GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: אי אפשר לחשוב על משפחות שחיות בחיים חשופים, באותו אופן שנשמע על ידי עדים גם של האוכלוסייה הנפגעת, האוכלוסייה הפלסטינית וגם על ידי הצבא עצמו.
יוסף ג'בארין: פשוט לשמוע את ההשלכות הפסיכולוגיות, וכאן אני מתמקד אולי בעיסוק של הוועדה.
יוסף ג'בארין: לשמוע את חוות הדעת על הפגיעות הנפשיות בילדים, זה פשוט הדברים הבסיסיים שהוועדה הזו אמונה עליהם.
יוסף ג'בארין: פשוט זה פגיעה בלתי נתפסת, וכן, אני אומר לכם שפלישה שרירותית, אכזרית לבתים של משפחות באמצע הלילה, לא צפויה וללא שום הצדקה, יש בה את כל המאפיינים של טרור כלפי האוכלוסייה האזרחית.
יוסף ג'בארין: בוודאי שכן.
יוסף ג'בארין: ההמלצה הספציפית למשרד המשפטים, שאין ספק שהנושא הזה כולו מצריך בחינה מחודשת גם בהמשך לדברים שנחשפו בדוח.
יוסף ג'בארין: מהפרספקטיבה של הוועדה, צריכה להיות התייחסות מאוד מפורשת לעניין הילדים והפגיעה בילדים והרגישות הנדרשת בפרקטיקה שפוגעת באופן כל כך קשה וכל כך אכזרי במשפחה בכלל, אבל בוודאי גם בציבור הילדים הפלסטינים.
יוסף ג'בארין: הפלישות הללו צריכות להיפסק כחלק מסיום הכיבוש עצמו, אבל כל עוד זה לא קורה, הקריאה שלנו היא לכבד את הזכות הבסיסית הזו של כבוד ושל צנעת הפרט ושל חיי משפחה תקינים ושל גדילה של הילדים במציאות נורמלית, שוב, ככל שאפשר לדבר על נורמליות תחת כיבוש ושליטה צבאית זרה.
יוסף ג'בארין: אני שוב מוד לכולם ואני נועל את הישיבה.
יוסף ג'בארין: אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד, ישיבת מעקב בנושא של שירותי בריאות הנפש בקהילה, תוך התמקדות בשירותים הניתנים לילדים ולנוער.
יוסף ג'בארין: אני אומר ישיבת מעקב, כי היה לנו דיון ראשון בנושא הזה ונחשפנו לקשיים מאוד משמעותיים וחמורים במענים הניתנים לילדים.
יוסף ג'בארין: אנחנו בעיקר גם מתייחסים לקשיים שהתגלו ביישום הרפורמה של העברת האחריות על השירותים הללו מהמדינה לקופות החולים.
יוסף ג'בארין: הרפורמה הייתה אמורה לשפר ולייעל את השירותים, אבל ממה שאני שומע מהשטח, משיחות שיש לי עם גורמי מקצוע, אבל גם מפניות שאנחנו מקבלים, אני מבין שיש קשיים רבים, תורים מאוד ארוכים, היעדר מענים בעיקר באזורים מוחלשים ברמה הסוציו אקונומית, בפריפריה, ביישובים הערביים.
יוסף ג'בארין: כך שאני שומע מהשטח על תורים ארוכים בלתי נסבלים שהילדים ומשפחותיהם נצרכים להתמודד איתם.
יוסף ג'בארין: אומנם כל הרפורמה הזאת התחילה לפני משבר הקורונה, אבל אין ספק שמשבר הקורונה העלה את הצורך במתן מענים ברמה הנפשית, ברמה הפסיכולוגית.
יוסף ג'בארין: לצערי כנראה שמשבר הקורונה פגש את המערכת לא מוכנה בעניין הזה, ובינתיים הצורך הזה הלך והחריף בחודשים האחרונים, מה שכמובן צריך לדרבן את כולנו כדי לעשות כל מאמץ לקדם ולשפר ולטייב את המענים הניתנים לילדים בתחום החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לפתוח את הדיון, לשמוע גם מהשטח וגם התייחסויות של נציגי משרד הבריאות וגורמי הבריאות, מתוך תקווה לקדם את הנושא הזה ולקדם מענים ראויים לילדים של כולנו בתקופת המשבר הקשה הזה.
יוסף ג'בארין: אתמקד ביישום הרפורמה, בסוגיית התורים הארוכים ובהצעות של מדיניות שכנראה לא מיושמות בשטח.
יוסף ג'בארין: מתווים שהוצעו על ידי משרד הבריאות, המלצות גם של מבקר המדינה בנושא, המלצות מאוד ברורות ותמונת מצב קשה מאוד שאפשר לראות אותה בדוח של מבקר המדינה במאי השנה, ואני מקווה בהחלט שנוכל לשמוע היום גם בשורות טובות בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: נפתח עם חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, שמלווה את הנושאים האלה גם לפני שנכנסה לכנסת אבל בוודאי גם עכשיו.
אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב כבוד היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.
אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שהנושאים הללו מעסיקים את כולנו בתקופה האחרונה.
אימאן ח'טיב יאסין: אישית אני מלווה את הנושא מזה 20 שנה בתוך היחידות להתפתחות הילד, היחידות הקהילתיות, מלווה את האימהות שמנסות, אפילו הרבה לפני הקורונה, לקבוע תורים בתוך היחידות.
אימאן ח'טיב יאסין: תור ראשון לאבחון ראשוני, למיון, זה בדרך כלל לפחות אחרי ארבעה עד שישה חודשים, ובקופות מסוימות זה יותר מזה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה לנקוב בשמן של קופות מסוימות, ואנחנו יודעים, במיוחד בתוך החברה הישראלית והחברה הערבית, איפה הרוב המוחץ של הלקוחות, באילו קופות.
אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים שבגיל הצעיר יש תקופה מסוימת שאם הטיפול לא נעשה בזמן, יש פיקסציה.
אימאן ח'טיב יאסין: ההתפתחות הנורמטיבית של ילדים בגילאים מסוימים היא עקרונית מאוד.
אימאן ח'טיב יאסין: מה שמצער בכל הסיפור הזה הוא שיש טיפולים שבאמת אפשר תוך סדרה של 12-10 מפגשים לגמור עם הבעיה ולהביא את הילד לנקודת זינוק שווה עם שאר בני גילו.
אימאן ח'טיב יאסין: מה שקורה, וממשיך לקרות ולהחמיר עוד יותר בתקופה של הקורונה, שהמצב עלה פי כמה וכמה מכל מיני סיבות.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יודעים שלפני הקורונה הסיפור היה כלכלי גרידא, לא משהו אחר.
אימאן ח'טיב יאסין: במקביל אנחנו יודעים כמה הטיפולים האלה עולים כסף להורים.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב מי שנזקק לטיפול הזה ולא יכול להשיג אותו הם בדרך כלל אזרחים ומשפחות קשות יום שעד שתהיה להם המודעות ומישהו יתריע על הסוגיה וילכו לבקש, אז הם ייתקלו בכל החסמים בתוך המערכות.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לשים את הנושא הזה על סדר היום, כי הפתרון לבעיה יושב על הסוגיה של כדאיות כלכלית.
אימאן ח'טיב יאסין: ומי שבאמת משכיל להבין ולעשות את החישוב של כדאיות כלכלית מבין היטב שההשקעה בגיל צעיר חוסכת ואפילו מחזירה בגיל יותר מבוגר.
אימאן ח'טיב יאסין: אז מה הטעם לגרום סבל לאותם ילדים, לאותן משפחות, ולחברה בכלל?
יוסף ג'בארין: תודה רבה חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.
יוסף ג'בארין: הזכרת את המחסור, אני אתייחס בדברי הפתיחה למשל לדוח מבקר המדינה ממאי 2020 שעסק בבחינת יישום הרפורמה בבריאות הנפש.
יוסף ג'בארין: הדוח מצא כי זמן ההמתנה לאבחון נע בין שישה חודשים במקרה הטוב יחסית, למשל בשניידר ובסורוקה, ל-12 חודשים.
אימאן ח'טיב יאסין: בצפון זה בין 10 ל-12 חודשים.
יוסף ג'בארין: בצפון, ביישובים הערביים, ביישוב טייבה למשל.
יוסף ג'בארין: זמן ההמתנה לטיפולי פסיכותרפיה נע בין 10 ל-12 חודשים ויכול להגיע עד 15 חודשים.
יוסף ג'בארין: זמני ההמתנה לטיפול פסיכיאטרי לילדים, גם הם נעים בין ארבעה חודשים במקומות כמו מודיעין לשמונה חודשי המתנה במקומות כמו באר שבע ואילת.
יוסף ג'בארין: הנתונים האלה כמובן צריכים להדאיג את כולנו.
אימאן ח'טיב יאסין: גם אחרי ההמתנה, אם הילד מגיע לגיל מסוים התגובה שלהם היא שזה כבר לא רלוונטי.
אימאן ח'טיב יאסין: אז שהילד ימשיך במצב שלו.
יוסף ג'בארין: זה לא אמור להיות עד גיל 18 בכל מקרה?
אימאן ח'טיב יאסין: אבל יש טיפולים מסוימים שאמורים להיות בגיל מסוים.
אימאן ח'טיב יאסין: למשל בגיל שלוש זה משהו אחר, ואם הילד הוא בגיל ארבע או חמש אומרים לו שזה לא רלוונטי עכשיו לתת את הטיפול הזה.
אימאן ח'טיב יאסין: אחרי שהוא המתין שנה ולמעלה משנה.
יוסף ג'בארין: אני שומע קולות מהשטח של גורמי מקצוע על כך שמשרד הבריאות אף החליט להפסיק באופן מיידי ופתאומי את התקציב שהיה עבור מתמחים בפסיכולוגיה, גם בקופות החולים וגם במרפאות ציבוריות.
יוסף ג'בארין: לזה גם נרצה לשמוע התייחסות.
יוסף ג'בארין: ברשות נציגי משרדי הממשלה, ארצה לשמוע קולות מהשטח, כדי לחדד את הסוגיות שעולות, ואחר כך נעבור לשמוע משרדי ממשלה.
יוסף ג'בארין: קיבלתי נייר עמדה מפורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.
יוסף ג'בארין: יש כאן מיקוד של כמה עניינים שחשוב להציף אותם כבר בתחילת הדיון.
יוסף ג'בארין: ד"ר קרני גיגי, בבקשה.
קרני גיגי: בוקר טוב.
קרני גיגי: קודם כל אנחנו רוצים להגיד תודה לוועדה על קיום הדיון הזה ודיון המעקב, ועל ההבנה ששירותי הפסיכולוגיה הציבורית בכלל ולילדים ונוער בפרט הם משאב חיוני בשגרה, בטח ובטח בתקופה הזאת.
קרני גיגי: אחזק את הדברים שנאמרו עד עכשיו.
קרני גיגי: דיברנו על זה כבר כאן בוועדה שהקורונה פגשה שירותים ציבוריים מיובשים, מדולדלים.
קרני גיגי: אנחנו יודעים מה מגפת הקורונה עשתה לילדים ולבני נוער.
קרני גיגי: יש הרבה מחקרים על זה שהמגפה העצימה מצבי סיכון, קשיים רגשיים חברתיים, אובדנות, אלימות במשפחה.
קרני גיגי: אני חושבת שהוועדה כבר דנה בדברים האלה בדיון הקודם.
קרני גיגי: אנחנו מדברים על שירות פסיכולוגיה ציבורית שגם יש בו תת תקינה שגורם לזמני ההמתנה הלא סבירים האלה, כמו שצוין כאן.
קרני גיגי: אנחנו מדברים על זמני המתנה של קרוב לשנה לטיפול.
יוסף ג'בארין: כשאת מדברת על תת תקינה, יש בכלל תקינה מוצעת ראויה, אוניברסלית או מקומית?
יוסף ג'בארין: מה בדיוק המצב כאן?
קרני גיגי: אצל הפסיכולוגים הקליניים אנחנו ב-60% תקינה.
קרני גיגי: חסרים פסיכולוגים.
קרני גיגי: יש להגיד שיהיה מאוד קשה לגייס פסיכולוגים בשכר שאותו אנחנו מקבלים, שהוא מתחת לכל ביקורת.
קרני גיגי: אז גם יש סיפור התקינה, גם יש סיפור החסמים הבירוקרטיים שצריך להוציא טופס 17 לקבל הבחנה פסיכיאטרית, גם במכונים להתפתחות הילד וגם בקופות החולים, מה שמונע מהרבה אנשים בכלל לגשת לקבל טיפול.
קרני גיגי: גם אצל הפסיכולוגים החינוכיים, הכיסוי הוא פסיכולוג חינוכי אחד לבין 800 עד 1,000 תלמידים, והכיסוי בגילאי אפס עד חמש הוא נמוך מאוד, וגם בגילאים הגדולים יותר, 15 עד 18.
קרני גיגי: אתחבר לדברים שאמרת, בתוך המצב הקשה מאוד שהמערכת נמצאת בו, בימים האחרונים ובאופן מפתיע משרד הבריאות החליט פתאום להפסיק, בלי התראה, את התקציב עבור מתמחים בפסיכולוגיה בקופות החולים, במכונים להתפתחות הילד, במרפאות ציבוריות.
קרני גיגי: בואו נזכיר שנתח נכבד מהפסיכולוגים הם מתמחים למעשה.
קרני גיגי: המשמעות של הדבר הזה, שאם אנחנו מדברים במצב הנוכחי על תורים כל כך ארוכים, אני לא רוצה לחשוב מה יקרה אחרי שהמימון הזה ייפסק.
קרני גיגי: זה כמובן רק יחמיר את המצב.
קרני גיגי: תהיה עלייה בתורי ההמתנה, שלא לדבר על המשמעות של זה עבור הפרופסיה ועבור ההכשרה של פסיכולוגים חדשים.
יוסף ג'בארין: מה הטיעון לגבי הקיצוץ שאת מתייחסת אליו?
יוסף ג'בארין: בוודאי נשמע תכף גם את נציגי משרד הבריאות.
קרני גיגי: לנו לא ברור הטיעון, אין טיעון.
קרני גיגי: זה נחת עלינו.
יוסף ג'בארין: כבעיות תקציביות?
קרני גיגי: את זה אולי משרד הבריאות יצטרך להסביר.
קרני גיגי: אני חושבת שכמו שנאמר פה, הסוגיה היא סוגיה כלכלית.
קרני גיגי: זה ברור שהשקעה בשירותים פסיכולוגיים לילדים ונוער בסופו של דבר חוסכת למדינה כספים והמדינה נמנעת איכשהו מלעשות את זה.
קרני גיגי: נשמח לשמוע את משרד הבריאות ואת ההסבר שלו למהלך הלא ברור הזה בתקופה כל כך קשה.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, ד"ר גיגי.
יוסף ג'בארין: האמת היא שגם על פי דוח מבקר המדינה, עוד בדצמבר 2018, לפני כשנתיים, העביר האגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות למנכ"ל המשרד הצעה לסטנדרטים אשר יגדירו את זמני ההמתנה לשירותי בריאות הנפש.
יוסף ג'בארין: לפי ההצעה זמן ההמתנה המרבי לאבחון יהיה חודש, 30 יום, ולתחילת טיפול פסיכיאטרי או פסיכותרפי יהיה עד ארבעה שבועות נוספים לאחר מועד האבחון.
יוסף ג'בארין: את ההצעה הזאת האגף ביסס על מחקרים מדעיים בנושא, השוואה לסטנדרטים של זמני המתנה במדינות שונות בעולם.
יוסף ג'בארין: אגב, האגף גם הציע לעודד עמידה בסטנדרטים, לרבות באמצעות מתן תמריצים, הטלת סנקציות, בהתבסס על תנאים מוגדרים כמו מידת ניצול התקציב שהועבר לקופות החולים בתחום הזה.
יוסף ג'בארין: אך לצערי למרות שמאז עברו שנתיים, אני מבין שההמתנה עדיין ארוכה מדי.
יוסף ג'בארין: גם המחסור בתקנים של פסיכותרפיסטים עדיין זועק לשמים.
יוסף ג'בארין: נושא נוסף הוא הנושא של הפריסה של המרפאות ומרכזי התפתחות הילד, פריסה שהיא עדיין רחוקה מלהיות הולמת את הצרכים בשטח.
יוסף ג'בארין: איתנו גם נציגי ארגון אנוש, שביקשו להתייחס בתחילת הדיון.
יוסף ג'בארין: סילביה אזולאי, מנהלת תחום צעירים ומשפחות, בבקשה.
סילביה אזולאי: בוקר טוב ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת יוסף ג'בארין ולכל החברים.
סילביה אזולאי: תודה שהזמנתם אותנו.
סילביה אזולאי: אני עובדת סוציאלית ומנהלת תחום משפחות וצעירים בעמותת אנוש, עמותה ישראלית לבריאותה הנפש.
סילביה אזולאי: אנוש פועלת למעלה מארבעה עשורים לקידום תחום בריאות הנפש, גם בהיבט של העלאת המודעות לתחום וגם כספק שירות לאוכלוסייה מאוד מגוונת.
סילביה אזולאי: האם תהיה אפשרות להציג מצגת?
סילביה אזולאי: בשנים האחרונות אנחנו עסוקים גם בתחום המניעה והתערבות מוקדמת.
סילביה אזולאי: לפני שש שנים פתחנו בעמותה מרכזי הד ספייס לטיפול בצעירים בגילאי 12 עד 25.
סילביה אזולאי: מדובר במודל אוסטרלי שמהווה תוכנית הדגל לבריאות הנפש של צעירים באוסטרליה, עם למעלה ממאה מרכזים.
סילביה אזולאי: התפיסה היא שככל שנתערב מוקדם יותר, נמנע כמובן את ההידרדרות בהמשך.
סילביה אזולאי: הדברים נאמרו פה והם כל כך הגיוניים.
סילביה אזולאי: אנחנו בעצם שני מרכזים, בבת ים ובירושלים, עם שיתוף פעולה מלא עם הרשות המקומית, והצוותים עובדים הרבה מאוד עם צוותי חינוך, צוותי מטפלים ועושים עבודה מערכתית עם הקהילה.
סילביה אזולאי: בתקופת הקורונה אנחנו רואים עלייה באחוזי הדיכאון וחרדה של צעירים, אלימות במשפחה.
סילביה אזולאי: למעשה המציאות הזאת מגיעה על רקע העובדה שכבר שנים רבות התחום הזה לא נערך נכון.
סילביה אזולאי: זה נאמר קודם, יש חסר משמעותי בשירותים וזה נופל בין המשרדים, בריאות, רווחה וחינוך.
סילביה אזולאי: בשקף הבא נוכל לראות נתונים של מחקר שמדבר על כך ש-75% מהבעיות הנפשיות מתחילות בטווח הגילאים הזה, 12 עד 25.
סילביה אזולאי: שימו לב, לא 18.
סילביה אזולאי: יש לנו טווח רחב יותר.
סילביה אזולאי: אנחנו יודעים ש-66% מהצעירים עם בעיות לא יפנו לקבלת עזרה.
סילביה אזולאי: 60% מבני המשפחה, גם הם לא יפנו לקבלת עזרה.
סילביה אזולאי: בשקף הבא נבין למה.
סילביה אזולאי: יש הרבה מאוד חסמים בתחום הזה.
סילביה אזולאי: אם זה הסטיגמה, חשש מחשיפה, חוסר הבנה בכלל של חומרת המצב.
סילביה אזולאי: נאמר פה קודם, עלויות כלכליות באמת מאוד גבוהות.
סילביה אזולאי: גם חוסר התאמה של השירותים לצעירים זה חסם רציני מאוד כדי שאנשים יפנו אלינו.
סילביה אזולאי: למעשה אנחנו מבינים שהנקודות האלה יתחדדו עוד יותר.
סילביה אזולאי: בשנה שעברה עשינו סקר, עוד לפני הקורונה, ושימו לב, 73% מהצעירים מציינים שהם חוו משבר נפשי.
סילביה אזולאי: 45% אומרים: אנחנו לא נפנה לעזרה.
סילביה אזולאי: למה?
סילביה אזולאי: 40% מדברים על הבושה.
סילביה אזולאי: מרכיב הבושה הוא חסם רציני מאוד שמחייב את כולנו להיערך ולדעת לתת שירותים מותאמים לצעירים.
סילביה אזולאי: בשנה האחרונה במרכזי הד ספייס ראינו כמה מגמות מעניינות וחלקן מאוד מצערות.
סילביה אזולאי: חלק מזה הוא קושי באיתור וזיהוי של מצוקות קלות עד בינוניות בזמן.
סילביה אזולאי: בהיעדר שירותים, בתי ספר, כל הגורמים בקהילה, הדבר הזה מתעכב.
סילביה אזולאי: קיבלנו פניות הרבה יותר חמורות, מורכבות יותר, הרבה יותר צורך בליווי של פסיכיאטרים, פניות חוזרות של 25% צעירים שהיו בעבר וחזרו.
סילביה אזולאי: הרבה מאוד פניות של הורים.
סילביה אזולאי: אנחנו יכולים להגיד שהשירות המקוון – זו אולי הבשורה המשמחת – פתח באופן מאוד גמיש את היכולת שלנו לתת שירותים לצעירים.
סילביה אזולאי: אנחנו מפתחים כל הזמן שירותים חדשים.
סילביה אזולאי: אנחנו עכשיו בעיצומו של מהלך להקים שירות מקוון על ידי מטפלים, פסיכולוגים קליניים, עובדים סוציאליים קליניים, שיוכלו לתת מענה לכל אזרח, לכל צעיר ברחבי הארץ, בלי קשר למקום הגיאוגרפי, וזו מבחינתנו בשורה חשובה מאוד כדי באמת לעזור לצעירים להתמודד עם המצוקה היום-יומית, ובמיוחד בתקופת הקורונה.
סילביה אזולאי: אנחנו עושים כנס ב-24 לחודש.
סילביה אזולאי: אנחנו עובדים עם הקהילה ואנחנו שמחים מאוד על שיתופי הפעולה ומזמינים את כל מי שזה מעניין אותו להצטרף לכנס הזה.
סילביה אזולאי: אני רוצה להגיד תודה על הדיון החשוב ועל הבמה הזאת שניתנה לנו בעמותת אנוש.
סילביה אזולאי: נשמח לענות על שאלות ככל שיהיו.
סילביה אזולאי: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, סילביה.
יוסף ג'בארין: תודה גם על המצגת.
יוסף ג'בארין: איתנו גם יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים, ענבל חרמוני.
יוסף ג'בארין: רציתי להציף את הקשיים לפני שנעבור לשמוע התייחסויות של משרדי הממשלה וקופות החולים.
ענבל חרמוני: צהריים טובים לכולם.
ענבל חרמוני: מה שרואות העובדות הסוציאליות שנמצאות בתחנות ובמרפאות הציבוריות לבריאות הנפש זה כמה דברים.
ענבל חרמוני: אחד, יש החרפה במצבי המצוקה של הילדים והנוער בתקופה הזאת של הקורונה, בתקופה של הסגר, מהרבה סיבות.
ענבל חרמוני: יש חרדה שמתעצמת.
ענבל חרמוני: גם בחזרה לבית הספר, יש ילדים שמתקשים לחזור לבית הספר בגלל שהם הרבה זמן לא היו, ומי שהיה גם כך על הקצה ועל סף נשירה מתקשה לחזור.
ענבל חרמוני: ילדים עם חרדות.
ענבל חרמוני: יותר אשפוזים בתקופה הזאת של הקורונה.
ענבל חרמוני: המצב הולך ומחריף, ויש צורך לתת מענה.
ענבל חרמוני: אנחנו יודעים שככל שמענה מתאחר, כך גם המצב הרגשי מסלים, בטח ובטח אצל ילדים.
ענבל חרמוני: אני יודעת שפה במרכז הארץ, ואני מנחשת שבפריפריה אף גרוע מזה, ההמתנה יכולה להגיע גם לשנה.
ענבל חרמוני: שנה בחיים של ילד או נער באופן כללי זה המון, ולכן בעצם זה המון זמן, זה חיים שלמים ממש, וזה מחריף את המצב שגם כך הוא קשה.
ענבל חרמוני: כן אני יודעת שלמעשה מאז שחלק מהתחנות הוקמו, ואני מדברת על עשרות שנים, לא השתנתה התקינה.
ענבל חרמוני: אני יכולה להגיד שלמשל בתחנה בחולון יש על 400 ילדים שישה תקנים מלאים של מטפלים, לא רק עובדות סוציאליות.
ענבל חרמוני: מעבים את זה בסטודנטים לעבודה סוציאלית, במתמחים בפסיכולוגיה, בסדר.
ענבל חרמוני: אבל אי אפשר להסתמך על הכוח הזה, כי מישהו גם צריך להדריך את האנשים האלה, ואלה אנשים שבאים לזמן מוגבל, בניגוד לצוות המקצועי.
ענבל חרמוני: אחד הדברים שאומרים הוא שקופות החולים למעשה לא באמת ערוכות לתת את השירות הקהילתי בתוך הקהילה.
ענבל חרמוני: המרפאות הן מאוד מאוד רחוקות.
ענבל חרמוני: יש ערים שאין שם מערך של אחת מקופות החולים.
ענבל חרמוני: זה אומר שאימא מחולון צריכה לנסוע למודיעין עם הילד, אולי לתל אביב.
ענבל חרמוני: זה לא יקרה.
ענבל חרמוני: הרבה פעמים גם ככה מי שמגיע לשם זה משפחות שקשה להן גם מבחינה כלכלית, שקשה להן מבחינה הישרדותית, שלא תמיד יש מוטיבציה בהכרח לטיפול וצריך לעורר אותה.
ענבל חרמוני: להתחיל לנסוע עכשיו בתחבורה ציבורית הרבה פעמים מעיר לעיר זה לא סביר.
ענבל חרמוני: אלה דברים שצריכים להיות נגישים.
ענבל חרמוני: למעשה מה שאני שומעת הוא שקופות החולים לא מספיק ערוכות והן מפנות אנשים לטיפול על ידי מטפלים עצמאיים.
ענבל חרמוני: הוא בעלות מוזלת יותר, אבל עדיין הוא עולה כסף.
ענבל חרמוני: וזה אומר שמי שנשאר חשוף לגמרי ובלי מענה?
ענבל חרמוני: זה שוב האוכלוסיות המוחלשות ביותר, שגם יש שם בעיה רגשית עכשיו של הילדים, כי אחרת הם לא היו פונים, וגם מראש יש שם עוני, יש קושי בנגישות, יש קושי לשלם גם את ה-150 או 200 או 250 שקלים שעולה מפגש כשמפנים למטפל עצמאי.
ענבל חרמוני: הרפורמה יצאה לדרך בשנת 2015, המערך לא קיים, לא פרוס בצורה מספקת בכל הארץ.
ענבל חרמוני: הסיבה שבמרכזים של משרד הבריאות לא מוסיפים תקנים לאורך השנים, כי בעצם במשך המון זמן באופן מכוון ניסו לייבש את השירותים האלה כדי להצדיק את ההעברה שלהם לקופות החולים.
ענבל חרמוני: קופות החולים מצד אחד לא מספיק ערוכות בכל המקומות, ומהצד השני הייבוש של המרפאות ושל משרד הבריאות ממשיך.
ענבל חרמוני: אז בסופו של דבר ילד שמחכה חצי שנה, שנה, אני מבינה שיש מקומות שזה יכול להיות גם מעבר לשנה, איבדנו אותו.
ענבל חרמוני: ואני מסכימה לחלוטין עם חברת הכנסת שאמרה שיש לזה גם עלות כלכלית.
ענבל חרמוני: כשאנחנו מייצרים בעצם מצבי קצה ואשפוזים, זה עולה הרבה יותר כסף למדינת ישראל מאשר כשאנחנו מצליחים כולנו ביחד לטפל בקהילה.
ענבל חרמוני: אז יש פה גם עניין עקרוני ומוסרי, אבל צריך להבין גם, לטווח הבינוני והרחוק יש פה גם סוגיה שהיא סוגיה כלכלית.
ענבל חרמוני: עדיף להשקיע את הכספים היום ולבנות את המערכים הקהילתיים כמו שצריך, וזה יחסוך גם את העלות הכלכלית בעתיד.
ענבל חרמוני: אנחנו מתריעים על זה שהמטפלים במרפאות הללו, גם עובדים סוציאליים, גם פסיכולוגים, לא מצליחים לעמוד בעומסים.
ענבל חרמוני: ילדים במצבים קשים שנסוגו למצבים עוד יותר קשים בגלל המצב של הקורונה, אנחנו צריכים להסתכל על המציאות בעיניים, לא מקבלים מענה.
ענבל חרמוני: המתנה של שנה זה לא לקבל מענה.
יוסף ג'בארין: זו אפילו החמרה והחרפה של המצב.
ענבל חרמוני: נכון.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לך, ענבל.
יוסף ג'בארין: דיברת על הפריסה של השירותים והמענים.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לשמוע גם ממר מוחמד מחמיד, פסיכולוג ואיש מקצוע, ראש מחלקת הרווחה בעיריית אום אל-פאחם ואיש מקצוע מוכר בוואדי עארה.
יוסף ג'בארין: בבקשה, מוחמד.
מוחמד מחמיד: בוקר טוב לכולם.
מוחמד מחמיד: תודה רבה, ד"ר יוסף, על הדיון המרתק והחשוב לנו, לילדים שלנו, לנוער שלנו, שלצערנו הרב הוא מוזנח מכל הבחינות, וגם מוזנח מבחינת קבלת הטיפול הנפשי המתאים לו בעידן שלנו.
מוחמד מחמיד: כפי שאמרת, אני פסיכולוג אקטיביסט, אני פעיל גם באיגודים, גם בפיתוח מסגרות, גם פוליטית.
מוחמד מחמיד: חשוב לי מתן שירות לכל האוכלוסייה שלנו.
מוחמד מחמיד: אצלנו, לצערנו הרב, יש חוסר במתן שירות נפשי מאוד אקוטי.
מוחמד מחמיד: מרכזי התפתחות ילד באזור שלנו, מבקא אל-גרביה עד מעלה עירון, אנחנו מדברים על אזור של 150,000 אלף, יש רק מרכז התפתחות ילד אחד, באום אל-פאחם, שאני אז עזרתי בהקמתו לפני 15 שנה, ומאז הוא נותן שירות סטנדרטי.
מוחמד מחמיד: רק ריפוי בעיסוק וריפוי בדיבור.
מוחמד מחמיד: מעבר לזה שום דבר הוא לא נותן.
מוחמד מחמיד: כשאנחנו צריכים אבחון פסיכולוגי לילד בן שנתיים או בן שנה וחצי, או ילד ברצף האוטיסטי, לצערנו הרב אני רואה את חוות הדעת ורואה את הדיונים, כולם פסיכולוגים פרטיים.
מוחמד מחמיד: המשפחה נזקקה ללכת לפסיכולוג פרטי בגלל שאין פסיכולוג במרכז להתפתחות הילד של אום אל-פאחם, או יש במרכז להתפתחות הילד בחדרה יש פסיכולוג ערבי, אבל להגיע אליו כדי לעשות אבחון שם צריך להמתין אולי שנתיים.
מוחמד מחמיד: אם הילד הוא ברצף האוטיסטי בן שנתיים, תארו לעצמכם עוד שנתיים אם הוא יישאר במסגרות הרגילות, באיזה מצב הוא יהיה.
מוחמד מחמיד: לצערי הרב אם ניקח בית חולים ששייך לקופה הכי גדולה בארץ, עפולה, שם יש מרכז התפתחות ילד, אבל שם אין פסיכולוגים דוברי ערבית.
מוחמד מחמיד: היה פעם, לפני 20 שנה.
מוחמד מחמיד: אני לא יודע אם מרכז ההתפתחות קיים, אבל מתן שירותים פסיכולוגיים לאוכלוסייה הערבית, שם לצערי הרב לא קיים בבית חולים העמק.
מוחמד מחמיד: יש לנו באום אל-פאחם מרכז שהוא הסכם עם משרד הבריאות, זו עמותה שמנהלת אותו.
מוחמד מחמיד: שם בשביל לעשות תור צריך התערבות של מישהו שירים טלפון ויבקש ויתחנן לאנשים שם שיזרזו את התור או את הפגישה עם הפסיכולוג או עם העובד הסוציאלי הקליני.
מוחמד מחמיד: אני עובד עם שתי קופות חולים, לא אצהיר איזה שתי קופות.
מוחמד מחמיד: מאז הרפורמה יש ירידה דרסטית בהפניות.
מוחמד מחמיד: אני מאוד דאגתי מהרפורמה, היא הפחידה אותי, ויש ירידה דרסטית.
מוחמד מחמיד: ביקשתי מאחת מקופות החולים שיבואו וייקחו את המחשב שלהם, כי אין הפניות.
מוחמד מחמיד: אני משלם כמה עשרות שקלים בחודש, כאשר אין לי שום הפניה.
מוחמד מחמיד: בנוסף, העלות של הטיפול.
מוחמד מחמיד: אם אני זקוק למתן שירות בריאותי אני משלם 20-15 שקל לטופס 17.
מוחמד מחמיד: טיפול פסיכולוגי הפך להיות לאנשים שהם עשירים.
מוחמד מחמיד: ילד שזקוק לטיפול פסיכולוגי שבועי, לפסיכותרפיה ארוכת טווח של 30 או 50 מפגשים, כל טופס 17 עולה כסף, זה 140 או 150 שקל.
מוחמד מחמיד: כל שבוע צריך לשלם את הסכום הזה.
מוחמד מחמיד: זה גורם להרבה אנשים עניים שיגיעו פעם, פעמיים, אחר כך הם אומרים זה עולה לנו כסף.
מוחמד מחמיד: אין להם מאיפה לממן את זה.
מוחמד מחמיד: ההשתתפות של הקופה היא מאוד גבוהה, וזה דבר מדאיג מאוד.
מוחמד מחמיד: זה 50% או 60%.
מוחמד מחמיד: זה עולה באופן הדרגתי.
מוחמד מחמיד: פעם ההשתתפות של הקופה הייתה 45% או 50%, היום ההשתתפות של הקופה יורדת והעלות של ההורים עולה.
מוחמד מחמיד: אני רואה את זה בתשלומים שמעבירים לי ההורים או לפי טפסי 17, ההורים היום משלמים יותר מאשר הקופה, ולכן הטיפול הפך להיות לאנשים שהם מבוססים כספית.
מוחמד מחמיד: שנית, זה דבר שעוד יותר מדאיג, הרבה אנשים לא רוצים להמשיך ללמוד פסיכולוגיה בגלל השכר.
מוחמד מחמיד: אין לי מילים להגיד על איזה שכר אנחנו מדברים.
מוחמד מחמיד: הבת שלי סיימה בהצטיינות פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית לפני שנתיים והמשיכה באומנות לתואר שני, לא הלכה לפסיכולוגיה בגלל השכר וההתקדמות המקצועית.
מוחמד מחמיד: ועד שאתה הופך להיות מומחה, כשאתה הופך למומחה ואתה מתחיל לעבוד בקופת חולים, אין מה להשוות את השכר שם לשכר הרופאים בכלל.
מוחמד מחמיד: מאז הרפורמה לצערי הרב יש ירידה דרסטית בהפניות לקופת חולים.
מוחמד מחמיד: המצב אצלנו באזור לא נראה ורוד בכלל.
מוחמד מחמיד: יש מחסור באנשי מקצוע, אין מרכזים להתפתחות הילד ואין הפניות מקופות החולים.
מוחמד מחמיד: למשל, אני עובד עם שתי קופות ויש לי מטופלים פרטיים ויש דרך הקופות.
מוחמד מחמיד: דרך הקופות בשמונה החודשים האחרונים היו אלי אולי שישה או שבעה מופנים.
מוחמד מחמיד: אני לא יודע מה הסיבה.
יוסף ג'בארין: זה פחות מהרגיל?
מוחמד מחמיד: זה פחות בהרבה.
מוחמד מחמיד: אולי הרופאים לא מודעים אצלנו.
מוחמד מחמיד: אני לא רוצה להאשים את הרופאים שלנו שהם לא מודעים להפניות או לצורך בטיפול פסיכולוגי.
מוחמד מחמיד: אבל זה מאוד מדאיג אותי.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על שירותים בפריפריה, ביישובים הערביים כאחד הקשיים, ואתה הצבעת על הקשיים באזור ואדי עארה, שזה אזור מגוריי.
יוסף ג'בארין: אני בעצמי תושב אום אל-פאחם.
יוסף ג'בארין: מה שאני מבין ממך, יכול להיות שמדברים אולי על 100,000 ילדים באזור הזה, ואתה אומר שבמרכז להתפתחות אין פסיכולוג עם תקן שנותן את השירות הזה?
מוחמד מחמיד: במרכז להתפתחות הילד אין פסיכולוגים בכלל.
מוחמד מחמיד: מנהלת אותו עמותה, וזה מרכז לא מוכר.
מוחמד מחמיד: אולי הוא מוכר על ידי משרד הבריאות, אבל הוא לא מוכר להתמחויות של פסיכולוגים, אין שירותים פסיכולוגיים.
מוחמד מחמיד: שם יש רק טיפולים פרא רפואיים שכל קופה מפנה לשם, ולכל קופה יש מרפאות בעיסוק או מרפאות בדיבור.
מוחמד מחמיד: המרכז השני זה מרכז לטיף, שבשביל להגיע לשם צריך שנה או שנה וחצי.
יוסף ג'בארין: במרכז לטיף, שהוא בעצם עמותה בקשר או בחוזה עם משרד הבריאות או הקופות, כמה זמן לוקח לילד כדי להגיע לטיפול שם?
מוחמד מחמיד: חודשים.
מוחמד מחמיד: מה שמדאיג אותי, אני כפסיכולוג שעובד עם הקופות, אני גם פסיכותרפיסט, שבגלל המחסור הרבה אנשים אומרים שהטיפול היה קבוצתי, לכל חמישה או שישה ילדים עושים קבוצה טיפולית אחת כדי לחסוך בזמן או כדי להרוויח.
מוחמד מחמיד: אין לי מושג, אני לא רוצה להצהיר הצהרות.
מוחמד מחמיד: שם הטיפול הקבוצתי חוגג בגלל מחסור אנשי מקצוע וגם בגלל התור הארוך שאולי ייקח חודשים, או שמישהו יתערב ויתחנן שיעזרו לאנשים.
מוחמד מחמיד: לצערי הרב יש שם הרבה נסיגה טיפולית.
מוחמד מחמיד: הרבה אנשים מפסיקים להגיע לשם בגלל הטיפול הקבוצתי, ההורים רוצים מקום חם, מקום אינטימי, טיפול אינדיווידואלי.
מוחמד מחמיד: לא רוצים טיפול קבוצתי.
יוסף ג'בארין: מציאות מאוד חמורה.
יוסף ג'בארין: היה חשוב לשמוע אותך, ואני כמובן אבקש מנציגי משרד הבריאות והקופות שיתייחסו גם לדוגמה הספציפית הזאת על המחסור הקשה במענים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, מוחמד מחמוד.
יוסף ג'בארין: לפני שאני עובר לנציגי משרדי הממשלה, דובר או דוברת אחרונה, מנהלת פורום היחידות להתפתחות הילד, שיר גור.
יוסף ג'בארין: שלום, שיר.
יוסף ג'בארין: אני שומע דברים קשים מבחינת המחסור, והדוגמה האחרונה היא מאוד מובהקת.
שיר גור: שלום.
שיר גור: אכן כן, אבל אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.
שיר גור: ראשית, אנחנו ביחידות להתפתחות הילד כיום לא יכולים כרגע לטפל בילדים שיש להם בעיות רגשיות ללא רקע התפתחותי.
שיר גור: זאת אומרת, כל הילדים שמגיעים אלינו לטיפול רגשי הם ילדים שיש להם רקע התפתחותי.
שיר גור: אני חושבת שזה חבל, אני חושבת שהיינו יכולים להיות סוג של פתרון.
שיר גור: הפריסה שלנו היא טובה.
שיר גור: דיבר קודם מוואדי עארה, יש יחידה באום אל-פאחם, יש יחידה חדשה בבאקה אל-גרביה.
יוסף ג'בארין: אבל באום אל-פאחם בלי פסיכולוגים בכלל.
שיר גור: יש ביחידות שלנו פסיכולוג או עובד סוציאלי.
שיר גור: אבל אנחנו שירות ציבורי, אנחנו מקבלים ילדים מהקופות בטפסי 17 וכרגע אין לנו אישור לטפל בילדים שיש להם בעיות רגשיות ללא רקע התפתחותי.
שיר גור: אני חושבת שאנחנו יכולים להיות כתובת טובה.
שיר גור: אנחנו פרוסים בכל הארץ, יש 106 יחידות קהילתיות ציבוריות.