GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלי סרניי: אנחנו עושים שולחנות עגולים, אנחנו עושים פגישות עם כל מי שמופיע פה ומכיר אותי היטב והוא יודע שאנחנו מנסים לתווך ולעשות אתר אינטרנט שמאגד את כל המידע על-מנת שיהיה נגיש לכלל הציבור, הן לארגונים, הן למפעילים, הן להורים.
גלי סרניי: באמת, אנחנו כל-כך משתדלים.
גלי סרניי: מהיום שאושרו התקנות יש תכנית סדורה של איך אנחנו מיישמים את התקנות האלה בשטח.
גלי סרניי: אני יכולה להגיד לך שכל מה שיש בתקנות, עם התוקף שלהם – כבר שלושה חודשים קודם אנחנו באוויר מה שנקרא, עם נושא של המלצה על מדריכה חינוכית, בכל הנושא של ההכשרות, בכל הנושא של עזרה ראשונה והתנהלות בטוחה, כל הנושא של מחשבון תפוסה – כל-כך הרבה עשינו השנה, באמת, וצר לי וכואב לי כראש מטה, כמי שמובילה את הנושא הזה של חוק הפיקוח, שזה הרושם.
גלי סרניי: זה ממש ממש לא ככה.
גלי סרניי: האגף הזה עובד עם אפס משאבים – סליחה, לא אפס, מינוס-מינוס-מינוס מהמשאבים.
גלי סרניי: זה אגף שמונה כ-50 עובדים, את מבינה?
גלי סרניי: כולל ה-23 מפקחים.
מיכל שיר סגמן: אבל זה בדיוק חלק מהבעיה.
גלי סרניי: נכון, בגלל זה אמרתי שהתשובה שלך הייתה כמה דקות קודם, שאת אמר שזה לא הגיוני ולא מצופה מאתנו – באמת שהאגף הזה יורק דם ליישם את התקנות האלה ולעמוד בתוקף שלהן, ויותר מהכל לתת חינוך וטיפול טוב יותר לילדים שלנו.
מיכל שיר סגמן: כמה תקציבים אתם ביקשתם?
גלי סרניי: אז הנה, הוא פה, אז בואו נשמע ממשרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: לא, אני רוצה לדעת כמה את ביקשת?
מיכל שיר סגמן: כמה ביקשתם להגדיל את התקציב לסייעות והמטפלות?
מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להגדיל את המפקחים?
מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להגדיל כוח אדם?
מיכל שיר סגמן: האם ביקשתם להוסיף משהו לאתר האינטרנט?
גלי סרניי: בהחלט שכן.
יעל שמרגד: ביקשתם בשעתו לפרסם את מסקנות הוועדה הבין-משרדית שפעלה לפני למעלה משנתיים?
גלי סרניי: כן, כן.
גלי סרניי: אביעד כאן וזה לא הוגן מבחינתי לענות בשמו.
חנן דגן: אני חייב לחזק את גלי בעבודה משותפת שאנחנו עושים כבר לאורך שנתיים, עם המון-המון בדיקות עבודה לראות איך מתקדמים אבל אני חייב גם לשים את הדברים על דיוקים: אני איפה שהוא מרגיש שהאגף עצמו הוא כמו פר מסורס.
חנן דגן: אנחנו לא יכולים להתקדם, הם כל הזמן עם חשש לזוז, עם כל הזמן עם בעיות לזוז ואי אפשר לטפל בדברים.
חנן דגן: אנחנו צריכים איפה שהוא לבוא ולתת להם את הכלים להתחיל לעבוד יחד אתנו, והם עושים את זה.
עאידה תומא סלימאן: לא, החליטו להפסיק את הסובסידיה, הנחיתו עליהם את זה ולקחו את הכסף והעבירו למקום אחר.
עאידה תומא סלימאן: כשהחליטו להפסיק את הסובסידיה לנשים החרדיות, שאלו - - -
גלי סרניי: אני רק רוצה להגיד לך שלכולן יש את הנייד של כל מנהלי היחידות באגף הזה.
גלי סרניי: הם מתכתבים, הם שואלים, אין דבר כזה שמישהו לא יודע ולכן, אני כל-כך יוצאת מגדרי כי זה לא מדויק מה שאת אומרת - -
יעל שמרגד: בל גלי, את לא הגורם האופייני באגף כי הלוואי והיה אפשר לקבל מענים כמו שמקבלים ממך...
עאידה תומא סלימאן: זהה לא מדויק מה שאת אומרת.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין שהדרג המקצועי לא עושה את העבודה.
עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שהם לא עושים את העבודה פרפקט כי יש מחסור אבל יש החלטות פוליטיות בדרג הפוליטי שצריך לקבל - -
מיכל מרים וולדיגר: יש סדרי עדיפויות - - -
עאידה תומא סלימאן: נכון.
עאידה תומא סלימאן: - - ואני לא חושבת שהחלטות שקשורות בחינוך ילדים צריכות להיות פרופר בידיים של האוצר.
עאידה תומא סלימאן: יש דעה שצריך שמשרד החינוך ייתן את דעתו עליה, יש דעתו של הדרג המקצועי ויש דעתם של אלה שמבצעים את העבודה אבל לא יכול להיות שהאוצר מחליט והאוצר מקצץ ואין לנו אמירה.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו, ככנסת, צריכים להיות עם אמירה מאוד ברורה – בשבילנו זה בסדר עדיפות עליונה, הילדים והעתיד שלהם, ואנחנו רוצים שכן יהיו תקציבים ואנחנו רוצים לשפר את המצב.
מיכל מרים וולדיגר: אני לגמרי מסכימה ואני רוצה להוסיף: אני חושבת שהאוצר, בכלל, מסתכל תמיד דרך החור שבגרוש ומסתכל על כל דבר כהוצאה ובעיני, וכבר אמרתי את זה, מדובר בהשקעה.
מיכל מרים וולדיגר: וכמו שאמרה פה קודם יעל – אם אנחנו נשקיע דולר אחד היום, נחסוך 10 דולר ולדעתי לא נחסוך אלא להיפך, נביא עוד כסף למשק כי יגדלו פה נוער ואזרחים הרבה יותר חסונים עם משמעות, עם יכולת להעשיר את הקופה ולא לקחת ממנה ולכן, בעיני מדובר בהשקעה ומשרד האוצר צריך להבין את זה ואנחנו, כפוליטיקאים, כחברי כנסת, צריכים להגיד מספיק.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר, מי שצריך לקבוע פה את סדר העדיפויות זה אנחנו ולא נערי האוצר.
מיכל שיר סגמן: באופן כללי, אם מדינת ישראל הייתה חושבת על כל שקל שהיא היום נותנת וחוסכת 10 דולר בעוד כמה שנים על כל שקל, ההתנהלות הכלכלית בכלל של מדינת ישראל הייתה אחרת.
מיכל שיר סגמן: לצערנו הרב, משרד האוצר לא חושב ככה - -
עאידה תומא סלימאן: יש פוליטיקאים שחושבים על הרגע הזה ולא על עוד 10 שנים.
מיכל שיר סגמן: לא, אבל גם האוצר בעצמו.
מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו שומעים את האוצר, אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחנן מאיחוד גני הילדים.
מיכל שיר סגמן: בבקשה מאוד בקצרה כי אנחנו מאוד קצרים בזמן.
מיכל שיר סגמן: אחריו, לוסי חדידה ואחריה יניב בר אור – שתי דקות ואת קרן.
מיכל שיר סגמן: ואז נשמע את משרד האוצר.
חנן דגן: אני אעשה את זה זריז ואני אגע בכמה נקודות: אנחנו מרגישים, למרות שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה, אנחנו מתעסקים רק בבירוקרטיה בשנתיים האחרונות.
חנן דגן: הענף הזה, כדי לפתור את הבעיות וכדי להיכנס לבירוקרטיה – יש עוד הרבה הוליסטיקה מסביב שצריך לטפל בה.
חנן דגן: אם ניגע ונגענו קודם בכוח אדם – יש לנו תחלופה אדירה של כוח אדם כאשר עובדים לא רוצים להגיע לעבוד, ועוד היום לפי דרישות המשרד צריכים להכשיר אותם – עובדים לא רוצים לעבור הכשרה והם עוברים לענפים אחרים.
חנן דגן: זאת אומרת, במקום לסגור את הפער אנחנו מגדילים את הפער.
חנן דגן: אנחנו צריכים בכל דרישה לבוא ולראות את ההשלכות שלה מסביב, לראות איך אנחנו מתמודדים עם ההשלכות, איך אנחנו מכניסים עוד כוח אדם במקרה הזה, ואיך ההתמודדות הקטנה לפעמים – הרי אומרים זה דבר פשוט וטריוויאלי ואנחנו רוצים אותו – הוא הופך להיות בלתי אפשרי.
חנן דגן: לכן, צריך לבוא ולהחיל את זה בצורה יותר רחבה למרות שדיברנו על הדברים האלה וכבר היו לא מעט דיונים על כוח אדם אבל אין לזה פתרון.
חנן דגן: כדי להגיע לבירוקרטיה, אנחנו צריכים קודם לפתור את בעיית כוח האדם, שיהיה כוח אדם איכותי יותר.
חנן דגן: אנחנו רוצים לשפר אותו ואנחנו רוצים לראות איך מעלים את השכר וגם במגזר הפרטי להוריד עלויות כדי שנוכל לבוא ולהוסיף שכר לעובדים ולקבל עובדים הרבה יותר איכותיים, וכולנו רוצים את זה.
חנן דגן: זה מצד אחד.
חנן דגן: מצד שני, אנחנו מרגישים לכל אורך הדרך ואפילו בתקופת הקורונה אנחנו מרגישים סוג של התעלמות מהמגזר הפרטי לחלוטין.
חנן דגן: גם במעונות היום יש סוג של התעלמות – גיל שלוש ואילך.
חנן דגן: מה קורה עד גיל שלוש – אין שום התייחסות.
חנן דגן: בעיה שאנחנו נתקלים בה עכשיו וניתקל בה בצורה יותר קשה ב-1 באוקטובר, שבה בטל התו הירוק ואנחנו מגלים עובדים שלא רוצים להתחסן חיסון שלישי.
חנן דגן: כי אין להם שכר.
חנן דגן: מי שיש לו תו ירוק והגן נכנס לבידוד עקב ילד, אותה קבוצת עובדים לא מקבלת שכר לעומת עובדים שלא מתחסנים – הם יכולים כן לקבל שכר בהשתתפות הביטוח הלאומי.
חנן דגן: יש פה מצב אבסורדי והפוך לגמרי: אם העובד עם תו ירוק, אין השתתפות של המדינה.
חנן דגן: אנחנו רוצים לעודד אותם, ופה אנחנו נלחמים בצורה קשה, והמצב הזה הולך להחמיר כבר עכשיו, ב-1 באוקטובר.
חנן דגן: זאת אומרת, אנחנו צריכים יותר התייחסות ויותר מגע עם השטח, ולא רק התעסקות עם הבירוקרטיה, ואני מבין שהם "טובעים" בתוך הבירוקרטיה ואני רואה שגם שחררו את האתר עצמו ממש בסוף אוגוסט, כשזה היה צריך להיות לפני, ואני יודע באיזה לחץ הם עבדו עליו כי הייתי מעורב אתם בשיח הזה.
חנן דגן: אנחנו חייבים פה הסתכלות אחרת על כל הענף הזה ובעיקר על המגזר הפרטי, עם כל הבעיות שיש לנו בשטח – אם זה בעיות תכנון ובנייה, שעכשיו בחוק ההסדרים צריכים כולם לשים את היד ולפתור אותה, אם זה הבעיות בכוח אדם, אם זה הבעיות של הקורונה.
חנן דגן: בכל דבר אנחנו מרגישים שאנחנו נלחמים במאבק מאוד קשה על כל פיפס שצריך להיות ברור וטריוויטלי ואנחנו חייבים לשים לזה סוף.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר צריכה לצאת אז היא תאמר כמה מילים ממש בקצרה.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להתחיל עם מה שאמר חנן, ובהחלט אני רוצה להסתכל על פני עתיד לא כל-כך רחוק, שזה מינואר, שאז החלק הפדגוגי עובר למשרד החינוך.
מיכל מרים וולדיגר: ומה שקורה, שכל הדבר הזה יהיה פרוש על פני שלושה משרדים: רווחה, חינוך וגם כלכלה, ובעצם ככה נופלים בין הכיסאות.
מיכל מרים וולדיגר: זה מתכון מדויק ליפול בין הכיסאות, ואני חושבת שצריך להתחיל, ויפה שעה אחת קודם, וזה ממש שעה, כי אנחנו רחוקים משם ממש מרחק קצר מאוד ולכן, צריך לטפל בזה כבר עכשיו ולדעת שיש לנו שלושה משרדים וצריך שמישהו יתכלל את זה, וזה יהיה האבא והאמא של הנושא הזה, ולא שזה ייפול בין הכיסאות כי אנחנו מכירים מנושאים אחרים שכשדברים מחולקים לכמה משרדים - זה כמו שאמרתי בהתחלה, זה הופך לתפוח אדמה לוהט.
מיכל מרים וולדיגר: אז זה בעניין של ה-1 בינואר.
מיכל מרים וולדיגר: אני כן אגיד בקצרה לגבי הנושא שדיברה עליו קודם יעל לגבי השכר המאוד נמוך של המטפלות והסייעות ולכן אי אפשר להשיג מטפלות וסייעות, ומה שקורה בעקבות זה, שגם יש תחלופה מאוד-מאוד גדולה באגף ולכן גם לא משקיעים בהם, כי לא שווה להשקיע ואז אנחנו מקבלים מטפלות שהן ללא הכשרה כמו שצריך כי לא משקיעים כי הן מתחלפות מהר מדי.
מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה גם לדבר בעניין של הקורונה – הבנתי שיש בעיה רצינית מאוד ואין בדיקות לילדים.
יעל שמרגד: גם עכשיו אין לנו הוראות ברורות לכל המצב הזה.
מיכל מרים וולדיגר: - - מלידה עד שנה, הילדים גם לא יודעים ללכת אז יש מבוגר שמכניס אותם לגן.
מיכל מרים וולדיגר: מה ההוראות הברורות?
מיכל מרים וולדיגר: הוא צריך להראות תו, הוא לא צריך להראות תו?
מיכל מרים וולדיגר: אין שום התוויה, שום מדיניות במה עושים עם הסיטואציה הזאת.
מיכל מרים וולדיגר: אותו דבר גם עם החזר הכספים – הורים לילד מבודד, צריך להחזיר להם כסף.
מיכל מרים וולדיגר: המעונות רוצים להחזיר כסף אבל הם לא מקבלים שיפוי ואין שום התוויה ברורה מה קורה עם העניין הזה וזה פשוט הולך לאיבוד.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע את האוצר בנושא הזה.
מיכל מרים וולדיגר: זה פחות או יותר ממש בקצרה.
מיכל מרים וולדיגר: תודה לך מיכל, ותודה על דיון החשוב הזה.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.
אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שזה דיון חשוב מאוד אבל לצערי הרב, כל פעם אנחנו מוצאים את עצמנו עסוקים בכיבוי שריפות.
אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של הגיל הרך, אני חושבת שאין אף אחד שחולק על כך ששלושת השנים הראשונות הן הכי חשובות בהתפתחות של הילדים שלנו.
אימאן ח'טיב יאסין: הילדים שלנו זה העתיד שלנו.
אימאן ח'טיב יאסין: ואם אנחנו ניקח נתון אחד, שישראל כל הזמן משווה את עצמה למדינות ה-OECD, ואם נבדוק מה ההשקעה של מדינת ישראל בילדים - -
מיכל שיר סגמן: מעט מאוד.
מיכל שיר סגמן: מעט מאוד באופן יחסי ל-OECD.
מיכל מרים וולדיגר: - - וזה לא מגיע ל-20%, 23% ממה שמשקיעות המדינות האחרות.
מיכל מרים וולדיגר: ועוד יותר – אם אני אדבר ספציפית על החברה הערבית, אז המצב קטסטרופלי ביותר.
מיכל מרים וולדיגר: ואם אני אלך דרומה, ואני חייבת ללכת דרומה ולהסתכל, ואני מזמינה את כולכם ללכת ולשם ולבקר ולראות איפה הילדים שלנו נמצאים ומיכל, את באופן ספציפי תלכי לשם ותבקרי, ותראו באיזה תנאים הם חיים ונגיד לעצמנו – איפה אנחנו חיים?
מיכל מרים וולדיגר: האם יכול להיות שזה קורה במדינה הזאת?
מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר להמשיך עם העוול הזה, צריכים לתת לו פתרון.
מיכל מרים וולדיגר: ואגב נשים וילדים – אם אנחנו מדברים על נשים ועל צמיחה כלכלית, אז אני חושבת שאחד הקריטריונים, לצערי הרב, כי עדין נשים וילדים זו אותה חבילה ולא יכולים להפריד באחריות ולהגיד שילדים זה באחריות הנשים.
מיכל מרים וולדיגר: אם אנחנו רוצים לצאת למקום אחר, זה מקדם מאוד-מאוד חשוב לתת מענה לילדים בגיל הזה כדי שהנשים יוכלו להתפתח יותר.
מיכל מרים וולדיגר: ונקודה אחרונה – אני לא חושבת שאני יכולה להכיל פה את כל הדברים שאני רוצה להגיד, במיוחד שאני הייתי שותפה לעבודה שנמשכה שנה שלמה במכון "מנדל" על כל הנושא של החינוך בגיל הרך, מגיל לידה עד גיל שלוש, ועל חינוך בגיל הרך ולא רק על טיפול בגיל הרך.
מיכל מרים וולדיגר: על המעבר משמירה על הילדים – אגב, גם אנחנו לא מצליחים לשמור עליהם ואז אנחנו פתאום רוצים להעביר את זה למשרד החינוך ולדבר על education ועל caring.
מיכל מרים וולדיגר: אז איך אנחנו נעשה את זה?
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שצריך לקחת את כל החבילה הזאת ולהסתכל גם על הילדים, גם על המשפחות וגם על המטפלות.
מיכל מרים וולדיגר: צריך לעשות נוסחה שתשרת את היעד שאנחנו רוצים להגיע אליו, ואני אשמח מאוד להיות שותפה לחלק הזה כמישהי שגם עברה את התהליך הזה באופן מאוד-מאוד עמוק.
מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לצאת, גברתי היושבת-ראש.
יעל שמרגד: אנחנו בפירוש אומרים שהן מחנכות ומטפלות.
אימאן ח'טיב יאסין: מחנכות ומטפלות אבל בואו נסתכל בפועל מה יש.
מיכל שיר סגמן: נכון, נקודה חשובה – יכול להיות מחנכים ומטפלים ולא רק מחנכות ומטפלות.
אימאן ח'טיב יאסין: עד שנגיע לזה.
אימאן ח'טיב יאסין: ..
מיכל שיר סגמן: עד שנגיע לזה, בדיוק כמו שנגיע לשלב של החינוך ולא רק של הטיפול.
מיכל שיר סגמן: לוסי חדידה, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסיים עם הגנים הפרטיים ואז נשמע את משרד האוצר.
מיכל שיר סגמן: בבקשה בקצרה.
לוסי חדידה: בוקר טוב.
לוסי חדידה: אני מנכ"לית ארגון גנים ברמה אחרת.
לוסי חדידה: אני מברכת על הוועדה ועל המקום שניתן לנו להשמיע את הקול שלנו.
לוסי חדידה: כמו כן, תיקון לקודמי שאמרו לגבי העובדות והצוותים המחוסנים: מנכ"ל הביטוח הלאומי עדכן אותי אישית שכן יש החזר של ימי עבודה לגבי עובדים מחוסנים, אז ניתן לבדוק את זה לעומק והוא גם שלח לי קישורים, אז זה לגבי צוותים מחוסנים, שיכולים לקבל למרות שהם לא חוזרים לגן כי הגן סגור באותם ימי בידוד.
לוסי חדידה: דבר שני, שהוא מאוד-מאוד חשוב, כפי שציינו קודמי, לגבי חוסר שיפוי מהמדינה או בכלל, שימת דגש על הנקודה שהכי מערימה קשיים עלינו, בעיקר בהתנהלות מול הורים, שפשוט זרקו את השטח של בעלי גנים אל מול הבידוד, שזה פשוט כאוס אחד מוחלט.
לוסי חדידה: כמות הבידודים שנוצרים בכל גן היא על תקן יום-יומי, שעה-שעה, בכמויות אדירות, ואם זה לא ממש מילדי הגן זה מהאחים, ואני חייבת לציין שזו קטסטרופה שאין מאחוריה שום גיבוי מהמדינה וזה יוצר מערכת יחסים מאוד צורמת מול ההורים, שאנחנו אמורים להתנהל מולה.
לוסי חדידה: בכל מדינה מתוקנת זה לא אמור להיות כי באמת, כמו שאתם יודעים, הטיפול בילד דורש מאתנו משאבים נפשיים כל-כך גדולים, עזבו את הפיסיים אבל משאבים נפשיים כל-כך גדולים להכיל את הילד שהוא הכי חשוב פה, ואנחנו נאלצים כבעלי גנים, בשטח, להוסיף על עצמנו עוד מתח כדי לתת מענה להורים, ואין יכולת כלכלית והשטח נמצא בחוסר ודאות כלכלית ועתידית לגבי הקיום של מעון היום, שהמהות של המעון הזה זו אהבה ענקית לילדים, וזו השליחות וזה התפקיד שלנו ביום-יום, אין פה תפקיד אחר.
לוסי חדידה: התפקיד שאנחנו הגענו אליו זה לעבוד מאהבה ונתינה לילד, שהוא הכי חשוב פה במערכה, ולמדינת ישראל.
לוסי חדידה: זה האוצר שגדל פה.
לוסי חדידה: זה דבר אחד לגבי הבידודים.
לוסי חדידה: לגבי כוח האדם – אני נתתי בכמה וכמה פגישות עם הגורמים אפשריות כמו שירות לאומי, עבודה מועדפת, סטודנטים לחינוך שיעשו סטאז' אצלנו.
לוסי חדידה: באמת, כל מה שאפשר – תמרוץ מהמדינה על כוח אדם צעיר, רענן, איכותי, שעובר הכשרות בזק בזרוע העבודה בשירות התעסוקה – כל מענה שיזרים אלינו כוח אדם רענן, צעיר, עם אנרגיות טובות, שיבואו וייטיבו עם הילדים, עם איכות הטיפול, שזה הדבר הכי חשוב פה.
לוסי חדידה: אז מבחינת המדינה זה לפתוח את האפיקים האלה ולהגיד שזה לא עבודה מועדפת, שזה לא שירות לאומי.
לוסי חדידה: כל מה שמציעים כדי להיטיב עם השטח ובאמת לתת את הכל לילד – הכל נסגר בדלתות שונות בין גורמי הממשל, שזה באמת מתסכל מאוד.
לוסי חדידה: דבר שלישי ואחרון – כשאנחנו מוכרים כמוסד חינוכי ועושים את המעבר למשרד החינוך, אז כמוסד חינוכי אנחנו לא אמורים לשלם את המע"מ וכול המיסוי כמו מוסדות חינוכיים במדינה.
לוסי חדידה: את כל הכסף הזה אנחנו, כבעלי גנים, נתרום למהות הכי חשובה שהיא הילד.
לוסי חדידה: ננתב את הכסף הזה לילד.
לוסי חדידה: השימוש החורג וכל מה שנדרש מאתנו כמוסד חינוכי פרטי, שזה ממש לא קשור למוסד חינוכי של המדינה, שאנחנו באמת בהתהוות לעשות את השינוי המיוחל הזה ובדרך לשם – אז בדרך לשם קצת לצאת מהקופסה וקצת להבין ולהתאים את זה לשטח הפרטי, ולהקל עלינו את ההקלות הבירוקרטיות וכל הרגולציה שנדרשת מאתנו כדי שאנחנו נמנף את כל התקציב וההון הזה בילד ובאיכות הטיפול שלו, בכוח אדם ראוי ואיכותי.
לוסי חדידה: זה הכי-הכי-הכי חשוב.
לוסי חדידה: תודה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה לוסי.
מיכל שיר סגמן: בקצרה, קרן איוס או יניב בר אור.
קרן אוחנה איוס: תודה רבה.
קרן אוחנה איוס: שלום ליושבת-ראש הוועדה, אני לא אוסיף על הדברים שנאמרו קודם.
קרן אוחנה איוס: אני מחזקת את חנן, שיושב לצדכן בשולחן.
קרן אוחנה איוס: אני רק רוצה להסב את תשומת לבכם להחלטה של ראש הממשלה אתמול, בשיתוף עם שרת החינוך, לנסות להימנע מבידודים קולקטיביים כאשר מתגלה ילד מאומת אלא רק לבודד את הילד הספציפי, ולתגבר בבדיקות יומיות את מוסדות החינוך.
קרן אוחנה איוס: ומה שאני מבקשת, יושבת-ראש הוועדה, זה שהוועדה תדרוש שגם בגילאי לידה עד שלוש יינתנו כאלה בדיקות על בסיס יומי כדי שנימנע מהבידודים החוזרים ונשנים האלה, שגורמים לנו אי-יכולת כלכלית ומובילים לסגירה של מסגרות פרטיות, וזה בטווח הקצר.
קרן אוחנה איוס: בתכניות לטווח ארוך – אני סומכת על הוועדה שתדון שוב בתקנות חוק הפיקוח ותעזור לנו לגייס אל השולחן הזה גם את השלטון המקומי בדברים שחשובים לנו מאוד - -
מיכל שיר סגמן: יהיו כאן דיונים רק על חוק הפיקוח בהמשך.
קרן אוחנה איוס: אז אני סומכת על הוועדה שתעשה את הדברים האלה.
קרן אוחנה איוס: כרגע, בטווח הקצר, מאוד חשוב לנו שתהיה התייחסות לכוח האדם ולהתמודדות עם הבידודים החוזרים ונשנים.
קרן אוחנה איוס: בינתיים נבקש לתקצב אותנו בבדיקות יומיות מהירות, שזה לא ייפול על ההורים ולא על המסגרות הפרטיות.
מיכל שיר סגמן: יניב בר אור, בבקשה, מהתאחדות מעונות היום הפרטיים בישראל.
יניב בר אור: נכון ותודה רבה על זכות הדיבור.
יניב בר אור: בתחילת הדיון דובר על כך שמעטים מאוד נרשמו לאישור ההפעלה הזמני ובכך שרבים קיבלו גם צווי סגירה.
יניב בר אור: ואני שואל: איך יכול להיות שאנשים מקבלים צווי סגירה בזמן שמעולם - - - בתקשורת, בצורה מסודרת ושיטתית וברורה כדי לנסות ולהגיע לכל אותם מעונות שאנחנו עדין לא יודעים שהם קיימים.
יניב בר אור: עדין לא מצאנו - - - של מהלך של פרסום לנושא הזה, ומה הפלא שמעונות היום הפרטיים מפחדים להירשם ולהעלות ולצוף מעל הקרקע, שכמו שאמרו קודמיי, ברקע יש את הנושא של שימוש חורג ויש את הארנונה והמיסים, והתיקון לחוק המצלמות שהשאירו אותם כעבריינים של חוק התכנון והבנייה, חשודים מראש בחוק המצלמות, בלי אפשרות לפקח על העובדים שלהם.
יניב בר אור: השאירו אותם נטולי זכויות אל מול מעונות הסמל.
יניב בר אור: אנחנו רוצים להגיע למצב שבו הורה שרוצה לרשום את ילדו למסגרת חינוכית וזכאי להטבות מהמדינה, יוכל לבחור אם הוא רוצה לחנך את הילד שלו ב"ויצו", "נעמ"ת", "אמונה", "נאות מרגלית" או "רשת המתנ"סים" או אצל ורדה, בגן הפרטי שלה, ויוכל להשתמש בזכויות שלו, ובכך אנחנו נוכל לשפר את איכות הטיפול אצלנו.
יניב בר אור: אנחנו מדברים על הצורך בהסדרת הנושא של מקלטים וממ"דים.
יניב בר אור: במקום שידרשו מאתנו לבנות ממ"דים במאות-אלפי שקלים ואחר-כך ממילא במצב מלחמה המעונות סגורים, והדבר הזה משמש כאבן שאין לה הופכין – אם המדינה רוצה להגן על הילדים זה יפה וטוב אבל למה להטיל את כל העלויות האלה על הגננות הפרטיות?
יניב בר אור: אנחנו מדברים על הסדרת מעמד המטפלות, על העלאת שכר המינימום – אם אנחנו לא נביא הקלות למעונות הפרטיים, כמו שאמרו קודמי, לא יהיה לנו מאיפה להעלות את השכר למטפלות.
יניב בר אור: אנחנו צריכים לדאוג, כפי שהמדינה ידעה בעבר לטפח את המהנדסים ולטפח רופאים ואחריות, ולגרום לאנשים לרצות לעבוד בתחום הזה, אנחנו צריכים לשנות את הנרטיב ואת התפיסה שלנו ואת הזווית שעליה מונחת העין על העדשה, ובמקום להסתכל על הנשים המדהימות והגברים שעובדים בתחום הזה כעל מתעללים ומתעללות, אנחנו צריכים להסתכל עליהם כעל מחנכים ומטפלות, ואנחנו צריכים להסתכל על האנשים האלה כאל אנשים שאנחנו רוצים לראות אתנו גם בשנים הבאות, ולרצות שכולם יעברו בשער וכמה שפחות צווי סגירה ואיומים וקנסות והיטלים.
יניב בר אור: אנחנו צריכים לחבק את הגנים הפרטיים כיוון ש-77% מהילדים במדינת ישראל מתחנכים במגזר הפרטי, וחשוב לזכור את זה.
יניב בר אור: אם אנחנו רוצים שהגנים הפרטיים ילכו לפיהם מתוך הבנה שלמדינה אין פתרונות חלופיים, אנחנו צריכים - -
מיכל שיר סגמן: תודה, יניב.
מיכל שיר סגמן: מריה, ממש בקצרה – כמה גנים פרטיים נסגרו?
מיכל שיר סגמן: כמה גני פרטיים לא נפתחו מלכתחילה?
מיכל שיר סגמן: בואי נדבר על הסטטיסטיקות שיש לנו.
מריה רבינוביץ: אז נכון לתחילת שנת הלימודים הזאת עוד אין לנו סטטיסטיקות אבל בשנה שעברה עשינו מעקב ויש לנו שלושה מסמכים, שלנו, של מחלקת המחקר והמידע, על המצב במעונות יום פרטיים ומוכרים ומשפחתונים.
מריה רבינוביץ: מהערכות של הארגונים שמאגדים את הגנים הפרטיים, אנחנו יודעים שבשנה שעברה נסגרו סדר גודל של 20% מכלל הגנים הפרטיים - -
מיכל שיר סגמן: 20% מכלל הגנים הפרטיים נסגרו בשנה שעברה?
מריה רבינוביץ: כן, זה ההערכות של הארגונים.
מיכל שיר סגמן: כמה מתוכם הצליחו להתאושש ולהיפתח השנה, אנחנו עדין לא יודעים?
חנן דגן: אלה שנסגרו, נסגרו סופית.
חנן דגן: השנה הרבה מהגנים מדדים ובקושי מצליחים לשרוד, בעיקר בידוד אחרי בידוד אחרי בידוד ואנחנו מגלים עוד כאלה שנסגרים ועוד כאלה שלא פתחו את השנה.
חנן דגן: אנחנו כרגע לא חשים את זה כי חלק גדול מההורים לא חזרו למקומות העבודה בגלל החל"ת, וחלק מההורים מחכים לספטמבר, לאחרי החגים, בשביל להירשם.
חנן דגן: אני מניח שבספטמבר וכאשר ייגמר החל"ת, אנחנו נתחיל לראות מצוקה מאוד-מאוד קשה בכמות הגנים.
חנן דגן: כל יום אני שומע על גן שנסגר, שלא מצליח לשרוד, וזה בקצב מסחרר לדעתי.
מיכל שיר סגמן: מצוקה כי ההורים לא עובדים ואין כסף לממן?
חנן דגן: כי הם לא שורדים כלכלית.
חנן דגן: כל גן שנסגר, ויש לי גנים שמתחילת השנה כבר נסגרו פעם שלישית ועוד לא התחילו את השנה בגלל הקורונה.
חנן דגן: יש ילד מאומת – כל הגן נכנס לבידוד ואין מה שיפצה אותם.
חנן דגן: הם לא יכולים להתמודד עם המשך ההוצאות של הגן והן סוגרות את הגן.
מיכל שיר סגמן: והמענקים לא הגיעו בזמן?
חנן דגן: היה מענק אחד שקיבלנו אותו במאי, לפני שנה ומשהו, ומאז לא היה שום דבר שפיצה את הגנים הפרטיים, והנזק הוא נזק שהולך ומתגבר יום-יום.
עאידה תומא סלימאן: גם צריך לזכור שחלק מההורים לא נרשמו כי הם לא יודעים אם יהיו מסובסדים או לא.
יעל שמרגד: נכון לעכשיו עוד אין לאף אחד את דרגת הסבסוד שלו.
עאידה תומא סלימאן: אין לאף אחד.
עאידה תומא סלימאן: אני התחננתי חודשיים לשר העבודה והרווחה, לפני שהעבירו את הגנים, ואחר-כך פניתי לשרת הכלכלה, שתחתמו ותוציאו את ההוראות והמנכ"ל היה צריך לחתום.
עאידה תומא סלימאן: לקח לכם זמן, וזה אומר שלושה שבועות עד שהמערכת התחילה לעבוד.
עאידה תומא סלימאן: רק עכשיו אפשר להתחיל להבין מה קורה בנושא הזה.
עאידה תומא סלימאן: זו עוד תקלה שנמצאת בדרך ומקשה יותר ויותר על מעונות היום.
חנן דגן: חברת הכנסת תומא סלימאן עברה אתנו את כל השלבים הראשוניים שהיו בתחילת המשבר של הקורונה והיא ראתה את כל הקושי.
חנן דגן: הקושי הזה רק הלך והעמיק כי האנשים גמרו את כל מה שהיה להם בצד כדי להתמודד עם המשבר הכלכלי - -
עאידה תומא סלימאן: והיו צריכים להוסיף את המצלמות באותה תקופה.
עאידה תומא סלימאן: מעל לכל ההפסד, היו צריכים גם.
חנן דגן: אני מתייחס באמת לדברים האלה כקטנים.
חנן דגן: אני מתייחס לדברים הגדולים, שרואים היום כהוצאה שאי אפשר לעמוד בה יותר והמצוקה נוראית.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה חנן.
מיכל שיר סגמן: מריה, ואנחנו עוברים למשרד האוצר.
מריה רבינוביץ: אני רק רוצה להוסיף משהו קטן לגבי המעונות והמשפחתונים המוכרים: שם אנחנו לא יודעים מה מספר המסגרות שנסגרו, וזה לשאלתך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
מריה רבינוביץ: אנחנו לא יודעים מה מספר המסגרות שנסגרו עקב משבר הקורונה, ההשלכות של משבר הקורונה - -
מיכל שיר סגמן: העובדה שמדינת ישראל לא יודעת להגיד איפה הילדים שלה נמצאים, באיזה גן, מה מצבו של הגן – פתוח, סגור?
מיכל שיר סגמן: מאושר, לא מאושר?
מיכל שיר סגמן: זה לא נתפס.
מיכל שיר סגמן: אין מילה שיכולה לתאר את זה.
יעל שמרגד: אז רק שתדעו, שבמסגרות המפוקחות שלנו הייתה ירידה של כ-30% בכמות הילדים, וכך גם המחזור שלנו נפגע – גם המחזור שלנו ירד ב-30%.
מריה רבינוביץ: שהפסיקו לבקר בגנים בגלל הקורונה.
עלי סלאלחה: אבל יש יותר ילדים.
קריאות: סליחה?
קריאות: הם יושבים בבית.
חנן דגן: ומה יהיה כשהם יחזרו, איך נתמודד עם זה?
חנן דגן: פה תהיה הבעיה.
עאידה תומא סלימאן: צריך לזכור שגם עכשיו, אפילו שיש הורים עובדים – אני לוקחת לדוגמה את הבת שלי: היא אומרת לי שהיא לא רוצה לשלוח אותם למסגרות כדי לא להיכנס אתם לבידוד.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה שמריה תסיים ונפנה למשרד האוצר.
מריה רבינוביץ: אני סיימתי.
מריה רבינוביץ: עוד משהו קטן לגבי המעונות והמשפחתונים המוכרים: מדובר בתחום דינמי של מסגרות שנפתחות ונסגרות כל הזמן מכל מיני סיבות אבל ספציפית בגלל השלכות הקורונה, אנחנו לא יודעים כמה כאלה נסגרו ונפתחו.
מיכל שיר סגמן: משרד האוצר, אביעד שוורץ, בבקשה.
אביעד שוורץ: אתחיל וכמובן שאם יהיו עוד שאלות, אני אוסיף בהמשך.
אביעד שוורץ: אנחנו נמצאים בקשר עם המעונות הפרטיים וגם עם מעונות הסמל.
אביעד שוורץ: ללא ספק, זה אחד הצעדים שאנחנו מקדמים בחוק ההסדרים הקרוב, שנעשה בשיתוף פעולה הדוק עם מעונות היום ובקשר אתם בשביל להקל על המעונות הפרטיים.
אביעד שוורץ: מצד אחד, כי הרגולציה לא תמיד מוטלת עליהם והצורך ב - - - לשימוש חורג כיוון שאין אפשרות אחרת למעון יום לפעול כרגע, כשרובם פועלים במבני מגורים, וזה יוצר עלויות מאוד-מאוד כבדות ובירוקרטיה שלא תמיד אפשרית.
אביעד שוורץ: אנחנו הבנו את המצב הזה ולכן אנחנו פועלים אתם על שינוי המצב הזה ותיקון שלו בחוק ההסדרים הקרוב.
אביעד שוורץ: זה תוכנן כבר קודם אבל לא היה חוק הסדרים בשנה שעברה.
אביעד שוורץ: חלק גדול מהמטרה של זה הוא להציף את הרוב על פני השטח.
אביעד שוורץ: כמו שעלה פה בדיון לגבי הרישום, אנחנו לא יודעים מה קורה לגבי מעונות פרטיים, אם קיימים או לא קיימים, איפה, כמה ילדים יש ומי הילדים שנמצאים שם.
אביעד שוורץ: חלק מהמטרה הוא בדיוק שככה נוכל לעקוב והמעונות יצטרכו בשביל ההיתר הזה לעשות איזה שהוא תהליך רישום ברשות המקומית ובמקביל לעשות תהליך רישום באגף למעונות יום ולקבל את אישור ההפעלה שם.
אביעד שוורץ: וכך נדע על המעונות הנוספים, שכיום אנחנו לא יודעים מה קורה בפעילות שם.
אביעד שוורץ: במהלך הקורונה כן ניתנו מענים למעונות היום.
אביעד שוורץ: בשנה שעברה, בפרט שהיו גלי תחלואה והיו לא מעט סגרים שהשפיעו מין הסתם על פעילות המעונות, ולכן ניתנו מענים.
אביעד שוורץ: אנחנו כן מנסים להבין וגם נשב עם מעונות היום כדי להבין מה שנת הלימודים הנוכחית – עם אילו קשיים הם מתמודדים, לנסות להבין את המצב ולראות מה יש אבל באופן כללי, מעונות היום הפרטיים נהנים מכל דבר שיש בכלל המשק.
אביעד שוורץ: זאת אומרת, כל הצעדים, כל המענקים שניתנו לכלל המשק חלו גם על המעונות הפרטיים והם היו זכאים להם באותה מידה כמו שאר העסקים במשק.
מיכל שיר סגמן: אביעד, אני מזכירה לך שהייתי חברה בוועדת הכספים בקדנציה הקודמת.
מיכל שיר סגמן: מענקים לא הגיעו בזמן להרבה מאוד עסקים.
מיכל שיר סגמן: פה מדברים על מענק אחד, שגם הוא הגיע באיחור.
מיכל שיר סגמן: אני יכולה להחזיר אותך אחורה לכל הדיונים בוועדת הכספים – מה שאתה אומר, איך לומר, אתה מדבר איתי כאן על הכוונה ולא על הביצוע.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע על הביצוע כי כרגע 20% מהגנים הפרטיים נסגרו וכרגע, אלה שכן נמצאים בפיקוח תחת זרוע הכלכלה – איך לומר?
מיכל שיר סגמן: לא נמצאים במצב מי יודע מה.