GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נועה נמיר: אני גרה בישוב מאוד קטן, יש לנו רק 63 משפחות.
נועה נמיר: העניין של המים והחשמל אצלנו זה כבר ילדים התרגלו לזה, שבחורף או שאתה הולך למשפחה אחרת למזגן, שאצלם הם העדיפו להדליק את המזגן, או שאתה פשוט נכנס לאוטו.
נועה נמיר: עוד משהו שהתרגלנו אליו זה פשוט שאתה יודע שמדליקים רק מכשיר חשמל אחד, נגיד אם הדלקת את הטוסטר, אין מזגן.
מיכל שיר סגמן: כלומר צריך לבחור בין מזגן לבין אוכל, או כביסה לאוכל.
נועה נמיר: זה כאילו אתה צריך לבחור מכשיר חשמל אחד, בשביל כאילו, בחורף לרוב אנחנו מדליקים מזגן ואז אי אפשר להכין טוסט, אי אפשר לחמם מים על הגז, אי אפשר להכין דברים לשבת בתנור ועניינים כאלה.
נועה נמיר: בקיץ אותו דבר על מזגן על קור, או שפשוט שמים מלא קרח במקפיא, מלא מים במקרר, אבל באיזשהו שלב כבר נגמר המים במקרר והמקרר לא עובד כי אין חשמל, אז אין מים קרים, אז נוסעים לסופר בקדומים, כדי לקנות מים קרים.
נועה נמיר: בעיות של מקלחות היינו נוסעים ל - - - (נותקה השיחה בזום)
מיכל שיר סגמן: נועה אם את שומעת אותנו, תודה רבה, אנחנו מתנצלים, אנחנו פשוט לא מצליחים לשמוע אותך כמו שצריך, אבל המסר עבר.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לנועה, לנועה נמיר.
מיכל שיר סגמן: הבנו את המסר.
מיכל שיר סגמן: הבנו שכדי להתקלח צריך להיכנס לאוטו ולנסוע.
מיכל שיר סגמן: משהו שילדי ישראל לא, רוב ילדי ישראל זה לא נתפס אפילו ברמת המודעות של אם אני רוצה להתקלח, אני צריך להיכנס לאוטו ולנסוע לאיזשהו מקום רחוק, או לבחור בין אוכל, או כביסה.
מיכל שיר סגמן: כאמא לילדים צעירים אני רק מנסה לחשוב כמה פעמים ביום ילד מתלכלך, או כמה פעמים ביום צריך לכבס לו את הבגדים - זה לא אדם מבוגר שיגיד, בסדר, אז היום אני לא אתקלח - מדובר פה על משפחות, מדובר פה על אנשים, על חיי יומיום.
מיכל שיר סגמן: זה משהו שאני חושבת שרוב ההורים, כמו גם רוב ילדיי ישראל לא יכולים אפילו לדמיין לעצמם.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לרות סגל, נערה שגרה בגבעת ארנון 777.
מיכל שיר סגמן: אולי קליטת האינטרנט תהייה טובה יותר, תודה רות.
מיכל שיר סגמן: רות בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אתם רוצים שנעלה אותכם עוד כמה דקות?
רות סגל: אם אפשר עוד שתי דקות, אז עדיף.
מיכל שיר סגמן: אין שום בעיה, בשמחה רבה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו בינתיים נעבור לישראל גנץ, יו"ר המועצה האזורית בנימין.
ישראל כץ: תודה רבה גב' יו"ר - עונג לקרוא לך ככה - חבריי וחה"כ, אנשי ההתיישבות.
ישראל כץ: תראו אפשר לדבר על הסבל ומה שאמרת על גידול ילדים.
ישראל כץ: אני רוצה להיות קצר, בסוף זה חיי אדם.
ישראל כץ: עשינו כמה סיורים בשטח, נתנו כמה דוגמאות, אני יכול להגיד בישובים בבנימין של ילדים שמחוברים למכשירי הנשמה וכשיש הפסקת חשמל, הם עלולים למות - לא כמעט, לא ליד - הם פשוט עלולים למות ויש החלטות של דברים הומניטריים שפשוט לא קוראים בשטח, בשביל לספק מים, לספק חשמל, לא צריך בשביל זה הרבה וועדות, צריך החלטות.
ישראל כץ: וכיוון שגברתי גם יש לה השפעה על חלק מהאתגר הזה, במשרד המשפטים.
ישראל כץ: אני לא חושב שנכון לפתוח פה את הנושא המקצועי, אבל יש דברים שאפשר לעשות היום, כדי לספק צרכים הומניטריים.
ישראל כץ: לא יכול להיות שבגן ילדים בבנימין, בקיץ משפריצים מים על הגג, כדי שילדים לא יקבלו מכת חום, בגן- זה לא סביר, זה לא הגיוני וזה חיי אדם - ולכן אני חושב שמעבר לדברים החשובים מאוד, מאוד, באמת של ילדים שמגיע להם זכות לחיות פשוט והם העתיד של מדינת ישראל ואנחנו רוצים שהם יגדלו, הם ישרתו את מדינת ישראל, זה הציפייה שלנו מהם, אי אפשר יהיה קשה לצפות מילד שגדל בתנאים לא תנאים, אח"כ שהוא יצטרך לשרת את מדינת ישראל, לאורך כל חייו להסביר לו מה היה, אבל מעבר לזה אנחנו צריכים לדאוג לחיי אדם, זה חובה בסיסית שלנו ואני חושב שזה דברים שצריכים להיות באופן מידי, עם שר המשפטים, עם שר הבטחון, אפשר לעשות אותם בלי -- הרבה לפני החקיקות ארוכות הטווח והגדולות ואני חושב שהדברים הבסיסיים של מים וחשמל הם פתירים והם הכרחיים כבר בטווח הזמן המיידי.
מיכל שיר סגמן: בבקשה חה"כ וולדיגר שהצטרפה אלינו.
מיכל מרים וולדיגר: קודם כל אני מתנצלת שהגעתי רק הרגע, אני פשוט נמצאת בוועדת ההתמכרויות, שגם עוסקת בבני נוער וההקשר הזה בדיוק מעלינו, אבל ההקשר הוא כל כך אמיץ וחזק.
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שהנושא של תנאיי מחייה לילדים ונוער, כולנו מכירים את משולש מאסלו, שכדי שנוכל לבנות קומה נוספת של אישיות, של אזרחים טובים שיסתכלו בראייה רחבה יותר וידעו לעזור בעזרה הדדית וערבות הדדית ובאמת לבנות ולהתפתח, הם חייבים את הדברים הבסיסיים האלה וכשהם לא נמצאים הם בעצם ברחוב, הם בעצם לא מסוגלים להכיל שום דבר והדרך להתדרדרות ולהיות ילדים בסיכון ולא עלינו לצרוך סמים ואלכוהול בגילאים שהם כל כך משמעותיים להתפתחות, אפילו פיזיולוגית של המוח - - -
מיכל שיר סגמן: דיברנו על זה עכשיו.
מיכל מרים וולדיגר: אז זהו, אני מצטערת שלא הייתי, כנראה דיונים דיי מקבילים - - -
מיכל שיר סגמן: היא אמרה שהם יושבים על המדרכות, כי אין מה לעשות מעבר לזה.
מיכל מרים וולדיגר: אין, אז לוקחים בקבוק אלכוהול, כי אין מה לעשות וזה פשוט נורא ואני חושבת שלבוא ולהפלות, הישובים האלה, ההתיישבות הצעירה, שהשם הזה מאוד מטעה, זה התיישבות צעירה זה נדמה שכאילו שנה, שנתיים הם שמה, אבל היא ממש לא התיישבות צעירה - אורית תתקן אותי -אבל מדובר ביישובים שכבר קיימים 20 שנה ואתה בא לשם ואתה רואה התיישבות- שהיא לא התיישבות - זה כבר ממש משהו שהוא מבוסס, עם המון שנים שעלו על האדמה באישור מדינת ישראל, זה לא שהם פלשו לאיזה שטח ולהשאיר אותם מנותקים מחשמל וממים ומדברים כל כך בסיסיים, לראות את בתי הספר שמה, זה פשוט עוול נוראי.
מיכל שיר סגמן: או חיבורים פירטיים שיכולים לייצר בעיות בטיחות.
מיכל מרים וולדיגר: כן, או חיבורים פירטיים, בדיוק, שלא לדבר על סכנות, על סכנות שהם פיזיות, אבל בעיניי סכנות פיזיות, הם בדיוק כמו סכנות נפשיות ורגשיות - אני לא מזלזלת לא בזה ולא בזה - ואנחנו ב-2021 והגיע הזמן שאנחנו נטפל בדבר הזה ואני חייבת לומר ואני כן נכנסת פה לפוליטיקה, כי אנחנו בכל זאת בכנסת ישראל, שאי אפשר באותה נשימה אני שומעת הכשרות של ככל מיני יישובים כאלה ואחרים ואותם בגלל שזה כאילו לכאורה נושא יותר נפיץ, את ההתיישבות הצעירה לזרוק לצד השני ולא להתייחס, כי אסור לדבר על מצוקות של יהודים, אלא נורא פופולרי לדבר על מצוקות של המגזר הלא יהודי.
מיכל מרים וולדיגר: חברים בואו נפתח את העיניים ונבין שזה חובה.
מיכל מרים וולדיגר: זה לא אולי וכדאי ורצוי, זו חובה שלנו להכשיר את ההתיישבות הצעירה ולתת מענה לילדים, לנוער וכן גם למבוגרים, מענה נורמאלי.
מיכל מרים וולדיגר: זכות בסיסית לכל אזרח במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: הייתי מקיימת על קשישים, אבל זה פשוט לא בוועדה הזאת.
מיכל מרים וולדיגר: סליחה, צודקת וגם קשישים.
מיכל מרים וולדיגר: כולם מגיע להם את הדברים הכי בסיסיים, שלנו זה נראה ברור מאליו ולהם לא - ואני חייבת לומר שבעיניי הם יושבים שמה בשליחות - כלומר זה לא רק שזה מקום מחייה שלהם, הם יושבים שמה כדי שאנחנו נוכל, אני גרה בגוש דן, בגוש דן לחיות בבטחה, הם שמה שומרים עלינו.
מיכל מרים וולדיגר: אנחנו פשוט יורקים אל הבאר שממנו אנחנו שותים וזה בושה וחרפה בעיניי.
מיכל שיר סגמן: תודה, בדיוק אמרנו שהוועדה לזכויות הילד דנה בזכויות הילדים בכל מדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא עושים איפה ואיפה בין ילד איפה הוא גר, לאיזה דת או עדה הוא שייך וילדים בכלל הם מעל הפוליטיקה, הם מעל הפוליטיקה.
מיכל שיר סגמן: ילד באשר הוא ילד צריך לקבל תנאיי מחייה וכשמתקיים מצב, כפי שיו"ר המועצה המקומית, בנימין, אמר שבה ילדים מחוברים למכונות הנשמה ואז יש בעיה עם חשמל ומכונות ההנשמה שלהם מנותקות - זה מצב שמדינת ישראל לא יכולה לסבול אותו וזה לא משנה איפה אותו ילד גר, או לאיזה דת, או עדה הוא שייך, אם הוא גר ברמת השרון, בהתיישבות הצעירה או בנגב - ילד זה ילד וצריך לדאוג לו.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חה"כ וולדיגר.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה שננסה עכשיו לעלות שוב את רות.
מיכל שיר סגמן: שלום רות, המתנו לך בסבלנות.
מיכל שיר סגמן: רות סגל, בבקשה, נערה שגרה בגבעת ארנון 777.
מיכל שיר סגמן: רות אנחנו נשמח לשמוע בת כמה את?
מיכל שיר סגמן: מאיפה את?
מיכל שיר סגמן: וספרי לנו טיפה על החיים שלך, מה המשמעות לחיות עם מצוקת חשמל ומים?
רות סגל: אני רות סגל מגבעת ארנון 777, ליד איתמר.
רות סגל: אני נולדתי פה בגבעה שלנו.
רות סגל: אנחנו בהתחלה היינו רק מעט משפחות, היום אנחנו מעט יותר, אבל תמיד התחבורה והכבישים היו ממש מקולקלים ולא רציפים, היה לנו הסעה פעם ביום של ביה"ס הלוך וחזור - - -
מיכל שיר סגמן: איפה את לומדת?
רות סגל: למדתי באיתמר, היום אני לומדת בבית, כי גם בתי ספר אין כל כך באזור, כאילו אני יכולה רק ללכת לפנימייה ואם אני לא רוצה ללכת לפנימייה, אז אין לי כל כך הרבה אפשרויות - - - (נתק בזום)
מיכל שיר סגמן: אז אנחנו ננסה להתחבר לרות עוד מעט שוב.
מיכל שיר סגמן: דיברנו על תשתיות, אז גם האינטרנט עדיין לא, למרות שהשר הנדל מטפל גם בזה, בפריסת סיבים אופטיים - גם בשומרון וביהודה - אבל כרגע זה עדיין לא עובד.
מיכל שיר סגמן: בבקשה, מיכל, אח"כ נעבור למשרדי הממשלה.
מיכל זליקוביץ: תודה רבה, שמי מיכל זליקוביץ, אני תושבת קידה.
מיכל זליקוביץ: קידה בגוש שילה.
מיכל זליקוביץ: קידה קיימת על הקרקע עלתה לקרקע כבר לפני 20 שנה, לא התיישבות כל כך צעירה - כמו שאמרו כאן רבים - אבל אנחנו באופן קבוע ברגע שמגיע החורף, מתחילות קצת הרוחות ויש איזה אולי קצת טפטופים, אנחנו ישר יודעים שכנראה יהיה לנו קר בבית, כי החשמל נופל, אם אנחנו מדליקים את המזגן, יכול להיות שיהיה עימום של האורות ולהיפך, לפעמים מבקשים ככה כשמזהים שיש איזה עומס יישובי, מבקשים מאנשים - אם לא דחוף עכשיו, אל תקלחו את הילדים, אם לא דחוף עכשיו, אז בבקשה לא להפעיל מכונות כביסה - זה יכול להיות רגע לפני שבת וזה יכול להיות גם בדיוק בשעה של ארוחות הערב, או מקלחות.
מיכל שיר סגמן: או בדיוק בשעה שילד בן שנתיים החליט שהוא מתפלש בבוץ, או זורק על עצמו איזה משהו.
מיכל זליקוביץ: בדיוק.
מיכל זליקוביץ: אני יכולה לספר, לי יש שני תינוקות, בן חצי שנה וכמעט שנתיים וכשהיה את השלג בשנה שעברה, אני ידעתי שאני לא יכולה להרשות לעצמי להישאר ביישוב, מחשש לביטחונם - ואפשר לומר שממש ברחנו להורים - כדי לדאוג שהם תמיד יהיו במקום מחומם ובטוח ולא להישאר בלי חימום - כנראה בסכנה להתקררות רצינית - רק בשבוע שעבר היה לנו 24 שעות, 24 שעות בלי חשמל ביישוב.
מיכל זליקוביץ: לא הכרתי מצב כזה שאני לא יכולה לחמם, כבר התחיל החורף וזה רק תחילתו.
מיכל זליקוביץ: אני מקווה שזה סימן לזה שלא יהיה לנו עוד בעיות כאלה בחורף הקרוב.
מיכל שיר סגמן: השאלה הבאה שלי הייתה, איך אתם נערכים לחורף?
מיכל זליקוביץ: זהו, כל אחד יודע שהוא חייב שיהיה לו חימום שהוא לא חשמלי גם בבית.
מיכל זליקוביץ: זה משהו שאנחנו עוד צריכים להתארגן עליו, לקראת החורף.
מיכל שיר סגמן: מה זה חימום לא חשמלי?
מיכל זליקוביץ: על גז, תנור נפט, דברים כאלה, שהם לאו דווקא שהם הכי בטיחותיים, אבל זה מה שחייבים שיהיה באופציה, 24 שעות זה לא רק הילדים בבית, זה גם הילדים במסגרות וכשבגנים אין לך, במעון אין חשמל, זה אומר שגם התינוקות לא טוחנים להם את האוכל כמו שצריך, אלא ככה עם מזלג והילדים שצריכים לקבל תוספת - שהייתה אמורה להיות מוכנה בתנור - יש בעיה עם לקבל תוספת, ממש בעיה רצינית.
מיכל זליקוביץ: בקידה אני יכולה להגיד ככה את הנתונים, יש מתחת לגיל 18, יש 320 ילדים, אבל תינוקות קטנים מתחת לגיל שלוש, יש במסגרות ביישוב 35, זה חוץ מעוד עשרה, או 15 שנמצאים בבית עם האימהות שלהם.
מיכל זליקוביץ: אימהות מספרות לי ממש על זה שביממה הזאתי בלי חשמל, הילדים התעוררו בבוקר, שהיה כל הלילה בלי חימום, ילדים התעוררו כבר עם ממש מחלות - זה לא יכול להימשך ככה - לא יכול להיות שאנחנו בגלל שבהתיישבות הצעירה, בשליחותה של המדינה בסופו של דבר, אנחנו צריכים לחיות בתת-תנאים כאלה, עם בעיות חשמל, בעיות מים, תשתיות לא מתאימות.
מיכל זליקוביץ: אני לא מדברת גם על האינטרנט שמיועד לאנשים שאמורים לעבוד גם הרבה מהבית, מה שהיה לנו בקורונה זה פחות בוועדה לזכויות הילד, אבל באופן כללי אנחנו לא אוהבים להתבטא בצורה של התקרבנות, אנחנו לא אוהבים לדבר על הקשיים, כי אנחנו בסופו של דבר שם מתוך אמונה שזה מה שנכון, אבל אנחנו באמת זה משהו שחייבים לתת עליו את הדעת, זה לא יכול להיות שעכשיו בוועדת הפנים, דנים על חיבור החשמל של כל כך הרבה מבנים לא חוקיים, רק בגלל שהם לא יהודים - ומה איתנו?
עטרה כהן: שלום, עטרה כהן, מראשי פורום ההתיישבות הצעירה, אני גם כן רוצה להודות לחה"כ מיכל על הקיום הדיון החשוב הזה.
עטרה כהן: אני רוצה לספר לכם קצת, מעבר למה ששמעתם על הילדים שלנו מההתיישבות הצעירה.
עטרה כהן: ילדים למשפחות ציוניות, נמצאים במקומות בשליחות מדינת ישראל, שלחה אותם לשם למקומות אסטרטגיים, מקומות חשובים, ביקשה מהם ליישב.
עטרה כהן: הילדים האלה אוהבים את הישובים שהם גדלים בהם.
עטרה כהן: הם אוהבים את המדינה הזאתי.
עטרה כהן: יש זכויות בסיסיות שנמנעות מהם.
עטרה כהן: דוגמא שלא דברו עליה עכשיו, לדוגמא מדרכות, יש דבר כזה שילדים הולכים עליה בשולי הדרך, אין בהתיישבות הצעירה.
עטרה כהן: כל יום ילדים הולכים לביה"ס, להסעות לביה"ס - אנחנו רק צריכים לקוות שחלילה אף אחד לא יידרס - כי גם הכבישים, אין נתיבים, אין שני נתיבים כמו שצריך - אז אנחנו רק צריכים לקוות שכל יום יעבור בבטחה שאף ילד לא יידרס בדרך לביה"ס - אני אומרת זה במקרה הטוב, למה במקרה הטוב?
עטרה כהן: כי יש ישובים שהסעות לא יכולות להיכנס אליהם בכלל, כי מצב הכבישים שם כל כך רעוע, כן, יש ילדים שהסעת ביה"ס לא יכולה להיכנס לקחת אותם, זה המצב של זה המצב התיישבות הצעירה 2021, ישובים בני 20 שנה.
עטרה כהן: חשמל, דיברנו פה הרבה על חשמל.
עטרה כהן: נספר לכם על ילדה באחד היישובים, חזרה מפעילות מתנועת הנוער, לילה קר, גשום, רטובה, נכנסה למקלחת, התחילה להסתבן, נגמרו המים.
עטרה כהן: הילדה קפואה מקור.
עטרה כהן: בתוך המקלחת, ההורים שלה רצים מביאים ג'ריקן מחממים אותו על הגז, רצים מהר, מהר, להוריד לה את הסבון - עוד פעם מדינת ישראל 2021, זה המציאות של החיים שלנו - זה לא ימין זה לא שמאל, זה באמת הדברים ההומניטריים הכי בסיסיים שיש.
עטרה כהן: אני רוצה לספר לכם על עוד ילד.
עטרה כהן: ילד מהמם בשם יונתן, ילד בן ארבע, ילד שנולד עם פגיעה מוחית, הילד הזה לא יכול ללכת וההורים שלו, הורים מדהימים, נלחמים עבורו, לא מוותרים על כלום, בנו לו מתקן מיוחד שיוכל להחזיק אותו, כדי שהוא יוכל ללכת - זה מתקן שמחזיק לו את כל הגוף, עם גלגלים מיוחדים - מתן המתוק והמקסים הזה לא יכול ללכת בכבישים ובמדרכות של הישוב שהוא גר בו, כי אין מדרכות והכבישים רעועים לגמרי, הוא לא יכול ההורים שלו צריכים לקחת אוטו, להסיע אותו, כדי שהוא יוכל ללכת, הדבר הבסיסי והאלמנטרי הזה, גם זה נמנע מהם.
עטרה כהן: אז זה הכול, זה בשמם של הילדים האלה, מגיע להם חשמל, מים, בטיחות, מדרכות, כבישים.
עטרה כהן: אמרנו זה באמת לא העניין לא של ימין ולא שמאל, זה הזכויות הכי בסיסיות שמגיעות פה לכל אזרח.
מיכל שיר סגמן: חה"כ מרגי.
יעקב מרגי: שלום, תודה רבה לך מיכל, אני רוצה להודות על הישיבה הזאת, כל מי ששותף גם - איפה שיש גם את המילה התיישבות, גם צעירים ותוסיף לזה שצריך רגש וחמלה - אז אני נמצא שם ואני באתי לחזק ואני חושב שככל שאני נדבר על זה יותר, זה בסוף ייקרה.
יעקב מרגי: אנחנו בתקופה שדברים קורים, זזים ומיכל דווקא עכשיו צריך אחריות יותר גדול, כשאת בקואליציה וקואליציה שכמעט היא יש בה אפשרות לכל, אפשר לעשות הכול בקואליציה הזאת, בשונה - תתפלאי לשמוע - בשונה שיש קואליציה שהיא חד-גונית, אז יש גוף שכנגד, גופים שהם מונעים, יש לך הזדמנות – הלוואי - את יודעת אצלנו אומרים - מגלגלים זכות ע"י זכאי - אני רוצה לברך אותך ולחזק שבעזרת השם תצליחי, תצליחי להוביל לדחוף את זה, שזה נכון, אני לא רוצה לחזור על כל התופעות, אנחנו מכירים את זה, אבל כפי שאמרתי, גם המילה התיישבות, גם צעירים וגם רגש, חמלה.
מיכל שיר סגמן: אני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות שהציבור בישראל, קודם כל גאוגרפית לא יודע איפה זה ההתיישבות הצעירה, או בכלל איפה זה יהודה ושומרון, ברמת גאוגרפיה, אבל גם לא מודעים לעובדה -אומרים מה זאת אומרת, אנשים הלכו לגור באיזשהו מקום, אז תדאגו לילדים שלכם, תעברו למקומות אחרים - ולא מבינים את העניין המאוד בסיסי, שפעם אחת מדינת ישראל היא זו ששלחה את אותם אנשים לפני 20 שנה לחיות באותם המקומות - לא מדובר על מקום שנמצא דקה או שתיים - מדובר על ישובים וותיקים מאוד, שכבר מגדלים דורות במקום הזה וכפי שאף אחד מאיתנו לעבור, אזרח ישראלי לא מעוניין לעבור דירה ממקום אחד לשני, אלא מעדיף להמשיך לחיות בבית שלו, כך גם אותם המשפחות.
מיכל שיר סגמן: אני אמרתי את זה ואני אחזור על זה שוב - ילד הוא ילד, בלי קשר לפוליטיקה ובלי קשר לדת אליו הוא משתייך ובלי קשר לעדה, או למקום שבו הוא בחר בעצמו לגור.
מיכל שיר סגמן: ילד הוא ילד וכשמדובר בהתיישבות הצעירה על כ-12 אלף ילדים שלא מקבלים תנאיי מחייה, בסיסיים, ראויים לכל ילד במדינת ישראל ואין להם את שוויון ההזדמנויות שיש לשאר ילדי ישראל - זו בעיה ולכן זה גם עניינה של הוועדה לראות איך כלל ילדי ישראל מקבלים את מלא הזכויות שמגיעות להם מעצם היותם.
מיכל שיר סגמן: יש פוליטיקאים שטוענים שהרווחה צריכה להוציא ילדים, ילדי מתנחלים ממאחזים בלתי חוקיים ולהעביר אותם למשפחות אומנה.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שאותם הפוליטיקאים מדברים, או מבורות מוחלטת, או מחוסר חמלה מוחלטת כבני אנוש.
מיכל שיר סגמן: יש גם כאלה פוליטיקאים, אבל פה בוועדה לזכויות הילד אנחנו לא דוגלים בלהוציא ילד מהמשפחה שלו, רק כי הוא בחר לגור באזור מסוים - כפי שאנחנו לא נדרוש מילד בנגב לעבור לבית במרכז, בדיוק כמו שלא נדרוש מילד בצפון הארץ, שבגלל שאין לו תחבורה ציבורית נאותה להגיע למרכז, גם לעבור דירה - וכך גם ההתיישבות הצעירה, או כל מקום אחר בתחום מדינת ישראל, שבה יש ילדים שהם אזרחי ישראל שגדלים בתוך משפחות שהם טובות, להורים שאוהבים אותם ורוצים את הטוב ביותר עבורם ובחרו לגור במקום בו המדינה אפשרה להם לחיות - שלא יהיו להם תנאי מחייה בסיסיים - ולכן כל אמירה של כל פוליטיקאי שאני שומעת בשעה האחרונה, שאומרים משפטים כמו - שרווחה צריכה להוציא ילדים מבית - זה נשמע, אני שוב אחזור מתוך בורות מוחלטת, או מתוך חוסר חמלה אנושית בסיסית.
מיכל שיר סגמן: חה"כ סלאלחה, בבקשה.
עלי סלאלחה: ילד הוא לא אחראי לגורלו.
עלי סלאלחה: יש לו הורים שהם אחראים לו.
עלי סלאלחה: יש מוסדות שהם אחראים לו ולכן ילד הוא צריך לקבל את כל הזכויות המגיעות לו, ללא שום משוא פנים.
עלי סלאלחה: לא פוליטיקה ולא עמדות לכאן ולכאן ולכן אני כדרוזי נגד שיפרידו בין ילד למשפחתו, לאימו, זה לא פתרון, ילד צריך להיות במשפחה שלו.
עלי סלאלחה: עם ההורים שלו.
עלי סלאלחה: בסביבה הטבעית שלו.
עלי סלאלחה: אנחנו המבוגרים שקיבלנו את ההחלטות - יכול להיות שהם מוטעות, יכול להיות שהם צודקות - אני לא רוצה להיכנס לסוגייה הזאת, צריכים למצוא את הפתרון הטוב ביותר, הצודק ביותר לטובת הילד ורק הילד.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חה"כ סלאלחה.
מיכל שיר סגמן: בבקשה שם, תפקיד לפרוטוקול.
אורי ברטפלד: אורי ברטפלד, מייסד פורום ההתיישבות הצעירה, תודה רבה.
אורי ברטפלד: הנושא הזה באמת נושא הומניטרי מאין כמוהו, הגדילה של הילדים במקומות האלה, כשאנחנו נמצאים פה עכשיו ומשמיצים את תושבי ההתיישבות הצעירה, שהם גורמים להריגה של חיילים וכל מיני דברים שחברי כנסת אומרים את הדבר הזה, בזמן הזה נמצאת אישה ומטפלת בשמונה ילדים, שלושה שבועות אחרי לידה, כשבעלה נמצא עכשיו חודש רצוף במילואים, בהגנה על כבישי גוש עציון, מחוץ לגזרה, איפה שהאישה הזאת גרה, חודש אחרי לידה שלושה שבועות אחרי לידה, האישה הזאתי לא רואה את בעלה, כי בעלה קצין מ"פ במילואים הלך להגן על מדינת ישראל, הלך להגן על עם ישראל - זה התושבים שהיום אנחנו לצערנו בצורה המקוממת ביותר משמיצים אותם ופשוט בושה שאמירות כאלה יכולות להיאמר, דבר ראשון.
אורי ברטפלד: נקודה שנייה, רעות לא הזכירה פה, אני זוכר את היום בעשהאל, כשאמא של רעות הפכה לגיבורת היום בישוב, כשהודיעו בהודעות הווטסאפ שילד ניצל מדריסה.
אורי ברטפלד: אמא של רעות ראתה מכונית שמתקרבת לילד שמשחק על הכביש, כי זה מקום המשחקים שלו והילד הזה, אמא של רעות קפצה בין הגלגלים - כמו שמתארים את זה בסרטים, כמו שאתם יכולים לדמיין את זה - היא קפצה בין הגלגלים למכונית והצילה את הילד מדריסה ואם היא לא הייתה עושה את הדבר הזה, היום אנחנו היינו נמצאים במקום אחר לגמרי וכולם היו עושים דיונים בכל מיני וועדות, איך אפשר לייצר מדרכות בהתיישבות הצעירה.
מיכל שיר סגמן: לצערי הרב משרד התחבורה החליט לא לשלוח נציג לדיון הזה.
אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך, מיכל, גב' היו"ר, שאני ביום הלימודים הראשון, ב-1 לספטמבר, בחרתי לפתוח את יום הלימודים הזה בעשהאל.
אורית סטרוק: נסעתי לעשהאל - פגשתי שמה עשרות ילדים מתוקים, מקסימים, נהדרים - אבל ראיתי שהם ממתינים לאוטובוס במקום הכי לא בטיחותי בעולם, אין כיכר שהאוטובוס יכול להסתובב סביבה, אין מדרכה שהילדים יכולים לעמוד עליה, אין שום דבר שיאפשר הסעה בטוחה של הילדים האלה, עשרות ילדים לביה"ס, אני הייתי בשוק ממה שראיתי, הנהג של האוטובוס זיהה אותי כחברת כנסת, הוא ירד, הוא בא אליי ואמר לי - תעשי לי טובה אני מת מפחד כל יום מהנסיעה הזו, אתם חייבים לעשות משהו.
אורית סטרוק: אני החתמתי את הילדים של עשהאל על מכתב לרוה"מ.
אורית סטרוק: זה המכתב.
אורית סטרוק: הם כתבו לראש הממשלה, אנחנו מבקשים להסדיר את עשהאל וכל ילד כתב את השם שלו ואת המכתב הזה מסרתי, זה רק עותק שהשארתי אצלי למזכרת, את המכתב הזה מסרתי לראש הממשלה במליאת הכנסת.
אורית סטרוק: בעשהאל למשל, הדבר היחיד שחסר כדי שהילדים האלה יקבלו את מה שהם צריכים, היחיד - זה רק החלטת ממשלה - לא צריכים שום דבר אחר, הם עברו את כל השלבים, הכול, הכול, הכול, צריך רק החלטת ממשלה, כלום אפס - למה אפשר היה ביום רביעי שעבר להסדיר שלושה ישובים בדואים בנגב ואת עשהאל אי אפשר היה להכניס?
אורית סטרוק: - לילדים האלה אי אפשר לתת חיים יותר בטוחים ויותר נורמליים?
אורית סטרוק: - יש ישובים שיש הליך יותר ארוך, שצריך, את יודעת, לעשות סקר קרקע והכרזה והתנגדויות, הליכים ארוכים, אבל יש ישובים שזה כלום, שזה ככה, אז למה לא?
אורית סטרוק: מאיפה ה- אני לא יודעת הצרות לב הזאת?
מיכל שיר סגמן: הוועדה המיוחדת לזכויות הילד דואגת לכל ילדי ישראל, כפי שאמרתי, ללא הבדלי דת, גזע, מין, מיקום גאוגרפי.
מיכל שיר סגמן: בואו נמשיך בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע קצת את משרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נתחיל דווקא ממשרד האנרגיה, עם יועצת המנכ"ל רותם אבין, או יאנה גרינמן, אחראית אסטרטגיה, אני לא יודעת מי מהן רוצה לעלות.
רותם אבין: שלום, רותם אבין.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה רותם שפנית לנו מזמנך אנחנו כאן בדיון על ההתיישבות הצעירה ועל התנאי מחייה הומניטריים בסופו של יום בסיסיים, עבור 12 אלף ילדיי ההתיישבות ונשמח לשמוע קצת ממך, אנחנו יודעים שחלק מהישובים חוברו, חלק בצורה שהיא גם קצת פיראטית, לא בטיחותית כל כך, חלק לא מחוברים בכלל, נשענים על דברים כאלה ואחרים.
מיכל שיר סגמן: חורף זה מן סוג של מקרה קיצון, כי מדובר כבר על שלג ועל קור, מדובר על גופי חימום כאלה ואחרים, אבל אנחנו יודעים שבאופן שוטף יש עם זה איזושהי בעיה.
מיכל שיר סגמן: יש לי שאלה, אני כבר נותנת לך לדבר ולומר את משנתך, רק יש לי שאלה, האם באיזשהו שלב פנו אליכם לחיבורי חשמל על בסיס הומניטרי כפי שנהוג לעשות על אזורים מסוימים אחרים וכלפי אוכלוסיות אחרות במדינת ישראל?
רותם אבין: אז אני אתייחס רגע בכלליות, כי באמת הנושא ספציפית לגבי ההתיישבות הצעירה, פחות מוכר לנו ואני בכל מקרה אבקש שאנחנו נעביר התייחסות מסודרת בהמשך לוועדה.
רותם אבין: יש עכשיו במקביל דיון בוועדת פנים והגנת הסביבה, לגבי חוק שרלוונטי לנושא, אבל הוא מדבר על יישובים שהם לא ההתיישבות הצעירה, זאת אומרת ישובים שחל לגביהם חוק התכנון והבנייה וכאן יכול להיות שהמקרה שונה, לכן בכל מקרה אני מציעה ומבקשת שאנחנו נעביר התייחסות מסודרת לכל הנושא, כי אנחנו כמובן לוקחים את זה מאוד ברצינות וחשוב לנו להתייחס לנושא של החיבורים.
רותם אבין: למקרה של יישובים שחל לגביהם חוק התכנון והבנייה, העמדה שלנו, כמובן, היא שהעניין האכיפה לא צריך לחול על משרד האנרגיה, או על חברת החשמל ואנחנו כן בעד חיבור יישובים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: חה"כ סטרוק יש לך שאלה לשאול?
אורית סטרוק: כן, אני רוצה פשוט לדייק את מה ש -, שכחתי את שמה,
מיכל שיר סגמן: רותם אבין, יועצת מנכ"ל משרד האנרגיה.
אורית סטרוק: מה שרותם אמרה, בוועדת הפנים דנים כעת בחיבור לחשמל רק של ישובים ערבים.
אורית סטרוק: זאת אפליה בוטה, לא רק את רשות הצעירה ביו"ש מופלת, אלא גם יהודים בלב מדינת ישראל, הקטנה והריבונית מופלת לרעה.
מיכל שיר סגמן: אורית, אני אפתיע אותך - יש מספיק חשמל לכולם במדינת ישראל - זה לא אחד על חשבון השני.
מיכל שיר סגמן: אפשר שגם אלה יקבלו חשמל וגם אלה יקבלו חשמל.
אורית סטרוק: אני אגיד לך מיכל, הביטוי חוק החשמל, הוא ביטוי מטעה, ביטוי מכובס.
אורית סטרוק: בעצם מדובר, היא שומעת אותי עדיין?
מיכל שיר סגמן: היא שומעת אותך, אבל בואי נמקד את זה לדיון עצמו על הילדים .
אורית סטרוק: מדובר על זה שלגבי ערבים במדינת ישראל, יהיה חוק הבנייה והתכנון, כלומר, קודם תבנה ואח"כ יתכננו לך לפי מה שבנית ולגבי יהודים יהיה חוק התכנון והבנייה, עכשיו היהודים ביו"ש, בהתיישבות הצעירה, שאין מה להשוות בינה לבין אותם ישובים ערביים, כי ההתיישבות הצעירה כמו שאמרנו, היא קמה בדחיפה של הממשלות, בעזרה של הממשלות בסיוע שלהם - הכול מתועד בדוח טליה ששון - ההתיישבות הזו בדיוק זכאית לזה שיסדירו אותה, בדיוק אותו דבר ומי שנתן את ההוראות לגבי הישובים הערבים בישראל הקטנה, צריך לתת את אותן הוראות לגבי ההתיישבות הצעירה ביו"ש, את אותן הוראות בדיוק.
אורית סטרוק: קחו את המקומות האלה שכבר נבנו ופשוט מאוד תסדירו אותם ותחברו אותם לחשמל ולמים ולתשתיות ולכל מה שצריך, תסדרו להם כבישים נורמליים, פשוט את אותו עיקרון.
מיכל שיר סגמן: השאלה, אם יש לך שאלה אליה?
מיכל שיר סגמן: או שאני יכולה פשוט להמשיך הלאה?
אורית סטרוק: שאלה אליה, אם היא מוכנה להתייחס - - -
מיכל שיר סגמן: לא על משהו שקורה בוועדות אחרות, אורית, אנחנו פה בוועדת לזכויות הילד בדיון ספציפי.
אורית סטרוק: בסדר, אני אשמח לקבל בהמשך התייחסות מסודרת שלכם, איך אפשר לסדר את אותם תנאים ליישובי ההתיישבות הצעירה, כי לא יכול להיות שהם יופלו לרעה.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, רותם.
רותם אבין: בסדר גמור, כמו שאת אמרת בעצמך, חשמל זה לא הבעיה, יש מספיק חשמל לכולם.
רותם אבין: הצורך הוא באמת לראות איך מסדירים את הנושא, איזה חוק חל, ואיך מחברים בצורה מסודרת ישובים.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, אז אנחנו נעבור למשרד הבטחון שהוא בעצם הריבון על ההתיישבות הצעירה.
מיכל שיר סגמן: אדם אבידן, בבקשה.
אדם אבידן: כן, שלום, בוקר טוב גברתי יו"ר הוועדה, חברות וחברי הכנסת הנכבדים וישראל ידידי היקר, אם אתה עדיין שם.
אדם אבידן: אני אתייחס בקצרה.
אדם אבידן: הנושא עלה לדיון בשיח מספר פעמים בשנים האחרונות, ישנן הנחיות של היועמ"ש בעניין ואני מניח שמשרד המשפטים התייחס לנושא.
אדם אבידן: אותה חוות דעת מדוברת מאפריל 2004 - במסגרתה יש איסור על השקעת משאבים ציבוריים במאחזים לא חוקיים ובתוך כך חיבור תשתיות ואפילו מרכיבי ביטחון - חשוב לזכור מבחינתנו ככלל, לשם חיבור תשתיות, נדרשת קודם כל הסדרה תכנונית, ובמקרה של יו"ש קודמת לכך גם הסדרה מקרקעין.
אדם אבידן: בכל מקום שבו יש הסדרה תכנונית, כלומר, מעמדו של המקום ותוכנית מתער שהיא בתוקף, ניתן להוציא היתריי בנייה, ניתן לקבל טופס 4 ומכאן גם לחבר לתשתיות.
אדם אבידן: מבחינתנו, מבחינה טכנית אני מדבר, אני כרגע לא נוגע מדינית ואספקטים אחרים - - -
מיכל שיר סגמן: אני מזכירה רק שאנחנו בוועדה לזכויות הילד ובסוף מה שמעניין את הוועדה, זה - איך 12 אלף ילדים שנכון להיום אין להם תנאיי קיום בסיסיים - איך אתם, שאתם אמונים בעצם על שלומם וביטחונם, בעצם מספקים את התשתיות האלה?
אדם אבידן: אני מבין את השאלה, אבל כמו שיו"ר הוועדה בטח יודעת ומבינה, בסוף הריבונות שלנו, או הסמכות והאחריות שלנו נגזרת מהמדיניות של הממשלה, של הרשויות ובעיקר של הנחיות וחוות דעת משפטיות.
אדם אבידן: במקרה הזה, שוב, כמו שאמרתי קודם, ללא קידום תכנון והסדרת מעמד המקום, מבחינתנו אין שום דרך לחבר לתשתיות - אני חושב אגב, אני סבור שהשאלה בכלל כאן, היא לא תכנונית, תשתית, או בירוקרטית - אלא שאלה בכלל מדינית ומשפטית שנוגעת בכלל למעמד החוקי והסטטוטורית של אותם מקומות.