GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: בינתיים אנחנו נתקלים בקושי התקציבי שלא מאפשר לנו להתקדם, לפחות לא בעניין ההדרכות.
מרדכי אלישע: שלום לכולם.
מרדכי אלישע: הבנתי שאתם מדברים על תקצוב הדרכות.
מרדכי אלישע: ראשית, אני רוצה להבין על איזה סדר גודל מדברים.
מרדכי אלישע: אנחנו קיבלנו תקציב להדרכות, וגם אין בעיה שנשתמש בזה למטפלות.
מרדכי אלישע: הסתמסתי קודם עם נציגי זרוע העבודה ודיברתי על כמה מיליוני שקלים בודדים.
מרדכי אלישע: בסוף צריך להבין שקיבלנו 322 מיליון שחלקם להכשרה מקצועית וחלקם להכשרת אוכלוסיות, שזה האוכלוסייה החרדית והאוכלוסייה הערבית.
מרדכי אלישע: הכסף הזה די צבוע והוא נועד בעיקר להחזיר אנשים מובטלים לשוק העבודה, זו המטרה העיקרית של סכום הכסף הזה.
מרדכי אלישע: אני לא יודע על איזה סכום אתם מדברים אבל אפשר להקצות חלק מזה לטובת הכשרות מקצועיות למטפלות.
קארין אלהרר: 20–30 מיליון שקל.
מרדכי אלישע: 20–30 מיליון שקל – לא, אני חושב שלא.
יוסף ג'בארין: נשתף אותך בדברים שעלו כאן.
יוסף ג'בארין: כפי שאתה יודע, דיברו על 40 מיליון שקל שמוקצים ליישום חוק הפיקוח, ואמרנו שיש הרבה דברים שכנראה מצריכים תקציבים, אז אנחנו צריכים את כל ה-40 מיליון שקל לדברים הללו, ויותר.
יוסף ג'בארין: ואז עלתה שאלה לגבי ההכשרות.
יוסף ג'בארין: ההערכה הגסה הייתה שהכשרות הן בהיקף של עד 20 מיליון שקל, פחות או יותר.
יוסף ג'בארין: אז אמרנו: אולי אותם 20 מיליון שקל אפשר להעמיס על ה-320 מיליון שקל במסגרת ההכשרות.
יוסף ג'בארין: זה הרעיון שעלה.
מרדכי אלישע: אנחנו מדברים על האוכלוסיות שעובדות כבר, על המטפלות הקיימות, להכשיר עובדות קיימות?
קארין אלהרר: או שכן או שלא.
מרדכי אלישע: יש הבדל.
מרדכי אלישע: אם אנחנו מדברים על מטפלות שמחפשות עבודה ויש מי שיעסיק אותן אז אפשר להרחיב עוד יותר את האופציה, אבל אם אנחנו מדברים על הכשרת כוח אדם קיים – זה לא המטרה של הסכום הזה.
קארין אלהרר: מה זה משנה לך?
אופיר כץ: זה משנה כי - - -
קארין אלהרר: אם הן לא יקבלו את ההכשרה הזאת הגן יצטרך לפטר אותן, אז עדיף לך מישהי מוכרת.
יוסף ג'בארין: אבל גם כוח אדם שקיים יהיה צורך לפטר אותו.
מרדכי אלישע: יש גם תקופת מעבר לעניין ההכשרות.
מרדכי אלישע: בכסף של 40 מיליון שקל לעוד חמש שנים, בכל שנה 40 מיליון שקל, אנחנו בכל מקרה אמורים להגיע לגבי 40 מיליון השקל האלה להסכמות עם אגף התקציבים על פי החלטת הממשלה.
מרדכי אלישע: אפשר להגיד שחלק קטן מהכסף הזה ילך לטובת ההכשרות המקצועיות.
מרדכי אלישע: אין לי בעיה עם זה, זה בסדר גמור, נשמע לי הגיוני.
מרדכי אלישע: כמובן שנצטרך שם גם כסף להכשרות, אנשים מקצועיים מאוד שיבואו להדריך.
מרדכי אלישע: דיברנו על עשר שעות בכל מעון.
מרדכי אלישע: זה גם חלק מן הייעוד של הכסף.
קארין אלהרר: עד כמה אתה יכול להשקיע בזה?
מרדכי אלישע: אני מעדיף ומבקש שהסכומים יבואו מתוך הסכומים שכבר נצבעו לטובת החוק הזה.
קארין אלהרר: אבל אומרים לך שזה לא מספיק.
יוסף טייב: יש לי הצעה.
יוסף ג'בארין: אנחנו צריכים את כל ה-40 מיליון שקל לדברים אחרים.
יוסף ג'בארין: לענייננו כרגע אנחנו צריכים את עניין ההדרכות השוטפות בכל חודש.
יוסף ג'בארין: אם תוכל להקצות מן הכסף שיש להכשרות המקצועיות, מאותם 300 מיליון שקל, לצורך ההכשרות הנדרשות בחוק, זה יפנה קצת כסף לדברים האחרים, לרבות הדרכות.
מרדכי אלישע: שוב אני אומר, צריך להבין: חלק מן ההכשרות הן דיגיטליות.
מרדכי אלישע: אנחנו רוצים להכשיר חלק בדיגיטלי וחלק הבנו שצריך להיות ב-On job training, כלומר שעות הכשרה ממש תוך כדי עבודה.
מרדכי אלישע: בתוך חצי שנה אמור לקבל הסמכה.
מרדכי אלישע: זה הייעוד של ההכשרה הזאת.
מרדכי אלישע: כבר התחלנו ועושים זירוז לקצב של פיתוח הקורסים הדיגיטליים.
מרדכי אלישע: זה עולה מיליונים, נכון, אבל אנחנו רוצים לעשות את זה, ואז זה יגיע להמון המון מטפלות.
מרדכי אלישע: פשוט מאוד, אין טעם להושיב אותן בכיתה.
מרדכי אלישע: היום התוכנית היא של 600 או 700 שעות, שאני חושב שזה לא ריאלי.
מרדכי אלישע: עליכם להבין שמטפל משתכר שכר מינימום.
מרדכי אלישע: להושיב מישהו 700 שעות לימוד כדי להרוויח שכר מינימום – אין לזה שום היתכנות, אין לזה שום סיכוי.
קארין אלהרר: למה 700 שעות?
מרדכי אלישע: אנחנו מבקשים לצמצם את זה.
קארין אלהרר: איך הגעת ל-700 שעות?
מרדכי אלישע: כי זו התוכנית.
שמרית גיטלין שקד: כתבו בתקנות: 220 שעות, מתוכן 150 שעות.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 220 שעות.
קארין אלהרר: 220 שעות במקסימום.
מרדכי אלישע: 600 שעות זה לאנשים שלא עובדים ולא עבדו בתחום.
מרדכי אלישע: בתוכנית החדשה אמרנו שאנחנו רוצים שהשעות האלה שהן עובדות בפועל – קחו את ה-180 שעות, או משרה מלאה, תכפילו בשישה חודשים, בזמן הזה ייתנו הדרכה ב-On job training.
מרדכי אלישע: זה החליף את התוכנית הקודמת.
מרדכי אלישע: אבל אנחנו בכלל רוצים לתת את השעות האלה – דבי הזכירה, יש גם מקדם, שגם "ישראל דיגיטלית" מכירה בזה, לתת חלק לא קטן מזה בהכשרה דיגיטלית.
מרדכי אלישע: אני לא חושב שצריך להכשיר אותם בכיתות לימוד.
מרדכי אלישע: לכן אני חושב שהסכומים שאתם הצגתם, עשרות מיליוני שקלים, הם סכומים גבוהים מאוד.
קארין אלהרר: עם כל הכבוד, יש פה הבנה ברורה מה צריך.
קארין אלהרר: אומרים שצריך X שעות, שהאגף המקצועי מדבר עליהן, לא אני.
קארין אלהרר: אני מניחה שמי שחשב על ה-X שעות האלה יודע על מה הוא מדבר.
קארין אלהרר: חלק מן הזמן זה יהיה בזום, בסדר, אבל חלק משמעותי יהיה On job training, בזמן הפעולה.
קארין אלהרר: זה הצורך, על זה לא מתווכחים.
מרדכי אלישע: אני אחראי, אני ממונה על זרוע העבודה, אני יודע בדיוק מה נקבע ומה יש.
מרדכי אלישע: אף אחד לא קבע כמה מזה יהיה דיגיטלי וכמה יהיה פרונטלי, אף אחד לא יודע.
מרדכי אלישע: כן קבענו שיהיו 250 שעות, תהיה תוכנית כזאת, ואמרנו ש-50 שעות הם יקבלו לפני שהם נכנסים לעבוד ואחרי זה יקבלו את זה ב-On job training.
מרדכי אלישע: אני לא יודע על איזה קבוצות אתם מדברים אבל בגדול אנחנו לא ערוכים להכשיר אלפים רבים וגם אף אחד לא קבע כמה מזה יהיה פרונטלי וכמה מקוון.
מרדכי אלישע: יש גם סוג של שיח עם האגף המקצועי ועם אגף מעונות יום איך תהיה התוכנית הזאת.
מרדכי אלישע: כפי שאמרתי, אני כן מוכן להקצות לדבר הזה כסף.
מרדכי אלישע: אם אומרים שמעונות ייסגרו ולא יהיו מטפלות אז אני מוכן, על מנת שמטפלות כן ימצאו עבודה, כן לתת להן את ההכשרה הזאת בחינם.
קארין אלהרר: זו התוצאה.
קארין אלהרר: תבין, אם התקנות האלה לא יקוימו לא יהיו מטפלות, לא יהיו גנים.
יוסף ג'בארין: בסדר, אנחנו מתקדמים.
מרדכי אלישע: יתנו תקופת מעבר להכשרה, של שלוש שנים, ובשלוש השנים האלה נכשיר את המטפלות.
קארין אלהרר: גם כך יש תקופת הכשרה כבר מ-2018.
קארין אלהרר: חאלס, עד מתי ניתן לדבר הזה לקרות?
יוסף ג'בארין: בסדר, אנחנו צריכים שנתיים–שלוש.
מרדכי אלישע: יש כמה מסלולים שאתם לא מכירים.
מרדכי אלישע: חלק מן המסלולים מכירים בהמון המון שעות ככל שיש ותק למטפלת.
מרדכי אלישע: מי שהיא מטפלת כבר 15 שנים, לא תושיב אותה עכשיו כמו מישהי חדשה.
מרדכי אלישע: אנחנו מצמצמים מתוך הבנה שבאמת אף אחד לא ילמד 600 שעות.
מרדכי אלישע: אבל לאף אחד אין את האומדן האמיתי ואין את העלות האמיתית.
מרדכי אלישע: לכן אני חושב שזה צריך לבוא מהתקציב של 40 מיליון שקל בכל שנה.
קארין אלהרר: אבל אין, אין.
קארין אלהרר: ה-40 מיליון שקל כבר מוקצה לדברים אחרים.
יוסף טייב: אתה חוזר על זה פעם אחר פעם.
יוסף טייב: בתקציב הזה אין את הכסף.
מרדכי אלישע: למה הוא מוקצה?
קארין אלהרר: לחוק המצלמות, למפקחים, לדברים אחרים.
יוסף ג'בארין: מוטי, תהיה איתנו.
יוסף ג'בארין: אנחנו צריכים עוד כסף להדרכות ולכן אנחנו רוצים לפנות כ-10–15 מיליון שקל להדרכות ולנסות להוסיף עוד כסף ממשרד האוצר.
יוסף ג'בארין: כרגע אם אתה אומר לנו שאפשר לפנות חלק מאותם 300 מיליון שקל לצורך הכשרות, ואנחנו יודעים גם שזה פחות או יותר עונה על הייעוד של הכסף הזה, אם אתה מאשר, ואני מבין שאתה מאשר את הדבר הזה - - -
מרדכי אלישע: אני מאשר ככל שזה ייצור תעסוקה.
מרדכי אלישע: ככל שיהיה מסלול שייצור תעסוקה אז כן, אבל לקחת עכשיו ולהשקיע את כל הכסף שנועד למובטלים באנשים שמועסקים כבר - - -
קארין אלהרר: זה לא מה שביקשנו.
יוסף ג'בארין: לא, בוודאי שלא.
יוסף ג'בארין: אנחנו גם אומרים שאלה אנשים שיפוטרו אם הם לא יוכשרו.
מרדכי אלישע: אני מחדד, אדוני היושב-ראש, ברשותך.
מרדכי אלישע: אנחנו נבנה תוכנית שבה תהיה התחייבות של רשתות או מעונות להשמה של המטפלות האלה.
מרדכי אלישע: כאשר אנחנו מדברים על מנגנון כזה אז אין לי בעיה להכשיר אותן, כי זה מייצר מקום עבודה.
מרדכי אלישע: אבל אני לא יכול להסיט כסף שנועד למובטלים לאנשים שכבר עובדים.
יוסף טייב: זה לא ברור לי.
יוסף טייב: רק מי שפוטר יוכל, או גם מי שעתיד - - -?
דבורה ספיר אליעזר: הוא אמר שני דברים.
דבורה ספיר אליעזר: אחד, לגבי מחנכים-מטפלים שנמצאים כבר במעונות יום הוא אמר שזה מהתקציב של 40 מיליון שקל.
דבורה ספיר אליעזר: ככל שמדובר במחנכים-מטפלים שעוד לא נכנסו, שהם מובטלים, ויהיה מסלול הכשרה והשמה, אז הוא מוכן גם מה-320 מיליון שקל.
יוסף טייב: עד לאיזה סכום?
יוסף טייב: אנחנו נהיה מוגבלים בסכום?
מרדכי אלישע: לא נראה לי שאנחנו מוגבלים בסכום כי לא נראה לי שאנחנו נוצף בכמות כזאת.
מרדכי אלישע: לא נראה לי שאנחנו נגביל את זה בסכום.
מרדכי אלישע: כפי שאמרתי, בסופו של דבר נעשה את ההכשרות, בעיקר באופן מקוון, ויתר השעות יהיה באופן פרונטלי.
מרדכי אלישע: יש גם מפתח שקבעו לעניין הזה.
מרדכי אלישע: אנחנו נגבש את הדבר הזה ונצא לדרך.
יוסף ג'בארין: החברים שמשתתפים בדיון, אני חושב שאפשר להתקדם.
יוסף ג'בארין: תודה, מוטי.
מרדכי אלישע: בשמחה, אדוני היושב-ראש.
מרדכי אלישע: אני מדגיש שלא ציינתי סכומים, אבל ככל שמטפלות יהיו מוכנות לעבוד, מצד אחד, ומצד שני יהיו מעסיקים שיהיו מוכנים לקלוט, אנחנו נהיה שם.
קארין אלהרר: לא, זה לא מה שאמרנו.
מרדכי אלישע: זה מה שאני אמרתי.
קארין אלהרר: מוטי, אנחנו לא מדברים על מטפלות חדשות שנכנסות.
מרדכי אלישע: אני מחדד.
מרדכי אלישע: דבי חידדה את זה.
מרדכי אלישע: אני מדבר רק על אנשים שלא עובדים, על מטפלות שלא עובדות.
קארין אלהרר: אבל זה לא מה שאמרנו.
אופיר כץ: אבל הכסף הזה - - -
יוסף טייב: אופיר, אם אתה לא נותן להם הם ייצאו ממעגל העבודה, אז נחכה שיפטרו אותם בשביל לעזור להם?
מרדכי אלישע: אחדד: אני מדבר רק על השנה.
מרדכי אלישע: בשנה הבאה זה יבוא מהחלטת ממשלה.
יוסף ג'בארין: לגבי מטפלות חדשות אתה אומר שברור שהן נכנסות לקריטריונים של התקציב הזה, אבל מטפלת שעובדת היום וצריכה הכשרה – אם היא לא תוכשר היא לא תוכל להמשיך לעבוד.
יוסף ג'בארין: אני חושב שזה גם נכנס במסגרת של עידוד התעסוקה.
מרדכי אלישע: אדוני היושב-ראש, אני חושב ש-40 מיליון שקל בכל שנה שסיכמנו עם אגף התקציבים, הממשלה החליטה על זה, נועדו בדיוק לצורך זה.
מרדכי אלישע: לי יש כרגע תקציב לאוכלוסייה הערבית ולאוכלוסיית החרדים ולמובטלים.
קארין אלהרר: אבל זה יכול להיות גם לערבים ולחרדים.
מרדכי אלישע: אין לי בעיה, המנגנונים שלנו הם תומכי תעסוקה.
מרדכי אלישע: אני לא יכול לפגוע בבלתי מועסקים.
מרדכי אלישע: כרגע אנחנו מחפשים להעלות את שיעור התעסוקה ולתת מענה למובטלים.
מרדכי אלישע: אנחנו לא יכולים לתת מענה לאנשים עובדים.
מרדכי אלישע: יש עבור זה כסף צבוע במסגרת ה-40 מיליון שקל לחמש השנים הבאות ומשם ניתן לזה מענה.
מרדכי אלישע: השנה בכל זאת, למרות שאת 40 מיליון השקל האלה הוצאנו כבר על מכרז פיקוח ומצלמות ותקצבנו את כל המוסדות למצלמות, אני מוכן לתת עוד מהתקציב של הקורונה.
מרדכי אלישע: אבל שוב, אני רוצה שתהיה תעסוקה.
מרדכי אלישע: זה צריך להיות אינטרס שלכם לא פחות משלי.
קארין אלהרר: מוטי, אני לא מבינה אותך.
קארין אלהרר: אתה אומר בעצם: אני אחכה שהמטפלות יפוטרו כי הן לא מתאימות לאירוע ואז אתן להן.
מרדכי אלישע: סליחה, אז תיתנו תקופת מעבר.
מרדכי אלישע: אין החלטות שביום אחד מפטרים את כולם.
קארין אלהרר: בסדר, אבל גם בתקופת המעבר צריך לעשות משהו, לדאוג להכשרות.
מרדכי אלישע: בתקופת המעבר נכנס ה-40 מיליון שקל שיש לנו אותם בכל שנה.
קארין אלהרר: אבל הסברתי לך ארבע פעמים שלגבי ה-40 מיליון שקל יש צרכים אחרים בחוק.
מרדכי אלישע: אבל גם לי יש צרכים לגבי המובטלים.
קארין אלהרר: בסדר, אבל אני מסבירה לך, בסוף זה יהיה העסק שלך, הם יבואו אליך בהפוכה.
מרדכי אלישע: שוב אני אומר, הדברים האלה חשובים מאוד אבל כרגע המטרה המרכזית שלנו בזרוע העבודה, וגם של ממשלת ישראל, היא להחזיר לשוק העבודה אנשים מובטלים עם פריון גבוה.
מרדכי אלישע: אנחנו באבטלה מטורפת.
מרדכי אלישע: זה היעד המרכזי שלנו לשנה הזאת.
מרדכי אלישע: אני רוצה גם לחדד ולהגיד: התקציבים שקיבלנו הם תקציבים מתיבת קורונה, הם לא נועדו לחוק הפיקוח.
מרדכי אלישע: הם תקציבים שצבועים לטובת הקטנת האבטלה, חד-משמעית.
קארין אלהרר: בסדר, אדוני, אז רק שיהיה ברור שאין לנו עוד כסף להדרכות.
מרדכי אלישע: קארין, אז תני למשרד האוצר להגיד את מה שהוא אומר.
קארין אלהרר: בסדר, יבוא משרד האוצר ויגיד לי שיש כסף.
קארין אלהרר: הוא רוצה שאני אצביע על מקורות מימון.
קארין אלהרר: אני לא עובדת בממשלה.
יוסף ג'בארין: מוטי אומר שהוא יכול להתחייב מטבע הדברים על הכשרה של מטפלות חדשות כי זה מתיישב עם ייעוד הכסף.
יוסף ג'בארין: למען האמת, אנחנו בפיגור של עשרות מיליוני שקלים בכל מקרה.
יוסף ג'בארין: טוב, תודה רבה מוטי.
מרדכי אלישע: בשמחה.
יוסף ג'בארין: חבר'ה, אנחנו תקועים בעניין הזה.
קארין אלהרר: זה ממש לא רציני, באמת אני אומרת, אירוע לא רציני.
יוסף ג'בארין: ה-40 מיליון שקל, גם אם נוסיף 10 מיליון שקל של ההכשרות בתוך ההכשרות של הקורונה זה עדיין לא פותר את הבעיה.
יוסף ג'בארין: נראה לי שאנחנו חייבים לצמצם את היקף השעות, בטח בתקופת המעבר, ולראות איך מבטיחים את התקציב.
קארין אלהרר: רגע, אדוני היושב-ראש, לפני שמדברים על צמצום, נמצא כאן נציג משרד האוצר?
יוסף ג'בארין: כן, נמצא כאן איציק דניאל.
קארין אלהרר: שלום איציק.
קארין אלהרר: תקשיב רגע, יש פה אירוע גדול.
קארין אלהרר: שמעתם את ההורים, שמעתם סיפורים.
קארין אלהרר: בכל יום יש עוד בעיות שצצות.
קארין אלהרר: בינינו, זה לא יפתור את כל הבעיות אבל לפחות עם יד על הלב נוכל להגיד שעשינו כמיטב יכולתנו.
קארין אלהרר: כרגע בלי שאתם מוסיפים עוד כסף האירוע הזה פשוט יהיה פארסה.
קארין אלהרר: נגיד שיהיו תקנות, תהיה כותרת בעיתון, כולם יחגגו, אבל ביני ובינך, אתה יודע שמצבם של הגנים לא ישתנה.
קארין אלהרר: יש הרבה גנים מצוינים, יש הרבה גננות מעולות, אבל יש גם לא.
קארין אלהרר: זו המטרה של החוק וזו המטרה של התקנות.
קארין אלהרר: אני באמת פונה אליכם, לפני שנעשה צחוק מעצמנו ומההורים וגם מהחוק עצמו, אני ממש פונה אליך בבקשה.
קארין אלהרר: לא מדובר בהרבה כסף.
קארין אלהרר: כשרוצים לעניינים פוליטיים מוצאים תמיד הרבה מאוד כסף.
קארין אלהרר: פה זה עניין של חיים ומוות.
קארין אלהרר: אני ממש מבקשת ממך אם תוכל לעשות עוד שיחת טלפון, לראות איך אפשר לשדרג את זה.
קארין אלהרר: אני לא מבקשת עוד הרבה אבל משהו.
יוסף ג'בארין: תודה, קארין.
יוסף ג'בארין: הפנייה שלך היא כמובן בשם כולנו.
יוסף ג'בארין: כמובן לך במיוחד כאחת היוזמות יש את הזכות של אותה יוזמה שאת רוצה לראות אותה גם מתממשת בפועל ולא שתישאר אות מתה בספר החוקים.
יוסף ג'בארין: אנחנו מצטרפים כמובן לדרישה הזאת.
יוסף ג'בארין: בכמה דקות שנותרו לפני ההפסקה – ובינתיים כמובן נבקש ממשרד האוצר וממשרד העבודה לנסות למצוא פתרונות איך אנחנו יוצאים מן המלכודת הזאת – נשמע אנשים שביקשו לדבר.
יוסף ג'בארין: קודם כול ג'וזיף אבו האני, וגם נציגים מן החינוך החרדי.
יוסף ג'בארין: ג'וזיף, אתה איתנו מהדיון אתמול וגם היום, אז קודם כול תודה.
יוסף ג'בארין: אם תוכל לחדד את הדברים שאתה רוצה להצביע עליהם, בבקשה.
ג'וזיף אבו האני: אני כבר ארבע שנים בדיונים האלה.
ג'וזיף אבו האני: קודם כול, תודה רבה לך ולכל הצוות.
ג'וזיף אבו האני: חבל שאמיר איננו כי השאלה מופנית אליו.
יוסף ג'בארין: אמיר נמצא פה ומקשיב.
ג'וזיף אבו האני: השאלה שלי היא בקשר לאישור ראשוני בסקטור הערבי.
ג'וזיף אבו האני: על פי ההערכה שלי יש 800–900 מעונות שלא מוכרים בסקטור הערבי.
ג'וזיף אבו האני: השאלה שלי היא כמה הגישו בקשה לאישור ראשוני?
ג'וזיף אבו האני: להערכתי לא יותר מ-100.
ג'וזיף אבו האני: וכמה קיבלו אישור ראשוני?
ג'וזיף אבו האני: להערכתי 50 פחות או יותר.
ג'וזיף אבו האני: אני מצפה לתשובה ממר אמיר מדינה בקשר לזה.
ג'וזיף אבו האני: זו שאלה אחת.
ג'וזיף אבו האני: שאלה שנייה, אני מתאר לעצמי שהתקנות האלה כוללות את כולם, אלה שמוכרים ואלה שלא מוכרים.
ג'וזיף אבו האני: דבר שלישי ואחרון, אני מתאר לעצמי שהתקנות האלה ייכנסו לתוקף ב-1 בספטמבר 2021.
ג'וזיף אבו האני: תודה.
יוסף ג'בארין: אמיר, רשמת לך את השאלות?
יוסף ג'בארין: לוסי חדידה, בבקשה.
לוסי חדידה: שלום, צוהריים טובים.
לוסי חדידה: אני יושבת-ראש ארגון גנים ברמה אחרת.
לוסי חדידה: אני ממש מברכת על הרצון באמת לעשות הכול למען הילדים.
לוסי חדידה: אנחנו ממש באותה מטרה.
לוסי חדידה: זה באמת החזון של כל הארגונים ושלנו, שהילדים יהיו במרכז, ואנחנו מברכים על כל הדרך הזאת.
לוסי חדידה: יש אבל אחד גדול, כי הפער במציאות בין גן מפוקח לגן פרטי מבחינת שטח, מבחינת תשתיות ומבנים הוא פער גדול מאוד, שעם כל הרצון לעמוד בתקנות האלה מאוד מאוד קשה ליישום.
לוסי חדידה: זה משהו שצריך לשים אותו על השולחן, במיוחד שגם מדברים על שימוש חורג, שהוא כרגע לא קשור, אבל הוא עדיין כמו חרב מעל הראש שלנו ועדיין עיריות רוצות את הקופון שלהן ועדיין ניגשות לגנים וקונסות אותם ומכניסות אותם להוצאות גבוהות מאוד מעבר לתקנות המבורכות שאנחנו מדברים עליהן, שזה באמת המהות שלנו.
לוסי חדידה: המהות היא לדאוג לחינוך של הילד, וקופון של עירייה או רשות מקומית זה לא המהות פה.
לוסי חדידה: אז או שתיתנו לנו מענה של תשתיות כמו למעונות מפוקחים, שאם אתם רוצים שאנחנו נעמוד בד בבד במקביל לגן או מסגרת מפוקחת, יש פה פלוס ומינוס לכל דבר, אז זה המחיר.
לוסי חדידה: המחיר הוא שתדאגו לנו, אבל תדאגו לנו באמת, לא רק לדרוש.
לוסי חדידה: לדרוש אין בעיה, הנה אמרתי לכם, משאת נפשי היא שכל ילד במדינה יעמוד תחת כל היוזמה המבורכת הזאת, אבל לא שהמחיר יהיה עלינו או שזה יושת על ההורים.
לוסי חדידה: מדינה יקרה, האוצר הכי יקר בעולם הוא הילדים שלנו.
לוסי חדידה: תוציאו מהכיס שלכם, אבל כפי שצריך, לא במשחקים, לא כמו ב"התנהלות בטוחה", שאמרתם שיש תקציב וכבר חצי שנה החבר'ה שלי בשטח מממנים את זה מהכיס שלהם לצוותים, לבעלי הגנים, מממנים את העזרה הראשונה, את ההתנהלות הבטוחה.
לוסי חדידה: זה שבכל דיון אתם אומרים: יש לכם משאבים ותקצוב על הקורסים של הדבר המינימלי – מה זה אישור - - - חמש שנים לפחות תקצוב על ההכשרות, שהן מבורכות.
לוסי חדידה: אני גם רוצה שכל איש חינוך שירצה להתעסק ולהיות במגע יעבור הכשרה מינימלית של מטפלת מוסמכת.
לוסי חדידה: אני כארגון דואגת לעשות את הדברים אבל אני ארגון, אני לא המדינה ואני עושה את הצעדים בלי חוקים ובלי תקנות ובלי כל הקשקושים האלה, אני מצטערת.
לוסי חדידה: אני עושה את זה כאדם פרטי קטן, מנסה לעשות דברים של הגדולים, שזה אתם.
לוסי חדידה: אני נמצאת פה בדיונים ואני לא יודעת מה הדבר הזה.
לוסי חדידה: תעיפו את הבחירות האלה, תעיפו את כל השיקולים הפוליטיים האלה ותתחילו להתמודד עם הדבר הכי חשוב, שזה ילד שצריך דמות חינוכית, ילד שצריך יציבות רגשית, ילד שצריך טיפול.
לוסי חדידה: לא מדינה שמשחקת את משחק הכיסאות מי יושב ומחמם יותר זמן את הכיסא.
לוסי חדידה: אני מציינת: התנהלות בטוחה, עזרה ראשונה – נגמר התקציב כבר לפני חצי שנה.
לוסי חדידה: שימוש חורג – להקפיא אותו עד חוק ההסדרים.
לוסי חדידה: תנו הוראה לכל הרשויות המקומיות לרדת לנו מהראש, עם כל הקורונה הזאת, כשהשטח שלי עדיין משקם את עצמו ומלקק את הפצעים, כשהמענקים המגוחכים שנתתם לנו לא מספיקים אפילו לכלום, וגם רק בתיאוריה.
לוסי חדידה: יש פה הרבה מאוד תיאוריה, מנותקת מהמציאות בשטח.
לוסי חדידה: וגם לגבי גן חדש – גן שעובר מקום, אני עכשיו נאלצת לעבור מקום כי השכירות נגמרה, מה קורה?
לוסי חדידה: אני צריכה לעמוד בכל התקנות החדשות האלה?
לוסי חדידה: תסבירו את זה, שיהיה ברור, שיהיה כתוב, לא רק ייאמר, שיהיו דברים כתובים.
לוסי חדידה: לגבי כל ההכשרות – אנחנו כבעלי גנים צריכים לשלם שעות נוספות לאותו עובד שלא נמצא, לדאוג להחלפה בשטח.
לוסי חדידה: יש תחלופה נוראית של צוותים.
לוסי חדידה: אני צריכה שאותו עובד יתחייב לי למסגרת.
לוסי חדידה: אני השקעתי בו מעבר להכשרה שאתם מביאים, אני משקיעה בשעות נוספות, אני משקיעה בהחלפה בשטח – שאותו עובד לפחות יתחייב לי לשנה אחרי שהוא עבר את ההכשרה.
לוסי חדידה: גם מצוקת כוח האדם – הגשתי נייר עמדה שבו הצגתי חלופות מכאן ועד לשמיים.
לוסי חדידה: אנחנו במצוקה נוראית.
לוסי חדידה: אני עצמי והשטח שלי לא מקבל עוד ילדים לגן כי אין עובדים, כולם בחל"ת.
לוסי חדידה: מה זה ההמצאה של החל"ת הזאת שלא נגמרת?
לוסי חדידה: אנשים לא רוצים לעבוד.
לוסי חדידה: כותבים לי: שחור, שחור, שחור.
לוסי חדידה: לא רוצים.
לוסי חדידה: אני כבר רואה שחור משחור.
לוסי חדידה: זה לא עובד כך.
לוסי חדידה: תמצאו פתרון לכל החל"ת הזאת, שיבואו ויקבלו את ההכשרה שצריכים ושיבואו לעבוד.
לוסי חדידה: אנחנו צריכים עובדים.
לוסי חדידה: הצעתי: אנשי שירות לאומי, סטודנטים לחינוך שיעשו סטאז' אצלנו שמוכר, עבודה מועדפת.
לוסי חדידה: יש פה הרבה פתרונות גם בלי כל התקצוב האין-סופי הזה שאתם מדברים עליו.
לוסי חדידה: תביאו לנו אנשים לשטח, אנשים שיעברו הכשרה, ליהודים, לא רק למגזר הערבי שאני מכבדת אותו, אבל שתהיה לנו גם הכשרה ובתי ספר של יהודים שיבואו לעבוד בגנים.
לוסי חדידה: אנחנו צריכים כוח אדם מעבר לכל התקינה הזאת, שאני מברכת עליה.
לוסי חדידה: את התקינה הזאת תשמישו לי עכשיו, תביאו לי אנשים.
לוסי חדידה: אני גם רוצה על כל חמישה פעוטות מטפלת אחת, בואו תביאו לי, תתמודדו עם המציאות בשטח, לא עם התיאוריה.
לוסי חדידה: אני אוהבת את התיאוריה אבל תרדו למציאות בשטח.
לוסי חדידה: אין פה מציאות, היא לא מקבילה למה שאתם רוצים.
לוסי חדידה: אשמח שכל הדבר הזה יהיה.
לוסי חדידה: תקשיבו ובואו נמצא פתרון.
לוסי חדידה: לא רק לדבר ולדבר.
לוסי חדידה: צריך פתרון.
לוסי חדידה: תודה רבה, צוהריים טובים, ושנדע באמת רק ימים טובים ושהילדים יהיו בחינוך הכי אידיאלי ואופטימלי מכל העולם, מכל ה-OECD שאנחנו נהיה במקום הראשון.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לוסי.
יוסף ג'בארין: יערה שילה ואחר כך ליאור גבאי.
יוסף ג'בארין: עוד כמה דקות נצא להפסקה.
יערה שילה: תודה רבה.
יערה שילה: אדבר בקצרה.
יערה שילה: כל הדיון פה מתעסק בעצם – אין שום התייחסות לזכות הילדים לחינוך.
יערה שילה: הכול מתייחס מתוך ההיבט של תעסוקת נשים, וכך הילדים מקבלים פה את המסגרת.
יערה שילה: אם נתייחס לכל הילדים, שיש להם זכות לחינוך, מתוך היבט של חינוך, כי הילדים מקבלים טיפול ואיכות חינוך, מה שקורה בעולם – ובהשוואה עולמית אנחנו במקום ממש ממש ממש מאחור.
יערה שילה: יש פה חוקרים, אני רואה את אסתר אדיאף ועוד חוקרים – כולם היו בטוחים שב-OECD אנחנו הכי נמוכים בתקינה, בהכשרה, בכל מה שתרצו.
יערה שילה: למה?
יערה שילה: כי המבט שבו אנחנו מסתכלים כאן כרגע הוא מבט של תעסוקת נשים, לצערי בלי זכויות של חינוך ילדים.
יערה שילה: השבוע היה מדביר אצלי בבית.
יערה שילה: הדבר הראשון שהוא הראה לי זה תעודה, יש לו פרופסיה של מדבירים.
יערה שילה: רק בגיל הרך במדינת ישראל, בגיל לידה עד שלוש, לא חייבים פרופסיה, כל מי שרוצה יכול לבוא.
יערה שילה: היום באישור הראשוני, גם זה במאמץ עליון של קארין אלהרר שיושבת איתנו שנים, של ההורים, של כל מי שמלווה את הדבר הזה, אז יש רישום (ר"פ), והנה 100 אנשים עם עבירות פליליות יצאו מן המערכת.
יערה שילה: זה פשוט הגחכה של המצב.
יערה שילה: אני חושבת שצריך לתת את הדעת מתוך המקום של מוסד חינוכי, ואז גם המסגרות הפרטיות – ברגע שזה מוסד חינוכי השלטון המקומי מסתכל עליהן אחרת והארנונה אחרת והכול נראה אחרת.
יערה שילה: אני ממש מבקשת, גם אם זה לא עובר למשרד החינוך, ואני יכולה להבין את זה, תסתכלו על ההיבטים, תנו לזה גושפנקה: טיפול-חינוך.
יערה שילה: בכל העולם – יש מקומות שבהם זה מפוצל, שמערכת לידה עד שלוש נמצאת ברווחה וחלק בחינוך.
יערה שילה: תקראו את הטאליס האחרון.
יערה שילה: אבל בכל זאת, הילדים והילדות במסגרות נחשבים ברי חינוך.
יערה שילה: כרגע זה עסק ולכן הכול נראה כך.
יערה שילה: אולי בתקנות נתייחס לזה כך ואולי נפתור כמה דברים בתוך הדבר הזה.
יערה שילה: כולי תחינה, לראות בזה פרופסיה.
יערה שילה: כיום גם באקדמיה יש ירידה משמעותית מאוד בלמידה על תחומי גילאי לידה עד שלוש, בכלל על הגיל הרך, כי התדמית נמוכה.
יערה שילה: כשאני אומרת שאני מומחית לגיל הרך מסתכלים עליי כאילו אני לא-יודעת-מה, ואם תראו את הריאיון שלי, אני אומרת לכתב:
יערה שילה: אתה מכיר עורך דין בלי פרופסיה?
יערה שילה: הוא שותק רגע ואז אומר לי: לא, אבל אני מכיר עורכי דין לא פרופסיונליים.
יערה שילה: בסדר, אז תעשו את זה פרופסיה ונכיר אולי גננות לא פרופסיונליות קצת, אבל בואו נעשה מזה פרופסיה.
יערה שילה: בכל המחקרים בעולם, אחיות בעולם – ברגע שזה נהיה פרופסיה נהיה לזה מעמד, נהייתה לזה הכרה.
יערה שילה: כך תהיה גם יציבות למסגרות.
יוסף ג'בארין: תודה לך יערה.
יוסף ג'בארין: ליאור גבאי, בבקשה.
ליאור גבאי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לחברי הוועדה.
ליאור גבאי: אני מנכ"ל נאות מרגלית – רשת חינוך ארצית, ואני מדבר גם בשם שאר חבריי לפורום הארגונים, קרי: ויצ"ו, נעמ"ת, אמונה, נשי חירות ובית יעקב.
יוסף ג'בארין: אפשר לשאול אותך, רק לסבר את האוזן: מה שיעור המסגרות המסובסדות בתוך המסגרות בחברה החרדית?
ליאור גבאי: להערכתי זה סדרי גודל דומים למגזר הכללי.
יוסף ג'בארין: 70%? 75%?
ליאור גבאי: אולי קצת יותר.
ליאור גבאי: בערים החרדיות זה קצת יותר, למשל בביתר או באלעד, אבל שוב, זה לא בגלל מסגרות של מעונות יום אלא רק בגלל המסגרת החדשנית שקרויה משפחתונים שנתנה איזה מענה לעניין הזה, אבל בלי זה היו פחות או יותר אותם אחוזים.
ליאור גבאי: ברשותכם, אני רוצה לומר שני דברים.
ליאור גבאי: ראשית, כולנו, כל חברי פורום הארגונים שלחנו מכתב מפורט עוד בזמנו כשהתחילו לדבר על הפניות לציבור אך לצערי לא זומנו לשולחן עגול כפי שהתבקש כדי לערוך דיון אמיתי, כי בכל אופן מאחורי הארגונים קיימות עשרות שנות ידע וחבל שלא ניצלו את זה לטובת העניין.
ליאור גבאי: זה דבר ראשון.
ליאור גבאי: דבר שני, מכיוון שאנחנו מודעים לכך שבסוף בסוף הנטל של כל שינוי בתקנות ייפול על ההורים, אנחנו כארגונים חברתיים רואים בחומרה רבה את העניין הזה כי אין היתכנות.
ליאור גבאי: גם היום להורים קשה לעמוד בסבסוד התשלום שהם נדרשים לשלם, לא כל שכן אם יידרשו להשלים בגין כל השינויים בתקינה או בתוספת ילדים, הנטל הזה ייפול על ההורים.
ליאור גבאי: אנחנו חושבים שאסור שזה יהיה.
ליאור גבאי: קודם להחלטת הוועדה על התקנות ראוי שמשרד האוצר ימצא מקור תקציבי ויצביע עליו.
ליאור גבאי: לא רק שידבר בהצהרה: "הנחיתי את אנשי האוצר" אלא גם ימצא מקור ויגיד: "זה המקור לסבסוד של כל הסיפור הזה".
ליאור גבאי: דבר שלישי, אנחנו מתמודדים יום-יום ויש לנו שיתוף פעולה עם האגף למעונות יום, באופן מצוין.
ליאור גבאי: לצערי לא רק האגף למעונות יום קשור בנושא של הכשרה.
ליאור גבאי: ההכשרה קשורה לאגף אחר במשרד, שהוא האגף להכשרה מקצועית, שלצערי הרב המענים שם מעטים מדי, מאוחרים מדי, וזה כשהתנסחתי בעדינות.
ליאור גבאי: המשמעות של זה, שיש מאות ואלפי מטפלות שרוצות ויכולות לעמוד ביעדים של בחינות ולא עומדות בהם, לא בבחינות עיוניות, שלא לדבר על הבחינות המעשיות.
ליאור גבאי: רק אצלי בארגון יש כמה מאות בנות שעברו כבר בחינות עיוניות ולא יכולות לעבור בחינות מעשיות כי האגף במשרד לא מגיע לסיפור הזה.
ליאור גבאי: המשמעות של כל הדברים האלה היא שטרם יחליטו על הכשרה ותוספת – אגב, אני רוצה לספר לכם דבר פשוט מאוד.
ליאור גבאי: אני לא יודע אם מישהו מכם יודע: יש קושי עצום להשיג מטפלות במעונות היום, לא משנה באיזה מגזר, לא משנה באיזה מיקום גיאוגרפי.
ליאור גבאי: כל הארגונים סובלים בגלל שהשכר שמשלמים במעונות היום הוא שכר נמוך.
ליאור גבאי: דיברנו על זה לא אחת, התרענו לא אחת שאם המדינה הייתה רוצה להחשיב את נושא הגיל הרך הייתה מאפשרת לנו להעלות את שכר העבודה של המטפלות.
ליאור גבאי: כל עוד זה לא קיים יש קושי עצום לגייס מטפלות.
ליאור גבאי: ועכשיו, מעבר לקושי הזה, אז בואו נגיד עוד פעם: יש לנו גזירות חדשות: עוד 220, עוד 400.
ליאור גבאי: חשוב מאוד לעשות הדרכה, חשוב מאוד לעשות הכשרות, אבל צריך שתהיה הלימה בין הדרישות לבין המציאות בשטח.