GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גיל רביב: גם אנחנו מרחיבים את הנושא של קליטה של מתמחים, אבל לשכפל שירותים מסורתיים זה לא יהיה פתרון למה שקורה במדינה.
גיל רביב: תודה.
יוסף ג'בארין: תודה רבה על הערות המאירות בנושא.
יוסף ג'בארין: אנחנו נאלצים לסיים, ואני חושב שהדיון עדיין לא מוצה.
יוסף ג'בארין: יהיה חשוב לקיים גם דיון מעקב.
יוסף ג'בארין: אני מציין גם שמרכז המחקר של הכנסת ממשיך לעקוב ולקבל את הנתונים שאנחנו צריכים להשלמת תמונת המצב.
יוסף ג'בארין: אבל אין ספק שעולה כאן דאגה רבה מהדברים שנשמעו, שעדיין משקפים מחסור קשה במענים, באנשי טיפול לילדים ולבני נוער בתחום הזה של בריאות הנפש, במיוחד בפריפריה הגיאוגרפית וביישובים הערביים.
יוסף ג'בארין: לכן יש לנו קריאה מאוד ברורה להעלאת מספר הפסיכיאטרים, הפסיכולוגים והפסיכותרפיסטים המומחים בתחום הילדים.
יוסף ג'בארין: אין ספק שצריך להעלות את כוח האדם המקצועי שנותן את המענים הנדרשים.
יוסף ג'בארין: בהקשר הזה אנחנו קוראים למשרד הבריאות להבטיח שתוכנית המימון למתמחים תמשיך בתחום בריאות הנפש.
יוסף ג'בארין: אני חייב לציין שהייתי מודאג מהעמימות שבה הנושא טופל, וגם מההתייחסות של משרד הבריאות לא הייתה מספיק ברורה.
יוסף ג'בארין: זה בהחלט גם מדאיג את קופות החולים שדורשות, בצדק, הבהרות בנושא.
יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד הבריאות גם לבחון מימוש התוספת התקציבית לנושא בריאות הנפש, כפי ששמענו בדיון, גם מנציג משרד הבריאות וגם מנציג האוצר, ואנחנו מבקשים לקצר את תקופת בחינת הנושא כך שהתשובות שיינתנו יהיו בתקופה הקרובה, בהתחשב גם בהחרפת הבעיות בצל משבר הקורונה.
יוסף ג'בארין: הוועדה גם קוראת למשרד הבריאות לעגן את המלצתו לגבי סטנדרט זמני ההמתנה, שיהיה מעוגן בחוזר של מנכ"ל וכמובן שצריך לדאוג ליישום הסטנדרט הזה בשטח.
יוסף ג'בארין: חלפו שנתיים ובינתיים אין שינוי משמעותי שניכר בשטח.
יוסף ג'בארין: הוועדה גם קוראת למשרד הבריאות לאפשר למרכזים להתפתחות הילד לטפל בילדים ובמשפחות עם בעיות רגשיות התנהגותיות, גם ללא קשר וגם ללא רקע של בעיה התפתחותית, כפי ששמענו גם בדיון.
יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך ללוות את הנושאים הללו.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שנצטרך לקיים ישיבת עבודה עם גורמי משרד הבריאות בנושא, עם הפסיכולוג הראשי, ונקיים דיון מעקב עוד כחודשיים-שלושה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לכולכם ולהתנצל בפני המשתתפים שלא יצא לנו לשמוע אותם.
יוסף ג'בארין: נשמח להיות בקשר גם איתם בדיונים הקרובים בנושא.
יוסף ג'בארין: אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד, יום שני, 8.12, אנחנו כאן בדיון מהיר שיזמו חברי הכנסת אופיר כץ, אוריאל בוסו ואימאן ח'טיב יאסין, בנושא של חוסר בליווי ומעטפת שיקומית מקצועית לפעוטות וילדים שעברו התעללות.
יוסף ג'בארין: נושא חשוב ביותר, האמת היא שכמעט מדי שבוע אנחנו נחשפים לעוד ועוד סיפורים, תמונות וגם סרטונים מצמררים של ילדים קטנים, חסרי ישע, מוטחים על מזרונים, נחבטים ונגררים על הרצפה ועוד תמונות מזעזעות.
יוסף ג'בארין: אי אפשר לדמיין תחושתו של אותו הורה ששולח בעצם את הילד שלו לגן, במקום שאמור להיות הכי בטוח עבורו, ומגלה אחר כך שבעצם הילד שלו נמצא בגיהינום.
יוסף ג'בארין: גיהינום של התעללות ושל אלימות קשה.
יוסף ג'בארין: אנחנו התמקדנו הרבה בכל הסוגיה הזו של המסגרות לילדים בגיל הרך, פעוטונים, פיקוח עליהם, והיום מתמקדים בסוגיה מאוד, לדעתי, חשובה ולא כל כך נידונה בשיח הציבורי, לגבי המענים שהמדינה נותנת או בעצם, לא נותנת, לאותם ילדים שעברו התעללות ועברו אלימות בפעוטונים, סוגיית האם קיים ליווי נפשי, פסיכולוגי, האם קיימת מעטפת תמיכה, מעטפת שיקומית מקצועית, אני מניח שכולם יסכימו על הצורך המקצועי, הנפשי, הבריאותי, הפסיכולוגי, במעטפת כזו ולכן עולה השאלה, עד כמה בהחלט זה מתקיים בשטח.
יוסף ג'בארין: אי אפשר כמובן לנתק את הדיון הזה מהדיונים שהיו לנו על תקנות חוק הפיקוח, תקנות שהיו אמורות להיות מאושרות עוד באוקטובר 2019, עד היום לא אישורו.
יוסף ג'בארין: התקנות האלה הן כלי מאוד חשוב ומרכזי בפיקוח על הפעוטונים, ולכן, לאי אושרן יש גם השלכות מעשיות על הדיון של היום.
יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, טיוטת התקנות פורסמה עוד בסוף אוגוסט, והתקנות אמורות להגיע לוועדה הזו, לפי החוק, כדי לאשר אותן.
יוסף ג'בארין: אבל לצערי, אנחנו נתקלים בסחבת שנמשכת, התמהמהות לא מובנת, ובינתיים אנחנו עד ועוד נחשפים לאותם מקרים קשים במסגרות הללו.
יוסף ג'בארין: לכן, אין ספק, שאחת המסקנות שתהיה לדיון הזה, הצורך המיידי להביא את התקנות לאישור הסופי של הוועדה, כדי גם ללוות את היישום שלהם בשטח.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שיזמו את הדיון, איתנו כאן חברת הכנסת, אימאן ח'טיב יאסין, אני מניח שבזום חבר הכנסת אופיר כץ.
יוסף ג'בארין: נפתח את הדיון עם חברת הכנסת אימאן.
אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב, כבוד היו"ר, חברים וחברות, בוקר טוב להורים שנמצאים איתנו כאן, להורים שנמצאים בזום, אין מילים לתאר על מה שאתם עוברים וחווים, חשיבות רבה לנושא הזה כמו שאר הנושאים, ידידי, יוסף, בקשר לטיפול הרגשי, פסיכולוגי לילדים שעוברים התעללות.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב, התחום הזה של הטיפול הרגשי, פסיכולוגי, לילדים, במיוחד בגילאי לידה עד גילאי שלוש, עד עכשיו נמצא כתחום הפקר, שהמדינה מזניחה אותו ביודעין, בלא יודעין, אבל זו עובדה קיימת, שהמדינה בעצמה עוד תשלם עליה הרבה, ואנחנו יודעים שתמיד מה שמניע את הרשויות זה נושא כלכלי, ומוכח מחקרית, גם כאן וגם בעולם, שההשקעה בילדים בגיל צעיר מניבה תוצרים כפולים פי כמה וכמה מהשקל או מהסכום שמושקע בגיל הילדות.
אימאן ח'טיב יאסין: המדיניות החברתית של המדינה, נוקטת בכיוון של להוציא את ההורים לעבודה, להוציא את ההורים לעבודה זה דבר טוב לכולנו, גם להורים, גם למשפחה, גם למשק הכללי.
אימאן ח'טיב יאסין: אבל מצד שני, היא מתעצלת רבות בלמצוא את המסגרות המתאימות, הרלבנטיות, ועוד יותר, גם במסגרות המעטות שקיימות, לתת את התקניות ואת הפיקוח הרלבנטי והדרוש להתפתחות בריאה, וטובה, ונורמטיבית לילדים שלנו.
אימאן ח'טיב יאסין: ככה אנחנו רואים למשל בישראל, לפעוטות קטנים התקניות היא אדם אחד מבוגר, מטפל אחד על שישה או שבעה תינוקות.
אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו נסתכל סביב במדינות שכבר השכילו להבין את טובת החברה, זה עדיין אנחנו רחוקים בהרבה, ולא לדבר על גילאי שנה וחצי, אנחנו, המקפצה עולה רבות במקום הזה.
אימאן ח'טיב יאסין: במדינות העולם הנאור, כבר מזמן התחילו לעבור מ- caring ל- educating ולחינוך בגיל מאוד מאוד צעיר.
אימאן ח'טיב יאסין: ואנחנו, לצערנו, כאן במדינה, אנחנו אפילו את ה-caring לא מצליחים לתת.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו היינו עדים בתקופה האחרונה לידיעות ומראות מצמררים, מזעזעים, לילדים, ששילמו בחיים שלהם, ולהורים שאנחנו יודעים שהם עוברים טראומות לכל החיים, שכל הטיפולים, אני בטוחה, לא יוכלו, לסגור על הדבר הזה, של האשמה.
אימאן ח'טיב יאסין: שבגלל שאני כאימא צריכה לצאת לעבודה, או רוצה לצאת לעבודה, לא משנה מה, וזו זכותי הבסיסית, אז אני צריכה לשלוח את הבן שלי למסגרת הקיימת, לא שיש לי אלטרנטיבות לבחור לאיזה מסגרת אני שולחת, ולא לדבר על המחירים המובהקים, בזמן שאנחנו מדברים, במיוחד אם אנחנו מדברים על הנשים, שעדיין נתפסות כדמות העיקרית לטיפול בילדים בגיל צעיר.
אימאן ח'טיב יאסין: הממוצע שנשים מקבלות הוא עדיין נמוך, מול זה אנחנו רואים שהתשלום למסגרות כאלו עולה בסביבות 3,000 שקל.
אימאן ח'טיב יאסין: נתאר לעצמנו שיש לנו רק שני ילדים בגילאים האלה, כי אימהות צעירות יש להן ילדים בקצב של ילד בן שנה, או מספר חודשים, וילד בן שלוש.
אימאן ח'טיב יאסין: אז כל המשכורת הולכת לשם, ועוד אנחנו לא מקבלים את התמורה.
אימאן ח'טיב יאסין: חשוב לציין, שהמצב הזה הוא מצב בלתי סביר ובלתי אפשרי לתת יד להמשך שלו.
אימאן ח'טיב יאסין: גם כעובדת סוציאלית אני כל פעם מביאה, באמת, אני גם הגעתי למקום הזה מכל ההצטברויות של הניסיונות ושל המראות שראיתי בחיים שלי.
אימאן ח'טיב יאסין: בני הנוער שחוו אלימות בילדות שלהם, הם הפכו לנוער, מה שנקרא, אני לא אגיד דברים אחרים, נוער שבמסגרת התיקון וכולנו מבינים מה המשמעת של זה, ילדים בגילאים צעירים, תינוקות, שכולנו יודעים, לא צריך להיות פסיכולוג כדי להבין את ההתקשרות של התינוק עם האימא שלו, עם הדמות המשמעותית שלו, וגם במקרים טראומתיים מעבירים את הילדים מהבית שלהם לבתים אחרים, כמעבר או למסגרת קבועה, והתהליך הזה, לא ההורים ולא התינוקות והילדים, ולא ההורים הקולטים מקבלים את הטיפול הנאות, כדי להתמודד, קודם כל, עם החוויות האישיות, הרגשיות שעוברות עליהם כהורים, ואחר כך את הסוגיות את אותם ואותן ילדים וילדות כשהם גדלים.
אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה, כאילו לתת יותר מדי סקירה.
אימאן ח'טיב יאסין: המצב זועק עד לשמיים, צריך להכיר במסגרות של לידה עד גיל שלוש, כמסגרות שמחייבות שיהיה בהם תקן של פסיכולוג שנותן טיפול פסיכולוגי, צריך לתת פיקוח נאות, וצריך לתת ליווי כמו שצריך, וצריך גם להגדיר את התקניות של המטפלות שעובדות בתוך המסגרות האלה.
אימאן ח'טיב יאסין: לא ייתכן להיות ולקרות שאנחנו מפקירים, מזניחים, את הילדים שלנו.
אימאן ח'טיב יאסין: עם כל הכבוד למטפלות, היום מספיק שמישהו יהיה לו תעודת סיום יב', הוא הולך, עושה קורס של שישה חודשים, ואז הוא כבר מטפל.
אימאן ח'טיב יאסין: הוא צריך להתמודד עם כל הבעיות הנפשיות גם שלו, שהוא לא יודע להתמודד ולא קיבל ליווי עליהם, וגם להתמודד עם כל הסוגיות של ההורים ושל הילדים, הגיע הזמן לקבוע רף מקצועי, כמו שצריך, לגילאים האלה.
אימאן ח'טיב יאסין: כי זה ההתפתחות, והשלוש שנים ראשונות, זה מה שיקבע מי הבנאדם יהיה בעתיד.
יוסף ג'בארין: תודה רבה ותהיה הזדמנות עכשיו גם לפנות ולשאול את נציגי הממשלה בדיוק בנושאים שהעלית.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אופיר כץ איתנו בזום?
אופיר כץ: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, תודה רבה שאתה מקיים את הדיון, באמת בהקדם האפשרי, אני מסכים עם כל מילה בפתיח שלך ואני לא אוסיף על זה.
אופיר כץ: הייתי שמח להיות, אתכם, אבל לצערי נפגשתי עם חבר הכנסת דוד ביטן, הוא כידוע, חולה בקורונה, אז אני נכנסתי לבידוד.
יוסף ג'בארין: הרבה בריאות, אופיר.
אופיר כץ: בריאות לביטן.
אופיר כץ: אז כן, אני באמת עוסק בנושא הזה של ההתעללויות כשנה וחצי, מאז שנבחרתי.
אופיר כץ: אני בקשר ישיר ורציף עם ההורים, עם אלונה ממטה המאבק, וכל יום אני נחשף לעוול אחר שנעשה בתחום הזה.
אופיר כץ: לאחרונה הדיון הזה, יזמתי אותו, לאחרונה פנה אלי אחד ההורים שנמצא איתנו פה, שהבן שלו עבר התעללות.
אופיר כץ: הוא שלח לי הודעה בטוויטר שהוא רוצה להיפגש איתי.
אופיר כץ: כמובן שנפגשתי איתו.
אופיר כץ: הם הגיעו אלי, ואני אגיד לך, אדוני היושב ראש, ההתעללות שהילד עבר זה החלק הראשון של ההתעללות, ההתמודדות עכשיו, של ההורים ושל הילד עם המצב שנוצר, ואיך שהוא נפגש, זה החלש השני של ההתעללות, שעכשיו כל המשפחה צריכה לעבור.
אופיר כץ: לא קיימת מעטפת לא שיקומית, לא חינוכית, לא סוג של הנחייה להורים.
אופיר כץ: הם פשוט נאלצים להתמודד עם המצב הזה ממש לבדם.
אופיר כץ: הם גם סוחבים איתם.
אופיר כץ: זה לא משהו שהילד עבר התעללות, ואחרי יום- יומיים זהו, זה נגמר, וממשיכים הלאה.
אופיר כץ: זה שנים, שנים שהם לוקחים את הסבל הזה, ואת מה שהילד עבר, ואת מה שהם צריכים עכשיו להתמודד, באיך להחזיר אותו לשגרה.
אופיר כץ: וכל זה הם עוברים לבד.
אופיר כץ: הם צריכים לקבל את ההחלטות לבד, הם לא יודעים , להחזיר אותו לגן, לא להחזיר אותו לגן?
אופיר כץ: אולי הוא צריך בכלל גן אחר?
אופיר כץ: יש כאלה שגם עברו ערים ואתם תיכף תשמעו, שהעתיקו את מקום המגורים שלהם בכלל הטראומה, בגלל מה שהילד צריך אחר כך לעבור.
אופיר כץ: והדבר המזעזע באמת שהם לא מקבלים שום כלים, שום כלים מקצועיים, איך להתמודד.
אופיר כץ: לא חינוך, לא רווחה, לא סוציאלית.
אופיר כץ: שום דבר.
אופיר כץ: הם צריכים לקבל את ההחלטות בעצמם.
אופיר כץ: וגם כשהם ניסו לפנות, כן ניסו לקבל הדרכה איך לנהוג, מה לעשות עם הילד, איך לדבר איתו, לאן לקחת אותו, אין מענה.
אופיר כץ: הם צריכים לקחת את ההחלטות האלה בעצמם וזה משהו שהוא לא תקין, צריך להיות פה גורם מוסמך, גורם מקצועי, שמנחה אותם, שמלווה אותם, שלא עוזב אותם.
אופיר כץ: ההוצאות שהם צריכים לשלם עכשיו עבור אותם טיפולים, למה הם צריכים לשאת את זה לבד?
אופיר כץ: הם אשמים שזה מה שעשו לילד שלהם, שהם שלחו אותו למקום שאמור להיות בטוח עבור הילד שלהם?
אופיר כץ: עכשיו, לא רק המחיר הנפשי, המחיר הפיזי, עכשיו גם מחיר כלכלי על מנת לשקם את הילד שלהם?
אופיר כץ: על מנת לשקם את המשפחה?
אופיר כץ: זה באמת מצב בלתי נתפס, מצב אבסורדי, ההורים האלה נמצאים לבדם.
יוסף ג'בארין: אופיר, מהבדיקה שלכם, יש הנחיות, הוראות, שלא מקוימות?
יוסף ג'בארין: או שבכלל גם ברמה של הנחיות בנושא, זה לא קיים?
אופיר כץ: תיכף, אני לא אדבר במקום ההורה.
אופיר כץ: תיכף אתה תשמע אותו והוא יסביר את מסכת האירועים, את השתלשלות האירועים, כמה הם פנו וכמה הם ניסו, ובסוף ההחלטות הם קיבלו לבדם.
אופיר כץ: אני כבר מסיים אדוני היושב ראש, לא ייתכן שאנחנו לא מספקים מעטפת כזאת גם להורים, גם לילדים, אנחנו חייבים לגבש עכשיו תכנית פעולה לעניין הזה, להתמודדות.
אופיר כץ: הלוואי ולא היינו צריכים יותר, אבל לצערי המקרים האלה חוזרים, וחוזרים ביתר שאר, ואנחנו צריכים כמדינה להכין תכנית שיקומית לילד, למשפחה, עם כלים מקצועיים שינחו אותם, ילוו את הילד, ילוו את המשפחה.
אופיר כץ: וזהו.
אופיר כץ: אני אמשיך ללוות את ההורים, אני אעשה כל שביכולתי למגר את התופעה, אם זה בהצעת החוק שלי לעונש מאסר בפועל מינימום למתעללות, אם זה הצעת חוק נוספת שלי שמי שהוגש נגדה כתב אישום, או הורשעה בהתעללות בילדים, לא תוכל לעבוד עם חסרי ישע.
אופיר כץ: לא עם זקנים, לא עם ילדים, ואני מקווה שנצליח להעביר את זה כמה שיותר מהר.
אופיר כץ: ולהורים, אנחנו פה אתכם, אני פה אתכם תמיד, וזמין בשבילכם לכל דבר ועניין.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לך חבר הכנסת כץ, אני בהחלט מצטרף לכל מילה שאמרת ולכל מילה שאמרה חברת הכנסת, אימאן ח'טיב, והוועדה גם באמת רואה בנושא הזה כנושא חשוב ביותר, ונשמח כמובן ללוות את הקידום של הנושא.
יוסף ג'בארין: אז אכן איתנו בדיון אחד ההורים, אז אני רק מטעמי צנעת הפרטיות, אני אומר כידוע שהישיבה מוקלטת ומשודרת, הפרוטוקול, גם שידורי הישיבה מפורסמים, אז אני קובע שלפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור, פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש, להגן על עניינם של קטינים, או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שישתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור, עשויה או יכולה לגרום לו נזק או לזולתו.
יוסף ג'בארין: אז, תודה רבה באמת שהגעת לוועדה כדי לשתף אותנו במה שעברת במשפחה ואנחנו בהחלט נרצה לשמוע אותך.
א.ש: בוקר טוב לכולם, ותודה לכם שהזמנתם אותי בכלל לוועדה הזאת.
א.ש: זה משהו שבארבע שנים האחרונות מנקודת הזמן שחווינו את המקרה עם הילד שלנו, רציתי מאוד להיות פה, כי יש איזה שהיא תחושה, לי, כאבא, ובכלל למשפחה שלנו, שאחרי מקרה כזה אתה רוצה לזעוק לשמיים ושכולם ישמעו אותך, ובכל נקודת זמן ובכל תחנה שהייתי בה בדרך, וזה מהיום הראשון, תחנת המשטרה כשהגשתי את התלונה שלי, אתה פשוט מגלה מציאות אחרת לחלוטין, הכול פה איזה שהוא משחק של תפקידים, ונהלים ומסמכים.
א.ש: כל מה שעומד בתקנות ובחוקים אז מתאפשר, אפילו אם זה גורם איזה עוול או עגמת נפש לאותה משפחה או לילד.
א.ש: אני אתן כמה נקודות, יכול שאני אדבר על מלא נושאים, חלקם רלבנטיים לנושא וחלקם לא.
יוסף ג'בארין: רק למקד דברים.
יוסף ג'בארין: אני אתחיל בשאלה, איך נחשפת להתעללות?
א.ש: הבן שלי חזר באותו יום שישי הביתה, ובארוחת צהריים שאלתי אותו איך היה בגן, הוא אמר לי שזה היום הכי רע שהיה לו בחיים.
א.ש: ילד בגיל חמש וחצי, אף פעם לא שמעתי אותו אומר, זה היום הכי רע שלי בחיים.
א.ש: זה היה נראה לי מוזר, והתחלתי לתחקר אותו, מה קרה, והעולם שלו ואיך שהוא הבין את הסיטואציה, הוא אמר שבסך הכול הגננת לא נתנה לו להיכנס לגן.
א.ש: היא הוציאה אותו מהגן ולא אפשרה לו להיכנס.
א.ש: כששוחחתי עם הגננת ,היא ביקשה שאני אגיע לגן יחד עם הילד, היה שם איזה שהוא דין ודברים ביני ובינה ונחשפתי שם לסיטואציה שאני יודע שקרה משהו לא בחדר, אבל אין שום דרך להוכיח אותו.
א.ש: יצאתי בתחושה של תסכול וחוסר אונים, שאני לא יודע מה אני עושה.
א.ש: למזלי הרב, היה איזה שהוא מלאך ששמר עלינו באותו היום, של שכן שגר בבניין ליד הגן, ששמע את הצעקות ואת הסיטואציה, והסריט סרטון של שלש וחצי דקות, שמתעד בדיוק את ההתעללות שהבן שלי עבר על ידי אותו גננת.
א.ש: זהו, מפה אני התחלתי את המסע שלי, גם לשקם את הבן שלי, גם איפה שהוא להרגיש, בתור אזרח במדינת ישראל, שצריך לעשות איזה שהוא צדק עם הסיפור העגום שעברנו, וניגשתי למשטרה, התחלתי איזה שהוא תהליך, אני אתן פה כמה נקודות, שאני בתור אבא לילד שעבר התעללות.
א.ש: קודם כל צריך לציין שכולם אומרים התעללות, התעללות, התעללות, אבל באף כתב אישום לא מופיע התעללות?
א.ש: תמיד זה תקיפה, תקיפה סתם, תקיפה חמורה במקרים הכי קיצוניים שיש.
א.ש: כולנו יודעים שיש קונצנזוס מוחלט על התעללות, אבל בכתבי האישום זה אף פעם לא בא לידי ביטוי.
יוסף ג'בארין: במקרה שלכם היה כתב אישום?
א.ש: היה כתב אישום על תקיפה סתם.
א.ש: אני בטוח שכל אחד שרואה את הסרטון, גם אתם, גם השופטת והפרקליטות, והמשטרה, וגם הגננת שעשתה את זה, אף אחד לא רואה שם תקיפה סתם.
א.ש: תקיפה סתם זה הלך ברחוב והיכה ילד סתם.
א.ש: לא גורם אחראי, דמות חינוכית וכו'.
א.ש: אז, אתה נתקל בסיטואציות בתור הורה, אני אתן סתם דוגמא, פעמיים ללכת עם ילד לחקירת ילדים במשטרה.
א.ש: לא פשוט פשוט.
א.ש: אני, בתור הורה, זה היה לי חוויה מאוד מטלטלת, גם לבן שלי.
א.ש: כל החקירה נעשתה כשהבן שלי יושב מתחת לשולחן.
א.ש: הילד פשוט עובר, והמשפחה, אחרי הסיטואציה הזאת של ההתעללות עצמה שהייתה בגן, עוד מלא פוסט טראומה בדרך, מכל מיני גופים.
א.ש: עכשיו, אני מבין שחקירת ילדים צריכה להיעשות אבל צריכה להיות איזה שהוא גוף - - -
אימאן ח'טיב יאסין: לקחו את אתכם למשטרה, לתחנה?
א.ש: אני הלכתי למשטרה, ואחרי זה זימנו את הילד שלי לחקירת ילדים.
אימאן ח'טיב יאסין: בתחנת המשטרה?
א.ש: זה לא תחנת המשטרה, זה פשוט איזה משהוא מקום של רווחה או משהו כזה.
א.ש: אבל אתה לא עובר איזה שהיא הדרכה, אתה לא יודע מה, איך להכין את הילד, אתה פשוט בא עם הילד, ואתה לא יודע גם איזה נזק הילד הזה עובר עם התהליך הזה שהוא חווה באותו רגע.
א.ש: משרד החינוך באותם ימים הקים איזה שהיא וועדה קטנה, שליוותה אותנו במשך שנה וחצי, זה משהו שאני חייב לציין אותו, אני לא יודע כמה זה קשור לדיון, אבל זה משהו שכדאי שתשמעו אותו.
א.ש: מי שהייתה יושבת ראש הוועדה הזאת, שהייתה איזה עשרה אנשים משהו כזה, רווחה של העירייה, פסיכולוגים, הייתה המפקחת על הגן.
א.ש: אותה מפקחת שהייתה אמורה לפקח על אותו הגן והייתה אמורה למנוע את המקרה של הבן שלי.
א.ש: היא הייתה יושבת ראש הוועדה הזאת שליוותה אותנו, לצורך העניין, כדי לתת לנו כל מיני מענים בדרך, כמובן שכל מענה שדרשתי בכל דיון שהיה, לצורך העניין, ליווי פסיכולוגי לילד, יושבות פסיכולוגית של הגן והמנהלת שלה, ואני מבקש את זה, אני לא יודע מה לעשות, אני לא יודע לקבל החלטה, להחזיר את הילד לאותו גן, לקחת אותו לגן אחר, אין לי מושג מה לעשות בכלל.
א.ש: אני השארתי לה הודעה אחרי איזה חודש ימים כדי ללוות את הבן שלי, כי הבן שלי לא היה מוכן להיות עם אף אחד.
א.ש: אתה, אין לך שום מענה שייתן לך אפילו תמיכה.
א.ש: אנחנו נמצאים במקום כזה חרא שאנחנו כהורים, כמשפחה והילד, שגם לא בנוי לקבל כאלו החלטות משמעותיות עבור הבן שלך.
א.ש: כל בקשה שלי לאותה פסיכולוגית, תמיד אמרו, כן, כן, הילד צריך באמת טיפול פסיכולוגי, אבל אנחנו לא הגוף שאמור לתת לו, זה צריך להיות משהו פרטי.
א.ש: הבן שלי היה בטיפול רגשי על בסיס שבועי, יום בשבוע, עלות של 220 שקלים למפגש, במשך שנה וחצי.
א.ש: ברוך השם לי יש את היכולת, אני מודה לאלוהים, אבל אני בטוח שלרוב ההורים אין את היכולת הזאת, אז הילד פשוט הולך לאיבוד.
יוסף ג'בארין: לא הפנו אותך לשום גורם שיכול לעזור, לסייע, לממן?
א.ש: באחת הישיבות עלתה איזה שהיא פשרה, שאני אגש לרווחה בעירייה, וכשניגשתי, אותם נציגים ברווחה אמרו שלא כדאי שאני אפתח תיק כי זה יכול ללוות אותי בעתיד, זה משהו שהוא קשור למשפחות אלימות.
א.ש: אני פשוט לא מבין בזה, אני לא נכנס לתוך הדברים האלה.
א.ש: אמרו לי, אמרתי תודה רבה, לא צריך, מימנתי את זה בעצמי.
יוסף ג'בארין: אבל משרד הרווחה לא הפנה אותך ל - - -
א.ש: משרד הרווחה לא היה מעורב בזה, חוץ מהרווחה של העירייה.
יוסף ג'בארין: רק הרווחה של העירייה?
א.ש: לא הפנו אותי לשום גורם שעזר לי מבחינה כלכלית, או בטיפול לילד.
א.ש: אחרי לא מעט זמן שראינו שהילד חוזר לגן שהוא היה בו, וזה לא עושה לו טוב, הילד הפך להיות אלים, מפוחד, מבוהל, חרד למצבו ונאלצנו להעביר אותו גן.
א.ש: ישבנו באחת הישיבות, ובישיבה הראשונה אמרו לנו, שאת ההחלטה שנקבל, כי העליתי את זה בישיבה, שאני לא יודע איזה החלטה לקבל, ואם עוד שבועיים-שלושה או חודש נצטרך להוציא את הילד, אני מקווה שהם ייענו לבקשתי, וכמובן שהם אמרו שכן כן כן, אבל מתי שהגיע הרגע שאני רוצה להעביר את הילד שלי גן, אז משרד החינוך התנה את זה בזה שאני אביא חוות דעת פסיכיאטרית, אני לא יודע כמה אתם יודעים, אבל חוות דעת פסיכיאטרית-פסיכולוגית זה עלות של 4,000, 4,500 שקלים, והם התנו את זה.
א.ש: הם לא נתנו לי להעביר את הילד גן, עד שאני לא אביא חוות דעת פסיכיאטרית או פסיכולוגית שמאשררת את זה.
א.ש: אחרי זה אתה מגיע לסיטואציות שיש לך כל מיני נקודות שהילד חווה בדרך, התנהגויות כאלה ואחרות, שאתה לא יודע מה לעשות איתן.
א.ש: משרד החינוך, כגורם שיצר את הבעיה, ומן הסתם אמור לתת לי מענה לבן שלי במהלך שעות היום, רק הקשה עלי לכל אורך הדרך.
א.ש: הבן שלי, אנחנו ליווינו אותו.
א.ש: עד אמצע כיתה א' הייתי מלווה אותו ביום יום עד עשר בבוקר במסגרת החינוך שלו.
א.ש: כמובן שהבן שלי קיבל סייע בצמוד עד היום ממשרד החינוך, אבל יש פה איזה שהוא אבסורד שמשרד החינוך מאשר, מתקצב, אבל הוא לא אחראי על הסייעת.
א.ש: הסייעת צריכה להיות מתוך הרשות המקומית.
א.ש: אז אני, סליחה אם אני פוגע פה במישהו, אבל זה סוג של סידור ג'ובים, זה לא באמת איזה שהוא מענה של סייעת או סייע, שבא עם איזה שהוא רקע, ניסיון, למידה, איך להתמודד ואיך להתנהג עם אותו הילד.
א.ש: מביאים פשוט איזה שהיא עקרת בית, אני לא רוצה לפגוע באף אחת, שהיא חיכתה מאז הבחירות לאיזה ג'וב שיסדרו לה, כדי להיכנס להיות בעירייה והיא הסייעת של הבן שלך.
יוסף ג'בארין: הזכאות לסייעת בגלל ההתעללות?
א.ש: כן.
א.ש: הבן שלי, שלחנו אותו בגיל חמש וחצי לגן חובה, בהמשך לדברים שחברת הכנסת אמרה, והם חשובים מאוד, אבל משהו שהוא באמת צריך לשים לב אליו, הבן שלי היה בגן חובה, לא בגן פרטי מאפס עד שלוש, זה גן בפיקוח, עבר התעללות מאוד מאוד קשה שם, אז כך שהפיקוח הזה זה לא איזה שהיא תעודת ביטוח למנוע את המקרים האלה.
יוסף ג'בארין: אמרת שלסייעת לא הייתה הכשרה מיוחדת.
א.ש: לא עם הכשרה מיוחדת, ואתה בא ומבקש את זה, ודורש את זה מהעירייה, והעירייה מבחינתה אומרים, אין לי שום נוהל לעבודה איתו, אני מבחינתי לא צריך להביא לפה איזה מישהי בעלת תואר ראשון, או בעלת ידע עם צרכים מיוחדים לילד, זה המנהגים, ככה אני עובד.
א.ש: אני מבין אותם, הם לא עושים משהו שהוא לא בסדר.
א.ש: אבל אני מצפה מאותם גופים, ממשרד החינוך, קודם נראה לי שזה עקום קצת שמשרד החינוך מממן את זה והעירייה אחראית על זה, נראה לי קצת עקום, ככה אני חושב.
א.ש: אני אתן לך עוד דוגמאות שמיד אחרי המקרה למשל, הייתי צריך לנהל מאבק מול העירייה על דרישה מאוד מאוד בסיסית והגיונית, שהבן לי יחזור לגן בתנאי שאותה הסייעת שהייתה ביום האירוע, לא תהיה בגן יותר.
א.ש: לא חושב שסייעת שהייתה נוכחת באותו יום שהתעללו בבן שלי, ראויה להיות עוד הפעם עם הבן שלי בגן.
יוסף ג'בארין: הייתה וראתה, אתה אומר.
א.ש: הייתה, הייתה נוכחת.
א.ש: על פי החוק היא גם עברה עבירה פלילית, כי ברגע שאתה נוכח ואתה לא מדווח.
א.ש: היא הייתה, היא ראתה ולא מנעה ולא עצרה את זה.
א.ש: היא הייתה צריכה להמשיך להיות סייעת בגן והייתי צריך לנהל מאבק עם הרשות המקומית.
א.ש: אני לא מצליח להבין איך אין סל שבא ואומר, אם יש משפחה או ילד שעברו התעללות, יש פה עכשיו כלים שאותה משפחה, רשות מקומית, משרד החינוך, חייבים לעבוד על פיהם.
א.ש: על פיהם.
א.ש: זה להוציא את כל הגורמים שהיו באותו יום מעורבים בכלל מהמערכת, להוציא אותם שיעברו לגן אחר בסדר?
א.ש: אני לא אומר לפטר את כולם בכל מקרה כזה או אחר, אבל לפחות להעביר אותם.
א.ש: לא הגיוני שהבן שלי יהיה נוכח באותו גן עם אותה סייעת שבאותו יום הייתה במקרה הזה, זה לא נראה לי הגיוני.
א.ש: ובנוסף, פרט מאוד מאוד חשוב, שאולי לא קשור למעטפת, אבל לידיעתכם, אותה מפקחת היושבת ראש הוועדה שליוותה אותנו במשך שנה וחצי, לתדהמתי, בדיון לפני אחרון בבית המשפט עם אותה הגננת, לפני גזר הדין, היא הגיעה לתת עדות אופי חיובית לאותה גננת.
א.ש: זה נשמע לכם דבר הגיוני?
א.ש: נשמע לכם דבר הגיוני שאני כהורה, הילד שלי חווה התעללות, אני עובר טלטלה מטורפת בתוך המשפחה, הן מצד הילדה הגדולה שלי, הן מצד אשתי, חווה טלטלות על ימין ועל שמאל במשך שלוש שנים, עם סחבת בית משפט, מאבק מול הפרקליטות, אני צריך לשכור עורך דין באופן פרטי כי אני לא צד בעניין, זה המדינה תובעת אותה, זה פלילי, ואני צריך לנהל מאבק מול הפרקליטות, שבאמת יוגש כתב אישום, כי הם רצו לקחת את זה לבית דין לעבודה, ואני בסוף צריך לגלות, שאותה מפקחת שליוותה אותי שנה וחצי, והייתה צריכה לתת לי מענה בדרך, מגיעה לתת עדות אופי חיובית לאותה גננת לפני גזר דין?
א.ש: נראה לי דבר שהוא מטורף.
א.ש: לא נכנס למה שהוא אפילו ציין, הנושא הכלכלי, יש פה עלויות מאוד לא פשוטות.
א.ש: כשהילד צריך לקבל לאורך כל התקופה, זה לא נגמר, זה לא נגמר.
א.ש: אתה לא רואה את האור בקצה המנהרה.
א.ש: עוד פרט חשוב, אנחנו כמשפחה נאלצנו לעבור עיר בגלל המקרה הזה, רק שתבינו את הטלטלה.
א.ש: אשתי לעבור עבודה, להיות מובטלת, זה דבר שפשוט קורע את המשפחה לחתיכות, ואם אתה לא משפחה חזקה, ואין לך מקום עבודה טוב, אתה פשוט הולך לאיבוד.
א.ש: אני בטוח שאם תלכו ותחקרו את זה עשור אחורה, עם כל המשפחות שחוו התעללות בילדים שלהם, תגלו שם שיש הורים גרושים פתאום, שיש הורים בלי עבודה פתאום, והילדים נגררים למעגל אלימות ופשוט נפלטים ממסגרות החינוך.
א.ש: זאת דעתי וזה עצוב שזה ככה.
א.ש: זה עצוב שזה ככה ואני אשמח מאוד שבאמת תרימו ואת הכפפה הזאת, תנו סיוע למשפחות האלה ולילדים האלה כי החוויה שהם עברו באותו יום במקרה עצמו היא יותר מדי, והם צריכים כבר, באותו רגע, לעלות על דרך המלך ולא להיתקל בעוד פוסט טראומה, על פוסט טראומה על פוסט טראומה.
א.ש: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נפנה גם למשרדי הרווחה והמשפטים, כמובן החינוך, ונוכל לחדד את כל הבעיות והקשיים שהצבעת עליהם.
אופיר כץ: אדוני היושב ראש, אפשר שאלה?
יוסף ג'בארין: כן, כן, אופיר.
אופיר כץ: הוא אמר שהיושבת ראש וועדה שהקימו לבחון את המקרה, או משהו כזה, הייתה המפקחת על הגן, זו אותה מפקחת שאמרת שאחר כך העידה עליה עדות אופי?
א.ש: כן, היא הגיעה לבית המשפט דיון לפני גזר הדין לתת עדות אופי חיובית על הגננת.
אופיר כץ: זו מי שהייתה בראשות הוועדה שהקימו לבחינת המקרה מטעם משרד החינוך?
א.ש: כן, אני לא יודע אם זה וועדה, היא הייתה מנהלת דיונים מולנו, היא הייתה היושבת ראש, היא הייתה אמורה להוציא פרוטוקולים, לא הוציאה אף פעם פרוטוקולים, אפילו שחזרתי אחרי כל ישיבה וביקשתי אני רוצה פרוטוקול, אנחנו מדברים פה על דברים מאוד חשובים, שקשורים לשילוב של הבן שלי חזרה במערכת החינוך.
א.ש: אין פרוטוקול, אין עם מי לדבר.
א.ש: אתה לאורך כל הדרך מבין שהוועדה הזאת היא לא לטובתך, ואיך לך דרך להוכיח את זה, ואתה, מצד שני נכנס, עם עצמך לכל מיני מחשבות בבית.
א.ש: אתה אומר, אולי אתה כל כך חלש ואתה כזה פרנואיד שכולם נגדך, ופתאום אתה מקבל את אותה המפקחת מגיעה לבית המשפט.
יוסף ג'בארין: המפקחת של משרד החינוך?
א.ש: מפקחת ממשרד החינוך.
א.ש: הייתה מפקחת של אותו גן שהבן שלי חווה התעללות, היא ליוותה אותנו שנה ומשהו קדימה, בישיבות.
יוסף ג'בארין: שהיא נתנה את העדות היא הייתה עדיין במשרה שלה?
א.ש: היום היא עדיין מפקחת של אותו גן לדעתי.
יוסף ג'בארין: טוב, אנחנו נרצה לשמוע אולי עדות של עוד הורה, לצערנו עוד מקרה מזעזע.
יוסף ג'בארין: אנחנו רק נתאם את הדברים הטכניים.
יוסף ג'בארין: שוב, בגלל נושא של זכויות הפרט וטובת הקטינים, אז ברשותכם נתארגן.