GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביעד שוורץ: השכר הוא ללא ספק פקטור, אבל הוא לא הפקטור היחידי, ובאמת צריך לחשוב פה על פתרונות נוספים.
אביעד שוורץ: וכמו שאמרתי, השכר לא נקבע על ידי הממשלה.
אביעד שוורץ: גם במעונות סמל, שבהם יש מחיר מפוקח, הרכיב של השכר שם הוא לא רכיב נמוך ואפילו בחלק מהמקרים, בבדיקות שנעשו, מטפלות מקבלות פחות מהרכיב, לכאורה, שמשויך לשכר בתוך זה.
אביעד שוורץ: לכן אני אומר שגם המעונות הפרטיים שלא תלויים במדינה בשום צורה וגובה השכר נקבע על-ידם בלבד – עדין גם להם יש קושי בגיוס מטפלות.
יעל שמרגד: אז מה אתה אומר בזה?
יעל שמרגד: מה אתה אומר בזה?
יעל שמרגד: איזה פתרון יש לך לעזור?
אביעד שוורץ: אני אומר שהפתרון הוא לא רק תוספת תקציב לנושא, במיוחד שכרגע זה לא תקצוב קיים.
אביעד שוורץ: אין פרמטר לתקצוב שכר למטפלות באופן ישיר, אין לנו תקצוב, בטח לא למעונות שלא בעלי סמל וגם למעונות סמל - -
מיכל שיר סגמן: כי אף אחד לא נותן את הדעת לילדים בישראל.
מיכל שיר סגמן: תודה, אביעד.
מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת ואומרת, לא רק לאביעד אלא לשאר משרדי הממשלה באשר הם: הוועדה הזאת לא תחשוש לעצור הצבעות וללכת לכיוונים גם יותר קיצוניים.
מיכל שיר סגמן: אנחנו לא נחשוש מזה.
מיכל שיר סגמן: אני כבר מודיעה, אנחנו ערב תקציב.
מיכל שיר סגמן: כל הנושא של לידה עד שלוש נמצא בתחום הפקר יש בלגן, יש ברדק, המשרדים לא מדברים אחד עם השני.
מיכל שיר סגמן: ועדת שרים לגיל הרך ולתקציב לא התכנסה, אין שום שיח בממשלה וגם לא בין שאר הצוותים – אני לא מדברת על שרים – גם ברמת העובדים של המשרדים.
מיכל שיר סגמן: צריך ללקט מידע.
מיכל שיר סגמן: אף אחד לא יודע להגיד אם המידע הזה מדויק, אף אחד לא יודע לעשות מיפוי, ולאחר המיפוי הזה כמובן שאף אחד לא יודע לתקצב אותו, וזו כנראה גם הסיבה העיקרית שזה לא הגיע עד למשרד האוצר, לכל נושא חוק ההסדרים.
מיכל שיר סגמן: בחרו להגיד שלכל משרד יש איזה שהוא סעיף קטן שקוראים לו בגיל לידה עד שלוש – אז זה סעיף אחד מיני רבים, אז ברור שגם ככה זה נראה.
מיכל שיר סגמן: אני מצפה שיקום צוות בין-משרדי, של כל המשרדים שהזכרתי קודם לכן.
מיכל שיר סגמן: שבו, תדברו, תמפו, תתקצבו, וועדת השרים שצריכה – תכף נשאל את המועצה לגיל הרך מה קורה עם זה כי הם עובדים על זה.
מיכל שיר סגמן: את התוצר של המיפוי הזה אנחנו צריכים בהקדם האפשרי.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שאתם מיד יושבים, מיד עושים את המיפוי ואני רוצה לראות את המסקנות, אני רוצה לראות את התקציבים לדברים האלה, ואני די בטוחה שהישיבה הזאת גם תאיר את עיניכם בכמה דברים כי חייבים למצוא לזה פתרון.
מיכל שיר סגמן: כל משרד מנסה לתרץ למה המשרד שלו לא עושה או איך המשרד שלו מנסה לעשות מספיק.
מיכל שיר סגמן: הפתרון הוא מאוד פשוט: שבו, תדברו, תייצרו כתובת אחת.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדעת, כשאני מכנסת את הוועדה בנושא הזה ובכלל, בכל נושא הילדים, שיש לי כתובת ואני יודעת אצל מי לדפוק בדלת.
מיכל שיר סגמן: היום אין לי אצל לדפוק בדלת.
מיכל שיר סגמן: ואם לי אין אצל מי לדפוק בדלת, להורים ולילדים בטח שאין.
מיכל שיר סגמן: אז אני שוב חוזרת – זה לא עוד דיון ולא ייצא מכאן מכתב מנומס שיבוא ויעשה נו-נו-נו למשרדי הממשלה.
מיכל שיר סגמן: אני מצפה לתוצאות, ואני מצפה לתוצאות מהר.
מיכל שיר סגמן: צוות בין-משרדי, שיעשה את המיפוי ולקבל את התשובות.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשאול את המועצה לגיל הרך מה קורה עם ועדת שרים.
מיכל שיר סגמן: סימה חדד, בבקשה.
סימה חדד: גברתי היושבת-ראש, אני שוב רוצה לחזור ולומר שבמועצה לגיל הרך יש 22 חברים שכוללים את כלל משרדי הממשלה והארגונים השונים שנוגעים בילדים בגיל הרך.
מיכל שיר סגמן: ועדין אף אחד לא יודע לענות לי כאן על שאלה פשוטה.
סימה חדד: אף אחד לא ביקש מאתנו לפחות להציג בוועדה הזאת אבל אני אשמח להציג בפניך את הנתונים.
סימה חדד: כן נעשה מיפוי, אמנם לפני למעלה משנה וכפי שאמרתי קודם נבנתה גם תכנית.
סימה חדד: היא לא מתוקצבת כולה אבל יש הערכה תקציבית, ואני אשמח להציג את זה בהזדמנות הבאה.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לקבל את זה אלי כדוח.
סימה חדד: הדוח עדין לא פורסם, הוא מונח על שולחנה של השרה וברגע שהיא תאשר הוא יפורסם.
מיכל שיר סגמן: מישהו כאן מודע לעוהגנ שאנחנו כבר אחרי פתיחת שנת הלימודים?
סימה חדד: לדוח אין קשר לפתיחת שנת הלימודים.
סימה חדד: לדוח יש קשר לראיה הכוללת של הגיל הרך, כפי שאת הגדרת את זה נכון ומדויק.
סימה חדד: המועצה לגיל הרך בונה תכנית אסטרטגית על-פי החוק לגיל הרך במדינת ישראל.
סימה חדד: בדיון הזה יש גם עיסוק בפתיחת השנה, שזה נושא אחר, לבין המהות הכוללת שלשמה קמה המועצה לגיל הרך.
מיכל שיר סגמן: אני אשמח לקבל את הדוח ברגע שהשרה תאשר וכמובן שהוועדה תקבל את הסקירה.
סימה חדד: אני גם אשמח להציג את זה בפניך.
מיכל שיר סגמן: אנחנו ממש לקראת סיום.
מיכל שיר סגמן: אני יודעת שיש עוד הרבה מאוד גורמי מקצוע שרוצים לדבר.
מיכל שיר סגמן: אני לא אספיק לתת לכולם, אני מתנצלת מראש.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע את רכזת האוכלוסייה הערבית בקואליציה לחינוך מלידה.
מיכל שיר סגמן: אין מענה.
מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת סלאלחה, אתה רוצה לדבר?
עלי סלאלחה: חברים, אני שמעתי, האזנתי ונפעמתי לשלילה מכל מה שקורה בנושא הזה.
עלי סלאלחה: לפני שנכנסתי לכנסת הייתי לוקח את הנכדים שלי לגן, וכל הגנים בבית ג'אן לדוגמה ובשאר הכפרים, נמצאים מתחת לבתים, במרתפים, במצבים שלא ראויים להיות גנים לילדים שלנו.
עלי סלאלחה: ולכן, אני חושב שיש מקום לקחת את הנושא הזה של הערבים, של המיעוטים, של הפריפריות ולהתייחס אליהם אחרת ממה שיש במרכז הארץ.
עלי סלאלחה: המצב לא טוב גם במרכז הארץ והיחס לא מספיק טוב אז על אחת כמה וכמה בפריפריה ואצל המיעוטים, שהם אנשים עניים, מצב סוציו-אקונומי 2, המצב הטוב ביותר זה 3.
עלי סלאלחה: הורים שאין להם דרך לשלם, הורים שחלקם לא עובדים, ואם הם עובדים הילדים שלהם לא מקבלים את מה שצריך לקבל.
עלי סלאלחה: ולכן, אני מבקש שהנושא הזה גם יילקח בחשבון ולתת למגזרים האלה ולאזורים האלה העדפה מתקנת, לא רק מה שמקבלים השאר ואלה שנמצאים במרכז הארץ והיד שלהם משגת אלא העדפה מתקנת, לתגמל אותם ולהביא את הילדים שלנו למצב שידעו 300 מילים, מה שאמר חברי, חברי הכנסת, אלא שיהיו להם 2,000 מילים, לכלל ילדי מדינת ישראל.
עלי סלאלחה: כשכולם יהיו באותו במצב, הרי שכולם בסופו של דבר יהיו בצבא, יהיו בכלכלה, יהיו באוניברסיטאות, הם יהיו אלה שיבנו את המדינה – ערבים, דרוזים, יהודים, פריפריה ומרכז הארץ.
עלי סלאלחה: אז אני מאחל לכולנו הצלחה.
עלי סלאלחה: אני מסכים אתך, כבוד היושבת-ראש, שלפני ההסכמה או ההצבעה על התקציב, יש לתת תשובה לכל מה שיש פה.
מיכל שיר סגמן: מסכימה אתך מאוד וכך גם נעשה.
מיכל שיר סגמן: דוקטור צימרמן ממשרד הבריאות – מתווה הקורונה.
מיכל שיר סגמן: יש לנו כאן נציג ממשרד הרווחה?
מיכל שיר סגמן: ורד כרמון, בבקשה.
ורד כרמון: בוקר טוב גברתי היושבת-ראש.
ורד כרמון: אני נמצאת פה יחד עם סוזן, היא עובדת יחד איתי בגיל הרך.
ורד כרמון: אני חושבת שפתחנו את שנת הלימודים בעיקר עבור אוכלוסיית פעוטות בסיכון.
ורד כרמון: זה לא סוד שאומר שמדובר בכ-20,000 פעוטות, ולנו יש רק הסתמכות על המסגרות הקיימות האוניברסאליות.
ורד כרמון: פעוטות בסיכון זה פעוטות שמוצאים מהבית בגלל מצבי משבר במשפחה, קשיים בתפקוד ההורי, צורך בהעשרה ואפילו ביטחון תזונתי, ובמצב של המעונות, כפי שתואר היום בדיון הזה ובכלל בשנים האלה, זה לא מיטיב עם הפעוטות בסיכון, שזאת האלטרנטיבה שהמדינה קבעה בשבילם בחוק.
ורד כרמון: אני כן יכולה לומר שיש לנו תקציב מכובד לסבסוד ההורים האלה, בדרגות שמאפשרות השמה במסגרת.
ורד כרמון: יש לנו תכניות עבודה וטיפול עם הורים, לא לכולם אבל לחלקם.
ורד כרמון: ואני גם כנציגת הרווחה שותפה במועצה ואני מצטרפת לכל התקוות שעלו כאן היום בדיון, שבאמת תקום ועדת השרים שתיתן את התקציב המתאים.
ורד כרמון: לא יתכן שיהיו תקנות ויהיו תכניות אבל שלא יהיה תקצוב לצידן, ואני אשמח להיות שותפה לוועדה שתקום.
ורד כרמון: אני כן אגיד שהייתי שותפה בוועדה הקודמת, שדעת המשרד הייתה במיעוט.
ורד כרמון: מסגרות של מעונות יום הן לחינוך וטיפול, לא רק להוצאת הילדים לבייביסיטר כשההורים בעבודה, ואני מאוד מעוניינת שהקול הזה יישמע, וחזק.
ורד כרמון: תודה.
מיכל שיר סגמן: נועה שאואר מאיגוד מטפלות המשפחתונים, בבקשה.
נועה שאואר: שלום ותודה רבה.
נועה שאואר: אנחנו מאיגוד מטפלות המשפחתונים וכוח לעובדים.
נועה שאואר: אני מקשיבה לכל הדיון, וזה דיון מאוד מעניין ומאוד חשוב, וזה יותר מהכל מאוד-מאוד חשוב לשים במקום את משרדי הממשלה במקומם ולהגיד להם שהם צריכים לעשות את העבודה שלהם ולספק את הנתונים ולעשות סדר.
נועה שאואר: דבר אחד שהרגשתי שאולי שווה להוסיף לדיון וקצת נעדר ממנו זה מטפלות המשפחתונים.
נועה שאואר: אנחנו מדברות רוב הדיון על מעונות היום הגדולים, המפוקחים ועל מה שקורה בהם, ולא כל-כך דיברנו על 3,400 מטפלות משפחתונים מפוקחים על-ידי משרד העבודה והרווחה.
נועה שאואר: המטפלות בבית של עצמן, חמישה ילדים, ילדי עבודה או ילדי רווחה.
נועה שאואר: כרגע, במצב פתיחת שנת הלימודים, בנוסף לכל מה שהזכרתם עד עכשיו, קיים מצב אדיר של חוסר ודאות מכיוון שמשרד הכלכלה לא פתח את המערכת להגשת בקשות לסבסוד להורים, וזה בגלל המבחנים החדשים של משרד האוצר לקבלת סבסוד.
נועה שאואר: זאת אומרת, מערכת שלמה, שכל המהות שלה, שליבת העניין זה סבסוד, כרגע לא מתקיימת עם סבסוד.
נועה שאואר: מערכת שלמה שחלק מהמטרות שלה זה עידוד יציאת נשים לעבודה, מחזירה את הנשים הביתה בגלל שיש חוסר ודאות לגבי קבלת הסבסוד, מתי הוא יתקבל, אם הוא יתקבל.
נועה שאואר: נשים לא יכולות לשלוח את הילדים שלהן לגנים, לא ברור להן גם אם הן יוכלו לממן את המסגרת לפעוטות.
נועה שאואר: ונשים שפתחו עסק בבית שלהן, כחלק מעידוד המערכת לעבודת נשים, נאלצות לסגור את המשפחתונים שלהן או לחילופין לעבוד ללא משכורת עד להודעה חדשה, עד שמשרד הכלכלה יפתח את המערכת להגשת בקשות לסבסוד או עד שיצאו הנחיות אחרות.
נועה שאואר: ויותר מכל, נפתחות כמו פטריות אחרי הגשם מסגרות פיראטיות, ממש מחסני ילדים בערים מסוימות, שכרגע עולות על הגל שנסגרים המשפחתונים המפוקחים ונפתחות מסגרות פיראטיות שבהן הילדים נערמים.
נועה שאואר: יש ממש דיווחים של מטפלות של המסגרת המפוקחות שמספרות שבשכונה שלהן נסגרו כל המשפחתונים המפוקחים, נפתחו שלושה משפחתונים פיראטיים, שזה משהו שכרגע מחליף את הדבר שאמור היה להיות המסגרת המפוקחת והבטוחה לילדים ולפעוטות מגיל אפס עד שלוש בבתים פרטיים, במסגרת קטנה לעומת המעונות שזה מסגרות יותר גדולות.
נועה שאואר: הפתרונות שהמדינה מציעה כרגע למצב הביניים הזה ולחוסר הוודאות הזה, היא אומרת למטפלות המשפחתונים שהמשכורת שלהם היא הסבסוד – תבקשו מההורים את הכסף וזה לא יעלה על הדעת כי הרי הורים ששולחים את הילדים שלהם למסגרת משפחתונים מסובסדים או למסגרת החינוך המסובסדת בכלל, הם לא יכולים לשלם מלכתחילה את הכסף.
נועה שאואר: זאת אומרת, שוב המדינה מפקירה את המעונות וגם מפקירה את המשפחתונים המפוקחים להילחם על פת לחם עם ההורים, שגם הם נלחמים על פת לחם כדי לקבל איזה שהוא סבסוד ותמיכה, ובסוף מי שנפגעים מזה זה הילדים שנשארים בבית ללא מסגרות מפוקחות ובטוחות.
מיכל שיר סגמן: את צודקת בהחלט, אנחנו גם דנו בזה.
מיכל שיר סגמן: משרד החינוך, אורנה פז בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אורנה ישבה והנהנה כאן כל הדיון.
אורנה פז: צהרים טובים.
אורנה פז: אני מנהלת האגף לחינוך קדם-יסודי.
אורנה פז: הדיון הזה הוא בהחלט חשוב ולדעתי מכונן.
אורנה פז: אין ספק, מה שאמרת גברתי היושבת-ראש, שיש פה הזנחה – אני אומרת של 73 שנים של הגיל הרך במדינת ישראל, והגיע הזמן לעשות את השינוי המיוחל.
אורנה פז: אנחנו רואים במשרד החינוך רגע היסטורי ומהלך היסטורי לקבל את ה...
אורנה פז: זו זכות גדולה מאוד מבחינתי ומבחינתנו לקבל את המעבר של ילדים בגיל לידה עד שלוש.
אורנה פז: דיברו והכבירו במילים עד כמה הגיל הזה חשוב, כמה הוא משמעותי בהתפתחותו של אדם.
אורנה פז: אנחנו התחלנו במהלך של חשיבה, של עבודה, יחד עם זרוע העבודה, לנסות להבין מה יש, מה אין?
אורנה פז: יש הרבה "אין" ויש לנו הרבה מאוד עבודה.
אורנה פז: אנחנו מלווים בחברת ייעוץ, בפרויקטורית שמינה המנכ"ל, והמינהל הפדגוגי הוא זה שמתכלל את כל המהלך הזה.
אורנה פז: הצבנו יעדים לטווח הארוך והקצר כאשר הקצר הוא – קיבלתי תיקון – לפני ה-15, ב-31 באוקטובר, להחלטת הממשלה.
אורנה פז: נצטרך עד אז להציג לממשלה את תכנית העבודה.
אורנה פז: אנחנו התחלנו בחלוקה של צוותים – זה לא בדיוק מדויק מה שאמרו, שרק הפדגוגיה עוברת אלא הכל עובר, גם הבינוי, גם הרישוי – יש לנו את המנגנונים שלנו.
אורנה פז: יש לנו צוותי משימה, כמו שאמרתי, מנהל משימה, שיתחילו ויציגו את תכנית העבודה עד ל-31 באוקטובר, וב-1 בינואר, יש לנו את התכנית הנוספת, שאנחנו נקבל כבר את המעונות.
אורנה פז: כמו שאמרו פה, זה 200 מיליון שקל, וזה מעט.
מיכל שיר סגמן: זה מעט מאוד.
מיכל שיר סגמן: הרגע חבר הכנסת טור פז אמר שמדובר על 13.5 מיליארד שקלים כדי לתת לילדים מלידה עד שלוש את כל המענים שהם באמת זקוקים להם במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רחוקים משם שנות אור.
אורנה פז: לכן התכנית היא תכנית רב-שנתית ולא תכנית של שנה אחת.
אורנה פז: ב-200 מיליון שקלים האלה אנחנו מתכוונים קודם כל להקצות את המשאבים האלה לפיקוח, הדרכה ופיתוח מקצועי של האנשים שקיימים בשטח.
אורנה פז: זה הדבר הראשון שאנחנו נרצה לעשות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נתחיל במיפוי כי עוד לא יודעים כל-כך מה להציג לכם.
מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד בשלבים טרומיים.
אורנה פז: אני רוצה להדגיש שהמהלך הוא חינוך וטיפול, ולא רק טיפול.
אורנה פז: דבר שני – להפסיק עם הפרדיגמה הזאת שהילדים נמצאים במסגרות כדי שאימהות או הורים יצאו לעבודה.
אורנה פז: צריך להפסיק עם זה כי ילדים מלידה צריכים חינוך וטיפול איכותי ומיטבי בזכות עצמם.
מיכל שיר סגמן: לכן, הצעד המבורך של שרת החינוך להעביר את כל התחום הזה ממחשבה של אישה צריכה לצאת לעבודה אז בגלל שמדובר על עבודה, זה יהיה במשרד הכלכלה, שזאת צורת מחשבה די מעוותת אני חייבת להודות, מבלי להעליב כמובן את משרד הכלכלה, אלא באמת להתייחס לנושא הזה כאל חינוך ילדים, ובאופן כללי להתחיל לרכז את כל נושא הגיל הרך במקום אחד, ובכלל את נושא הילדים כי אני שוב אומרת שמשרד החינוך הוא חשוב, משרד החינוך תורם הרבה מאוד.
מיכל שיר סגמן: הוא לוקח אחוז לא מבוטל, מאוד גדול בחייו של הילד ובחייו של הפעוט, ועם זאת לא הכל מתחיל ונגמר במשרד החינוך וגם על משרד החינוך אי אפשר להפיל את כל מה שקורה לילד גם ברבדים אחרים וגם בסביבה אחרת.
אורנה פז: אנחנו נרצה לייצר רצף של לידה עד שש שנים כך שיהיו שש שנים ביסודי ושש שנים בעל-יסודי – 18 שנים שילדים נמצאים במסגרת שלנו.
אורנה פז: שיהיה לנו בהצלחה.
מיכל שיר סגמן: שיהיה בהצלחה.
מיכל שיר סגמן: איפה תכנית העבודה עומדת כרגע, אגב?
מיכל שיר סגמן: עוד בשלב המעבר?
מיכל שיר סגמן: כי היו כאן דיונים קודמים שבהם היו נציגי משרד החינוך והם לא ידעו לענות לנו על שאלות.
מיכל שיר סגמן: זה היה עדין – יש את המעבר, אנחנו עדין מתכוננים, אנחנו עדין לא יודעים איך זה יראה.
אורנה פז: אז כמו שאמרתי – עד ה-31.10 תהיה תכנית עבודה שנציג אותה לממשלה.
מיכל שיר סגמן: אוקי, בתחילת נובמבר.
מיכל שיר סגמן: אחרי התקציב.
יעל שמרגד: צר לי להגיד שהמעונות לא ימתינו עד אז.
מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: יפית יצחקי, נשמח לשמוע על מתווה הקורונה.
מיכל שיר סגמן: יש כאן הרבה מאוד מעבר לפן הכלכלי, התקצובי, פיקוח וכל שאר היופי ששמענו עליו בוועדה, יש גם את מה שלא קשור לשם שינוי בקורונה אלא כן תלוי מדינת ישראל בכללותה, בהתנהלותה.
מיכל שיר סגמן: נוסף הפן של הקורונה, כמו שאמרנו – עובדים עם "תו ירוק", עובדים ללא "תו ירוק", כן סגרים, לא סגרים, כן בידודים, לא בידודים.
מיכל שיר סגמן: גן שלם כן הולך או לא הולך.
מיכל שיר סגמן: נשמח לשמוע קצת יותר ממך מה קורה במשרד הבריאות ואת ההתייחסות שלכם לנושא הזה.
יפית יצחקי: בסדר גמור.
יפית יצחקי: שלום לכולם.
יפית יצחקי: אני מתנצלת, הייתי חייבת ללכת ואני יודעת ששלחו לכם הודעה על כך, וגם עכשיו יש לי דיון נוסף אבל אני אבהיר את הנקודות ואם יהיו שאלות אני אענה גם עליהן.
יפית יצחקי: בעיקרון, תקנות החינוך תקפות גם על מעונות היום.
יפית יצחקי: אני אחדד את הדברים שקשורים יותר למעונות היום.
יפית יצחקי: מבחינת העובדים – העובדים עובדים ב"תו ירוק", כלומר מחוסנים, ומי שלא מחוסן נדרש לעשות שתי בדיקות שבועיות ולהציג אותן למנהל המוסד.
יפית יצחקי: גם כניסה של אנשים מחוץ למוסד – יכולים להיכנס רק עם "תו ירוק".
יפית יצחקי: קרי, הורים, מפעילים חיצוניים מחוסנים או אחרי ביצוע שתי בדיקות.
יפית יצחקי: יש פה איזו שהיא הרחבה שמנהל המוסד יכול לתת לכאלה שלא באים במגע עם עובדים נוספים ולא עם הילדים, ואז הם לא נדרשים להציג "תו ירוק".
יפית יצחקי: לדוגמה, עובד משק או עובד אחר שעובד כשהמעון סגור ולכן הוא לא בא במגע עם אנשים אחרים בתוך המוסד.
יפית יצחקי: גם כאן, המטפלים צריכים להיות עם מסכה על הפנים במקום סגור.
יפית יצחקי: יש אפשרות להיות גם עם משקף שקוף על הפנים במקום מסכה כדי שהילד יוכל לראות את השפתיים.
יפית יצחקי: ההבנה של השפה זה חלק מההתפתחות השפתית של הילד.
יפית יצחקי: מגבלות ההתקהלות חלות גם כאן – אסורה התקהלות כמו במקומות אחרים: במבנה סגור עד 50 ובמקום פתוח עד 100 אנשים.
יפית יצחקי: בתקופת ההסתגלות ניתן לאפשר להורים להיכנס גם ללא "תו ירוק" אבל אז ההורה יכול להיות בחוץ, בחצר, ולא בתוך המבנה הסגור יחד עם הילד ולאפשר לו את ההסתגלות.
יפית יצחקי: מבחינת תחלואה – אם יש מצב של מטפלת או עובד אחר במעון או שילד עצמו חולה, אז נעשית בדרך כלל חקירה אפידמיולוגית, מזהים את המגעים.
יפית יצחקי: המגעים לרוב זה הכיתה שבה נמצאת המטפלת או התלמיד ולכן, הכיתה הזאת צריכה להיכנס לבידוד.
יפית יצחקי: מאחר ומדובר בילדים לא מחוסנים – רובם יצטרכו ללכת לבידוד, אלא אם כן יש ילדים שכבר עברו את המחלה והם נחשבים כמחלימים – הם יהיו פטורי בידוד.
יפית יצחקי: לגבי הצוות – צוות מחוסן, צוות מחלים הוא פטור בידוד והוא לא יצטרך ללכת לבידוד.
יפית יצחקי: במקרים חריגים בהם יש לנו תחלואה מאוד-מאוד גדולה ומספר כיתות בתוך המעון, כי המעון הרי מחולק לכיתות – יתכן ואנחנו נבקש לסגור את המעון עד שהתחלואה שם מוכלת, ואפשר יהיה לפתוח את המעון וזה יהיה בסמכותו של הרופא המחוזי.
מיכל שיר סגמן: עלתה כאן הטענה של חנן עוד מלפני כן לגבי עובדים עם "תו ירוק"?
חנן דגן: לגבי עובדים עם "תו ירוק" – אומרים לי פה שזה לא בדיוק נכון אבל עדין אנחנו בבדיקה של הנושא, מה קורה עם עובדים עם "תו ירוק", הם לא מקבלים את תעודת המחלה כשהם פונים.
חנן דגן: מעבר לזה, מעונות היום, כאשר הם מתקשרים למשרד הבריאות ושואלים מה נעשה כאשר מתגלה ילד חולה, שולחים אותם מאחד לשני והם לא מקבלים תשובות ברורות, הם לא יודעים מה לעשות.
חנן דגן: הגעתי למצב שהיום אנחנו המנחים העיקריים של הגנים ואומרים איך לפעול, מתי לסגור, מתי לזוז, ואין להם תשובות ראויות.
חנן דגן: אני חושב שמין הראוי היה שיהיה מוקד שאליו יכולים לפנות אותם גנים פרטיים או מעונות ולקבל הוראות איך להתנהל הלאה.
חנן דגן: הרי ההתנהלות שם שונה מבן אדם פרטי, והמוקדנים שלכם לא יודעים איך להנחות אותם לפעול ומה עושים במקרה של בדיקה גבולית, מה שנקרא.
חנן דגן: פנו אלי עכשיו, תוך כדי, בשאלה מה עושים, ואין תשובות מה לעשות.
חנן דגן: איך אנחנו מדווחים לכלל אלה שאמורים להיות בבידוד?
חנן דגן: הרי אותה חקירה אפידמיולוגית שנלחמים עליה לא קיימת כאשר אנחנו כלי מצוין לשמש לזה להעביר לכם את המידע, ואתם לא מנצלים את זה קדימה כדי לפעול בדרך נכונה.
יפית יצחקי: אוקי.
יפית יצחקי: אז קודם כל, יש לנו את מוקד "קול הבריאות" לגבי תשובה של "גבולי" או כל מיני דברים גבוליים והם יודעים לתת את המענה המקצועי.
חנן דגן: הם מפנים הלאה.
חנן דגן: הם מפנים לגורמים אחרים.
חנן דגן: הם אומרים: תתקשר לנפה המקומית, ובנפה המקומית אומרים תתקשר לפיקוד העורף, פיקוד העורף אומר לפנות למשרד הבריאות וכך חוזר חלילה.
חנן דגן: אין להם תשובות, וזה חד-משמעי שאין להם תשובות.
יפית יצחקי: אני אשמח לדעת מי הדובר?
חנן דגן: אני, חנן דגן, מפורום הגנים הפרטיים.
יפית יצחקי: בעיקרון, לשכות הבריאות הן האמונות ויש את מספרי הטלפון גם באתרים.
יפית יצחקי: אני מוכנה לחדד את ההנחיות אבל הן האמונות על הביצוע והחקירה האפידמיולוגית ומתן המענים מה עושים – האם כל הכיתה הולכת לבידוד?
יפית יצחקי: כמו שהסברתי כרגע, עושים את החקירה ונותנים את המענה.
יפית יצחקי: הם מוציאים את ההנחיות ומסבירים לגננת מהן הן ההנחיות שצריכות להיות והיא מפיצה את זה לילדים בגן.
חנן דגן: אני מאוד מקווה, ודרך אגב, אנחנו היינו שמחים שלפני שבאים וקובעים איזו מדיניות של התנהלות בתוך הגנים, היו יושבים אתנו לראות בפועל מה קורה.
חנן דגן: אני אתן דוגמאות פשוטות: כמו שמבקשים לעבוד עם משקף, אבל עם כל הכבוד לכולם, תינוק לא יכול בלי החיבוק והנשיקה, זה לא כמו ילדים גדולים וזה לא גנים גדולים.
חנן דגן: זה גנים של תינוקות ואנחנו מבינים את הסיכון אבל היחס צריך להיות בהתאם, מצד אחד.
חנן דגן: מצד שני, אנחנו צריכים למנוע הרבה דברים נוספים כמו כניסת הורים, כמו הנחיות ששם אנחנו יכולים לבוא ולהחמיר כדי למנוע - - -
יפית יצחקי: אז לגבי כניסת הורים אמרתי – הורים יכולים להיכנס רק עם "תו ירוק".
חנן דגן: אני חושב שזה בכלל לא נכון כי לא צריך להעמיד את הגן בפני הסיכון הזה, ולכן אני אומר מראש שכאשר באים וקובעים דברים, צריך לשבת עם השטח.
חנן דגן: זאת אומרת, לא לקבוע דברים שהם בלתי אפשריים ולא להגיד שצריך לשמור את המרחק מהתלמידים.
חנן דגן: כמובן שאי אפשר לעשות את זה עם ילדים קטנים כי צריך לחתל אותם וכדומה, צריך לחבק אותם וזה אחרת.
חנן דגן: אני רוצה בהתייחסות הזאת, לפני שמגיעים להחלטות, שישבו עם אנשי השטח ויראו מה הצרכים באמת של לגדל ילדים בגיל הזה.
מיכל שיר סגמן: יש היום מישהו שאמון על הגילאים האלה, על התינוקות, על המספר המצומצם יחסית של תינוקות או פעוטות?
מיכל שיר סגמן: יש איזו שהיא התייחסות ספציפית של משרד הבריאות לנושא?
יפית יצחקי: כן, בוודאי.
יפית יצחקי: יש לנו התייחסות, יש לנו את דסק החינוך וחלק מזה זה גם למעונות היום.
יפית יצחקי: לא אני אישית אבל היה מי שישב עם הגופים, עם הארגונים, ועל סמך זה יצאו ההנחיות.
יפית יצחקי: לא אמרנו לא לחבק את הילדים, אנחנו מודעים לצורך הרגשי וההתפתחותי שלהם אז אני מבינה שאי אפשר עם משקף אבל אפשר באותו רגע לעשות את זה עם מסכה כי בכל זאת, אנחנו צריכים להגן גם על המצב הבריאותי של הילדים הרכים האלה.
מיכל שיר סגמן: מילה על נושא ההסתגלות – הגדרתם שבעה ימי הסתגלות.
מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים שבתקופת הקורונה, עם כל הבידודים, רואים את העומס שיש על זה.
מיכל שיר סגמן: החוק הקיים מדבר על שבעה ימי הסתגלות - -
תמי סלע: מתחילת הפעילות.
תמי סלע: זה באמת לא נותן מענה מלא לצורך בהסתגלות כי גם חוזרים מבידודים, גם מחופשות וצריך להגדיר את זה בצורה יותר מחוברת למציאות.
יפית יצחקי: אני לא מכירה את החוק הזה של - - - אני מוכנה לבדוק.
תמי סלע: לא, זה נמצא בתקנות שדיברת עליהן, של החינוך בקורונה, שמגדיר מי מלווה ובאיזה נסיבות מלווה שהוא לא עובד, שיכול להיכנס.
תמי סלע: אז אחד החריגים זה כדי ללוות ילד בתקופת הסתגלות, רק שתקופת הסתגלות, הימים מוגדרים כשבעה ימים מתקופת הפעילות ובתקופה כזו של חגי ספטמבר פלוס בידודי קורנה, זה לא נותן מענה מספיק טוב.
יפית יצחקי: אוקי, אני אבדוק את זה.
תמי סלע: אפשר עוד שתי שאלות בהקשר של התקנות?
תמי סלע: יש גם הוראה שמדברת על חובה של צוותים, כשיש ילד שהוא כבד שמיעה או חירש, מספיק אחד בקבוצה, להיות עם מסכה שקופה כדי לאפשר לו לראות את השפתיים.
תמי סלע: השאלה אם זה מקוים גם בצוותים בגנים ובמעונות?
תמי סלע: זה אמור להיות משהו שמנהל המסגרת מספק לצוותים וזה מחייב לפי התקנות היום.
תמי סלע: דבר נוסף – אני יודעת שבמשרד החינוך דובר ועדין לא בוצע אבל תקצוב של נאמני קורונה, בדיוק אפרופו ההתעסקות הלא-הגיונית והיומיומית עם דיווחים ולדעת מה בדיוק התקנות המעודכנות ועם הפניות של ההורים, דברים שהצוותים לא אמורים להתעסק אתם – האם זה מתוקצב גם במעונות היום ובמסגרות האלה?
תמי סלע: הדבר האחרון של הפרות – מה קורה במקרים של הפרות כי אני יודע שאין לזה, ובצדק, קנסות ואכיפה פלילית-מינהלית במסגרות האלה אבל מה כן בעלי המסגרות יכולים לעשות כשאיש צוות נכנס לא עם "תו ירוק"?
תמי סלע: מה הציפייה וכמה יש על זה תלונות?
תמי סלע: האם הם עומדים בתקנות?
יפית יצחקי: אז לגבי ילדים כבדי שמיעה – הם יכולים להיות עם משקף, כמו שאמרת.
יפית יצחקי: אמרתי שהם יכולים להיות עם משקף גם בלי שום קשר לילדים עם בעיות חריגות כאלה ואחרות.
יפית יצחקי: אחר-כך הייתה לך שאלה – תזכירי לי?
תמי סלע: על מינוי של נאמני קורונה.
יפית יצחקי: נאמני קורונה – כרגע זה מתוקצב - - -
מיכל שיר סגמן: יכול להיות שהמשרדים האחראים צריכים לתת את התשובה.
גלי סרניי: אני מצטערת שאני קוטעת אותך אבל בנקודה הזאת של משקף שקוף, אני מבקשת לשקול לאו דווקא לילדים כבדי שמיעה כי זה גיל שהם לומדים לדבר.
יפית יצחקי: אני אמרתי שהם יכולים להיות - - - יחד עם משקף.
גלי סרניי: לא, אבל לא כרשות.
גלי סרניי: כן לשקול את זה שכל ילד היום צריך לראות את השפתיים, זה הגיל שמתחילים לדבר, ועם משקף כזה לא רואים, גם אנחנו, המבוגרים.
גלי סרניי: אנחנו מורידים בשביל שיבינו אותנו.
גלי סרניי: לי יש ילדה כבדת שמיעה, ואני אומרת לך שזה מאוד-מאוד קריטי לילדים...
גלי סרניי: זה עוד יותר מחזק את זה שתהיה חובה לכל המטפלות, שיהיה להן משקף שקוף.
גלי סרניי: זה חשוב.
תמי סלע: - - - בתקנות הבאות שצריכות להגיע ביום ראשון, הרי מאריכים את זה כל פעם.
גלי סרניי: אני מאוד מבקשת לשקול את זה לחיוב שזו תהיה חובה.
חנן דגן: במעון יום הילדים נמצאים בגן 10 שעות.
חנן דגן: זאת אומרת, זה יותר מאשר הם נמצאים בפעילות היומית שלהם בבית.
חנן דגן: בבית, כמובן, לא מבקשים מההורים להיות עם מסכות בגיל הזה, בטח ובטח בגיל אחר.
חנן דגן: הפעילות, זה לא שהוא בא לגן לחמש, שש שעות במקסימום.
חנן דגן: כל הפעילות פה זה תא משפחתי.
חנן דגן: צריך לקחת בחשבון שאי אפשר לצפות מהעובדים לעבוד עם מסכה במשך 10 שעות, כשהם לא יכולים לצאת כי גם במנוחה שלהם הם משגיחים על הילדים וגם בטיפול עצמו.
חנן דגן: יש פה אבסורד וצריך להסתכל על זה אחרת.
חנן דגן: יש הבדל בין גילאים, צריך להכיל את הגיל הזה בצורה אחרת ולהתייחס אליו.
חנן דגן: אני מבין, משרד הבריאות, אתם אלופים בבריאות ואנחנו אלופים בלגדל ילדים.
חנן דגן: אי אפשר לבוא ולקחת את כל הדברים האלה בלי לראות יחד איך עושים את זה בדרך הנכונה ביותר.
חנן דגן: זה לא עובד ככה.
יפית יצחקי: אני רוצה להרחיב לגבי ימי ההסתגלות – אם אתם מבקשים לשנות את ימי ההסתגלות, אנחנו נבחן את זה.
יפית יצחקי: לגבי המשקף – שמעתי, בסדר.
יפית יצחקי: לגבי נאמני קורונה שמוקצים כרגע – זה במשרד החינוך ובמוסדות החינוך וכרגע זה עוד לא תוקצב למעונות היום.
יפית יצחקי: אם מבקשים לתקצב את זה גם למעונות היום אז צריך לבחון ולשקול את התקציב לכך.
מיכל שיר סגמן: סליחה, מה לא תוקצב למעונות היום?
תמי סלע: נאמני קורונה.
יפית יצחקי: נאמני קורונה – כמו שמתקצבים כרגע במשרד החינוך.
קריאה: לא תוקצב גם בגני הילדים.
תמי סלע: מעבר לטיפול בילדים, להתעסק גם ב...
מיכל שיר סגמן: לא, כי באופן כללי לידה עד שלוש לא קיים כל-כך במדינת ישראל.
מיכל שיר סגמן: בסדר, תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: אני רק רוצה לעבור לסיכום הוועדה: הוועדה קובעת שאין כתובת אחת לנושא חינוך וטיפול לפעוטות בגיל הרך, וקובעת שיש להקים צוות שיכלול נציגים של משרד הכלכלה, משרד החינוך, משרד האוצר, משרד הרווחה, המרכז לשלטון מקומי, למיפוי הנושא כלומר, מספר הילדים, מספר המסגרות בחתך לפי סוגי המסגרות – הצוות הזה צריך לטפל בכל ההיבטים הקשורים לתחום כולל קביעת תקציב הולם בתום המסקנות שאותו צוות יגיע אליהן.
מיכל שיר סגמן: כרגע, הנושא הזה סובל מהזנחה ומכדרור.
מיכל שיר סגמן: יש מילה כזאת שקוראים לה "כדרור", כרגע מכדררים את הילדים ואת ההורים ואנחנו לא עוסקים פה בספורט, אנחנו עוסקים פה בילדים.
מיכל שיר סגמן: הוועדה דורשת לקבל את מסקנות הצוות האמור ואת ההערכה התקציבית לטיפול בו עוד לפני אישור התקציב בכנסת.
מיכל שיר סגמן: זה אומר שלא נשאר לכם הרבה זמן כדי לכנס את הצוות הבין-משרדי הזה, לנהל את השיח, לעשות את המיפוי, להגיע למסקנות, לתקצב אותו כמו שצריך ולהביא אותו כאן, לוועדה.
מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר דיווח מפורט לגבי סעיפי התקציב שנוסף לטובת חוק הפיקוח ולסכום שהוקצב לטובת המעבר – כלומר, ה-40 מיליון ולטובת המעבר 200 מיליון.