GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תלמידים בסרטון: זה משהו שאנחנו נמצאים בחוסר ודאות, והוא מכניס למקום אפל ומקום קשה שאתה לא יודע איך לצאת ממנו.
תלמידים בסרטון: כשפונים אלייך ודואגים לך ורוצים לבדוק שאת בסדר – זה מה שהיה חסר באותה תקופה, ומה שחסר גם עכשיו.
תלמידים בסרטון: יש בבתי ספר פסיכולוגים, אבל המון תלמידים לא מודעים לקיום של פסיכולוגים כאלה בבתי ספר, וגם מבחינת כוח אדם אין הרבה כאלה.
תלמידים בסרטון: צריך לשים דגש ענק להכניס עוד עובדים סוציאליים.
תלמידים בסרטון: בנות השירות, שזה משהו שהוא מדהים.
תלמידים בסרטון: צריך לשים דגש על הפן הנפשי ולהבהיר על פני השטח את העובדה שזה בסדר ומותר להרגיש ומותר להגיד שאתה במקום לא טוב מבחינה רגשית ונפשית ולהנגיש את העובדה שיש מי שיעזור לך.
תלמידים בסרטון: הדבר שהכי צריך טיפול מיידי לטעמי זה הגיבוש בין בני הנוער.
תלמידים בסרטון: לתת מקום שיש קשר שהוא מחוץ לזום ומחוץ לטלפונים ומחוץ לווצאפ.
תלמידים בסרטון: אני חושבת שצריך לתת השתלמויות והדרכות למורים וצוותי חינוך איך להתמודד עם המצב הזה, לתת להם כלים להתמודד איתנו ולפתח איתנו שיח ולעודד אותנו לדבר על מה אנחנו מרגישים בתקופה כזאת.
תלמידים בסרטון: למידה בכיתה בקבוצות קטנות יותר, נניח 15, תעזור לשנת הלימודים לעבור הרבה יותר חלק.
תלמידים בסרטון: לתגבר את כל התלמידים, לתת מורים פרטיים בלי תשלום.
תלמידים בסרטון: לנצל את התקופה של החגים להגיע למצב שבהמשך השנה כל התלמידים יהיו בקו אחיד, יהיו בנויים להתקדם משם הלאה גם לבגרויות וגם באופן כללי עם החומר ביחד, ולא שיהיו פערים בתוך הכיתה.
תלמידים בסרטון: אנחנו נמצאים בשטח, אנחנו יודעים מה קורה.
תלמידים בסרטון: אנחנו פה, אנחנו באמת רוצים להשפיע.
תלמידים בסרטון: לתלמיד יש עמדה.
תלמידים בסרטון: זה כל כך קל, רק תפנו.
תלמידים בסרטון: אנחנו כאן.
ורד וינדמן: הסרטון הזה היה חלק ממפגש היוועצות שנעשה במסגרת השולחן הבין-מגזרי לילדים ונוער תחת משרד ראש הממשלה.
ורד וינדמן: עומדות בראשו שתי נציגות, אחת מהממשלה, מיכל גולד, נציגת משרד המשפטים, ואני כנציגת חברה אזרחית במועצה לשלום הילד.
ורד וינדמן: מי שנועץ בנוער זה גם משרד ראש הממשלה, משרד המשפטים ונציגה של משרד הרווחה.
ורד וינדמן: בשולחן הבין-מגזרי לקחו חלק נציגים בכירים של כל המשרדים, בין היתר עינב לוק שנמצאת פה בזום.
ורד וינדמן: אני רוצה לומר רק שלושה נתונים כדי לסבר את האוזן.
ורד וינדמן: נעשתה פה עבודה מדהימה של מריה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
ורד וינדמן: אלה דברים שגם אספנו במהלך הקורונה, הרבה בעזרת משרד החינוך.
ורד וינדמן: אחד הדברים המדהימים הוא התחושה של הבדידות שעלתה מכל הנתונים, בעיקר מיועצות השפ"י שדיווחו שאחד הקשיים העיקריים היה הבדידות וחרדות ומצוקה רגשית.
ורד וינדמן: אבל גם עלייה מאוד דרמטית, ואני מניחה שעינב תציג נתונים עדכניים מאלה, עלייה של 24% במספר הערכות הסיכון שנערכו בשירותים הפסיכולוגיים במסגרת התוכנית הלאומית למניעת אובדנות.
ורד וינדמן: אני מדברת על ספטמבר-דצמבר, וההשוואה היא לתקופה המקבילה של שנה שעברה, וגם עלייה מאוד מאוד משמעותית, מאוד דרמטית, של 40%, במספר הילדים בסיכון אובדני שטופלו על ידי הפסיכולוגים החינוכיים.
ורד וינדמן: במחקר שערך מכון חרוב עולה שיש ירידה באחוז הילדים המדווחים על רגשות חיוביים, וזה אומר שהילדים והנוער היו במצוקה רגשית מאוד גדולה.
ורד וינדמן: הרבה מאוד תחושות של בדידות, ועלייה במדדי סיכון מאוד מגוונים שהקיצוניים שבהם הם בעיות נפשיות, אבל גם קשיים רגשיים שלא מגיעים לכדי קיצון אבל הם מאוד שכיחים ודורשים מענה.
ורד וינדמן: אני מניחה שרוב הדוברים ידברו גם על הקשיים והאתגרים.
ורד וינדמן: אני רוצה לומר לכם מה היו ההמלצות של השולחן הבין-מגזרי.
ורד וינדמן: אנחנו נמצאים לקראת תחילת שנת הלימודים, אחרי תקופה מאוד מאוד ארוכה שהרבה מאוד ילדים ונוער לא פקדו את מערכת החינוך, חודשיים של הקיץ אבל גם הרבה לפני.
ורד וינדמן: אנחנו נמצאים לפני תקופה מאוד ארוכה של חגים, כך שהם ימשיכו להיות לא במסגרת החינוכית, ולכן אני גם רואה חשיבות מאוד גדולה בכך ששנת הלימודים תיפתח וילדים יפגשו את המורים שלהם ואת החברים שלהם בגלל היתרון הגדול של איתור וזיהוי של מצוקות בתוך מערכת החינוך שאחראית בימי שגרה, בוודאי כך צריך להיות בימי משבר, על איתור וזיהוי לא רק של סיכון אלא גם של מצוקות רגשיות.
ורד וינדמן: אני רוצה לשתף אתכם בהמלצות של השולחן הבין-מגזרי שהן גם פרי של מרתון שלקחו בו חלק 250 נשות ואנשי מקצוע מהשלטון המקומי, מהממשלה ומהחברה האזרחית, כולל שולחן היוועצות נוסף של עשרות הורים ושל כ-20 בני נוער.
ורד וינדמן: אנחנו מדברים על בין 300 ל-350 אנשים ונשים שהשתתפו בגיבוש של ההמלצות האלה.
ורד וינדמן: כאמור, גם הממשלה, גם החברה האזרחית וגם השלטון המקומי.
ורד וינדמן: אחד הנושאים העיקריים שעלו קשורים ליעדי חיזוק חוסן ברמה הבית-ספרית.
ורד וינדמן: החשיבות – וזה עלה גם מהנוער – שיהיו שיעורים ייעודיים לעיבוד הטראומה, כי התקופה הנוכחית היא לא פחות מאשר טראומתית, וחיזוק החוסן על ידי היועצות והמחנכות.
ורד וינדמן: ושתיעשה מדידה, לא רק מדידה של יעדים לימודיים אלא מדידה של חיזוק חוסן בבתי הספר, כמו למשל כמה שיחות אישיות נעשו, כמה פעילויות בכיתות נעשו בהקשר הזה.
ורד וינדמן: המלצה נוספת בהקשר של יעדי חיזוק חוסן היא מתן מידע והכשרה למחנכות.
ורד וינדמן: והנושא שעלה שוב ושוב גם על ידי הנוער וגם על ידי מערכת החינוך, האטה לימודית שמוכוונת להורדת לחץ ויצירת פניות להסתגלות רגשית וחברתית, לא פחות חשוב.
ורד וינדמן: שמעתם גם מהנוער שמדברים על הקושי לחזור לחיי חברה.
ורד וינדמן: וכן סיוע לגורמי הייעוץ והחינוך במטלות שגרה כדי לפנות אותם לחיזוק חוסן ותגבור צוותים במקום שנדרש.
ורד וינדמן: ולא פחות חשוב, מידע והכוונה להורים.
ורד וינדמן: יש צמא גדול מאוד בקרב ההורים למענים זמינים להיוועצויות והדרכות קצרות טווח.
ורד וינדמן: חשוב שייעשה איתור של ילדים ונוער שדורשים חיזוק רגשי נוסף וייעשה שימוש בשאלון לאיתור, כולל שימוש בכלי איתור דיגיטליים שיהיו כלים לאיתור גם ברמה הבית-ספרית וגם ברמה היישובית, ולהנגיש מענים מהירים במידע איך לצרוך את המענים האלה.
ורד וינדמן: הרבה פעמים הם לא יודעים לאן לפנות.
ורד וינדמן: וכמובן להתאים את הכלים וההכשרות לאוכלוסיות השונות, גם הערבית, הבדואית והחרדית.
ורד וינדמן: פיתוח כלים לחוסן אישי בקרב התלמידים עצמם.
ורד וינדמן: להנגיש להם מידע שמותאם לנוער, למי צריך לפנות.
ורד וינדמן: גם פה, לעשות שימוש בכלים הדיגיטליים, כי בני הנוער עושים כידוע הרבה שימוש בכלים דיגיטליים, וכן להתאים את הכלים לאוכלוסייה הערבית והחרדית.
ורד וינדמן: יש חשיבות לבנות גם תוכנית יישובית לחיזוק החוסן.
ורד וינדמן: בעניין זה צריך להיעזר ביחידות הנוער ושתהיה תוכנית המשך של רצף מענים גם כשאין מסגרת לימודית.
ורד וינדמן: מי ממשיך להיות בקשר עם מי שזוהה במערכת החינוך כדורש ליווי גם בתקופה של החגים.
ורד וינדמן: להסתייע בכוחות טיפוליים יישוביים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, שהם יבנו תוכנית ויעבירו אותה למי שנמצא בקשר עם הנוער.
ורד וינדמן: ולדאוג שתהיה מעורבות נוער בבנייה של התוכניות.
ורד וינדמן: בהקשר של החזרה ללימודים, ואני יודעת שחלק מזה כבר נעשה על ידי חיים ממשרד החינוך, איך מאתרים את מי שזה כבר לא נשירה אלא מה שנקרא הניתוק החדש, איך לאפיין את הכלים לאיתור תלמידים כאלה שהמצב שלהם מעורר דאגה, איך לזהות אותם ואיך להתאים את כלי האיתור לאוכלוסיות השונות.
ורד וינדמן: ברמה הבית-ספרית, לבדוק באופן עקבי את המצב של כלל התלמידים, להגיב בצורה מהירה להיעלמות של תלמידים ממערכת החינוך, לשנות ערכי מדדים של הישגיות, גמישות ניהולית שמשרד החינוך מדבר על כך הרבה בעת האחרונה ומערך סיוע בית-ספרי, רכזי התמדה, חונכים בבתי הספר שיסייעו בהתארגנות ולמידה במה שמכונה "מישהו לרוץ איתו".
ורד וינדמן: להצמיד אדם משמעותי לסייע, כולל תלמיד בוגר.
ורד וינדמן: חלק מההמלצות האלה דורשים תקצוב תוספתי ועיבוי של הכוחות הטיפוליים שנמצאים בתוך בתי הספר, וחלק דורשים התארגנות והיעזרות בכוחות שכבר נמצאים בשטח, כמו ש"ש ומורות חיילות ותלמידים בוגרים וכו'.
ורד וינדמן: צריך לדבר על פנאי משמעותי, במיוחד לקראת תקופת החגים.
ורד וינדמן: לפתח פעילויות חברתיות לחיזוק כישורי חברה ושייכות אחרי תקופת בדידות ממושכת.
ורד וינדמן: להרחיב מענים לא פורמאליים.
ורד וינדמן: אם יש משהו משמעותי שלמדנו בתקופת הקורונה הוא שיש חשיבות לא רק למה שנעשה בתוך בתי הספר ומערכת החינוך הפורמאלית, אלא גם מערכת החינוך הלא פורמאלית, ולאפשר מסגרות שמאפשרות פנאי משמעותי.
ורד וינדמן: גם פה לא לשכוח לתת מענה ייעודי לקבוצות אוכלוסייה שונות.
ורד וינדמן: צריך להנגיש מידע לילדים ונוער על פעילות פנאי משמעותית ועל מקומות ביישוב עבורם ומקומות אפשריים עבורם להתנדבות.
ורד וינדמן: אחד הדברים שהם דיברו עליהם גם בסרטון הוא הצורך במשמעות.
ורד וינדמן: לבנות עם הנוער תוכניות שמייצרות משמעות ולייצר ליווי וקשר בין הרמה הבית-ספרית לרמה של החינוך הלא פורמאלי ולמה שקיים ברשויות המקומיות.
ורד וינדמן: לפתח ולחזק פעולות מניעה, מענה קהילתי זמין לתופעות פנאי לא נורמטיבי ולהיות כל הזמן עם היד על הדופק לזיהוי תופעות.
ורד וינדמן: חלק ממה שקרה בקורונה זה תופעות חדשות שהתפתחו שמסכנות נוער, ואותם צריך לאתר בזמן אמת.
ורד וינדמן: לא פחות חשוב מכך, ועינב לוק ממשרד החינוך ניהלה קבוצת היוועצות כמרתון במסגרת השולחן הבין-מגזרי, זה תמיכה בצוותי החינוך והטיפול.
ורד וינדמן: לתמוך במי שתומך בבני הנוער, לפתח כלים לחיזוק ותמיכה בצוותים האלה ולתת גם להם מענים לתסמינים הפוסט טראומטיים ולהתמודדות הכל כך קשה שהייתה להם בזמן הקורונה ולעומס הכל כך קשה, שאני חושבת שרבים מנשות ואנשי המקצוע עוד לא התאוששו ממנו לגמרי והם עוד יידרשו להרבה מאוד כוחות.
ורד וינדמן: לכן חשוב מאוד לתמוך גם בהם, לסייע להם במשימות הטכניות השוחקות כמו היעזרות בתומכי הוראה ותעדוף משימות והפחתת לחץ, מה שמכונה האטה לימודית.
ורד וינדמן: ולא לשכוח לתגבר את הצוותים במקום שנדרש.
ורד וינדמן: אחד הנושאים שעלו שוב ושוב היה צורך בפורום להיוועצויות.
ורד וינדמן: חייבת להיות תוכנית יישובית להשלמת פערים, להיעזרות במרכזי נוער ולהיעזר בכוחות העירוניים כמו מתנדבים, בנות שירות ומורות חיילות.
ורד וינדמן: הדבר האחרון זה מערך איתור וטיפול במצבי סיכון.
ורד וינדמן: פה גם המענים של בריאות הנפש, גם המערכות של הפסיכולוגים החינוכיים, של היועצים החינוכיים וגם המערכות של בריאות הנפש ששייכות למשרד הבריאות, אנחנו יודעים שהם היו בחסר מאוד גדול גם בתקופה שלפני הקורונה.
ורד וינדמן: הצורך בהם התחדד והתגבר במהלך הקורונה, ולכן גם פה חשוב שייעשה חינוך של המערכות האלה, תגבור של הכשרות לאיתור וזיהוי סיכון ומצוקה.
ורד וינדמן: אסכם בשלוש נקודות.
ורד וינדמן: השלכות הקורונה עוד כאן.
ורד וינדמן: יש המלצות שמבוססות על תגבור של כוח אדם ותקצוב, אבל חלק מהן דורשות יישום ברמה הניהולית, ויש כאן תוכנית שמחכה ליישום של הגורמים הממשלתיים.
ורד וינדמן: הנקודה השלישית, שבה פתחתי ובה אסיים, לנהל דיאלוג עם הנוער ולהקשיב להם.
ורד וינדמן: אני יודעת שאמרתי המון נקודות.
ורד וינדמן: כל הדברים הללו כתובים והם רק מחכים ליישום.
ורד וינדמן: אחד התפקידים הכי חשובים של הוועדה בכנסת הוא לוודא יישום.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה, עו"ד ורד וינדמן.
מיכל שיר סגמן: סקירה מעניינת מאוד וחשובה.
מיכל שיר סגמן: אחד הנתונים שנחרתו לי בראש הוא ש-21% מבני הנוער במדינת ישראל בין הגילאים 17-16 מדווחים שהם מכירים ילד אובדני, שזה נתון מזעזע.
מיכל שיר סגמן: החלק הטוב בנתון הזה הוא שאנחנו רואים מה קורה כשיש העלאת מודעות.
מיכל שיר סגמן: 51% מדווחים להורה, שאר האחוזים הולכים למורה, ליועץ, לחבר, למישהו קרוב.
מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, המודעות כן יוצרת מענה, שזה נתון מדהים בעיני.
מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.
מיכל מרים וולדיגר: קודם כל, אני רוצה לברך.
מיכל מרים וולדיגר: אני נמצאת בוועדה להתמכרויות, ואצטרך ללכת לשם.
מיכל שיר סגמן: בסרטון שהקרנו בני הנוער דיברו על כך שיש עלייה משמעותית בהתמכרויות.
מיכל מרים וולדיגר: אחת הנשים שעלו לזום אמרו שיש כאן דיון בוועדה, ולא ידעתי על כך, אז אמרתי שאני חייבת לקפוץ לכאן לשנייה.
מיכל מרים וולדיגר: אז אני רוצה קודם כל לברך.
מיכל מרים וולדיגר: שמעתי רק קטעי דברים.
מיכל מרים וולדיגר: הנושא של צרכים רגשיים הוא כל כך קריטי.
מיכל מרים וולדיגר: הוא קריטי בשגרה.
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שלהכניס לתוך מערכת החינוך כבר מהגיל הרך את החוסן הנפשי והאישי של ילדי ישראל, כולל לתת להם כלים לכישורי חיים איך להתמודד עם קשיים, איך לצמוח ממשברים, זה קריטי לא פחות מביטחון פיסי כזה או אחר.
מיכל מרים וולדיגר: במשולש מאסלו בעיני זה בדיוק שווה, לא פחות מזה.
מיכל מרים וולדיגר: לכן אני מברכת.
מיכל מרים וולדיגר: בוודאי בתקופת הקורונה.
מיכל מרים וולדיגר: תקופת הקורונה הגבירה אצל מבוגרים, אבל לא פחות אצל צעירים וילדים, את החרדות, את הקשיים, את הריחוק החברתי.
מיכל מרים וולדיגר: הפניות לקופות החולים כדי לקבל מענים – אתה מתקשר ובמקרה הטוב נותנים לך תור לעוד חצי שנה או שנה.
מיכל מרים וולדיגר: אוקיי, ואז מה?
מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני בהחלט קוראת גם לך מיכל, כיושבת-ראש הוועדה, גם למשרד הבריאות, גם לחינוך, גם לרווחה, בעצם לשלל המשרדים, כמובן למשרד האוצר, להשקיע בימים שבשגרה יותר בחוסן האישי והנפשי, בוודאי בתקופת קורונה.
מיכל מרים וולדיגר: גם תקציבים, גם משאבים, גם תוכניות, ולא לזנוח את הנושא הזה כי הוא הכי קריטי בעיני.
מיכל שיר סגמן: ד"ר אורן הלר, בבקשה.
אורן הלר: תודה.
אורן הלר: אני מייצג פה את פרופ' גרינשטיין וייס, ראש המכון למדיניות חברתית באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
אורן הלר: זה מכון מחקר למדיניות חברתית שהמטרה שלו היא ניסיון לצמצם פערים חברתיים בדיסציפלינות שונות ומשונות ומגוונות בשדה החברתי, עם שיתופי פעולה עם המגזר הציבורי, המגזר הפרטי, המגזר השלישי.
אורן הלר: בתקופה האחרונה אנחנו נכנסים לפעילות בישראל.
אורן הלר: אציג ממצאים מתוך סקר שערכנו בתחילת משבר הקורונה.
אורן הלר: יצאנו בסדרה של סקרים, גם בארצות הברית וגם בישראל, שמכסים את העניין בקשת רחבה של שאלות.
אורן הלר: אחד הדברים זה המצב הרגשי של הילדים.
אורן הלר: (מציג מצגת) הסקר נעשה בקרב כ-1,000 הורים לילדים במערכת החינוך, זה מדגם מייצג.
אורן הלר: ממצאים עיקריים מתוך המחקר: תסמיני חרדה מאוד מאוד גבוהים ביחס למקובל, סדר גודל של 20%, אחד מתוך חמישה ילדים בישראל סובל מתסמיני חרדה.
אורן הלר: זה יותר נפוץ ככל שהכנסת ההורים היא נמוכה.
אורן הלר: זה נפוץ יותר במגזר החילוני, פחות נפוץ במגזר החרדי.
אורן הלר: יותר נפוץ כאשר ההורים עובדים מחוץ לבית.
אורן הלר: זה מלמד על זה שכאשר יש מישהו שנמצא איתך ונותן לך מענה של הורה אתה מקבל יותר מהצרכים הרגשיים שלך כילד.
אורן הלר: סדר גודל של רבע עד מחצית מההורים מעריכים שהילד שלהם זקוק לסיוע נפשי כלשהו בעקבות הקורונה.
אורן הלר: ההורים מרגישים שהמורים עושים כמיטב יכולתם, אבל זה לא מספיק.
אורן הלר: יש פה תצוגה של שיעור הילדים שנמצאים בחרדה.
אורן הלר: זה מבוסס על דיווח של ההורים על הילדים שלהם.
אורן הלר: כאמור, 20% מהילדים, אבל זה יותר נפוץ בקרב החברה החילונית, פחות בקרב החברה החרדית, וגם בקרב הדתיים והערבים זה די גבוה.
מיכל שיר סגמן: מדובר על גילאים?
אורן הלר: גיל גן עד 18.
אורן הלר: זה כל הגילאים.
אורן הלר: שאלנו את ההורים סט של שאלות לגבי חוויית הלמידה המרוחקת בזום.
אורן הלר: פה אנחנו מראים את הממוצעים של התשובות של ההורים, מי ענה תשובה חיובית.
אורן הלר: לדוגמה, 52% מההורים מעריכים שהילד מתייחס ברצינות ללימודים בזום, משקיע בלימודים.
אורן הלר: מצד שני, למעלה אנחנו רואים שיחסית מעט מההורים מרגישים שהלימודים המקוונים מקדמים את הילדים שלהם ושהילד נהנה מהלימודים.
אורן הלר: אם נמשיך עוד שקופית קדימה נראה שהחוויה החיובית גם היא מתואמת עם ההכנסה של ההורים.
אורן הלר: אם לקחנו את סט השאלות שהראיתי בשקופית הקודמת, עשינו מעין שקלול של כל השאלות האלה לציון אחד, ואנחנו מראים פה את הקשר של הציון הזה לשכר של ההורים.
אורן הלר: אני יכול להראות פילוח יותר מפורט על ההכנסה של ההורים.
אורן הלר: ככל שהורים מדווחים על הכנסה מתחת לממוצע, הם מדווחים על חוויה חיובית בשיעורים יותר נמוכים.
אורן הלר: נעבור לסט של שאלות שמעיד על חוויות שליליות.
אורן הלר: כמה הילד חרד ומתוח מהמצב, האם הוא זקוק לסיוע רגשי או משתלב בלמידה המקוונת, האם השיעורים מטילים עומס, הוא מרגיש בודד או משועמם.
אורן הלר: בשקופית הבאה אנחנו רואים שגם סט השאלות האלה מתואם, אפילו בצורה יותר ברורה, עם ההכנסה של ההורים.
אורן הלר: ככל שההכנסה נמוכה יותר, הילד תופס את החוויה בצורה יותר שלילית, קשה לו יותר עם הלימודים המקוונים.
מיכל שיר סגמן: האם במחקר הזה בדקו לכמה ילדים שהוריהם בעלי הכנסה נמוכה יש מחשבים בבית, או קליטת אינטרנט שהם לא לוקחים מהשכן?
אורן הלר: כן, יש לנו הנתון הזה.
אורן הלר: התנהגויות שליליות.
אורן הלר: התנהגויות קיצוניות יחסית של ילדים.
אורן הלר: הפרעות אכילה, אלימות פיסית, התקפי חרדה.
אורן הלר: אנחנו רואים משהו שאפשר לצפות לו, שימוש ממושך מדי במסכים.
אורן הלר: 54% מדווחים על שימוש מופרז מדי יום ומספר פעמים בשבוע.
אורן הלר: כ-20% מדווחים על כמה פעמים בחודש.
אורן הלר: אנחנו מסתכלים מסביב, אני לפחות יכול להבין את זה.
אורן הלר: אבל הפרעות אכילה וביטויי אלימות פיסית והתקפי חרדה גם כן מופיעים בתדירויות גבוהות.
אורן הלר: 9% מההורים מדווחים על הפרעות אכילה מדי פעם, כמה פעמים בשבוע, 13% כמה פעמים בחודש.
אורן הלר: כמו שאתם יכולים להבין, בשקופית הבאה אני מראה שגם הנתונים האלה מתואמים עם הכנסה.
אורן הלר: כלומר, 42% מההורים שהכנסתם היא מתחת לממוצע, לפי הדיווח שלהם, מדווחים גם על תדירות יומית לפחות שהן יותר מהתופעות שהראיתי בשקופית הקודמת, הפרעות אכילה, שימוש יתר במסכים וכו'.
אורן הלר: התעניינו גם בסט של שאלות של תפיסה של ההורים את תפקוד בית הספר במערכת.
אורן הלר: נתחיל מתחתית התרשים שמראה שההורים בגדול מרוצים מהמנהלים ומהמורים, מעריכים שהם עשו למעשה את מה שהם יכולים.
אורן הלר: אין תלונות כלפיהם.
אורן הלר: המנהל והמורים עושים כמיטב יכולתם, אבל זה עומד באיזשהו מתח לנתון שמוצג בראש התרשים, לתוצאה.
אורן הלר: בית הספר מספק פתרונות טובים, בית הספר מאורגן.
אורן הלר: אבל החוויה של ההורים היא שזה הרבה פחות.
אורן הלר: קצת יותר משליש מההורים מרגישים שהם מזדהים עם האמירות האלה שבית הספר מספק פתרונות טובים.
אורן הלר: למרות שיש רצון טוב, הביצוע הוא לא מיטבי לפי התפיסה של ההורים.
אורן הלר: עד כאן ממצאים.
אורן הלר: אגש לסיכום.
אורן הלר: למשבר הקורונה השלכות מדאיגות על מצבם הרגשי וההתנהגותי של הילדים.
אורן הלר: אני מבקש להדגיש שההשלכות האלה הן כנראה מרחיבות פערים חברתיים, משני טעמים.
אורן הלר: הטעם הראשון הוא מה שהראיתי לכם, שהן יותר נפוצות בקרב אוכלוסיות חלשות יותר.
אורן הלר: הטעם השני הוא שגם ברגע שהילד חווה קושי, יש להניח שהורים אמידים יותר – יש להם האמצעים לטפל בקושי בצורה טובה יותר.
אורן הלר: הם יכולים לרכוש שירותים במגזר הפרטי, יכולים למצות את הזכויות שלהם במגזר הציבורי וכו'.
אורן הלר: המלצות.
אורן הלר: הדבר הכי חשוב זה שהמערכת צריכה להכיר בפגיעה הרגשית של התלמידים ובמשמעות החינוכית והחברתית, וככל הנראה גם משמעות כלכלית בטווח הארוך.
אורן הלר: צריך לשים את זה על השולחן.
אורן הלר: נקודה שנייה, הקצאת משאבים להכשרות לצוותי הוראה למתן מענה רגשי הולם, בדגש על קבוצות אוכלוסייה חלשות שלא יכולות לתת את המענה בעצמן, או יותר קשה להן.
אורן הלר: שינוי מערכתי, שיאפשר פגיעה מצומצמת, לא עלינו, אם יהיה סגר נוסף בעתיד.
אורן הלר: נקודה אחת לפני האחרונה.
אורן הלר: לבדוק מאמץ לאומי כדי לתמוך בתלמידים.
אורן הלר: למה לאומי?
אורן הלר: כי זה לא רק מערכת החינוך.
אורן הלר: הילדים שנפגעו בשכבות החלשות יותר מאשר בשכבות מבוססות יותר זו גם תוצאה של הפגיעה של ההורים במשבר הקורונה.
אורן הלר: אכן השכבות החלשות נפגעו יותר במשבר הקורונה, יותר פוטרו, מי שפוטר נפגע יותר והכניס סטרס הביתה.
אורן הלר: כשניתן מענה להורים האלה, צריך לשים לב שחושבים גם על הילדים, גם על התועלת שלהם.
אורן הלר: הנקודה האחרונה, אנחנו לקראת פתיחת שנת הלימודים.
אורן הלר: מה שהצגתי לכם זה ממצאי סקר, אומנם של מגוון מייצג אבל יש לנו פה הזדמנות לאסוף נתונים, להתבונן בילדים שמגיעים ממערכת החינוך ולעשות את המיפוי הסיסטמתי שמערכת צריכה.
אורן הלר: אמסור ממצאים נוספים בשמחה רבה, ככל שהוועדה המכובדת תבקש.
אורן הלר: אנחנו יוצאים עכשיו לסקר נוסף, ואם מי מהנוכחים מעוניין בפריט מידע זה או אחר, בשמחה רבה.
מיכל שיר סגמן: תודה, ד"ר הלר.
מיכל שיר סגמן: ללא ספק, כל שקל שהמדינה תשקיע היום בילדים היא תחסוך פי כמה וכמה בשנים הבאות על צמצום פערים.
מיכל שיר סגמן: הערה קטנה לגבי השכבות החלשות שנפגעו יותר.
מיכל שיר סגמן: לדעתי הן נפגעו יותר בגלל סימפטומים אחרים שקשורים לקורונה, אבל אני חושבת שמעמד הביניים הוא הנפגע העיקרי בתקופה הזאת, ושם היה גם אתגר לפיטורים הגדול ביותר, כך שהשכבות החלשות נפגעות בגלל סיבות נוספות, אבל לא רק בגלל גל פיטורים, כי פה מעמד הביניים חווה לא פחות ולעיתים משפחות שרגילות שיש כסף בבית ופתאום שני ההורים או הורה אחד מאבד את מקור פרנסתו, ההלם והלחץ יכולים להיות הרבה יותר גבוה פשוט מתוך הרגל חיים.
מיכל שיר סגמן: נעבור למשרד החינוך, לד"ר חוה פרידמן, מנהלת אגף פסיכולוגיה.
חוה פרידמן: אני רוצה לברך על כך שאנחנו עוסקים בתחום הנפש של התלמידים, תחום שאני חושבת שהקורונה באמת גובה מחירים מאוד מאוד כבדים מילדים, ובזה אנחנו עוסקים בשירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך.
חוה פרידמן: אני רוצה לדייק כמה מושגים כדי לעסוק בקשר בין צרכים למענים.
חוה פרידמן: כי אנחנו פוגשים פה גופי מידע וגופי ידע מאוד מאוד חשובים, והם נר לרגלינו, כולל הדוח המשמעותי והמרשים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
חוה פרידמן: כדאי להבחין בין מצבי מתח, לחץ, חרדה.
מיכל שיר סגמן: או אובדנות.
חוה פרידמן: אני אגיע לאובדנות, שזה הקצה.
חוה פרידמן: כמו שכדאי להבחין בין בדידות לדיכאון.
חוה פרידמן: כל המושגים האלה הם מצוקה של ילדים.
חוה פרידמן: לילדים האלה אנחנו רוצים להגיע, ולא משנה לילד אם זו חרדה או מתח.
חוה פרידמן: לילד עצמו זה לא משנה.
חוה פרידמן: ילדים במצוקה הם ילדים במצוקה נפשית.
חוה פרידמן: האתגר העצום שלנו זה להגיע לילדים האלה ולמנוע מצב שילדים הם שקופים.
חוה פרידמן: הדאגה הגדולה ביותר שלנו היא ילדים שקופים, ילדים שלא יראו אותם, שלא ידברו איתם.
חוה פרידמן: יחד עם זאת, האחריות שלנו היא להבטיח שהמענים הם מדויקים, משום שאני לא אגלה סוד שיש פער בין הצרכים של הילדים לבין המענים הטיפוליים.
מיכל שיר סגמן: לא הזכירו כאן במחקרים, וגם בסקירה של המועצה לזכויות הילד, לא רק מה קורה בתקופת הסגר, אלא מה קורה גם בבתים עצמם, לא רק מבחינת חרדה של ההורים אלא פגיעות מיניות בתוך הבית, אלימות בתוך המשפחה, מצב שילד כלוא בבית ומשם נובעת המצוקה, היא אפילו עולה וגדלה.
מיכל שיר סגמן: זה משהו שעדיין לא הוזכר כאן באף אחת מהסקירות ויש לתת על זה את הדעת.
מיכל שיר סגמן: כי את הנתונים האלה אנחנו יודעים, וזה אחד מכל חמישה ילדים, שזה לכשעצמו נתון כבד ורציני שצריך לתת עליו את הדעת.
חוה פרידמן: אם נתחבר לביטוי הזה, אחד האתגרים הוא לקחת ילדים שחשבנו שהם בסדר, כולל ההיבט הסוציואקונומי, כולל ההיבט הלימודי, זאת אומרת להסתכל מחדש על ילדים.
חוה פרידמן: משום שבהחלט יכול להיות ילד בכיתה ח' שמגיע מבית שלכאורה כשהוא בתחילת 2020 היה במצב נתון, יכול להיות שהוא חוזר למערכת החינוך כשתתחיל שנת הלימודים במצב נפשי אחר.
חוה פרידמן: היכולת להסתכל מחדש היא יכולת שאנחנו מנסים להקנות למורים, ופה התפקיד שהוזכר כאן היטב קודם בדברים של המועצה לשלום הילד, האתגר הגדול הוא להסתכל מחדש על ילדים ולאתר את הצרכים האלה.
חוה פרידמן: וכשמאתרים את הצרכים האלה, להסתכל באופן יותר מדויק מה הילדים צריכים.
חוה פרידמן: אני כן רוצה להכניס כאן מושג של החלמה ספונטנית.
חוה פרידמן: אתייחס לזה רגע בהקשר של הבדידות.
חוה פרידמן: ראינו את זה בסקר של יועצות שפ"י שהדיווח שלהן נגדם בשלוש יחידות זמן.
חוה פרידמן: ככל שהילדים חוזרים למערכת חברתית, יש גם יכולת החלמה ספונטנית.
חוה פרידמן: אנחנו צריכים להיזהר מלהפוך את האוכלוסייה הישראלית שלקתה בפנדמיה העולמית לקליניקה.
חוה פרידמן: מצד שני, אנחנו כן רוצים לדעת מי הם הילדים שזקוקים לקליניקה, ולכן אנחנו מסתכלים באופן מובחן.
חוה פרידמן: מבחינים בין בדידות שחזרה לחיים חברתיים יכולה לשקם אותה באופן טבעי בין ילדים ובני נוער בחלק מהמקרים, לבין מצבים של דיכאון.
חוה פרידמן: נלך רגע לסוגיית הערכות הסיכון שעשו בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים בתוכנית הלאומית למניעת התאבדויות שמשרד הבריאות מוביל אותה, בשותפות בין משרדי ממשלה.
חוה פרידמן: מה שראינו שם זה הרבה יותר פנייה, אבל אנחנו גם רואים הרבה יותר מודעות.
חוה פרידמן: הזכרת את זה קודם, יש הרבה יותר מודעות היום.
חוה פרידמן: אני לא מייחסת את המספרים למודעות, וזה בדיוק ההבחנות שצריך לעשות.
מיכל שיר סגמן: פסיכולוג חינוכי אחד על 3,000 ילדים – אין לו שום יכולת להסתכל על שום דבר, למרות כל הרצון הטוב שלו.
חוה פרידמן: ואז צריך לעשות את ההבחנה בין מי הוא הילד שצריך את הפסיכולוג, מי הוא הילד שצריך את המורה שרואה אותו לנגד עיניו ומגייס את האקוסיסטם המשפחתי חינוכי, ומי הוא הילד שצריך את היועץ החינוכי.
חוה פרידמן: באמת להבחין.
חוה פרידמן: בבסיס יש תנאי חסר בכוח אדם מהסוג הזה.
חוה פרידמן: אני רוצה להכניס את זה לציר הזמן.
חוה פרידמן: כתוב כאן בכותרת של מרכז המחקר והמידע: מצבם הרגשי והנפשי של ילדים בעקבות משבר הקורונה.
חוה פרידמן: הייתי אומרת: בעקבות ובתוך משבר הקורונה.
חוה פרידמן: משום שהוא לא מאחורינו.
חוה פרידמן: בסוגיית ציר הזמן, איך תשפיע החזרה ללימודים?
חוה פרידמן: מה יקרה לאורך זמן?
חוה פרידמן: מי מהילדים יחלימו ספונטנית ממצבי טראומה קשים?
חוה פרידמן: אנחנו יודעים ש-85% מהילדים מחלימים ספונטנית.
חוה פרידמן: זה הנתון שקשור למצבי טראומה.
חוה פרידמן: אלא שמצב כזה מתמשך, רב-שנתי, שקשור בהיבטים כל כך רחבים, גם כלכליים, גם נפשיים וגם חברתיים, לא הכרנו.
חוה פרידמן: אז אני נזהרת מלעשות כלל ממה שאנחנו יודעים.
חוה פרידמן: זה בדיוק מה שאנחנו עושים, לומדים את המציאות, וצריכים לראות על ציר הזמן, לאורך השנה הזאת.
חוה פרידמן: האתגר של שנת הלימודים הקרובה הוא באמת לאתר ולזהות באופן מאוד מאוד מדוקדק את הילדים, לראות מה הצרכים, לחבור בין גופים שונים כי אין גוף אחד שיכול להחזיק את זה בעצמו בקרב משרדי הממשלה.
חוה פרידמן: אני רוצה להדגיש עוד היבט שעלה פחות, והוא מצוקתם של ילדים בגיל הרך.
חוה פרידמן: זאת סוגיה שההשלכות ההתפתחותיות שלה לנגד עינינו.
חוה פרידמן: הסיפור של ילדים צעירים שגם הם מראים סימפטומים של מצוקה והם סיסמוגרף מאוד מאוד רגיש למצבם של ההורים, כך שצריך לשים לב גם אליהם.
חוה פרידמן: אנחנו עושים כל מאמץ להתאים את המענים לילדים בתנאים הקיימים, ונצטרך להיות עם היד על הדופק אכן לאורך זמן כדי לראות איזו מצוקה מתפתחת לכלל מצוקה מתמשכת.
מיכל שיר סגמן: אפרופו הגיל הרך, אנחנו רואים עלייה מאוד משמעותית באחוזי הגירושים.
מיכל שיר סגמן: דיברתי עם כמה וכמה אנשי חינוך וגננות שאמרו שבאופן חד-משמעי זה משפיע על הילדים.
מיכל שיר סגמן: הילדים שחזרו לגן גם בהפסקות בין הסגרים, רואים שזה לא אותם ילדים, כולל הגיל הרך, מעצם העובדה שהלחץ בבית עולה.
מיכל שיר סגמן: הרבה מאוד תהליכי גירושים קורים, וזה משפיע מאוד, עד כדי כך שהן אומרות שהן לא מזהות את אותו הגן, בצורה מאוד גדולה.
מיכל שיר סגמן: האם יש סוג של מודל שאתם כבר עובדים עליו על איך לאתר את אותם ילדים שכן זקוקים?
מיכל שיר סגמן: איך מתכוונים לעשות את זה, מעבר לעובדה שצריך?
מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שצריך, השאלה היא מה עושים.
מיכל שיר סגמן: שנת הלימודים בפתח, עם כל תקופת החגים, ומדובר על עכשיו.
חוה פרידמן: אגיד מה המודל שאנחנו מביאים אותו מתקופות חירום של מדינת ישראל.
חוה פרידמן: חירום אחר, לא כזה, כי כזה מעולם לא היה פה.
חוה פרידמן: מודל החירום שאנחנו מביאים הוא מודל שבו הזמינות של יועצים של פסיכולוגים בתוך מערכת החינוך, מאפיין ישראלי, שיש נוכחות של פסיכולוגים ושל יועצים חינוכיים בתוך הגנים ובתוך בתי הספר, זה מודל שבו אנחנו מקנים למורים את היכולת לחפש סימני מצוקה.