל וביתר שאת ביישובים הערביים, בפרט גם בחברה הבדואית וביישובים הלא מוכרים.
מיטל בק: אנחנו שומעים את הבעיות היום ואת האתגרים הרבים.
מיטל בק: גם פרסנו את חלקם בדיון הקודם שהיה בוועדה בנושא הזה, ואני מפנה גם לנייר העמדה של הקואליציה לגבי האתגרים.
מיטל בק: אנחנו מפרסמים כל שנה שנתון סטטיסטי עם נתונים על ילדים.
מיטל בק: הנתונים גם עלו כאן קודם בדיון.
מיטל בק: ראינו שמתוך כלל הילדים שנמצאים היום במעונות יום, רק 8% הם בני החברה הערבית.
מיטל בק: זה נתון מאוד מדאיג.
מיטל בק: מתוך אחוז הילדים שמתחנכים במסגרות לגיל הרך מהחברה הערבית, רק 20% מהם מתחנכים במסגרות מפוקחות, כלומר 80% נמצאים מתחת לרדאר, בבתים או במסגרות לא מפוקחות וגם המצב הזה מאוד מדאיג.
מיטל בק: שמענו היום גם על המחסור החמור במסגרות המפוקחות.
מיטל בק: זה גם נייר עמדה שאנחנו הגשנו היום לדיון.
מיטל בק: קצב הבנייה בעצם של המסגרות הוא מאוד איטי ובמיוחד ביחס לשיעור הילודה המאוד גבוה בחברה הזאת, אז ככה שגם מאוד קשה להדביק את הקצב.
מיטל בק: ראינו שגם כשיש החלטת ממשלה, למשל ההחלטה של 922, שיש החלטה כבר על בינוי, ראינו שמתוך 202 מעונות, אדוני סיפר, רק 13 מעונות ניבנו בחברה הערבית.
מיטל בק: הנתונים האלה הם מאוד מדאיגים.
מיטל בק: גם כשממשלה כבר כן נכנסת לעובי הקורה, אנחנו רואים שיש קושי להתמודד עם החסמים: חסמים ביורוקרטיים, תכנוניים, מחסור באדמות.
מיטל בק: אנחנו לא יודעים אם הממשלה עשתה מספיק בשביל להתמודד עם החסמים האלה.
מיטל בק: אנחנו באמת נשמח לקבל היום תשובות מהמשרדים הרלוונטיים מה הממשלה עושה, ואנחנו גם נבקש מהוועדה הנכבדה לעקוב אחרי הנושא הזה ולקיים דיוני המשך שיעסקו ספציפית בנושא הזה בחברה הערבית.
מיטל בק: אנחנו יודעים שמלבד המחסור החמור במעונות החברה הערבית, יש חסמים ואתגרים נוספים.
מיטל בק: כמו שויסאל דיברה, האיכות של ההכשרות של המטפלות, קשיים בקבלת רישיון והפעלה לפי חוק הפיקוח, תנאי העסקה ירודים.
מיטל בק: אנחנו גם רוצים לבקש מהאגף למעונות יום תשובות לשאלות האלו, כמה מסגרות מחזיקות ברישיון?
מיטל בק: כמה הגישו בקשה לרישיון?
מיטל בק: עם איזה חסמים הם מתמודדים בבואם להגיש בקשה לרישיון?
מיטל בק: איפה האכיפה והפיקוח ביחס למסגרות עומד?
מיטל בק: אנחנו יודעים שיש רק 23 מפקחים בכל הארץ.
מיטל בק: כמה מהם באמת מופנים רק לחברה הערבית וספציפית גם בדרום וביישובים הלא מוכרים?
מיטל בק: אנחנו רוצים תשובות לדבר הזה.
מיטל בק: בנוסף לכל האתגרים שציינתי, כמובן יש ברקע את הקשיים הכלכליים והחברתיים שאי אפשר בעצם להתעלם מהם.
מיטל בק: הילדים בחברה הערבית מתמודדים גם עם שיעורי עוני גבוהים, מחסור בתשתיות חינוכיות ותשתיות בריאותיות, היעדר תשתיות של חינוך בלתי פורמלי שהוא חלק בלתי נפרד מהזכות לחינוך, שיעורי נשירה גבוהים, שיעור פשיעה וכו'.
מיטל בק: הדברים כמובן משתלבים וקשורים זה בזה.
מיטל בק: כמו שאמרתי, הכותרת של היום הזה היא שוויון בחינוך.
מיטל בק: כשאנחנו מדברים על שוויון בחינוך, ההשתתפות של ילדים במסגרות לגיל הרך, יש קשר ישיר להתפתחות שלהם, לרווחה שלהם ולהישגים שלהם לטווח הארוך.
מיטל בק: ההשקעה של המדינה היא מוכחת בדברים האלה.
מיטל בק: אנחנו רואים את זה ב-OECD.
מיטל בק: הדבר הזה חייב לקרות גם בישראל, לכן מבחינתנו כמועצה, הפתרון לשוויון חינוכי בישראל מתחיל בהשקעה ממשלתית כבר בגיל הרך, כבר מגיל לידה כדי שאפשר יהיה לממש את הזכות הזאת לחינוך בפרט בחברה הערבית.
מיטל בק: אי השוויון הזה יכול להצטמצם רק אם המדינה תכניס יד לכיס, תגיד שהיא משקיעה בזה, שהיא רואה בזה אתגר, היא רואה בזה מטרה, בבנייה של מסגרות, בתוכניות חינוכיות בתוך החברה עצמה ותתמודד עם כל האתגרים והחסמים שאנחנו הצגנו כאן היום.
עלי סלאלחה: תודה רבה לך.
עלי סלאלחה: אנחנו נעבור לעמותת ינבוע לגיל הרך, גברת עולא פחראלדין.
עולא פחראלדין: בוקר טוב לכולם, תודה על זכות הדיבור.
עולא פחראלדין: הייתי מפקחת לשעבר ומקימה את ארגון ינבוע שהוא ארגון הגג של המעונות בחברה הערבית.
עולא פחראלדין: יש לי את הנתונים הכי טריים בשטח.
עולא פחראלדין: יש לנו בחברה הערבית 150 מעונות מפוקחים מהצפון עד לדרום.
עולא פחראלדין: בצפון לבד יש 136 מעונות יום שהם מפוקחים עם סמל.
עולא פחראלדין: מתוך 150 המעונות, המדינה בנתה רק 45 מעונות.
עולא פחראלדין: כל השאר, שזה 105 מעונות בערך, ניבנו על ידי המפעילים, העמותות, הארגונים שפשוט לקחו מבנים, הסבו אותם לפי הדרישות של הפרוגרמה והפכו אותם למעונות מפוקחים בסטנדרט מאוד גבוה.
עולא פחראלדין: כשנכנסתי למשרד העבודה והרווחה ב-2012, היו 52 מעונות רק בצפון.
עולא פחראלדין: היום אנחנו מדברים על 136.
עולא פחראלדין: היה גידול במהלך שבע השנים אבל היה איטי, אבל זה עלה בזכות הארגונים שהלכו ובנו מעונות יום בכספים הפרטיים שלהם.
עולא פחראלדין: הארגונים האלה היום מתמודדים עם גם עלויות של בנייה, גם עלויות של שכירות, משהו שלא נמצא כשבונים מעון של רשות מקומית, כי לא משלמים שם את השכירויות האלה.
עולא פחראלדין: זה מבחינת הנתונים הראשונים.
עולא פחראלדין: הדבר השני לגבי המעונות שלנו, אני יכולה להגיד שמעל 95% מהמטפלות במעונות של החברה הערבית, לפחות יש להן הכשרה של סוג 1.
עולא פחראלדין: המנהלות בצפון, כולן אקדמיות, והמדריכות החינוכיות, מעל 95% הן עם תואר שני, זאת אומרת שהרמה והמעון המפוקח היא רמה מאוד גבוהה, אך לצערי הרב לא הצוות מתוגמל, לא ההורים שיכולים להיכנס ולזכות באיכות הטיפול שנמצאת שם.
עולא פחראלדין: במקביל, כעמותה אנחנו מנסים לעבוד על הצד הפדגוגי בזה שאנחנו נעשה השתלמויות והכשרות כמו שיש במשרד החינוך - - -
עלי סלאלחה: נצטרך לקצר קצת בשביל לתת לכולם, גם לנציגי הממשלה.
עולא פחראלדין: נתוני הפעוטות: יש בחברה הערבית מלידה עד שלוש 113,000 פעוטות מתחת לגיל שלוש, מתוכם רק 13,500 ילדים בתוך המסגרות, אז יש לנו 100,000 ילדים שאנחנו לא יודעים איפה הם נמצאים או שהם נמצאים במסגרות לא מפוקחות.
עולא פחראלדין: תודה לכם על זכות הדיבור.
עלי סלאלחה: תודה רבה לינבוע.
עלי סלאלחה: חגי פורגס, שלום לך.
חגי פורגס: שלום וברכה לכולם, אני מאגף מעונות יום בזרוע העבודה, משרד הכלכלה והתעשייה.
חגי פורגס: אני ברשותך אתן כמה הערות כלליות.
חגי פורגס: פשוט נאמרו פה המון טענות, שאלות, בעיות וקשיים.
חגי פורגס: אי אפשר להתייחס לכל, אז אני אשמח אחר כך, אם תרצו למקד אותי.
חגי פורגס: קודם כל אני אתחיל בזה שמבחינתנו אנחנו רואים חשיבות רבה מאוד במערך הגיל הרך בכלל ובפרט במגזר הערבי, בקידום המערך, בהרחבת היצע המסגרות, בעידוד השתלבות בשוק העבודה ועוד תכליות של האגף.
חגי פורגס: זה מאוד חשוב ואנחנו משקיעים בזה המון.
חגי פורגס: אני כן רוצה להרחיב בהקשר הזה.
חגי פורגס: מבחינתנו המערך הזה חשוב בשני היבטים: גם בהיבט של חינוך-טיפול של הילד, של הפעוטות ששוהים במעונות וגם בהיבט של עידוד השתלבות בשוק העבודה.
חגי פורגס: מבחינתנו קודם כל בראש ובראשונה, מעון יום הוא מקום שבו שוהים פעוטות ומחובתנו לשמור גם על שלומם ובטיחותם וגם על ההתפתחות התקינה שלהם.
חגי פורגס: דובר רבות על החשיבות הקריטית בהשקעה דווקא בגיל הזה מתוך הבנה שכל השקעה בגיל הזה רק תניב תשואות, אפילו לא דווקא כלכליות, גם תשואות במיומנויות, בכלים שהילד רוכש לעתיד וזה רק יעשה טוב לכולם, ושוב, בדגש על החברה הערבית ככלי לצמצום פערים וכו'.
חגי פורגס: ההיבט השני הוא של השתלבות בשוק העבודה.
חגי פורגס: מעונות שהם מעונות מסובסדים, יש היום כמה מעונות, דיברו על זה קודם.
חגי פורגס: יש מעונות פרטיים, יש מעונות עם הכרה שמקבלים סמל מהאגף למעונות יום ושם ההורים יכולים לקבל סבסוד ולהשתלב בשוק העבודה.
חגי פורגס: גם זאת מטרה שאנחנו בהחלט משקיעים בה המון ומשתדלים גם לאזן בין שתי המטרות האלה.
חגי פורגס: זה באמת התייחסות כללית מאוד.
חגי פורגס: עוד שתי הערות חשובות שאני רוצה להתייחס אליהן, לגבי התקופה שבה אנחנו נמצאים, שינויים שקורים עכשיו.
חגי פורגס: שינוי אחד מאוד גדול זה חוק הפיקוח על מעונות יום.
חגי פורגס: החוק עצמו הוא חוק יחסית ותיק, שלוש שנים כמעט, אבל החידוש הגדול של שנת הלימודים הנוכחית שהתחילה לפני חודש הוא בכניסה לתוקף של תקנות חדשות.
חגי פורגס: אם חוק הפיקוח הציב סטנדרט בסיסי מאוד בשנתיים הראשונות שלו, אנחנו בחודש ינואר, התקנות לדעתי יאושרו גם בוועדה החשובה הזו.
חגי פורגס: הן העלו בעצם סטנדרט, אמנם לא הסטנדרט האופטימלי אבל הוא סטנדרט מאוד חשוב של מעונות היום גם הפרטיים, לכן ההיבט הראשון שדיברתי עליו של החינוך-טיפול, חשוב מאוד לזכור שהוא תקף ביתר שאת גם במעונות הפרטיים.
חגי פורגס: אכן יש בעיה קשה מאוד של מחסור בהיצע של מעונות מסובסדים במגזר הערבי, אבל חשוב לזכור שבהיבט החינוכי-טיפולי אנחנו מאוד רוצים לתת מענה גם במעונות הפרטיים.
חגי פורגס: אם זה רלוונטי, אני קורא באמת לכל המסגרות הפרטיות שעדיין לא פנו אלינו לקבל רישיון מכוח חוק הפיקוח, לעשות את זה.
חגי פורגס: המערכת פשוטה, ידידותית, קלה לתפעול וזה חובה מכוח חוק.
חגי פורגס: זה הערה אחת לגבי שנת הלימודים הנוכחית.
חגי פורגס: הערה שנייה שהיא גם דוברה קודם זה נושא המעבר למשרד החינוך.
חגי פורגס: ממש בימים אלה יש עבודת מטה ענפה מאוד.
חגי פורגס: התחום הזה אמור לעבור למשרד החינוך בחודשים הקרובים, כולנו מברכים על התהליך הזה, למעט הסבסוד, עידוד השתלבות בשוק העבודה שנשאר בזרוע העבודה, ולכן מטבע הדברים יש נושאים שהמעבר למשרד החינוך ישפיע עליהם, לכן לא בטוח שאני אוכל עכשיו לתת איזה שהן תוכניות ארוכות טווח.
עלי סלאלחה: מה אתם עושים בשביל להקים מבנים במגזר הערבי?
חגי פורגס: פה דובר קודם והעלו כאן כמה קשיים וחסמים בהקשר הזה.
חגי פורגס: אגב, זה נושא שהוא מוכר לנו כבר שנים.
חגי פורגס: יש הרבה חסמים ובעיות שיש לנו את הכלים ואת היכולת לטפל בהם, ויש דברים שהם מעבר ליכולתנו.
חגי פורגס: המשרד שלנו מתקצב רשויות מקומיות לבניית מעונות יום חדשים בכל הארץ.
עלי סלאלחה: מה אתה מציע בשביל להסיר את החסמים האלה?
חגי פורגס: אני אפרט רגע את החסמים ואחר כך אני אעבור על הפתרונות שלהם.
חגי פורגס: להבנתנו, אפשר לחלק את החסמים, בגדול, לשני סוגים.
חגי פורגס: סוג אחד של ביצוע והסוג השני של היצע קרקעות.
חגי פורגס: היצע הקרקעות, זה הורחב גם בדוחות מבקר המדינה וזה נאמר בוועדות היגוי שונות.
חגי פורגס: כולנו מכירים את הבעיה של היצע קרקעות ברשויות מקומיות.
חגי פורגס: הנושא הזה הוא יותר תכנוני ולכן לאגף מעונות יום אין כלים, אין סמכות, אין יכולת לטפל בחסם הזה שהוא חסם מאוד משמעותי והוא דובר כאן.