GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת דייגי: בוא נשאל את אנשי המקצוע.
אמיר מדינה: אני לא חושב שאפשר לשים את האצבע על נושא אחד ספציפי.
שבח שטרן: אני מדבר על מה שהיא העלתה, ולזה אני מתייחס.
קארין אלהרר: אי-אפשר.
ענת דייגי: אין פלא שאריה בוגורוב נחנק מחוט של וילון.
יוסף ג'בארין: בהחלט, הקשר בין התקינה לבין הבטיחות קשר ברור, זאת גם אחת המטרות העיקריות של התקנות, אין ספק.
יוסף ג'בארין: תודה רבה ענת.
יוסף ג'בארין: קרן או יניב בר אור, בבקשה.
קארין אלהרר: אלונה דניאל גם רוצה לדבר.
יניב בר אור: קודם כל תודה רבה על זכות הדיבור ותודה רבה על הדיון החשוב הזה.
יניב בר אור: אין בכלל ספק שהתקנות הן תקנות ראויות, ושהכוונות הן כוונות טובות, ושראוי וצריך לשמור על שלומם וביטחונם של הילדים.
יניב בר אור: ללא ספק, אנחנו לגמרי בעניין הזה.
יניב בר אור: אבל כשאנחנו צוללים לפרטים ובאים ואומרים לנו: אתם לא חושבים על הילדים, אני אומר שאם מסגרות נסגרות ובסופו של דבר ילדים נשארים מחוץ למסגרות או נאלצים להוציא ילדים מחוץ למסגרת בגלל עניין התפוסה, בסופו של דבר זה פוגע בילדים, כי אם מסגרת לא יכולה לעמוד בתקנות, ידוע שלא מחוקקים חוקים שהציבור לא יכול לעמוד בהם.
יניב בר אור: נכון להיום, בלי מסגרת תקציבית, בלי לתקצב את השינויים שנדרשים, ובלי להתווכח בכלל על החשיבות של הדברים, אם לא תינתן הכשרה מטעם המדינה למעונות היום הפרטיים, וזה לא ייעשה באמצעות הזום, והחשיבות של ההכשרה היא חשיבות שאי-אפשר לתאר אותה במילים, אם הדבר הזה לא יתוקצב, אי-אפשר לעמוד בזה.
יניב בר אור: זה חייב להיות בזום, זה חייב להיות אחרי שעות העבודה.
יניב בר אור: מדובר בנשים עובדות, שבמהלך היום לא יכולות לצאת החוצה, בטח לא עכשיו בימי קורונה, וצריך להתאים את ההכשרות למצב וצריך לתקצב אותן.
יניב בר אור: כשאנחנו מדברים על סעיפי התפוסה, בוודאי שלא היינו רוצים להגיד להורים שאנחנו צריכים להוציא אותם החוצה, ועם כל הרצון הטוב, אנחנו לא נמצאים לא בפינלנד ולא במקומות אחרים, והדירות שנבנות היום והדירות שנבנו בעבר במדינת ישראל הן דירות קטנות, והשוק הפרטי לא יודע לבנות מעונות על פי הפרוגרמה.
יניב בר אור: השוק הפרטי נאלץ לכתת רגליים ולחפש מבנים ממשכירי דירות, שלא ששים להשכיר את הדירות למעונות יום פרטיים, ובוודאי שלא מסכימים לשינויי מבנים, ואנחנו משלמים שכירויות מאוד מאוד גבוהות: משלמים את המע"מ ואת הארנונה העסקית ועוד ועוד הוצאות, והשימוש החורג שעדיין לא נפתר.
יניב בר אור: אומרים שזה קיים בתוך המסגרת התקציבית של חוק התקציב; אני חייב להזכיר כאן, שכרגע מוחרגים 20 עד 25 ילדים, מעל כולם יצטרכו לעשות שימוש חורג, ומדובר בהוצאות של מאות אלפי שקלים.
יניב בר אור: חייבים להעלות גם את מספר הילדים שמוחרגים במסגרת הזאת ולהשוות אותה לפי גודל המעון, לפחות למספר הילדים הקיים במעונות יום המתוקצבים.
יניב בר אור: בניגוד למעונות יום המתוקצבים, אנחנו לא זכאים להיכנס למכרזים ולא זכאים לקבל הקצאת מבנים והקצאת שטחים, גם את זה צריך לתקן ולטפל בזה, כי אם יש לנו צוות שהוא מספיק מוכשר ומספיק טוב ויש בעיה עם המבנה, צריך לקבל מבנה וצריך לאפשר גם את הדבר הזה.
יניב בר אור: אנחנו נמצאים במחסור אדיר של מטפלות, ואם פורסם שבמעונות יום הסמל חסרים 3,000 מטפלות, אצלנו המצב הוא הרבה יותר חמור.
יניב בר אור: אנחנו צריכים דחוף מטפלות, ואנחנו חייבים לקבל את ההכשרה הזו, וגם שההסמכות תהיינה בתוך המסגרות הפרטיות ולא במעונות הסמל.
יניב בר אור: דיברו על זה שיש רק כ-3,000 מעונות שהגישו בקשה לאישור ראשוני.
יניב בר אור: אני שוב רוצה להזכיר לוועדה, שכל הנושא של האישור הראשוני וגם חוק המצלמות לא תוקשר, לא פורסם, לא היה בתקשורת, למעט כתבה פה, כתבה שם בערוצים הדיגיטליים ואולי בעיתונות הכתובה, אבל לא נעשה הפרסום המסיבי הנדרש, כדי שמפעילי מעונות יום פרטיים, שעובדים משבע עד חמש, 10 שעות ביום עם הילדים, יישבו אחר הצהריים ויצפו בטלוויזיה ויראו שהם מחויבים לעמוד בדרישות חוק מסוים.
יניב בר אור: זה לא היה, ואת זה צריך לעשות וצריך לתקשר את זה וצריך להסביר לאנשים שיש חוק, שצריך לעמוד בו ושצריך את האישור הראשוני.
יניב בר אור: אז אי אפשר לבוא בטענות ולהגיד שרבים לא הגישו.
יניב בר אור: כשאני מדבר עם מפעילי מעונות יום, הם מתווכחים אתי שבכלל לא קיים חוק ושהחוק עדיין לא עבר.
יניב בר אור: כמו שאמרתי, לא ברור לי עוד כמה דברים רוצים להשית על מעונות היום הפרטיים.
יניב בר אור: אם אנחנו בלי סבסוד, בלי תקציבים, אנחנו משלמים מע"מ, ארנונה עסקית, שימוש חורג, בטיחות ושיפור תקינה, מאיפה יגיע התקציב לזה?
יניב בר אור: אז כן חייבים לשנות ולפתוח את המסגרת התקציבית הזאת ולתת אותה גם למעונות יום הפרטיים, וגם את ההכשרות, לטפל בנושא של השימוש החורג, צריך לשנות את השיטה הזאת, שרק מעון יום עם סמל יכול לקבל תקציב או יכול לקבל סבסוד, ההורים יכולים לקבל סבסוד רק במעון כזה, כי ברגע שאנחנו נכנסים לסיפור הזה של מעון יום עם סמל, אנחנו אוטומטית מכניסים את עצמנו לאישורים של הרשויות המקומיות ולשימוש החורג, ומזה אני חושב שהחוק רצה להימנע, ואת זה צריך למנוע.
יניב בר אור: אנחנו מאמינים שללא מסגרת תקציבית, העלות להורים תהיה יותר מ-300, 400 שקלים בחודש.
יניב בר אור: לפי חישובים שלנו, מדובר על כ-750 מיליון שקל בשנה.
יניב בר אור: אני לא בטוח ש-1,000 עד 1,500 שקל בחודש תוספת יספיקו.
יניב בר אור: אני חושב שאנחנו הולכים לייקר מאוד את המעונות יום הפרטיים להורים, וזה יהיה חבל.
יניב בר אור: אני חושב שמשרד האוצר והוועדה חייבים לדרוש תוספת תקציבית גם לנושא הזה וגם למעונות היום הפרטיים, בלי להתנות את זה בסמל.
יניב בר אור: אני חושב שככל שאנחנו נקדים להבין שמעונות יום הפרטיים הם עיקר התשתית, שנותנים שירות להורים ושירות טוב להורים, והעובדה היא שההורים ממשיכים לבחור במעונות יום הפרטיים לא מברירת מחדל, אלא הרבה מאוד פעמים, למרות שניתנה להם האפשרות והנקודות כדי להיות במעונות הסמל, מעדיפים את הגננת בעלת התואר הראשון ומעדיפים את המטפלות המוסמכות שקיימות במעונות יום הפרטיים ומעדיפים את השירות הפרטי.
יניב בר אור: אני חושב שצריך להשוות את התנאים האלה גם למעונות היום הפרטיים.
יניב בר אור: תודה.
יוסף ג'בארין: אני מניח גם שבטח אתם הייתם בקשר בשיתוף הציבור, נכון?
יניב בר אור: כן, אנחנו היינו בקשר עם משרד האוצר, משרד העבודה והרווחה ומשרד ראש הממשלה בכל הנושא של התקינה, בעיקר בנושא של הבטיחות.
יניב בר אור: ישבנו יחד וכתבנו את הדברים, ולכן הדברים האלה מקובלים עלינו ולא שמעת אותי בנושא הזה.
יוסף ג'בארין: יופי, תודה יניב.
יוסף ג'בארין: אנחנו נספיק אולי עוד דובר, רק יפעת, הנושא של שימוש חורג היה בכיוון להיפתר, נכון?
יוסף ג'בארין: זה עדיין תקוע?
קארין אלהרר: זה אמור להיות בחוק ההסדרים.
יפעת שאשא ביטון: זה אמור להיות בחוק ההסדרים, אבל עוד פעם, חשוב להגיד לפרוטוקול שזה לא קשור לחוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: בחוק הזה אנחנו מנסים לסייע גם בערוץ הזה, ויעבור חוק ההסדרים עם תיקון שאנחנו ביקשנו שם מהאגף, כי זה הגביל את זה למספר מאוד מצומצם של מעונות.
יפעת שאשא ביטון: התיקון שאנחנו הצענו יכול להביא לפתרון.
יוסף ג'בארין: דקל ואחרי זה חנן.
מור דקל: שלום לכולם, מור דקל, יושבת-ראש העמותה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
מור דקל: אני נמצאת כאן קבוע, ואני מייצגת קודם כל את הילדים.
מור דקל: אני מייצגת מעל חצי מיליון ילדים במדינת ישראל מגילאי לידה עד שלוש, אני מייצגת את ההורים שלהם, וכן, את כל מי שנוגע בילדים, שזה גם המסגרות.
מור דקל: אני אומרת לכם כאן
מור דקל: חברי הוועדה באופן ברור, אותי ואת ההורים ואת כל הילדים במדינה וגם את המסגרות זה לא מעניין אם זה יוצא מכיס ימין או מכיס שמאל.
מור דקל: החשבון הוא אותו חשבון, וזה החשבון של המדינה, ומי שמשלם את המיסים זה אנחנו.
מור דקל: אתם חייבים להתחיל להבין, שכל המחקרים וכל המציאות עד היום מראה, שהשקעה בגיל הרך נותנת רווח עתידי גם למדינת ישראל, וגם בקורונה נוכחנו לדעת, לא היה ניתן להחזיר את המשק לפעולה בלי לפתוח את המסגרות של לידה עד שלוש.
מור דקל: מסגרות שטוענים עכשיו שנסגרו, נסגרו בגלל משבר הקורונה, כי המדינה לא ידעה לתקצב ולתת להם את הבסיס ואת השריון הנכון באותה סיטואציה.
מור דקל: הורים היום לא מחזירים את הילדים למסגרות משתי סיבות: אחת, כי הם מפחדים, כי כל שבוע וכל שבוע אנחנו נחשפים בתקשורת לעוד מקרה, וזאת לא בדיחה וזאת לא הלצה ואלה לא סיפורי מעשיות, התקשורת מראה, ועוד כמה וכמה מקרים שמגיעים אלינו לעמותה, לפעילים, לרשויות המקומיות, למשטרה שנסגרים וזה לא מגיע לתקשורת.
מור דקל: אם אנחנו לא נשים את טובת הילד במרכז ואת הרעיון ואת ההבנה, שגם אם יש בחירות וגם אם אין תקציב וגם אם יש קורונה, מה חשוב יותר מההון האנושי של המדינה הזאת, אם אלה לא הילדים?
מור דקל: ב-7 ביולי 19', יצאו מעל ל-60,000 איש לרחובות.
מור דקל: יום למחרת עמד ראש הממשלה דאז והיום ונתן הצהרה, שהוא רואה את הנושא הזה לנגד עיניו.
מור דקל: באוגוסט האחרון, כשרצו לדחות את חוק המצלמות, גם אז יצאו הצהרות ונלחמנו על זה, וכל הזמן אותן הצהרות שרואים את הילדים של המדינה לנגד עיניכם.
מור דקל: ועכשיו כשאנחנו יושבים פה ב-money time, כי אוטוטו הולכים לבחירות ולזה מצאו תקציב ולתת עכשיו תקציבים לכל מיני דברים שנראה בתקשורת של הקואליציות ושל האופוזיציות, לזה מוצאים תקציבים, אבל לילדים יושבים פה ודנים מאיפה ואין, ואין כסף ולאן זה ילך ומי ייתן, ואם רוצה שר העבודה, שיבוא וייתן מכיסו או שר האוצר.
מור דקל: זה אותו כיס.
מור דקל: זה לא מעניין.
מור דקל: ואם עכשיו אנחנו נכנסים לבחירות במרץ וממשלה חדשה עד שתקום ועד שיוחלט ועד שיבינו מי נגד מי ומה עושים ומעבירים, כמה מקרים עוד ניחשף אליהם?
מור דקל: על הראש של מי יהיה מוות של עוד ילד במדינה הזאת, אם יקרה?
מור דקל: ועל הראש של מי יהיו עוד מקרי התעללות בעשרות ילדים?
מור דקל: כשהחינוך המיוחד, הגנים השפתיים והטיפולים הרגשיים והפסיכולוגיים הן לילדים ולהורים ולמשפחות יעלה פי כמה וכמה למדינה?
מור דקל: ואלה דור העתיד שלנו, אלה חברי הכנסת הבאים, הרופאים הבאים, הממציאים הבאים, המורים הבאים.
מור דקל: איזה מסר אתם כממשלה, כחברי ועדה רוצים להביא כאן לשולחן הזה, רגע לפני שאתם רוצים שמחר ההורים ילכו לבחור בכם?
מור דקל: אתם דורשים את הקול שלנו?
מור דקל: קודם כל תבחרו בילדים ובהורים, וגם במסגרות אגב, כי כל דבר, אם שמים את טובת הילד במרכז, זה כל המשולש שנוגע לילדים.
מור דקל: ולכן התקציב צריך לבוא מכאן – לא מההורים ולא מהמסגרות.
מור דקל: אתם צריכים לדאוג להציל את כולם, ותעשו לי פרצופים שאין כסף, אין תקציב.
מור דקל: אני אומרת שוב פעם, אלה המיסים שלנו וזה התפקיד שלכם.
מור דקל: אתם נבחרתם בשביל זה, אז תמצאו את הפתרונות.
מור דקל: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: תודה רבה מור.
יוסף ג'בארין: חנן אתה אתנו וגם אלונה דניאל, מצד שני אנחנו חייבים לסיים.
יוסף ג'בארין: אולי תהיה אתנו מחר, אלא אם יש לך משהו דחוף להגיד היום?
חנן דגן: זה בסדר מחר, זאת החלטה שלך, אבל במידה ותרצה, אני אשמח להגיד את הדברים שלי.
חנן דגן: אנחנו נשב על התקנות, בסך הכול התקנות זה דבר שצריך להיות.
חנן דגן: הגיע הזמן שיהיה חוק כמו שצריך, אנחנו לא מתנגדים לחקיקה, אנחנו לא מתנגדים לתקנות, רק חשוב שתבינו, כמו שאומרים פה, כל צד אומר: אני מייצג את ההורים, אני מייצג את הגנים, אני יכול להגיד לכם שאני מייצג את הגנים, את הילדים ואת ההורים.
חנן דגן: כולם חשובים לנו, אף אחד לא רוצה שילד ייפגע.
חנן דגן: אני לא מאמין שיש אחד כזה שרוצה את זה, אבל בתוך הדברים חשוב לעשות את הכול נכון עם איזון נכון.
חנן דגן: אנחנו יכולים לומר: נגן על הילד, אנחנו נעטוף אותו שהוא אף פעם לא ייפגע מצד אחד, אבל מצד שני הוא לא יתפתח מוטורית, הוא לא יתפתח חברתית, הוא לא יתפתח פיסית.
חנן דגן: אנחנו צריכים לשים את הגבול עד כמה אנחנו עוטפים.
חנן דגן: אותו דבר בהתנהלות של הגנים.
חנן דגן: אם אנחנו לא נעשה את הדברים נכון, הילדים יישבו בבית, האם היטבנו איתם?
חנן דגן: לא, לא היטבנו איתם.
חנן דגן: אנחנו צריכים את האיזון כדי שכולם יוכלו להתקיים.
חנן דגן: אנחנו צריכים לקחת בחשבון לאו דווקא את האידיאלי, אלא את הריאלי, מה אנחנו יכולים לעשות, את המקסימום למען הגנים כדי שבאמת נשמור על האיזון הנכון.
חנן דגן: בתוך כל מה שאני שמעתי פה, יש דברים שאנחנו מתמודדים איתם ביום יום.
חנן דגן: אני שמעתי את משרד הבריאות, שהרבה פעמים כן הולך על האידיאלי ולא על הריאלי.
חנן דגן: אם יש פקחים שנכנסים לגנים ודורשים שיגישו את המזון בטמפרטורה מסוימת לילדים אבל ילד שייגע בו יקבל כוויה, הם דורשים שזה יתקרר ליד הילד.
חנן דגן: האם זה ניתן מול 10 ילדים לשמור שאף אחד לא ייגע במזון החם?
חנן דגן: זה לא ניתן, צריך לקרר את זה בצד, אבל לא, מבחינתם זה לא תקין, אנחנו רואים פקחים שעושים את זה.
חנן דגן: הדברים האלה צריכים לבוא בצורה נכונה.
חנן דגן: צריכים לבדוק מה אפשרי, מה קיים, ולפי זה להתנהל על הדרך הטובה והנכונה ביותר.
חנן דגן: כשמדברים פה על תקציב, אנחנו לא נראה פה תקציב, אנחנו יודעים את זה.
חנן דגן: למגזר הפרטי לא יגיע שום תקציב.
חנן דגן: אנחנו ראינו את זה עם המצלמות, זה לעג לרש שהגיע לכמה גנים, הוציאו את זה אחרי, מצד שני דרשו.
חנן דגן: אי אפשר, תעשו את השוואת התנאים לכולם בצורה שווה.
חנן דגן: אם אנחנו אומרים שיש בעיה במבנים, תתחילו לתת מבנים.
חנן דגן: אם בונים מבנים שמתאימים לגנים, למה לא תאפשרו גם לגנים הפרטיים להיות בתוכם?
חנן דגן: שכל רשות מקומית תבנה גנים ותשכיר אותם לפרטיים.
חנן דגן: יהיה אינטרס, נוכל לשמור על מחיר סביר להורים, נוכל לשמור על תנאים סבירים.
חנן דגן: הרי איפה אנחנו יושבים היום?
חנן דגן: בבתים פרטיים.
חנן דגן: כולנו יודעים שזה לא המקום האידיאלי שקיים, אבל אין דרך אחרת, אין פתרון אחר.
חנן דגן: המדינה צריכה לסייע לתת את הפתרון הזה וגם לחשוב לעתיד.
חנן דגן: אם אנחנו אומרים שגן חדש יצטרך לעמוד בתנאים אחרים שהם תנאים יותר קשים, האם גן חדש יכול?
חנן דגן: לא כל גן שיחליף מקום ייחשב גן חדש, האם הוא לא יוכל לפתוח מחדש אחרי שנתיים כי הסתיים לו חוזה השכירות או נאלץ לעבור בגלל שכנים?
חנן דגן: אנחנו לא נוכל להתמודד עם הדברים האלה.
חנן דגן: אם יגידו שיעמדו בתנאים אחרים אבל לא יספקו מבנים?
חנן דגן: אנחנו אומרים: לעתיד ייגמר המגזר הפרטי, האם זה מה שאתם רוצים?
חנן דגן: רוצים שהמגזר הפרטי יתקיים.
חנן דגן: אנחנו צריכים לעשות את הכול בצורה הנכונה ביותר.
חנן דגן: הרבה פעמים מתוך השטח אנחנו מרגישים שאנחנו זמניים פה, שאתם רוצים שלא נהיה קיימים.
קארין אלהרר: זה מה זה לא נכון.
קארין אלהרר: למה כל נאומי האפוקליפסה?
חנן דגן: זו התחושה, אי-אפשר להתווכח עם תחושה.
קארין אלהרר: בלתי אפשרי שכל פעם שרוצים להתייעל ולהפוך בטוחים וטובים יותר לילדים, שיבואו נאומי אפוקליפסה.
חנן דגן: אנחנו רוצים להתייעל, זה מה שאתם לא מבינים.
חנן דגן: אנחנו רוצים לבוא ולהיות אחרת, אבל תנו לנו גם את היד לזה, אל תשאירו אותנו בחוץ שאי-אפשר יהיה להתקיים עם זה.
קארין אלהרר: יותר מיד, מה זאת אומרת?
יוסף ג'בארין: חנן, אתה תהיה אתנו מחר.
יוסף ג'בארין: אני מתנצל גם בפני אלונה דניאל, אנחנו חייבים לסיים, כי המליאה התחילה כרגע.
יוסף ג'בארין: אתה תהיה אתנו גם מחר, אני מבטיח כמובן לתת לכם את זכות הדיבור כבר בתחילת הדיון.
יוסף ג'בארין: אנחנו קובעים ישיבת המשך מחר בתשע.
יוסף ג'בארין: אם לא תהיה מליאה, ובינתיים אני שומע שהיא תיפתח ותינעל מחר, זה אומר שמחר נוכל להמשיך גם אחרי המליאה.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שמחר נוכל להתקדם, אולי גם בכיוון של הצבעה ואישור.
יוסף ג'בארין: בינתיים תודה רבה לכם.
ניר אורבך: צוהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
ניר אורבך: מייד נעבור להצבעה על הצעת הוועדה לבחור את חברת הכנסת מיכל שיר סגמן כיושבת-ראש הוועדה.
ניר אורבך: אני מאוד מאוד שמח, שותפה נאמנה, ובאמת שיהיה לך בהצלחה גדולה.
מיכל שיר סגמן: בהתאם להוראות סעיף 106(א)(1) לתקנון הכנסת הוועדה תבחר יושב-ראש מבין חבריה לפי המלצת ועדת הכנסת.
מיכל שיר סגמן: ועדת הכנסת החליטה להמליץ לוועדה המיוחדת לזכויות הילד לבחור בחברת הכנסת מיכל שיר סגמן כיושבת-ראש הוועדה.
מיכל שיר סגמן: מי בעד?
מיכל שיר סגמן: ירים את ידו.
מיכל שיר סגמן: מי נגד?
מיכל שיר סגמן: מי נמנע?
מיכל שיר סגמן: אושר.
): פה אחד נבחרת חברת הכנסת מיכל שיר סגמן כיושבת-ראש הוועדה.
): אני שמח להתחלף איתך.
): קדימה, תנהלי את הישיבה.
): בהצלחה גדולה.
מיקי לוי: צוהריים טובים לכולם, אני פשוט שמח, פשוט שמח לקבל אותך חזרה.
מיקי לוי: הוועדה הזו היא ועדה מאוד מאוד חשובה.
מיקי לוי: יושבים כאן מסביב לשולחן בעלי מקצוע בתחום החינוך, קטונתי, כל אחד בתחומו.
מיקי לוי: הוועדה הזו, כפי שאמרתי, מאוד מאוד חשובה.
מיקי לוי: אתם משמשים לילדים האלה כפה, גם לאור מה שקורה עכשיו גם בגנים, גם במעונות.
מיקי לוי: אתם יודעים מה?
מיקי לוי: גם בתחנות המשטרה.
מיקי לוי: הם לא נקיים ולא חפים מטעויות, ואני אומר את זה כאחד שנשא בכובע הזה בעבר, ועשה טעויות בתחום הזה מחוסר ידיעה, מחוסר הבנה.
מיקי לוי: ולכן אני אומר, שבהחלט לוועדה הזו יש מקום מרכזי לשמש פה, עיניים ואוזן לילדים האלה, כי לפעמים הם לא יודעים לדבר, הם לא יודעים להגיב.
מיקי לוי: גם לשמוע – אבל הם לא יודעים מה הם שמעו ומה הם ראו.
מיקי לוי: ולכן לוועדה הזו יש משמעות יתר במגוון רחב שלנו בחיי היום-יום של החברה בישראל.
מיקי לוי: אני מאחל לך הצלחה.
מיקי לוי: את האדם הנכון במקום הנכון.
מיקי לוי: ועדה מאוד מאוד חשובה.
מיקי לוי: אנחנו לשירותך ככל שתצטרכי.
מיקי לוי: בהצלחה מכל הלב.
מיכל שיר סגמן: אני מניחה שזמנך קצוב.
יפעת שאשא ביטון: אני פה באהבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יושב-ראש הכנסת, יושבת-ראש הוועדה – כיף לפנות אלייך כך – מזכירת הכנסת, ניר.
יפעת שאשא ביטון: אני ישבתי כאן עד לפני שנתיים בדיוק בחדר הזה כיו"ר הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לך, שבעיניי זאת אחת הוועדות באמת הכי משמעותיות, כי אנחנו מייצגים כאן ילדים, כמו שאמר יושב-ראש הכנסת, שהרבה פעמים אנחנו הקול שלהם.
יפעת שאשא ביטון: הם לא יכולים לבטא את מה שהם מרגישים, את מה שהם חווים.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם אלה שכן יודעים לבטא את מה שהם מרגישים וחווים לא תמיד פונים אליהם ולא תמיד משתפים אותם.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נוכחנו כאן בחדר הזה, שכשהילדים מדברים, אחריהם אפילו לא צריך להגיד כלום.
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים לספר את מה שהם חווים ואת מה שהם רוצים ואת מה שהם צריכים בצורה פשוט פנטסטית, וצריך לפעמים פשוט להקשיב, לשמוע ולראות איך אנחנו עושים את הכול כדי לתת להם כאן במדינת ישראל את המעטפת שהם צריכים בכל תחומי החיים.
יפעת שאשא ביטון: את תגעי בבריאות, ואת תגעי בחינוך, ואת תגעי ברווחה, ובכלכלה עם כל הנושא של הצעצועים, ובאמת כל תחום חיים נוגע בילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ואת האחריות הזו אני באמת הרגשתי על הכתפיים שלי, ואני מבטיחה לך שאת מהר מאוד תביני מה גודל האחריות הזו.
יפעת שאשא ביטון: אומרים שהיא ועדה מיוחדת, שהיא לא סטטוטורית – אז כן, אני מוכרחה להגיד לכם, שהוועדה לזכויות הילד היא הוועדה הכי מיוחדת שיש כאן בכנסת, ולא בגלל העניינים הסטטוטוריים.
יפעת שאשא ביטון: ויש לה עוד משהו מיוחד.
מיקי לוי: שאולי הגיע הזמן להפוך אותה לסטטוטורית.
מיכל שיר סגמן: לקבועה.
מיכל שיר סגמן: אוה.
מיקי לוי: חשוב מאוד.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שתצליחי.
מיקי לוי: אני אפריע לך, אני מתנצל, אני מבקש את סליחתך.
יפעת שאשא ביטון: בכיף.
יפעת שאשא ביטון: אם תהפוך אותה לסטטוטורית, תיקח את הזמן שלי.
מיקי לוי: כשהכנסת התחילה היו פה 900,000 איש עם שלוש ועדות ו-120 חברי כנסת.
מיקי לוי: נשארנו עם 120 חברי כנסת, 10 מיליון איש לעומת 900,000, עם מגוון רחב של ראיות, ואלה נושאים שאנחנו לא הצלחנו להזיז – לא את מספר חברי הכנסת ולא את הוועדות עצמן, למרות שהגענו היום ל-16, 17, חלקן אמורות לעבור לסטטוטוריות.
מיקי לוי: ואנחנו נצטרך לתת את הדעת על העניין הזה ולהפוך אותן לכך.
מיקי לוי: תודה וסליחה.
יפעת שאשא ביטון: לא, להפך, אני שמחה שאמרת את זה, כי זה יהיה בידיים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פנינו בזמנו ליושב-ראש הכנסת ורצינו להעביר את הוועדה לסטטוטורית.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה יהיה הישג אדיר – של הכנסת עצמה, זה רק של הכנסת – להגיד: אנחנו באמת שמים את הילדים במרכז ואנחנו דואגים להם.
יפעת שאשא ביטון: כל הזמן מדברים על זה שהם העתיד שלנו, צריך לדאוג להם בהווה.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאמירה כזו של הכנסת תעשה לבד את העבודה, והלוואי שתצליחי במקום שאני לא הצלחתי בארבע שנים שהייתי כאן.
יפעת שאשא ביטון: אבל התחלתי לומר גם שיש פה עוד משהו מיוחד מאוד בוועדה הזו, וזה הצוות שאת מקבלת.
יפעת שאשא ביטון: באמת יש הרבה אנשים טובים בכנסת, אבל יש פה משפחה.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שאת יודעת, העניין של ילדים עושה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז זה תמי וזה מריה ועאליה וגלית ושותפים נוספים.
תמי ברנע: מעיין.
יפעת שאשא ביטון: ומעיין.
יפעת שאשא ביטון: ויש את שמרית – שמרית כבר לא בוועדה?
תמי ברנע: היועצת המשפטית התחלפה.
יפעת שאשא ביטון: התחלפה.
יפעת שאשא ביטון: אז באמת יש פה צוות ממש ממש טוב.
יפעת שאשא ביטון: אז תיהני לפחות עם מי שנשאר ללוות את הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: ואני מאחלת לך המון הצלחה.
מיכל שיר סגמן: אני נכנסת לנעליים מאוד גדולות.
יפעת שאשא ביטון: לא, באמת, את יכולה לעשות את זה בקלי קלות.
יפעת שאשא ביטון: במקום שיש נשמה זה עובד.
יפעת שאשא ביטון: ויהיו לנו הרבה ממשקים, הרבה מאוד ממשקים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אשמח להיות לשירותם, ואיפה שנוכל לשתף פעולה אז באהבה גדולה, כי באמת האינטרס שלנו אחד, שלילדים במדינת ישראל יהיה טוב.
מיכל שיר סגמן: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החינוך, מזכירת הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, תמי – יפעת אמרה שמשפחה, אני כבר הבנתי את זה בערך אחרי הפגישה הראשונה שלנו – מנהלת הוועדה תמי ברנע, ותמי סלע היועצת המשפטית של הוועדה, שלא יכלה להגיע היום.
תמי ברנע: היא בוועדת החינוך.
מיכל שיר סגמן: והצוות המדהים של הוועדה, אני ממש מחכה לעבוד אתכם.
מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכולם על הנוכחות.
מיכל שיר סגמן: בהתרגשות עצומה ובחרדת קודש אני נכנסת לתפקיד הזה.
מיכל שיר סגמן: יש הרבה ועדות חשובות בכנסת, הרבה מאוד, אבל אין חשובה כמו הוועדה הזאת, שדנה בלא פחות מדיני נפשות, הנפשות הזכות והטהורות של ילדינו, ילדי ישראל.
מיכל שיר סגמן: אומרים שאלוהים מרחם על ילדי הגן, אבל לפעמים בני האדם לא מרחמים.
מיכל שיר סגמן: בכל יום ובכל שעה איפשהו במדינה יש ילד שספג אלימות נוראה או פגיעה מינית, לעיתים ממי שאמור להיות השומר והמגן שלו.
מיכל שיר סגמן: רק היום בבוקר אנחנו קמנו לידיעה הבאמת-מזעזעת, כי עוד נערות נוצלו ונפגעו מינית מהבן-אדם שאמור להיות המגן שלהן, המודל שלהן, המורה שלהן.
מיכל שיר סגמן: בכל יום יש ילד שהוחרם על ידי חבריו, או ילד אחר שגלש אל תוך מעמקיה האפורים והשחורים משחור של הרשת החברתית, ילד גאון שהוחמץ, או ילדה שמתקשה ופשוט הוזנחה, ילד שנשכח ברכב ועוד מקרים ונושאים רבים, רבים מדי.
מיכל שיר סגמן: אני נמצאת במשכן הזה מספר שנים, והגשתי כבר הצעות חוק והצעות לסדר, והייתי חברה בוועדת הכספים בעניינים שברומו של עולם.
מיכל שיר סגמן: ועדיין אין דבר שדומה למשימות שמונחות כאן בפני הוועדה הזו.
מיכל שיר סגמן: ילדים שקופים נטולי כול שנושאים עיניהם אלינו, שנשמש להם קול, שנעצור עוול, שנחשוף זוועות, שנשמור עליהם, כי אנחנו יכולים וזה התפקיד שלנו.
מיכל שיר סגמן: בשבועות האחרונים למדתי והתעמקתי בנושא, וככל שצללתי פנימה גיליתי עד כמה הוא עמוק ומורכב.
מיכל שיר סגמן: פגשתי ארגונים ושמעתי עדויות וסיירתי במרכזים, ועם כל האנשים שפגשתי, יחד דיברנו על המדינה ועל החברה ועל כל הדברים המצוינים שקיימים בארץ הבאמת-נפלאה שלנו, אבל גם על הנושאים הכואבים שדורשים שיפור ושינוי משמעותי.
מיכל שיר סגמן: ובמהלך השיחות תמיד עלתה שאלה אחת שחזרה על עצמה בווריאציה כזו או אחרת ולא נתנה לי מנוחה: איך יכול להיות שהמערכת פספסה אותי?
מיכל שיר סגמן: בין אם זו מערכת החינוך או מערכת המשפט או המשטרה, כפי שאדוני היושב-ראש אמר.
מיכל שיר סגמן: אלה צינורות ונקודות בדרך, שאנחנו יכולים לשים עליהם זרקור ולא לפספס את הילדים האלה.
מיכל שיר סגמן: אני נושאת היום תקווה, שבוועדה הזאת הפוליטיקה תישאר מחוץ לחדר.
מיכל שיר סגמן: אנחנו נתווכח, לא תמיד נסכים, לא יהיה קל, אבל המכנה המשותף יגבר על הכול כי אנחנו כאן למען הילדים.
מיכל שיר סגמן: בישראל חיים למעלה מ-3 מיליון ילדים, שליש מאוכלוסיית המדינה.
מיכל שיר סגמן: שליש מתוכם נמצאים מתחת לקו העוני; 13% מהם סובלים ממוגבלות כלשהי; 15% מהם נחשבים לנוער במצבי סיכון; 72% מתוכם מוגדרים כך עקב פגיעה על ידי קרוב משפחה, אגב.
מיכל שיר סגמן: ומולנו עומדת משימה קשה.
מיכל שיר סגמן: תקופת הקורונה לא היטיבה עם ילדי ישראל אלא רק החמירה את מצבם.
מיכל שיר סגמן: בשנה האחרונה מספר הפניות בקשר לחשד לאלימות במשפחה הכפיל את עצמו.
מיכל שיר סגמן: אחוז הפגיעות המיניות במשפחה לא עלה בתקופת הקורונה, אבל יש דיווחים אחרים שאומרים שיש עליה משמעותית, מאחר שלילדים האלה לא היה לאן ללכת, הם היו נעולים באותו בית מתעלל.
מיכל שיר סגמן: לפי עמותת בטרם, בעשור האחרון תועדו יותר מ-900 מקרים של שכחת ילדים ברכב, מתוכם 100 מקרים ב-2020 בלבד.
מיכל שיר סגמן: אלה נתונים בלתי נתפסים, ועוצמתם היא עוצמת האחריות המוטלת על כתפינו.
מיכל שיר סגמן: אני שוב רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על שהגעת לכאן, ואני מאוד שמח שתיקח את המושכות באמת להפוך את הוועדה הזו לוועדה קבועה, כדי שתהיה כאן קורת גג יציבה, אחת, למען ילדי ישראל, ולא בכל פעם נושא יתחיל לשייט לו פה במסדרונות הכנסת בין הוועדות השונות.
מיקי לוי: יעבור תקציב, נטפל בזה.
מיכל שיר סגמן: ולשרת החינוך, ד"ר יפעת שאשא ביטון, מודל לחיקוי והערכה.
מיכל שיר סגמן: את מצטנעת, אבל חוק המעונות, הפיקוח בחוק המצלמות, שנולד פה בוועדה הזו, אנחנו היום רואים איזה שינוי עצום, אדיר ונדרש זה עושה, וזה בזכותך ובזכות הוועדה הנפלאה הזו.
מיכל שיר סגמן: ואני מקווה שנצליח להיכנס לנעליים – שוב, כן – הגדולות שהשארת מאחורייך, ונצליח לעשות עבודה טובה לפחות.
מיכל שיר סגמן: תודה שוב לצוות הוועדה, תודה לכל מי שהגיע.
מיכל שיר סגמן: אני ממש מחכה ומצפה להתחיל לעבוד איתכם, ושיהיה לנו המון בהצלחה.
מיכל שיר סגמן: בוקר טוב.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח את הישיבה.
מיכל שיר סגמן: היום יום שני, 16 באוגוסט, ח' באלול התשפ"א.
מיכל שיר סגמן: הנושא היום הוא מענים רגשיים לתלמידי מערכת החינוך בזמן הקורונה, בתקופת הסגרים.
מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח עם המועצה לשלום הילד, בבקשה.
מיכל שיר סגמן: עו"ד ורד וינדמן.
ורד וינדמן: זו אחת הישיבות הראשונות של הוועדה הכי חשובה בכנסת, אז בהצלחה ליושבת-ראש הוועדה הכי חשובה בכנסת.
ורד וינדמן: לצערי אני אומרת יותר מפעם אחת, אבל אולי הפעם זה יקרה.
ורד וינדמן: הוועדה הזאת, נוכח חשיבותה, צריכה להיות ועדה סטטוטורית.
ורד וינדמן: תודה על בחירה בנושא הזה, שהוא בעיני אחד החשובים ביותר שיש בכלל, בפרט לקראת תחילת שנת הלימודים.
ורד וינדמן: אנחנו עדיין בעיצומו של המשבר.
ורד וינדמן: צריכים לומר למי שחושב אחרת – כנראה לא אלה שיושבים סביב השולחן הזה – שהשלכות הקורונה על ילדים ונוער עוד כאן, ובגדול.
ורד וינדמן: כיאה לוועדה לזכויות הילד, אני חושבת שחשוב מאוד לשמוע את הקול של הילד והילדה, הנער והנערה.
ורד וינדמן: נראה עכשיו סרטון קצר שערכנו, של פרלמנט הנוער שלנו, יחד עם נציגים של מועצת התלמידים.
ורד וינדמן: זה סרטון מעכשיו, מסוף יוני.
ורד וינדמן: זה פרי של עבודה של פרלמנט הנוער שלנו, חבר'ה מבאר שבע ומרהט, שאנחנו עובדים איתם שנה שלמה ומממשים באופן הזה את הזכות שלהם להשתתפות בקביעת מדיניות שקשורה לחייהם.
ורד וינדמן: ניתן לנוער לדבר ואחר כך אמשיך.
ורד וינדמן: (מקרינה סרטון)
תלמידים בסרטון: התקופה שעברנו היא תקופה מטלטלת לכל התלמידים.
תלמידים בסרטון: זה משהו שהכניס הרבה ילדים לחרדות.
תלמידים בסרטון: יצא שבגלל כל מה שעברנו בשנה האחרונה יש הרגשה של לבד מאוד מאוד גדול.
תלמידים בסרטון: במהלך הקורונה נוצר איזשהו בידוד וריחוק חברתי, שלאחר הקורונה, כשלאט לאט חזרנו לבתי הספר, היה אפשר לראות את זה בבירור.
תלמידים בסרטון: בקורונה הרבה מהקשר היה בזום ובמסכים, מה שגרם להרבה התמכרות.
תלמידים בסרטון: במהלך הקורונה מבחינה לימודית נחפר איזשהו בור ואנחנו בני הנוער צפינו בו נחפר.
תלמידים בסרטון: נראה לי שגם המורים חוו את הקושי של ללמד.
תלמידים בסרטון: זה לא משהו שרק התלמיד אשם בו.