GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל שיר סגמן: אז אני לא רוצה לשמוע על הציפיות שלך, מה היית רוצה שיהיה, אני רוצה לדעת את הנתונים מה קורה היום ומה אתם מתכוונים לעשות בנושא הזה בהמשך?
מיכל שיר סגמן: כי זאת לא תשובה מה שאתה נותן כאן.
מיכל שיר סגמן: במקרה השתתפתי בדיונים בוועדת הכספים אז אני יודעת את האמת.
אביעד שוורץ: טוב, אני לא חושב שמה שהצגתי לא נכון.
אביעד שוורץ: ניתן אמנם מענק אחד שהוא ייחודי למעונות הפרטיים, מעבר למענקים הרגילים ניתן מענק ייחודי אבל באופן כללי, המענקים שניתנו לכלל העסקים כמו מענק בגין הוצאות קבועות – הם היו זכאים להם באותה מידה, בהתאם לירידת המחזור שהושפעה מהסגרים שהיו, וזה המענה שניתן לכלל המשק ולמעונות היום, כחלק מאותו מענה.
אביעד שוורץ: בסוף, ניתן מענק ייחודי למעונות היום.
אביעד שוורץ: גם לגבי הסקירה והנתונים – אני מוכרח להודות שאלה נתונים שלא תמיד המספרים שאנחנו מצליחים להשיג בהכרח משקפים את המציאות.
אביעד שוורץ: הנתונים על סגירת העסקים ברשות המיסים מצביעים על זה שנסגרו קצת פחות עסקים ממה שנסגרו ב-2019.
אביעד שוורץ: ואם מדברים על 20% ממעונות היום, לפי המספרים מדברים רק על כמה אלפים וזה נשמע מספר שהוא גבוה ביחס למה שאנחנו רואים במקומות אחרים ולכן, קשה לי להגיד מה הבסיס של המספר הזה וכמה ניתן לסמוך עליו.
מיכל שיר סגמן: אתה שוכח דבר אחד – לסגור עסק במדינת ישראל זה דבר שהוא מאוד ארוך, מאוד מסורבל, על סף הבלתי-אפשרי, זה אם אתה עוסק מורשה ואני לא מדברת אפילו על חברה.
מיכל שיר סגמן: זה שעסקים סגרו כי הם לא מסוגלים להחזיק את הראש מעל המים, נכנסו לחובות ולבירוקרטיה כמעט בלתי אפשרית בהתנהלות של עסק – הוא בסופו של דבר לא עובד.
מיכל שיר סגמן: זה שאתה לא רואה את זה בדוח שחור על גבי לבן, לא אומר שהעסק הזה עובד.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שהעסק הזה גוסס והוא פשוט עדין לא סגר את התיק.
מיכל שיר סגמן: אלה שני דברים שונים לחלוטין, אז אני מציעה לאוצר לרדת לרחוב, לראות את העסקים ולהבין על מי מדובר.
מיכל שיר סגמן: זאת עובדה ש-20% נסגרו.
אביעד שוורץ: לא, זאת לא עובדה.
אביעד שוורץ: יגידו שזאת הערכה של - - -
מיכל שיר סגמן: אפשר לנסות להזמין לוועדה את ה-20% האלה, אולי אז נוכל לראות גם פרצופים.
עלי סלאלחה: אפילו גם גן אחד ייסגר – זה ילדים.
עלי סלאלחה: מה זה חשוב כמה?
קריאה: חשוב מאוד כמה.
אביעד שוורץ: לא, כמו שנאמר פה, כל הזמן עסקים ומעונות נסגרים ונפתחים, ואנחנו מנסים ואפשר לומר שאנחנו המשרד העיקרי שמנסה לתמוך, כמו שאמרתי, בחוק ההסדרים בצעד שהמעונות הפרטיים חושבים שזה צעד נכון, וחנן התחיל את זה.
אביעד שוורץ: זה צעד שנועד להקל עליהם ולתמוך בהם ולאפשר להם את הפעילות בעלויות יותר סבירות, גם להם וגם להורים.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים כדי שהעלויות תהיינה יותר סבירות?
עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים עם הסל של העלויות שנמצא במעונות היום באופן כללי?
עאידה תומא סלימאן: מדובר על מצוקה אמתית של המעונות האלה ובקיום שלהם במה שנמצא.
עאידה תומא סלימאן: האם אתם מתכננים איזו שהיא עליה?
עאידה תומא סלימאן: מה אתם הולכים לעשות בעניין הסובסידיה שלקחתם מהמשפחות?
עאידה תומא סלימאן: תן תשובות מאוד ברורות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מקיימים עכשיו דיון כמה חשוב החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אתם האוצר, דברו בשפה שלכם, כמה תקציבים אתם מקצים?
עאידה תומא סלימאן: האם יש עליה?
עאידה תומא סלימאן: תשנו את התעריפים או לא?
עאידה תומא סלימאן: מה אתם הולכים לעשות עם הסובסידיה?
עאידה תומא סלימאן: זה מה שאנחנו רוצים לדעת.
אביעד שוורץ: לגבי הסובסידיה – פורסמו הטבלאות העדכניות לשנת הלימודים והן דומות לטבלאות של שנה קודמת מבחינת היקף התמיכה בסבסוד.
אביעד שוורץ: לגבי דברים אחרים ששאלת – אני אגיד שיחד עם חוק הפיקוח ובהחלטת הממשלה, הוקצה סכום לנושא.
מיכל שיר סגמן: כמה?
אביעד שוורץ: 40 מיליון, 25 תוספתי ו-15 מתוך תקציב המשרד - - -
עאידה תומא סלימאן: מה יעשו עם ה-40 מיליון האלה?
אביעד שוורץ: בנוסף, כחלק מהמעבר לחינוך הוקצו - -
מיכל שיר סגמן: רגע, 40 מיליון הוקצה למעבר - -
אביעד שוורץ: לא, לא.
אביעד שוורץ: אני אחדד: יחד עם חוק הפיקוח הוקצו 40 מיליון לטובת יישום החוק ובנוסף, במעבר למשרד החינוך, הוקצו עוד 200 מיליון עכשיו לטובת המעבר למשרד החינוך, מה שהוסכם - -
עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול שאלה?
עאידה תומא סלימאן: יש 23 מפקחים על אלפי מעונות יום.
עאידה תומא סלימאן: האם יש הקצאה והחלטה להוסיף מספר המפקחים במשרד הכלכלה, שזה התפקיד של משרד הכלכלה לעשות את זה?
עאידה תומא סלימאן: החינוך אחראי על הפדגוגיה והפיקוח על הפדגוגיה – אתם מקצים לו 200 מיליון.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם מקצים למשרד הכלכלה, שנפל עליו פתאום התיק הזה?
אביעד שוורץ: אז לגבי הפיקוח – הוקצו 40 מיליון בנוסף ל-10 תקנים שהוקצו יחד כשהועבר חוק הפיקוח.
אביעד שוורץ: ה-40 מיליון נועדו - -
מיכל שיר סגמן: עוד 10 תקנים?
עאידה תומא סלימאן: 10 תקנים למפקחים במשרד הכלכלה?
אביעד שוורץ: כן, הוקצו 10 תקנים למשרד הכלכלה.
מיכל שיר סגמן: אביעד, אפשר לקבל דוח מפורט של ה-40 מיליון האלה, איך הם מחולקים?
מיכל שיר סגמן: לאן הם הולכים?
מיכל שיר סגמן: גם של ה-200 מיליון של המעבר?
מיכל שיר סגמן: דוח על 240 מיליון שקלים, לדעת לאן כל שקל הולך.
מיכל שיר סגמן: אפשר לראות את זה?
אביעד שוורץ: ה-200 מיליון עדין לא, זה רק לאחר אישור התקציב וזה יהיה במשרד החינוך.
אביעד שוורץ: לגבי הכסף של חוק הפיקוח – אני יכול להגיד שהאגף למעונות יום יוכל לתת את הפירוט.
אביעד שוורץ: חלק ממנו הוקצה למכרז שגלי תיארה, ולמכרז הפיקוח שאמור לצאת לפועל – הוקצה לו כסף, הוקצה לטובת קורסי עזרה ראשונה.
אביעד שוורץ: הוקצה כסף עבור הדרכה למעונות היום אבל אפשר - -
עאידה תומא סלימאן: הכל ב-40 מיליון?
קריאות: אתה מדבר על כסף קטן, אנחנו מדברים על שכר מטפלות ותקינה.
מיכל שיר סגמן: זה 40 מיליון לא בעלויות של מדינת ישראל.
אביעד שוורץ: 40 מיליון זו הייתה ההחלטה שהועברה.
אביעד שוורץ: אמנם האוצר לא מקצה את הכספים מהכיס שלו, אלה כספים שהממשלה מקצה אותם והממשלה החליטה לעשות את ההקצאה הזאת.
אביעד שוורץ: זו לא החלטה שלנו, זו החלטה של הממשלה, והממשלה יכולה לקבל החלטה אחרת ולהקצות יותר כסף.
אביעד שוורץ: אמרתי שעם המעבר הוחלט גם להקצות 200 מיליון - - -
מיכל שיר סגמן: אביעד, כמה כסף הוקצה לשכר מטפלות?
אביעד שוורץ: השכר עצמו – אנחנו לא מתקצבים את המטפלות באופן ישיר.
אביעד שוורץ: כמו שנאמר, רוב מעונות היום הן מסגרות פרטיות והם משלמים את השכר.
מיכל שיר סגמן: הם כרגע נסגרים, ואני תכף אגיע אליהם.
מיכל שיר סגמן: כמה הוקצה לשכר מטפלות?
מיכל שיר סגמן: לתקינה?
אביעד שוורץ: אנחנו לא מתקצבים ישירות שכר.
אביעד שוורץ: זה לא מורים של משרד החינוך שמועסקים על-ידי משרד הכלכלה או משרד אחר.
אביעד שוורץ: מעונות היום לא מתוקצבים, יש סבסוד להורים וזה התקציב שניתן ולא תקציב שהוא ישירות למעונות היום.
עאידה תומא סלימאן: סבסוד ההורים שאתם קצצתם פה – אז אתם אומרים שקיצצתם בשנה שעברה 55 מיליון, שזה הקיצוץ בעלות שעשיתם בסובסידיה, והעברתם את הסובסידיה הזאת לטובת דבר שאני לא יכולה להתלונן עליו, על כל תוספת למאבק באלימות נגד נשים אבל האוצר החליט שהוא מוריד מהסובסידיה של הילדים ומעביר את זה לפרויקטים לטיפול באלימות נגד נשים – החלטה מאוד מקצועית, ומשאיר עם מחסור של 55 מיליון שקל, שהיו יכולים לעבור למעונות ולמסגרות הילדים.
עאידה תומא סלימאן: איך אתם מגשרים על הפער הזה שנוצר?
עאידה תומא סלימאן: 55 מיליון, אתם נותנים 40 לפיקוח.
אביעד שוורץ: לא, ה-55 מיליון זה כסף של סבסוד שניתן להורים.
אביעד שוורץ: הסיבה לחיסכון הייתה השינוי בקריטריונים של הסבסוד.
עאידה תומא סלימאן: אתם נותנים להורים ואתה יודע טוב מאוד שזה לא לכיס של ההורים.
עאידה תומא סלימאן: זה נכנס ומכסה את העלות של הילד בתוך הגן, זה לא שהם מקבלים את זה בחשבון הבנק שלהם.
עאידה תומא סלימאן: אז זה ירד מההכנסות של אותם מעונות יום כי ההורים לא יצליחו לשלם את זה.
עאידה תומא סלימאן: הורדתם 55 מיליון, למה אתם לא משקיעים אותם באמת במעונות יום ובמסגרות לילדים, ותוסיפו כסף לטיפול בנשים?
עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה.
אביעד שוורץ: אז אני אחדד שוב: את צודקת, הכסף מגיע להורים והוא מכסה את שכר הלימוד.
אביעד שוורץ: יש מחיר במעונות בעלי סמל, מחיר מפוקח שנקבע, וזה התשלום שההורים צריכים לשלם.
אביעד שוורץ: להורים שזכאים לסבסוד – הם מקבלים הנחה מאותו תשלום והוא מועבר ישירות למעון.
אביעד שוורץ: ההורים משלמים פחות כסף.
אביעד שוורץ: נניח שהסבסוד לזכאים הוא 1,000 שקל והתשלום הוא 2,000, אז ההורה ישלם 1,000 שקל והמעון יקבל עוד 1,000 שקל מהמדינה, שישלימו לו את הפער הזה למחיר המפוקח.
אביעד שוורץ: הסבסוד הזה תלוי בקריטריונים שההורים צריכים לעמוד בהם.
אביעד שוורץ: לא כל הורה זכאי לסבסוד, זה תלוי במצב הסוציו-אקונומי של ההורה והעמידה בתנאים שנדרשו.
אביעד שוורץ: כיוון שהיה איזה שהוא שינוי בתנאים והדרישה למיצוי כושר ההשתכרות של משק הבית, לכן נוצר חיסכון בסבסוד, והוא נוצר בשנה שעברה לטובת מה שאמרת והועבר לטובת מאבק באלימות.
אביעד שוורץ: זה לא כסף שעכשיו יש פחות למעונות יום, זה אותם הורים שקיבלו את הסבסוד - - - יצטרכו לשלם סכום מלא ללא מיצוי כושר השתכרות.
מיכל שיר סגמן: יש פחות כסף למעונות יום.
עאידה תומא סלימאן: אז הילדים שלהם ישבו בבית, אם הם לא יוכלו לשלם.
חנן דגן: אני חושב שצריך להפריד – יש תקצוב שנותנים אותו לסבסוד ההורים וצריך להיות תקציב שמיועד לאגף כדי לתפקד, כדי לבוא ולשפר את החינוך.
חנן דגן: אנחנו באים ואומרים שאנחנו סבסדנו את ההורים אבל זה לא מספיק, עם מה הם יעברו?
חנן דגן: עם מה אנחנו נקדם?
חנן דגן: עם מה אנחנו נכשיר עובדים?
חנן דגן: עם מה נפתור את הבעיות?
חנן דגן: צריך להפריד – זה תקציב אחד, זה תקציב שני.
חנן דגן: אי אפשר לכלול את שניהם יחד.
מיכל שיר סגמן: חנן, הבעיה הגדולה ביותר בסוף זה שאין שום דבר שמאגד את כל נושא הילדים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אלה מעונות מפוקחים, אלה פרטיים, פה זה הכסף הלך לשם, זה בכלל שייך לרווחה ופה נכנס לי השלטון המקומי.
מיכל שיר סגמן: המון גופים, המון משרדים, אוצר אחד שלא יודע לאן הכסף הולך לדעתי ומוציאים כסף מילדים ונותנים לנשים.
מיכל שיר סגמן: אין שום דבר שמאגד את הילדים, והגענו ל-1 בספטמבר אביעד, בלי הכסף, בלי המענקים משנה שעברה לפרטיים ולכן גנים נסגרו, בלי כסף לסייעות ולמטפלות ולכן גנים לא נפתחים או נפתחים בחוסר, שזה אגב לא פחות חמור כי גם ככה במדינת ישראל אנחנו מדברים על מספר עצום של ילדים על מעט מאוד מטפלות, ואנחנו קודם עשינו את ההפרדה בין טיפול לחנוך, ויש הבדל בין טיפול לחינוך.
מיכל שיר סגמן: אנחנו ערב תקציב ואני אומרת כבר עכשיו: אם לא יקום צוות של משרד האוצר, הכלכלה, החינוך, הרשות המקומית והרווחה ביחד, וידונו על נושא הילדים במדינת ישראל עכשיו, ביחד – כמה ילדים יש לי במסגרות, למען השם?
מיכל שיר סגמן: לא יודעים לענות לי על השאלה הבסיסית הזאת.
מיכל שיר סגמן: לאן הם הולכים בבוקר?
מיכל שיר סגמן: האם ההורים שלהם מסוגלים לממן אותם?
מיכל שיר סגמן: האם יש מטפלות, ואם יש מטפלות, האם הן עברו איזה שהוא סוג של סינון?
מיכל שיר סגמן: למי יש רישיון, למי אין רישיון?
מיכל שיר סגמן: אף אחד כאן לא יודע לדבר האחד עם השני, ובסוף צריך לדעת לתקצב את זה.
מיכל שיר סגמן: בוודאי שאי אפשר לתקצב את זה.
מיכל שיר סגמן: אתם יודעים, הגעתי מהשוק הפרטי.
מיכל שיר סגמן: ניהלתי חברה – מנהל חברה, אתה יודע, יש לך דברים ואתה יודע לתמחר אותם, אתה יודע לנהל את העסק.
מיכל שיר סגמן: אי אפשר לנהל כזה עסק, זה בלגאן אחד שלם.
מיכל שיר סגמן: זה פשוט ברדק.
מיכל שיר סגמן: כל מה שקשור לילדים במדינת ישראל מנוהל בברדק.
מיכל שיר סגמן: תייצרו צוות של כל המשרדים הנוגעים בדבר, שבו ותמפו – קודם כל מיפוי.
מיכל שיר סגמן: קודם כל, תראו על כמה ילדים מדובר.
מיכל שיר סגמן: אתם לא יודעים לדבר איתי על כמה ילדים – אני רוצה למכור כוס, אני יודעת אם יש לי אחת או חמש.
מיכל שיר סגמן: כמה ילדים יש?
מיכל שיר סגמן: איפה הם יושבים?
מיכל שיר סגמן: מה הדרישות של כל אחד, מה הצרכים?
מיכל שיר סגמן: ילדים במדינת ישראל, מעבר למשבר הקורונה שגם ככה מייצר לחץ, גם כך ההורים לא יודעים מה לעשות עם עצמם.
מיכל שיר סגמן: יש כאלה שלא רוצים לעשות בדיקות לילדים כי זה מפחיד את הילדים, ילדים פוחדים מהבדיקות.
מיכל שיר סגמן: יש הורים שפוחדים לשלוח בכלל לגן.
מיכל שיר סגמן: כן בידוד, לא בידוד, זה כבר נושא אחר ואנחנו לא שם.
מיכל שיר סגמן: הברדק הזה היה קיים גם אם הקורונה לא הייתה מגיעה לעולם, בואו נודה על האמת.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא דנים פה במשבר קורונה, אנחנו דנים פה במשבר שנוגע לילדים במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: שבו ביחד, תקימו צוות בין-משרדי, קודם כל תתחילו במיפוי הילדים ואחר-כך תתחילו לעשות סדר, ובסוף לתקצב את זה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדעת כמה כסף הולך לשכר?
מיכל שיר סגמן: כמה כסף הולך לעסקים הפרטיים של הגנים הפרטיים?
מיכל שיר סגמן: כמה מענקים קיבלו, לא קיבלו, יקבלו?
מיכל שיר סגמן: אפשר תמונת מצב?
מיכל שיר סגמן: אי אפשר להבין כאן שום דבר.
מיכל שיר סגמן: מישהו כאן, בדיון הזה, הצליח להבין מהפאזל המטורף הזה מה קורה עם הילדים?
מיכל שיר סגמן: אנחנו פה בדיון כבר שעה וחצי.
מיכל שיר סגמן: זה מצב שאסור לו להתקיים בישראל, שנת 2021.
מיכל שיר סגמן: אני מודיעה שזה לא הולך להמשיך ככה.
מיכל שיר סגמן: שבו עכשיו, כל המשרדים הנוגעים בדבר, כולם, ותתחילו במיפוי, תסיימו בבעיות של כל אחד מהמיפויים האלה, תתקצבו את זה ותביאו את זה לכאן, לוועדה, לפני התקציב.
מיכל שיר סגמן: לפני התקציב.
מיכל שיר סגמן: ילדי ישראל הם לא הפקר.
מיכל שיר סגמן: יש כאן הורים שלא יודעים מה הם עושים מחר בבוקר.
מיכל שיר סגמן: יש כאן ילדים שלא מקבלים את המענה שלהם, לא הרגשי, לא הטיפולי, ואתה יודע מה?
מיכל שיר סגמן: אני אפילו מתחילה לדבר עם הפריפריות הרחוקות יותר.
מיכל שיר סגמן: אני לא מתחילה לדבר אפילו על המגזר הלא-יהודי, ששם זה כמעט ולא קיים.
מיכל שיר סגמן: זה פשוט לא קיים.
מיכל שיר סגמן: אין אמא ואבא לילדים בישראל, והגיע הזמן שיתחילו להיות פה.
מיכל שיר סגמן: שבו ביחד ותייצרו את הכתובת האחת שהורים וילדים יכולים לפנות אליה, כולל הוועדה הזאת, ולקבל תשובות מסודרות.
מיכל שיר סגמן: אי אפשר להמשיך בצורה כזאת.
מיכל שיר סגמן: אי אפשר.
מיכל שיר סגמן: אני לא רופאה, אני לא שמה פלסטרים, והוועדה הזאת לא באה לשים פלסטרים.
מיכל שיר סגמן: תתחילו לעבוד כמו שצריך.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה עם כל מילה שאמרת, כבוד היושב-ראש, אבל אני חושבת שהגיע הזמן להגיד שהממשלה צריכה להחליט אם הממשלה שקמה סוף-סוף במדינת ישראל, מקבלת על עצמה את האחריות על הילדים.
עאידה תומא סלימאן: או ככה, או שהכאוס שהיה עד היום ימשיך להתקיים.
מיכל שיר סגמן: לכן, הכאוס הזה מפסיק עכשיו.
מיכל שיר סגמן: עכשיו.
עאידה תומא סלימאן: כן, יש לנו התלמדות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו בנקודת זמן שמהווה סוג של צומת דרכים.
עאידה תומא סלימאן: עכשיו יש החלטה שמעבירים לא רק בעניין הקורונה – יש החלטה שמעבירים את זה סוף-סוף לאחריות של משרד החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מעדיפה שיעבירו את הכל למשרד אחד.
מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך יותר מזה: ילדים זה לא רק חינוך.
מיכל שיר סגמן: גם המעבר למשרד החינוך, גם בתחומים אחרים שהם לא מעונות היום או גני הילדים – אנחנו רואים כמה נושאים כמו פגיעות מיניות, אלימות והרבה מאוד נושאים אחרים, שוב הכל מפוצל ושוב צריך לרדוף אחרי הרוח.
עאידה תומא סלימאן: כן, אבל את מדברת על הניהול.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שמחלקים את זה על שלושה משרדים, זה נותן מלכתחילה את הגושפנקה שכל משרד, כשיתושאל, יזרוק את זה על המשרד השני.
עאידה תומא סלימאן: במקום שיהיה גוף אחד אחראי – יש מועצה לחינוך.
עאידה תומא סלימאן: למה לא מקימים ועדת שרים מהמשרדים שנוגעים בעניין, שמלווה את העבודה של המועצה, שמקבלת החלטות.
עאידה תומא סלימאן: המועצה לא יכולה רק לייעץ, היא צריכה שיהיו לה שיניים ולקבל החלטות, ולהחלטות האלה כן יהיו אחראים.
עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה אתך שהם צריכים לשבת.
עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציע שכמו שהוועדה הזאת בקדנציה הקודמת, עם היושב-ראש הקודם, דוקטור יוסף ג'בארין, ישב על המדוכה עד שיצאו התקנות, אני הייתי מציעה שהוועדה תעשה את זה ממש ואפילו לקיים כמה ישיבות אחת אחרי השנייה, שיבוא כל משרד ויגיד מה התכניות שלו לתקופה הקרובה.
עאידה תומא סלימאן: האוצר לא יכול להתחמק מהאחריות הזאת.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, היום האוצר מתווה את הקו ואת המדיניות תוך כדי – או שפותחים את השיבר או שסוגרים.
עאידה תומא סלימאן: את עשרת התקנים שדובר עליהם, שהוספתם – אלה לא תקנים של מפקחים.
עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שהתקנים האלה הם תקנים שהם יותר מתוך המערכת, כדי לגבות את המערכת כדי לעבוד במשרד הכלכלה.
עאידה תומא סלימאן: האם הם תקנים של מפקחים?
עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לדעת איך כל משרד מתכנן לנהל את העניינים וכמה תקציב הוא הוקצה.
עאידה תומא סלימאן: מה המשרד דרש ומה האוצר נותן?
עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שהכל יוחלט באוצר.
עאידה תומא סלימאן: תסגרו את המשרדים האחרים ותנהלו אתם את המדינה.
עאידה תומא סלימאן: מה קרה?
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלא נגענו גם במצב בחברה הערבית, ואני מציעה כבוד היושבת-ראש – המצב באוכלוסייה הערבית ובמיוחד בנגב קטסטרופלי.
מיכל שיר סגמן: בנגב לא הייתי, הייתי בצפון.
עאידה תומא סלימאן: אם הצפון נראה ככה, תתארי לעצמך איך הדרום נראה.
עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקיים דיון מיוחד על המצב בתוך האוכלוסייה הערבית, על הילדים הערבים, מה מצבם, ויש קואליציה שגם יכולה לגבות במידע שיכול להיות שלמשרדים אין אותו.
עלי סלאלחה: אני מצטרף אליך בדרישה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת טור פז, בבקשה.
משה טור פז: שלום לכם, צהריים טובים.
משה טור פז: אני חייב להצטרף לתסכול של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן כי הנושא הזה באמת מאוד מתסכל, כמו שנאמר.
משה טור פז: נתון אחד שתפס אותי כשלמדתי קצת לקראת הוועדה הזאת – כשאתה בודק ילדים בגיל שלוש, כשהם מגיעים לגיל חינוך, הפער בין ילד ממשפחה חזקה או מוחלשת למשל באוצר מילים הוא בין 1,200 במשפחה חזקה לבין 300 מילים במשפחה מוחלשת.
משה טור פז: כלומר, הפער החינוכי מתחיל כשמגיעים לגן הילדים פי ארבע באוצר המילים, זה פער שכבר כמעט בלתי אפשרי לסגור אותו, אפרופו מה שאמרו כאן קודם.
משה טור פז: אני מרגיש סוג של מרגל פה כי באתי מוועדת החינוך אבל באתי גם כאיש חינוך כדי ללמוד על המצב במעונות היום לאור ההיערכות הצפויה בסוף דצמבר, ובאמת כפי שאמרה כאן יושבת-הראש, שנת 2022 היא שנת מעבר.
משה טור פז: היעד להעברת אחריות מלאה על התחום למשרד החינוך כולל כל מיני דברים שלא באים לידי ביטוי בתקציב – אותם 200 מיליון שקלים שהוזכרו כאן אל מול הערכה שביצעתי לפני מספר שנים, תחזיקו חזק, שדיבר על 13.5 מיליארד שקלים.
משה טור פז: זה בערך היחס של לקיחת אחריות מלאה של מדינת ישראל על ילד בגיל הרך, על כל 550,000 הילדים.
משה טור פז: בחישוב פשוט, דרך אגב, בא מאזורי כלכלת חינוך.
מיכל שיר סגמן: לידה עד שלוש.
משה טור פז: לידה עד שלוש.
משה טור פז: אני רוצה לומר כאן משהו מאוד בולט, ויושבת-הראש התייחסה לזה - -
מיכל שיר סגמן: זה קרוב ל-40 מיליון, לא?
משה טור פז: כן, באזור.
משה טור פז: גם לא 200 מיליון.
משה טור פז: מאוד בולטים בהעדרם נתונים, ועברתי בעיון על החוברת שהופצה כאן לפני כן ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, ונראה לי שהיחידים שיכולים היום לספק נתונים אבל הם מסרבים לעשות את זה, זה מס הכנסה, וחבל.
משה טור פז: למס הכנסה יש נתון על כל מעון שמדווח אליו, שלא עובד ב"שחור", וזאת בעיני נקודה מאוד מהותית שבמעבר לא תיפטר, וחייבים להתייחס אליה.
משה טור פז: לדעתי אנחנו צריכים לדרוש פתרונות ממס הכנסה.
מיכל שיר סגמן: בעצם העובדה שמדינת ישראל עושה סקר לפי הורים שיוצאים לעבודה ולא סקר על ילד, איזה ילד הולך לאיזה גן ואיפה הוא נמצא במהלך שעות היום – זה בעצמו מחדל.
מיכל שיר סגמן: זה לבד.
מיכל שיר סגמן: רק אופן המיפוי ואופן המיפוי זה לוודא אם ההורה יוצא לעבודה או לא ואם יש לו ילדים קטנים או לא.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לא בודקים את הילדים, בודקים אם ההורה הולך לעבודה.
מיכל שיר סגמן: החשיבה ההתחלתית מעוותת.
משה טור פז: אני רוצה לומר כאן שאני גם מודאג כי אני לא רואה – יש פה בנתונים מבט רב-שנתי אבל ממה שבדקתי עם משרד החינוך, הצוות שעוסק בהתחלה של הכנסת מעונות היום וכל גילאי הלידה עד שלוש רק קם עכשיו, ובוודאי בשלושה חודשים הוא לא יספיק לעשות את כל העבודה.
משה טור פז: אני חושב שאנחנו, הכנסת, צריכים לדרוש תכנית היערכות רב-שנתית של משרד החינוך, שהיעד הסופי שלה זה אחריות מספרית, כמו שאמרת, עד הילד האחרון.
משה טור פז: הייתי בתוך מערכת החינוך, במשרד החינוך, בהנהלת משרד החינוך, כשחוק חינוך חובה הורחב מגיל חמש לגיל שלוש.
משה טור פז: הוא עבר בסך הכל לפני כשבע שנים, ולקיחת האחריות שם הייתה לא רעה בכלל.
משה טור פז: כלומר, בלעו שני שנתונים בתוך שנתיים, והדבר הזה דרש הרבה עבודה, הרבה היערכות.
משה טור פז: שוב, בואו נזכור שעד לפני שבע שנים חוק חינוך חובה בישראל היה החל מגיל חמש.
משה טור פז: החל מלפני כשבע שנים, נדמה לי ב-2014, החוק הורחב לגיל שלוש.
משה טור פז: אנחנו כרגע, להבנתי, בשלב ביניים שאני חושב שחייב לקרות, של לקיחת אחריות מלאה מגיל לידה.
משה טור פז: שלב הביניים הזה הוא קריטי כשאנחנו מדברים על 550,000 פעוטות עם גידול של ארבעה אחוז בשנה וכמו שאמרה יושבת-הראש, הרבה מאדו נמצא בשלושה משרדים.
משה טור פז: אי אפשר לקחת אחריות בשלושה משרדים.
משה טור פז: אני חושב שהכותרת למעבר הזה צריכה להיות: מעבר מבייביסיטר לחינוך.
משה טור פז: וכפי שאמרת יפה, זה לא רק חינוך, זה כל המרכיבים מסביב.
משה טור פז: והדבר היחיד שאפשר לומר חיובי בדיון מאוד מתסכל זה שהכי חשוב זה לפני עלות השחר.
משה טור פז: אז שיהיה לנו בהצלחה.
מיכל שיר סגמן: בקצרה, אנחנו מסיימים את הדיון בעוד 20 דקות ויש לנו עוד הרבה דוברים.
מריה רבינוביץ: רק התייחסות לרשות המיסים – בשנה שעברה פנינו לרשות המיסים וביקשנו מהם לתת לנו - - -
גלי סרניי: אני חייבת לשאול כי זו נקודה שעלתה כמה פעמים, סליחה ברשותכם: פנית לביטוח לאומי לקבל מספר של ילדים, לא הורים, ילדים.
גלי סרניי: קיבלת?
מריה רבינוביץ: פניתי מספר פעמים ו - - -
מיכל שיר סגמן: לכן לא הצעתי ואני אומרת שיקום צוות בין-משרדי של כולם, ואז לא צריך לרדוף אחרי אף אחד.
גלי סרניי: אנחנו על זה.
מיכל שיר סגמן: אוקי.
מיכל שיר סגמן: אגב, בנוסף גם החוק של ועדת שרים לענייני הגיל הרך - - - מי יכול לענות לי על זה?
קריאות: מוטי אלישע.
קריאות: איפה הוועדה?
קריאות: למה לא פרסמו את המסקנות שלה?
גלי סרניי: אני מדברת פה על משהו קצת יותר גדול.
קריאה: מתי תעשו?
מיכל שיר סגמן: רות דיין מדר מהמרכז לשלטון מקומי, בבקשה.
רות דיין מדר: שלום.
רות דיין מדר: אני מלווה את הנושא הזה 10 שנים יחד עם כל יושבי-הראש שנכחו בנושא הזה.
רות דיין מדר: התקדמנו, אבל אני חושבת שהלכנו גם אחורה אבל בגדול אני חושבת שבשלב הזה אנחנו עומדים בפני עלות השחר, כמו שחבר הכנסת אמר, והעיניים שלנו נשואות קדימה לשינוי ולמעבר שייעשה באופן תקין ונכון, והשלטון המקומי כבר מצפה לשבת יחד ולדון במעבר כי אין ספק שהשלטון המקומי יהיה משמעותי מאוד במעבר ובעצם המהות של המעבר למשרד החינוך.
רות דיין מדר: היינו שותפים בגילאי שלוש, ארבע, במעבר לחוק חינוך חובה לגילאי שלוש, ארבע, ובתוך חצי שנה ניהלנו את המעבר הזה.
רות דיין מדר: אני לא מאמינה שכרגע ניתן לעשות עוד משהו באגף הקיים.
רות דיין מדר: אני מאמינה שכל המשאבים שלנו צריכים ללכת, כל המשאבים ותשומת הלב שלנו צריכים ללכת למעבר למשרד החינוך, לראות שהמעבר מתקיים באופן נכון ותקין, ונבנה עם יסודות נכונים ובאופן מיטבי עבור הילדים שלנו.
רות דיין מדר: אנחנו נמצאים.
רות דיין מדר: אנחנו נמצאים במועצה, יש לנו נציגה של השלטון המקומי במועצה, מיכל מנקס, שהיא סמנכ"ל החינוך אצלנו, ואנחנו ממתינים שיקראו לנו לדגל.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור למשרד הבריאות על מתווה הקורונה.
מיכל שיר סגמן: יש לנו מישהו ממשרד הבריאות?
תמי ברנע: דוקטור צימרמן, מנהלת המחלקה לאם ולילד.
מיכל שיר סגמן: דוקטור צימרמן איתנו?
מיכל שיר סגמן: אני רוצה שאלה לאביעד ממשרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: אתה עדין איתנו, עד שנמצא את נציג משרד הבריאות?
מיכל שיר סגמן: אביעד שוורץ עדין איתנו ממשרד האוצר?
מיכל שיר סגמן: אביעד, שאלה: כמה סך כל התקציבים לידה עד שלוש, על סעיפיו ואגפיו השונים ומשרדי הממשלה השונים שמטפלים בו – כמה סך כל תקציב מוקצה ללידה עד שלוש מטעם המדינה?
אביעד שוורץ: זאת שאלה מורכבת.
אביעד שוורץ: אני מתעסק בתקציב של זרוע העבודה, שכולל גם את האגף למעונות יום אז אני יכול להגיד על התקציב שלהם אבל על תקציבים אחרים שקיימים – אני יודע על תקציבים גם ברווחה ואני מעריך שגם במשרדים אחרים ועליהם אני לא יודע להגיד מה גובה התקציב.
מיכל שיר סגמן: אוקי, כמה לידה עד שלוש לזרוע העבודה?
אביעד שוורץ: לזרוע העבודה התקצוב של האגף למעונות יום הוא כמיליארד וחצי, אפילו קצת יותר, כשעיקר התקציב זה סבסוד להורים למעונות יום.
אביעד שוורץ: זה החלק הגדול של התקציב.
אביעד שוורץ: עוד כסף שהוקצה לבינוי מעונות יום, זה החלק הגדול, ולפעילות עצמה של אגף ההפעלה, של האגף עצמו.
מיכל שיר סגמן: איפה עומדת הבקשה של משרד הכלכלה למשרד האוצר לסיוע למטפלות?
אביעד שוורץ: מה שהיה בדיוני התקציב זה שיש את התקציב שנקבע כבר בהחלטת הממשלה.
אביעד שוורץ: תקציבים מעבר, בסדרי העדיפויות שאני מכיר, זה לא משהו שבסוף בא לידי ביטוי כרגע בתקציב הנוכחי.
אביעד שוורץ: חלק מזה גם בגלל המעבר לחינוך, של חלק גדול מהפעילות ולכן, כמו שאמרתי, הגיעה תוספת תקציב לחינוך כי הפעילות אמורה לעבור לשם.
מיכל שיר סגמן: אבל המעבר מתקיים באמצע השנה, והשנה נפתחה כבר.
מיכל שיר סגמן: כרגע צריך כסף למטפלות ולסייעות, כרגע זה נמצא בחוסר והייתה פנייה ממשרד הכלכלה אליכם.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא על התוספת של החצי מיליארד – האם דנו בזה?
אביעד שוורץ: לא, התוספת של החצי מיליארד זה הייתה העלות של שינוי יחס התקינה, אם זה מה שאת מתכוונת, בדיונים שהיו על התקנות במעונות יום.
אביעד שוורץ: שוב, אני אומר שזו החלטה שצריכה להתקבל בממשלה, זה סכום כסף שהוא גדול.
אביעד שוורץ: בסוף, צריך למצוא מקור לאותם חצי מיליארד, ויתכן שזה עוד יקרה בעתיד.
אביעד שוורץ: אם כן, אני מעריך שזה כבר יקרה במשרד החינוך אבל יתכן גם מאוד - -
מיכל שיר סגמן: זה לא יכול לחכות למשרד החינוך כי אם זה יחכה למשרד החינוך, אנחנו נמצאים כבר בינואר, כלומר לפני פברואר, מרץ – שנת הלימודים הלכה.
מיכל שיר סגמן: היא לא קיימת בעצם.
מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא איך פותרים את זה עכשיו?
אביעד שוורץ: הבעיה היא, כמו שעלה, יש פה קושי בגיוס מטפלות.
אביעד שוורץ: שינוי יחס התקינה אומר שנצטרך לגייס מספר מטפלות רב יותר.
אביעד שוורץ: כלומר, זה יקשה כרגע על המצב, אנחנו מדברים על המצב כיום של קושי בגיוס מטפלות, הן במסגרות בעלות הסמל והן במסגרות הפרטיות - -
מיכל שיר סגמן: אני עוצרת אותך, זאת לא בעיה של גיוס, וכמו בהרבה מאוד מקרים שצצים ועולים, יש כאן עניין של שכר.
מיכל שיר סגמן: יש הרבה מאוד מטפלות, ויש גם הרבה מאוד מטפלות אגב שלאו דווקא נמצאות במרכז, גם ממגזרים שונים, שלא לדבר על פתרונות יצירתיים אחרים.
מיכל שיר סגמן: בסוף, זה נופל על העובדה שאם לא משלמים לאדם מספיק כסף, לא שווה לו לצאת מהבית.
מיכל שיר סגמן: נכון להיום, השכר שם הוא שכר נמוך, מה גם שהמקבילים שלהם יכולים לקבל שכר גבוה יותר, וברגע שיש תחרות באותו תחום והמדינה משאירה את השכר שלה נמוך, יעדיפו לעבוד באותו מקום עבודה שמשלם להם יותר.
מיכל שיר סגמן: בסוף, זאת הבעיה.
מיכל שיר סגמן: המועצה המקומית, הרשות המקומית משלמת יותר, ופה משלמים פחות.
יעל שמרגד: בגנים של הרשויות המקומיות, הן הולכות מאיתנו לשם.
מיכל שיר סגמן: זאת לא בעיה של גיוס עובדים, זאת לא בעיית השמה.
אביעד שוורץ: אני רק אחדד שבדיונים שהיו גם עם מעונות יום של התנועה הקיבוצית, שנחשבים במצב יותר טוב, גם להם יש קושי בגיוס מטפלות.
אביעד שוורץ: הקושי הזה חוצה כל מעון יום.
אביעד שוורץ: כל מעון יום שדיברתי איתו העלה את הקושי הזה, גם במעונות הפרטיים שיכולים לשלם כמה שהם רוצים, גם במקומות שהם יכולים לגבות שכר לימוד מאוד גבוה – עדין גם להם קשה לגייס מטפלות.
חנן דגן: אז מה עושים עם זה?
אביעד שוורץ: פקטור אחד בתוך השיקולים של אנשים לפי מה הם רוצים גם צריך התאמה של אנשים לנושא ורצון של אותם אנשים ללכת לתחום הזה.