GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ריבלין: פרופסור בן הרש הוא מנהל המרכז לטיפול בילדים פוסט טראומתיים בהדסה פנה במכתב למשטרת ירושלים והוא מדבר על הצטברות של עדויות שמגיעות אליו על כך שילדים מתארים תיאורים שמעלים חשד לקיומה של פשיעה מאורגנת.
חיים ריבלין: כך הוא כותב, פשיעה מאורגנת.
חיים ריבלין: המסמך הזה לא לפניי אבל זה מה שנאמר בו.
חיים ריבלין: הוא שלח את זה למשטרת ישראל.
יוסף ג'בארין: ב-2015.
חיים ריבלין: ב-2015.
יוסף ג'בארין: איך הסיפור הזה הגיע אליך?
יוסף ג'בארין: הסיפור הזה מגיע דרך אנשי טיפול שנחשפו למקרים הללו בשכונת נחלאות ואחר כך בשכונות אחרות בירושלים.
יוסף ג'בארין: צריך לזכור שהסיפור הזה החל – משהו מאוד דומה למתכונת הזאת – בשכונת נחלאות בשנת 2010 כאשר עשרות ילדים, בסביבות 100 ילדים, דיווח על פגיעות מאורגנות בקבוצות של פוגעים ובקבוצות של ילדים, פחות או יותר במתווים די דומים למתווים שתוארו כעבור כמה שנים בשכונות אחרות בירושלים ובאזורים אחרים בארץ.
יוסף ג'בארין: שם המשטרה הקימה צוות חקירה מיוחד.
יוסף ג'בארין: בסופו של יום הועמדו לדין שני פדופילים - אגב, אחד מהם אמור להגיע ממש בימים הקרובים לוועדת השחרורים – ושם התחושה הייתה וגם אנשי משטרה אומרים את זה שהשניים האלה הם טיפה בים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת, ברור היה להם שיש מספר הרבה יותר גדול של פוגעים.
יוסף ג'בארין: שוב, אנחנו לא מדברים על פגיעות "רגילות" של פוגע אחד עם ילד אחד אלא אנחנו מדברים כאן על מספר פוגעים עם מספר ילדים, שוב באותם תיאורים של נוכחות של מצלמות.
יוסף ג'בארין: שם דובר על שחיטה של חתולים.
יוסף ג'בארין: אם פרופסור דני ברום נמצא כאן, אולי הוא יסביר מה זה הסיפור הזה של שחיטת חתולים ולמה גם הוא חוזר כאלמנט בין כל המקרים הלל ואיך זה משרת את הפוגעים בצורה שטנית.
יוסף ג'בארין: שוב, זה חוזר על עצמו כפרקטיקה שמתנהלת שם.
יוסף ג'בארין: כל הדברים הללו היו קיימים בנחלאות.
יוסף ג'בארין: בסופו של יום, כאמור, הועמדו לדין שניים.
יוסף ג'בארין: השופטים שמעמידים לדין את אחד הנאשמים אומרים שהמעשים שם כל כך מתוחכמים ולא יכול להיות שהוא עשה את זה לבד והם אומרים שהיו לו שותפים.
יוסף ג'בארין: אני אומר מעשים מתוחכמים ואני מדבר בדיוק על אותם מעשים באותם דפוסים שאחר כך חוזרים פעם אחר פעם בשכונות אחרות באזורים אחרים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת, קשה להתעלם משורה של עדויות שמונחות כאן על השולחן ולהגיד שהסיפור הזה לא היה.
יוסף ג'בארין: התחקיר פורסם בפברואר.
חיים ריבלין: התחקיר שלנו פורסם בדצמבר 2019.
חיים ריבלין: אחר כך היה תחקיר המשך בינואר השנה.
יוסף ג'בארין: לפי התחקיר היו מקרים יחסית חדשים.
חיים ריבלין: המקרים שאנחנו תיארנו, מקרים בשנים האחרונות.
חיים ריבלין: מאז אני מקבל פניות נוספות על מקרים נוספים שקיימים באזורים נוספים ברחבי הארץ.
חיים ריבלין: כמו שפתחתי ואמרתי, אין לי כוחות נפשיים להתמודד עם זה.
יוסף ג'בארין: גם בחודשים האחרונים.
יוסף ג'בארין: גם אחרי פרסום התחקיר.
חיים ריבלין: בשבוע שעבר קיבלתי פנייה כתובה אלקטרונית מרופאה בבית חולים גדול שמספרת את אותם סיפורים ואותם מתווים על ילדים שמוצאים ממסגרות החינוך שלהם ופוגעים בהם פגיעות קשות.
חיים ריבלין: היא נפגשה עם הורים.
חיים ריבלין: היא מזועזעת שהמשטרה לא עושה עם זה שום דבר.
חיים ריבלין: פנייה משבוע שעבר.
יוסף ג'בארין: תודה על העלאת הנושא למודעות.
יוסף ג'בארין: מקרים בהחלט מזעזעים.
יוסף ג'בארין: אני מציע שנשמע את צד הקורבנות.
יוסף ג'בארין: נשמע עוד שני דוברים לפני שאני אפנה למשרדי הממשלה.
יוסף ג'בארין: מה את מציעה תהלה?
תהלה פרידמן: יש לנו מישהי מארצות הברית שעשתה מאמץ וחשוב לשמוע אותה.
תהלה פרידמן: אולי ברברה רייכר שהיא עובדת סוציאלית שטיפלה בקורבנות.
יוסף ג'בארין: את תחליטי גם מי יהיה הדובר הבא.
ברברה רייכר: אני עובדת במרפאה בירושלים שמטפלת בעיקר באוכלוסייה החרדית.
ברברה רייכר: אני ריכזתי את היחידה שמטפלת בילדים.
ברברה רייכר: אני נמצאת שם בערך 11 שנים.
ברברה רייכר: אם ללכת לפי קו הזמן, אנחנו מדברים על תופעה שקיימת מספר רב מדי של שנים.
ברברה רייכר: מהמקום בו ישבתי יכולנו לראות פניות נשנות וחוזרות של ילדים שמגיעים עם סימפתולוגיה מאוד מאוד מוזרה, שבהתחלה לא ידענו איך בדיוק להבין את זה.
ברברה רייכר: הדברים פשוט חזרו על עצמם, כמו שחיים ריבלין תיאר.
ברברה רייכר: היה לי ברור שמדובר בתופעה ולא במקרים בודדים.
ברברה רייכר: גם אם לא הבנו בדיוק מה קורה, היה ברור שצריך לערב את הרווחה וצריך לערב את המשטרה.
ברברה רייכר: אנחנו עודדנו את כל ההורים שפנו אלינו לפנות למשטרה ולכן הם פנו.
ברברה רייכר: אני השתתפתי בכמה ישיבות עם המשטרה וראיתי שמאוד מאוד קשה.
ברברה רייכר: התיאורים מאוד מזעזעים וקשה לתאר אותם והנטייה הטבעית היא או למזער או קצת להתכחש לזה.
ברברה רייכר: היה ברור שיש משתפי פעולה.
ברברה רייכר: ילדים לא יכולים לצאת ממסגרות חינוך אלא אם כן מישהו מאפשר זאת.
ברברה רייכר: מעבר לעומס הנפשי שהטיפול במקרים האלה גרם לי ולצוות שלי, היה המון תסכול כי דברים לא קרו.
ברברה רייכר: זה לא נעצר.
ברברה רייכר: אם עדיין יש פגיעות מאזורים אחרים, זאת אומרת שהתופעה הזאת, הפושעים ממשיכים את אותה פעילות ממשיכים באזורים נוספים ומתרחבים – הם עושים את זה בגלל שאף אחד לא שם להם את הגבול, שהחברה לא מצליחה לעצור את התופעה וזה מזעזע.
תהלה פרידמן: דיברת על משתפי פעולה.
תהלה פרידמן: יש כאן גנים ופיקוח.
תהלה פרידמן: גם הם בתמונה?
ברברה רייכר: בחלק מהישיבות שהשתתפתי היו נציגים של משרד החינוך.
ברברה רייכר: אני אישית דיברתי עם כמה מנהלי בתי ספר ומשגיחים בכמה חדרים שהיה חשד מאוד סביר שהילדים נלקחים משם.
יוסף ג'בארין: מה ההתייחסות שלהם?
יוסף ג'בארין: מה אמרו לך?
ברברה רייכר: היה להם קשה מאוד לקבל את זה.
ברברה רייכר: אחר כך הם נקטו כמה צעדים קטנים כמו להתקין מצלמות ולאבטח את הבניין קצת יותר.
ברברה רייכר: הבניינים היו פרוצים לגמרי.
ברברה רייכר: אבל זה היה מעט מדי ומאוחר מדי.
ברברה רייכר: הרבה ילדים נפגעו וילדים נפגעים, לפעמים זה לא נעצר שם עם הטראומה האישית של הילד ולפעמים זה גורם להתנהגויות בעייתיות כלפי אחרים.
ברברה רייכר: זאת תופעה שמשחזרת את עצמה.
יוסף ג'בארין: לפי מה שאת יודעת, המוסדות העבירו את זה הלאה למשטרה, לגורמי אכיפת החוק?
ברברה רייכר: מבתי הספר שהכרתי, אני לא חושבת שהיה גוף של המשטרה.
ברברה רייכר: לא שמעתי על זה.
ברברה רייכר: אני פניתי למשטרה.
יוסף ג'בארין: רציתי להבין לגבי מוסדות החינוך.
יוסף ג'בארין: הם הכחישו שזה קורה או שאמרו שהתקינו מצלמות כדי לוודא ואז עקבו?
יוסף ג'בארין: ידוע ל מה היה הטיפול?
יוסף ג'בארין: כלומר, הם זיהו את הבעיה?
יוסף ג'בארין: איך התייחסו לזה?
ברברה רייכר: זה התחיל בהכחשה.
ברברה רייכר: אמרו לא יכול להיות.
ברברה רייכר: אחר כך ההורים קצת יותר לחצו, אנחנו לחצנו ואז הם עשו כמה מעשים מאוד מאוד קונקרטיים כמו מצלמות, כמו להעמיד שומר בכניסה לבית הספר או לחדר, סגרו כמה פרצות בתוך המבנה שזה חשוב אבל זה לא מספיק.
ברברה רייכר: למיטב ידיעתי לא עירבו גורמים חיצוניים.
ברברה רייכר: ניסו לטפל בזה מהבית.
תהלה פרידמן: תודה.
תהלה פרידמן: הייתי שמחה לשמוע את דוקטור ג'ואנה סילברג.
תהלה פרידמן: תודה שאת אתנו.
ג'ואנה סילברג: תודה.
יוסף ג'בארין: את מדברת כרגע מארצות הברית?
ג'ואנה סילברג: כן.
ג'ואנה סילברג: אני בבולטימור בארצות הברית.
יוסף ג'בארין: אצלכם אמצע הלילה.
ג'ואנה סילברג: 2:30 לפנות בוקר.
יוסף ג'בארין: תודה שנשארת ערה כדי להיות אתנו.
יוסף ג'בארין: אנחנו מעריכים את זה.
ג'ואנה סילברג: חברי הוועדה המכובדים, תודה שהזמנתם אותי לדבר לפניכם.
ג'ואנה סילברג: אתגר גדול עומד לפנינו לעזור לילדים שאין להם קול.
ג'ואנה סילברג: אני פסיכולוגית מארצות הברית.
ג'ואנה סילברג: אני ידועה בגלל עבודתי עם ילדים נפגעי התעללות מינית ודיסאוסיאציה.