GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שיר גור: קודם דיברו באנוש על סטיגמה.
שיר גור: אז בגלל שאנחנו מרכזים לגיל הרך, פחות סובלים מהעניין של הסטיגמה.
שיר גור: הורים וילדים מגיעים אלינו לטיפול.
שיר גור: אנחנו עובדים בגישה קהילתית, בשיתוף פעולה עם מחלקת חינוך, עם מחלקת רווחה יישובית.
שיר גור: זה גם סוג של יתרון בטיפול במשפחות.
שיר גור: ובעיקר חשוב להגיד שיש לנו הרבה מאוד ניסיון בטיפול בילדים בגיל הרך עד גיל תשע והיינו שמחים שמשרד הבריאות – אנחנו גם פנינו אליו – והקופות ישקלו אפשרות להעביר אלינו ילדים שזקוקים לטיפולים רגשיים גם ללא רקע התפתחותי.
יוסף ג'בארין: איך את יכולה להסביר את מה ששמענו כרגע מבחינת חומרת המצב בוואדי עארה.
יוסף ג'בארין: זה אזור של כ-100,000 ילדים, ומרכז התפתחות הילד באום אל-פאחם, שכגילוי נאות אני אומר שזו עיר מגוריי, ואין שם אפילו פסיכולוג שייתן את המענים.
שיר גור: הקושי המרכזי הוא היציבות הכלכלית של המרכזים, של היחידות.
שיר גור: עד לפני חודש וגם עד היום לא הכול הוסדר.
שיר גור: היינו במצב שבו התשלומים בחברה הערבית עבור הטיפולים היו נמוכים משמעותית מהתשלומים בחברה היהודית, והרשות שמפעילה את היחידה הייתה צריכה להשלים הרבה מאוד כסף.
שיר גור: רשויות בחברה הערבית התקשו לעשות את זה, ועל כן פחות יחידות קמו בחברה הערבית.
שיר גור: אני מקווה מאוד שהמצב הזה הולך להשתפר.
שיר גור: הגענו להסכמה עם הקופות, ואני מקווה שכל הקופות יעמדו בזה.
שיר גור: כרגע עדיין יש לנו בעיות בחלק מהמקומות.
שיר גור: אנחנו מקווים שיהיה תעריף אחיד שישולם לכל היחידות להתפתחות הילד ותהיה איזושהי תוספת ממשרד הבריאות עבור הטיפולים, והדבר הזה יאפשר לנו יציבות כלכלית ויביא לפתיחה של יחידות נוספות, משום שהגירעון בין מה שאנחנו מקבלים מהקופה בטופס 17 לבין כמה שעולה בפועל יצטמצם.
יוסף ג'בארין: את צופה שבאמת תהיה התקדמות בתקופה הקרובה?
שיר גור: אנחנו נתקלים כל יום בילדים שזקוקים לטיפולים רגשיים שהיינו יכולים לעזור להם.
שיר גור: אני מבקשת מהוועדה להמליץ שנוכל לטפל בילדים ובמשפחות – הרבה פעמים בגילאים שאנחנו מטפלים זה טיפול בהורים – שנוכל לטפל בילדים ובמשפחות עם בעיות רגשיות וקשיים התנהגותיים.
שיר גור: הילדים האלה, ככל שנטפל בהם מוקדם יותר כך ייטב.
שיר גור: זה יחסוך כסף למדינה, וכמובן שזה הדבר הנכון לעשות גם מבחינת ההתמודדות המשפחתית והקהילתית.
שיר גור: אנחנו מבקשים את האופציה לטפל בילדים האלה, בגלל שהשירות שלנו פרוס יותר טוב משירותים אחרים.
יוסף ג'בארין: את יכולה להעיד על פניות גוברות עכשיו בתקופת הקורונה לגבי פניות בעניין קשיים נפשיים?
שיר גור: בהחלט.
שיר גור: יש ילדים שפונים אלינו ואנחנו יודעים שהם לא יקבלו טיפול במקום אחר, אבל בגלל שאין להם רקע התפתחותי אנחנו לא יכולים היום לקבל אותם.
יוסף ג'בארין: זו הנחיה של משרד הבריאות?
יוסף ג'בארין: איפה ההגבלה הזאת?
שיר גור: זו הנחיה של משרד הבריאות.
שיר גור: כמו שאמרתי, אנחנו שירות ציבורי, אנחנו מקבלים ילדים רק מטופס 17, מהקופה.
שיר גור: ההורים לא משלמים אצלנו דבר, ולכן אנחנו תלויים בהחלטה של משרד הבריאות ובהפניות של הקופות.
יוסף ג'בארין: אני שומע על סוגיית הפריסה ועל הקשיים בפריסה.
יוסף ג'בארין: את יכולה לסבר את האוזן מבחינת נתונים, כמה מרכזים קיימים?
שיר גור: יש היום 106 מרכזים קהילתיים שהם ציבוריים.
שיר גור: מחציתם מופעלים על ידי רשויות מקומיות.
שיר גור: עוד כ-20 יחידות מופעלות על ידי מתנ"סים ברחבי הארץ.
שיר גור: יש עוד כ-25 יחידות שמופעלות על ידי קרן רש"י בעיקר בפריפריה הצפונית והדרומית, עם התמקדות ביישובים הערביים, ועוד 15-10 יחידות שמופעלות על ידי עמותות.
שיר גור: כל אלה יחידות ציבוריות שמפוקחות על ידי משרד הבריאות ומקבלות ממנו הכרה.
יוסף ג'בארין: נשמח אם תוכלי בבקשה להעביר חומר כתוב לגבי הפריסה שהתייחסת אליה, כך שנוכל לקבל תמונה וגם לצורך דיוני מעקב בהמשך.
יוסף ג'בארין: אבל עלתה שאלה בוועדה, לפני שאנחנו ממליצים לגבי העברת ילדים אליכם עם קשיים רגשיים, האם בכלל אתם ערוכים לקבל את כל המספר הזה?
יוסף ג'בארין: הרי אחת הבעיות היא ההמתנה הארוכה.
שיר גור: אנחנו נצטרך בהחלט להרחיב את כוח האדם בהתאם להנחיות שאנחנו נקבל ממשרד הבריאות לגבי כוח האדם הנדרש לצורך כך.
יוסף ג'בארין: איך יהיה אפשר להרחיב את כוח האדם?
שיר גור: שוב, אנחנו תלויים בהפניות.
שיר גור: אם נחתום חוזים עם הקופות בעניין הזה של הטיפול הרגשי ונקבל תעריף הולם, נוכל באמצעות זאת להרחיב את כוח האדם שעומד לרשותנו ולתת שירות.
שיר גור: חשוב להגיד שאנחנו שירות קיים, פרוס.
שיר גור: היחידות קיימות, כבר נותנות שירות בבעיות רגשיות לילדים עם רקע התפתחותי, ולכן אני חושבת שאנחנו סוג של פתרון יחסית מיידי עבור משרד הבריאות והקופות.
יוסף ג'בארין: אני לא מצליח להבין את המילה מיידי בהקשר הזה, כשאני שומע על המתנה שיכולה להיות מעבר לשנה, עם כל הנזקים שיכולים להיגרם לילד בתקופה הזאת, הייתי אומר נזקים בלתי הפיכים לפעמים.
שיר גור: הכול שאלה של התעריף.
שיר גור: לטיפול שעולה 250 שקל אם היינו מקבלים קודם 100 שקל, אז הרשות הייתה צריכה להשלים 150 שקלים וזה יצר תורים.
שיר גור: אם היום עלינו לתעריף של 165 שקלים מהקופה ואנחנו מקבלים תוספת ממשרד הבריאות, שכרגע עוד לא קיבלנו אותה ואנחנו מקווים לקבל אותה, אז הפער בין העלות שאנחנו מקבלים מהקופה למה שעלה לנו בפועל מצטמצם, וזה מאפשר לנו לצמצם את התורים.
שיר גור: אנחנו נמצאים במהלך הזה היום מול משרד הבריאות, ואני אומרת שאם משרד הבריאות יעביר אלינו ילדים עם קשיים רגשיים ואנחנו נחתום חוזים עם הקופות שיתקרבו לעלות הריאלית של הטיפול, אנחנו נוכל להרחיב כוח אדם ונוכל לקלוט ילדים.
שיר גור: היחידות קיימות, חדרי הטיפול קיימים.
שיר גור: אין לנו בעיה של חדרי טיפול.
שיר גור: כרגע הבעיה המרכזית שלנו הייתה הפער בין העלות של טופס 17 למה שבאמת עלה לנו בפועל.
שיר גור: ככל שהדבר הזה מצטמצם היכולת שלנו לקלוט ילדים עולה.
יוסף ג'בארין: בגלל שיהיו לכם יותר תקציבים לגייס עוד כוח אדם?
שיר גור: בגלל שיהיו לנו עוד תקציבים לגייס עוד כוח אדם.
שיר גור: אם פעם עבור כל ילד הרשות הייתה מממנת לעצמה 100 שקלים וזה ירד ל-50 שקלים, אז אנחנו נוכל לקלוט כפול ילדים.
שיר גור: זה פשוט מאוד.
יוסף ג'בארין: איפה זה עומד כרגע?
שיר גור: עם שתי קופות לגמרי הושלמה העלאת התעריפים, עם קופה אחת אנחנו עומדים במצב שכמעט 60% מהיחידות כבר קיבלו תעריף חדש, ועם הקופה הרביעית יש לנו קשיים ניכרים.
שיר גור: אני לא אגיד כרגע איזו קופה עומדת באיזה מצב.
שיר גור: אנחנו מקווים להשלים את התהליך הזה.
שיר גור: בנוסף אנחנו מקווים שיצא קול קורא של משרד הבריאות שייתן לנו תוספת תעריף ליחידות מוכרות.
יוסף ג'בארין: תכף נשמע את משרד הבריאות.
יוסף ג'בארין: נקווה שיהיו לנו בשורות טובות מהדיון הזה.
יוסף ג'בארין: תודה, שיר.
יוסף ג'בארין: עידית סילמן, חברת כנסת לשעבר, את עוסקת בתחום.
עידית סילמן: בוקר טוב.
עידית סילמן: תודה רבה על הדיון החשוב, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
עידית סילמן: אני רוצה לומר דווקא כמי שמנהלת, ביחד עם חברת הכנסת קטי שטרית, את השדולה לבריאות הנפש ומניעת אובדנות.
עידית סילמן: רק אתמול סיירתי גם באנוש וראיתי את הפתרונות שהם מציעים, ובתקופה האחרונה אנחנו עוברים דרך כל העמותות והארגונים בתחומי בריאות הנפש וצופים גם על הרפורמה.
עידית סילמן: אותה רפורמה שעברה והעבירה את האחריות לבריאות הנפש לקופות החולים ותקצבה את זה.
עידית סילמן: אז דבר ראשון אני חושבת שצריך לוודא שהתקצוב שהגיע לקופות החולים באמת צבוע לבריאות הנפש ושהכסף הולך לבריאות הנפש, שזה אחד הדברים החשובים.
יוסף ג'בארין: זה לא מובן מאליו?
יוסף ג'בארין: ראיתי את זה גם בחומרים שהכנת לקראת הדיון.
עידית סילמן: נכון.
עידית סילמן: אבל אני חושבת שאנחנו רואים שהיום, במיוחד לאור אתגרי הקורונה, צריך לוודא שהדבר הזה נעשה ולתת תגבור של תקצוב.
עידית סילמן: אנחנו רואים היום הרבה פניות גם למרכזים של הפסיכולוגיה הציבורית, גם לער"ן.
עידית סילמן: כל הנציגים דיברו כאן, אנוש מראים שהם עולים בהד ספייס חדש שנותן איזשהו מענה בעיקר לנוער.
עידית סילמן: נוער שהיום מגיע למצבים שהם מצבים נפשיים אולי ראשוניים, וזה יכול להידרדר במהירות.
עידית סילמן: מענה של חצי שנה עד שנה לתורים הוא לא משהו שמשפחה וילדים יכולים לשאת.
עידית סילמן: בתקופה הזאת אנחנו יכולים למצוא הידרדרות משמעותית במצב של בני הנוער והילדים.
עידית סילמן: זה משהו שאנחנו בתור מדינה יכולים למנוע.
עידית סילמן: המגפה של הקורונה, המגפה הבריאותית, היא דבר שלא תלוי בנו, כי הנגיף משתולל ומתנהל בצורה שהוא מתנהל בה, אבל עושים איזשהם צעדים כדי למנוע.
עידית סילמן: מה שתלוי בנו, שזה באמת הטיפול הנפשי של אזרחי מדינת ישראל, ובעיקר הילדים ובני הנוער, זה תלוי בנו ואנחנו יכולים למנוע את זה.
עידית סילמן: לדוגמה, לומר שהפסיכולוגיה הציבורית זה משהו שלא יוצא לחל"ת, זה מקצוע חיוני ולא מוציאים אותם לחל"ת בשום צורה שהיא, בשום סגר, בשום מקום של משבר.
עידית סילמן: הפוך, אני חושבת שצריך להגביר את המימון לתוך הפסיכולוגיה הציבורית.
עידית סילמן: ראינו שלפני כמה ימים החליט משרד הבריאות להפסיק באופן מיידי את הנושא של המימון של המתמחים בפסיכולוגיה הציבורית, שזה משהו שאי אפשר לתת לו מענה מיידי עכשיו של מה עושים עם זה.
עידית סילמן: אתה שומע את הארגונים, אתה שומע את האנשים שרוצים לתת מענה, שרוצים להגביר את השירותים.
עידית סילמן: התקצוב שחייב להיות בראש.
עידית סילמן: זאת אומרת, הנושא של בריאות הנפש יהווה את המגפה שאחרי המגפה.
עידית סילמן: אחרי שהקורונה תיעלם כאן נישאר עם הרבה אנשים פגועים.
עידית סילמן: זה הרבה ילדים שהיום סובלים מכאבי בטן וכאבי ראש, וההורים אפילו לא יכולים לאבחן ולדעת שהילד סובל מחרדה או דיכאון או ממצב נפשי משמעותי.
עידית סילמן: כאן המקום שלנו כחברה להעלות מודעות ובאמת למגר את הסטיגמה בנושא הזה, ואני שותפה למה שהחברים פה אמרו.
עידית סילמן: אבל הדבר השני זה בהחלט להקצות משאבים, לראות בזה עכשיו את החזית הקדמית של המלחמה במגפה שאנחנו יכולים לשלוט בה ולתגבר אותה בתור שירותי בריאות, בתור מדינה, ולהיות שם עבורם.
עידית סילמן: בנוסף, בכל הנושא של תורי ההמתנה חייב להיות כאן חוזר מנכ"ל משמעותי שיגיד: יש דד-ליין של כמה זמן אדם יכול להמתין בפסיכולוגיה הציבורית.
עידית סילמן: לא לכולם יש המשאבים, במיוחד לא היום בתקופה הזאת, כדי לממן פסיכולוגים.
יוסף ג'בארין: יש המלצה ברורה של משרד הבריאות על תקופת המתנה של חודש, ואחר כך טיפול ראשון תוך חודש עד חודש וחצי.
עידית סילמן: אני חושבת שזאת לא צריכה להיות המלצה, זה צריך להיות חוזר מנכ"ל, וברגע שזה חוזר מנכ"ל וזה דבר שהוא משמעותי חתום וסגור וקופות החולים יודעות שזאת הדרישה, אז התקצוב בסופו של דבר גם יהיה בהתאם והשימוש בתקציבים שמופנים לבריאות הנפש יהיו בהתאם כדי לספק את הצרכים.
עידית סילמן: ואם זה מעוגן בחוזר מנכ"ל, אז כל קופת חולים גם תבוא ותגיד: סליחה, אם זה חוזר מנכ"ל ואני צריכה תוך חודש לתת טיפול, אלה העלויות, אלה התקציבים, זה מה שאני צריכה כרגע.
עידית סילמן: ובאמת לבדוק האם הדבר הזה מתאפשר או לא.
עידית סילמן: צריך להוסיף לזה את התקציבים.
עידית סילמן: הנושא של המתמחים הוא נושא שחייבים להעלות אותו על סדר היום של הפסיכולוגיה הציבורית עכשיו, שבאמת משרד הבריאות ביטל את זה, וצריך לראות איפה זה עומד ואיך אפשר לנסות למצוא לזה פתרון.
יוסף ג'בארין: כמה מתמחים תוקצבו?
עידית סילמן: אני לא יודעת בדיוק את המספרים.
עידית סילמן: מהפסיכולוגיה הציבורית דיברו כאן.
עידית סילמן: אבל אני חושבת שמדובר בכמות גדולה שתשפיע מאוד על נותני השירות הבאים במדינת ישראל.
עידית סילמן: ואם הפרטנו את התחום לתוך קופות החולים ולקהילה, כי ראינו חשיבות של טיפול בקהילה בתחומים האלה, אז אנחנו צריכים לתת לזה גם את המענה.
עידית סילמן: אני מתוך השדולה רואה, הנושא של תורי ההמתנה עלה המון פעמים.
עידית סילמן: בינתיים המצב יכול ממש להידרדר.
עידית סילמן: כל יום הוא קריטי.
עידית סילמן: ואם יש המלצה לחודש אז אני חושבת להפוך את ההמלצה הזאת להתחייבות ולהכניס את זה לתוך חוזר המנכ"ל.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, עידית.
יוסף ג'בארין: משרד הבריאות, אני מבין שאיתנו יונתן אמסטר, מנהל תחום רגולציה.
יונתן אמסטר: בוקר טוב לכולם.
יוסף ג'בארין: תודה רבה שאתה איתנו.
יוסף ג'בארין: שמענו דברים לא קלים, וזה דיון המשך מדיון קודם.
יוסף ג'בארין: לא רק שאני לא שומע בשורות לגבי קיצור התורים, אני מבין גם שיש החלטה לבטל תקנים של מתמחים והמימון של משרד הבריאות, אז אני כמובן ארצה התייחסותך גם לכל הדברים שהיו עד כה.
יוסף ג'בארין: הקדשנו את השעה הראשונה לשמוע מהשטח, ולך כמובן יש כל הזמן להתייחס לנושאים החשובים שעלו.
יונתן אמסטר: בסדר גמור, אני אשתדל להתייחס.
יונתן אמסטר: תודה רבה.
יונתן אמסטר: אני עובד באגף בריאות הנפש.
יונתן אמסטר: לחלק מהנושאים לא אוכל להתייחס, ואסביר במה העניין.
יונתן אמסטר: ציינת את נושא המתמחים בפסיכולוגיה, הנושא הזה נמצא בטיפול של הפסיכולוג הראשי של המשרד.
יונתן אמסטר: אני לא מכיר אותו לפרטים ואני לא רוצה לדבר בשמו.
יונתן אמסטר: זה לא התחום שלי.
יונתן אמסטר: אני כן יודע שבסוף נעשה שינוי במודל של המימון של המתמחים.
יונתן אמסטר: אין שום כוונה לבטל או לפגוע במתמחים או בכלל בשירות החשוב הזה של משתתפים במרפאות בריאות הנפש, אבל מעבר לזה כרגע לא אוכל להרחיב.
יונתן אמסטר: צריך להפנות את זה לפסיכולוג הראשי שאין לו כאן נציג היום.
יונתן אמסטר: אבל כולנו במשרד קיבלנו את הזימון לדיון הזה רק אתמול, אז הוא לא הצליח להיערך לזה.
יונתן אמסטר: אבל יש תשובות מאוד מסודרות.
תמי ברנע: שלחתי את הזימון כבר ביום חמישי.
יוסף ג'בארין: אני לא יודע למה קיבלתם אתמול.
יוסף ג'בארין: לכל המאוחר הייתם אמורים לקבל את זה עד יום חמישי.
יונתן אמסטר: אני לא יודע.
יונתן אמסטר: אני כן נמצא כאן בדיון, כי אני חושב שהדיון הזה חשוב, ובהחלט אנחנו רוצים להתייחס ולתת תשובות לשאלות החשובות שאתם מעלים כאן.
יוסף ג'בארין: הפסיכולוג הראשי לא יכול לעלות?
תמי ברנע: אני כותבת לה.
תמי ברנע: זו התנהלות בתוך המשרד.
יונתן אמסטר: הוא לא נמצא כרגע בדיון, הוא קיבל את הידיעה הזאת מאוד באיחור, רק אתמול.
יונתן אמסטר: אבל הוא כן נתן לי איזשהו מידע ראשוני שבסוף יש שינוי במודל ואין שום כוונה לפגוע לא במתחמים ולא במערך כולו.
יונתן אמסטר: יש על זה תשובות מאוד מסודרות שהוא יודע להעביר.
יונתן אמסטר: אני לא רוצה לדבר בשמו בבקשה.
יוסף ג'בארין: זה נושא חשוב.
יוסף ג'בארין: אנחנו מנסים כרגע ליצור קשר איתו או עם המשרד.
יוסף ג'בארין: אני יודע בוודאות שההזמנה לדיון הועברה כבר בשבוע הקודם.
יוסף ג'בארין: בכל מקרה, אם אתה אומר שיש תשובות ברורות, נשמח לקבל את זה בכתב.
יונתן אמסטר: אני בטוח שהוא יוכל להעביר וישמח להעביר ולענות על כל שאלה שישנה.
יונתן אמסטר: אני כן רוצה להתייחס לנושאים הנוספים שהועלו בתחום של בריאות הנפש.
יונתן אמסטר: אני אזכיר שאנחנו נמצאים כבר יותר מחמש שנים מאז שנכנסה הרפורמה בבריאות הנפש לתוקף, כשהמטרה הראשונית שלה הייתה להרחיב את השירותים של המרפאות גם לילדים וגם למבוגרים ולפתוח הרבה מאוד שירותים ומרפאות בכל רחבי המדינה לטובת אנשים שזקוקים לטיפול נפשי.
יונתן אמסטר: התהליך הזה הוא תהליך, הוא אכן מתממש.
יונתן אמסטר: קופות החולים פתחו עד היום עשרות אם לא יותר ממאה מרפאות ועוד הרבה יותר מזה נקודות שירות, ויש היום הרבה יותר שירות של טיפול נפשי בקהילה, שירות נפשי ציבורי, ממה שהיה לפני הרפורמה.
יונתן אמסטר: לצד זה אנחנו עדיין רחוקים מלהגיע למצב אידיאלי, ועדיין תורי ההמתנה בלא מעט מהמרפאות הם עדיין ארוכים.
יונתן אמסטר: ממה שאנחנו בדקנו במשרד הבריאות לפני כשלושה חודשים, אכן תורי ההמתנה לאבחון נעים בסדר גודל של חודש-חודשיים.
יונתן אמסטר: יש בכמה מקומות קצת יותר מזה, בעיקר בילדים, וההמתנה לטיפול פסיכותרפי, שזה הטיפול שאחרי האבחון שבו מטפל או פסיכולוג או עובד סוציאלי או פסיכותרפיסט פוגש ילד אחת לשבוע לרוב, היא בהחלט נמצאת על חודשים ארוכים, סדר גודל של חצי שנה, ובילדים המצב הוא לפעמים שהתורים יותר ארוכים.
יונתן אמסטר: כמו שהוזכר פה, וגם אתה ומשתתפים נוספים קראו את זה, המשרד שקל ועדיין בוחן דרכים בשביל לדאוג להרחבה של המערכת.
יונתן אמסטר: אחת הדרכים המרכזיות היא לקבוע סטנדרט של זמן המתנה שיגדיר כמה זמן אדם צריך לחכות מזמן שהוא פונה לשירות ועד שהוא מקבל אותו.
יונתן אמסטר: הנושא הזה התקדם, אבל אזכיר שהיו לנו שינויים בהנהלת המשרד, ויש הקורונה שמעסיקה פה את כולם, אבל למרות כל זה אני יכול להבטיח שהנושא הזה נמצא על סדר היום של הנהלת המשרד, שמכירה את הנושא, שבודקת אותו ואנחנו מתכננים בקרוב גם לפרסם צעדים בעניין הזה כדי באמת לגרום לזה שהשירותים יתרחבו ויתפתחו והתורים יתקצרו.
יונתן אמסטר: אנחנו לא מתווכחים עם זה שצריך להמשיך ולהרחיב את המערכת.
יונתן אמסטר: נקודה שנייה שהוזכרה, הזכירה אותה גם עידית סילמן וגם דוברים נוספים בתחילת הדיון, שבאמת הסיפור של הקורונה, מלבד התחלואה הגופנית וההשלכות שלה, יש לו באמת השלכות נפשיות משמעותיות.
יונתן אמסטר: יושבים פה גם נציגי קופות החולים, הם יוכלו לספר ממה שהם פוגשים בשטח.
יונתן אמסטר: אבל אגיד בקצרה שגם ממה שאנחנו פוגשים ושומעים מהם, וגם המרפאות של המשרד, יש עלייה מאוד גדולה בפניות חדשות לשירותים של בריאות הנפש, של אנשים שחווים דיכאון, חרדה ודברים מהסוג הזה בגלל משבר הקורונה, ובצד זה יש גם החמרה במצבם של מטופלים שהיו מטופלים ותיקים במערך בריאות הנפש, שכל הסיטואציה של הקורונה משפיעה גם עליהם.
יונתן אמסטר: המצב שלהם לעיתים מחמיר.
יונתן אמסטר: גם הדבר הזה ברור לנו פה במשרד ויש עבודה מאומצת מאוד שנעשית כדי לראות איך נותנים איזושהי תוספת גם תקציבית שתאפשר מענה לכל מה שקורה עכשיו בקורונה בתחום בריאות הנפש, כשברור לגמרי שגם אם המצב של התחלואה בקורונה עצמה ילך וישתפר, כפי שאנחנו מקווים, עדיין ההשלכות הנפשיות ימשיכו ללוות את הציבור גם לאורך זמן, וגם פה אני מקווה שבטווח הזמן הקרוב אפשר יהיה לעדכן גם את הוועדה וגם את כל המעורבים על מהלך משמעותי שיהיה פה בתחום הזה סביב בריאות הנפש בקורונה.
יוסף ג'בארין: מהלך משמעותי.
יוסף ג'בארין: אני מבין מדבריך שמתבשלת תוכנית של הרחבת התקצוב?
יונתן אמסטר: נכון.
יונתן אמסטר: אבל אני לא יכול להיכנס לפרטים, כי זה עוד בדיונים פה של המשרד מול משרד האוצר.
יונתן אמסטר: זה תהליך שמתקדם.
יונתן אמסטר: אני כן יכול להגיד שזה ברור לכל הנהלת המשרד שחשוב לתת את הדגש גם על בריאות הנפש בכל המהלך של הקורונה.
יונתן אמסטר: כולם מסכימים על הדבר הזה.
יוסף ג'בארין: קראתי בדוח מבקר המדינה את הסטנדרט שהומלץ עליו בפני המנכ"ל, ואנחנו היום שנתיים אחרי, כנראה שהשיפור לא ניכר.
יוסף ג'בארין: השאלה שלי ברמה התקציבית, האם יש לכם הערכה מה התקציב הנדרש כדי ליישם, לממש אותם סטנדרטים שכנראה מקובלים בעולם?
יונתן אמסטר: אני חושב שהתשובה לזה היא מורכבת.
יונתן אמסטר: סטנדרט מדבר על הגדרה של מה השירות שהאדם שפונה לטיפול צריך לקבל מקופת החולים שמבטחת אותו.
יונתן אמסטר: השאלה האם בשביל לממש את זה צריך או לא צריך, וכמה, להוסיף מקורות תקציביים, היא שאלה שצריך לענות עליה באפיקים במקביל.
יונתן אמסטר: לצד העבודה שלנו באגף בריאות הנפש יש גם עבודה שנעשית במשרד, שבודקת מה בדיוק נעשה עם התקציבים הצבועים.
יונתן אמסטר: הם נכנסו כחלק מכלל תקציב סל הבריאות, ונעשית עבודה להבין האם התקציבים האלה מומשו לצורך בריאות הנפש, וכנגזרת מכך האם צריך להוסיף תקציבים בשביל לעמוד בזמן המתנה מסוים, כמה צריך להוסיף או לא צריך להוסיף.
יונתן אמסטר: העבודה הזאת עדיין לא הושלמה, אז אני לא יכול כרגע לעדכן או להגיד אם בהכרח צריך להוסיף או כמה צריך להוסיף, וכשהיא תושלם כמובן נוכל להציג אותה גם לוועדה וגם לציבור.
יוסף ג'בארין: יש צפי?
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על עוד חודש, חודשיים?
יונתן אמסטר: אני מעריך שזה ייקח לפחות עוד כמה חודשים, כיוון שכל המערכות היום עסוקות בעיקר בקורונה.
יונתן אמסטר: בסוף זה אותם אנשים שעובדים גם מצד המשרד, גם מצד קופות החולים, שצריכים לתת מענה לעוד הרבה מאוד דברים.
יונתן אמסטר: אבל העבודה הזאת מתקדמת, היא תעבור גם את הנהלת המשרד והיא תוצג.
יונתן אמסטר: אני לא יכול להתחייב פה על זמן.
יוסף ג'בארין: עלה הנושא האם למשרד הבריאות יש מנגנון להבטיח שכל התקצוב שמועבר לקופות החולים הולך רק לתחום שעבורו יועד התקצוב של בריאות הנפש בקהילה.
יונתן אמסטר: כמעט כל תקציב הבריאות הוא לא תקציב שצבוע לפי תחומים.
יונתן אמסטר: אין תקציב שמוקצה לאורתופדיה ואין תקציב שמוקצה לקרדיולוגיה, ובאותה מידה גם לא נקבע תקציב שמוקצה לבריאות הנפש.
יונתן אמסטר: התקציב כולו מועבר לקופות בתוך סל הבריאות, וקופות החולים מחלקות את התקציב ומנהלות אותו למול השירותים שהן מפעילות.
יונתן אמסטר: אני חושב שאחרי שתסתיים הבדיקה של מה נעשה בדיוק עם התקציב שנוסף לסל עבור שירותי בריאות הנפש אפשר יהיה לבחון האם הוא הגיע ליעדו והאם הוא מומש בדרכים מתאימות, אפשר יהיה לשאול האם נכון להטיל עליו מגבלות כאלה או אחרות, או אולי דווקא אין צורך בכך.
יונתן אמסטר: אבל אנחנו צריכים קודם כל לסיים את הבדיקה הזאת בשביל שנוכל לתת על זה תשובה חכמה.
יוסף ג'בארין: מה שאתה אומר, שאחרי חמש שנים מיישום הרפורמה הייתה תוספת תקציבית לקופות לצורך מתן מענים לשירותי בריאות הנפש, אבל עד היום למשרד עוד אין תמונה ברורה מה היה השימוש בתקציב הזה.
יונתן אמסטר: הבחינה של מה נעשה עם התקציב התחילה לא מיד עם תחילת הרפורמה.
יונתן אמסטר: צריך לזכור שזה תהליך, הקופות לא ביום אחד פתחו עשרות מרפאות חדשות, זה תהליך שלוקח את הזמן שלו.
יונתן אמסטר: לצד זה אנחנו כן עקבנו ואנחנו עדיין עוקבים אחרי מה קורה בפועל עם השירותים.
יונתן אמסטר: כלומר, כמה אנשים מקבלים טיפול בכל שנה וכמה טיפול הם מקבלים כל אחד ברמתו, ויש גידול משמעותי.
יונתן אמסטר: אנחנו נמצאים היום בסדר גודל של כ-20% יותר אנשים שמקבלים כל שנה טיפול נפשי ציבורי למול מה שהיה לפני הרפורמה.
יונתן אמסטר: מדברים על מערכת שנותנת שירות ל-300,000 איש בשנה.
יונתן אמסטר: כלומר יש פה בהחלט גידול משמעותי בפעילות.
יונתן אמסטר: הבדיקה מה נעשה עם הכסף כולו היא בדיקה שלוקחת זמן.
יונתן אמסטר: זה לא מתנה את זה שהשירות אכן גדל, ובאופן משמעותי.
יוסף ג'בארין: האם תוכל לסבר את האוזן לגבי סך התקציב שגדל לצורך שירותי בריאות הנפש, התוספת שהייתה?
יונתן אמסטר: הקופות קיבלו סדר גודל של כשני מיליארד שקל, במחירים של היום, שמתוכם סדר גודל של 350 מיליון היה תוספת על התקציב שהיה לכל מערכת בריאות הנפש עוד לפני הרפורמה.
יוסף ג'בארין: עידית סילמן.
עידית סילמן: תודה, יונתן, על הדברים שלך.
עידית סילמן: אני חושבת שגם התקציב שמגיע מהאוצר למשרד הבריאות צריך להיצבע לצורך בריאות הנפש, לתוך המקום שיונתן נמצא בו.
עידית סילמן: ואם הוא נמצא באגף לבריאות הנפש, האגף לבריאות הנפש צריך לקבל היום תקציב שהוא צבוע וייעודי עבורו, כי אנחנו נמצאים כרגע במגפה.
עידית סילמן: אתה צודק, יונתן, אנחנו נמצאים במקום שהוא קריטי ובעייתי, אבל זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לשים אותו בראש ואנחנו יכולים לשים אותו בראש והוא תלוי בנו ואפשר לטפל בו.
עידית סילמן: בנוסף צריך לבדוק איך קופות החולים משתמשות בתקציבים שיועדו לבריאות הנפש ולצורך הרפורמה הזאת, ולא הלכו כדי לסגור גירעונות אחרים.
עידית סילמן: אין כאן איזשהו עניין של האשמה, יש עניין שצריך באמת לעשות בדיקה, כי אנחנו מבינים שאת המחיר ישלמו הילדים שלנו, מעבר לתקצוב שצריך להיות לתוך הרשויות המקומיות ולמסגרות חינוכיות והכשרה של מחנכים בתחום הזה.
עידית סילמן: הרבה נושאים שבריאות הנפש צריכה להיות היום בפרונט.
עידית סילמן: אגב, בלי קשר היא צריכה להיות בקדמת הבמה, כי יש היום כל הנושאים של הרשתות החברתיות.
עידית סילמן: יש התקדמות טכנולוגית שמייצרת לנו את הבעיות הנפשיות אצל הגיל של בני הנוער, והקורונה רק מביאה את זה ומקפיצה את זה כמה רמות מעל, כשעשרה חודשים ילדים מצויים בבית.
עידית סילמן: רק תחשוב, חבר הכנסת יוסף, על ילד שנמצא בבידוד במשך שבועיים בבית, סגור בחדר כי הכיתה שלו נאלצה להיכנס לבידוד.
עידית סילמן: ילד כזה יכול לחוות טראומה משמעותית מאוד.
עידית סילמן: גם היום יש קושי באבחון, ואמרו את זה הארגונים, כי לא רוצים להגיע לקופות החולים ולרופאים, פוחדים מהדבקה.
עידית סילמן: אבל ההדבקה של מחלות הנפש היא הרבה יותר משמעותית.
עידית סילמן: דבר אחרון, אני ראיתי בתים מאזנים בקהילה, ראיתי מסגרות שיודעות לטפל.
עידית סילמן: המסגרות האלה צריכות להיות מתוקצבות ייעודי לבריאות הנפש.
עידית סילמן: יונתן, אם אתה יכול להתייחס רק לנושא של חוזר מנכ"ל בנושא של תורי המתנה.
עידית סילמן: יש עמדה שלכם, של משרד הבריאות, שצריך לקצר את תורי ההמתנה, וזה צריך לעמוד על משהו כמו חודש.
עידית סילמן: חבר הכנסת ציין את זה.
עידית סילמן: למה זה לא יוצא בחוזר מנכ"ל מסודר שמחייב את נותני השירותים לעמוד בו?
עידית סילמן: כי אנחנו יודעים שברגע שיצא חוזר מנכ"ל זה יתחיל להתגלגל בצורה מסודרת, מה הצרכים, מה הדרישות, גם הנושאים של הפערים התקציביים.
יוסף ג'בארין: היה מישהו שרצה להתייחס?
יוסף ג'בארין: ענבל חרמוני, בבקשה.
ענבל חרמוני: רציתי להעיר הערה.
ענבל חרמוני: זה כבר עוד מעט שש שנים, כי הרפורמה התחילה ב-2015, וכל הרעיון היה שלכאורה נערכו אליה מראש.
ענבל חרמוני: אני חושבת שהתשובות של משרד הבריאות הן לא מספקות.
ענבל חרמוני: זה שאין מספיק ידע ונתונים, ואני מתנצלת כמובן בפני הנציג הספציפי שיושב פה, זה לא אישי, זה לא ייתכן.
ענבל חרמוני: אי אפשר לאפשר למשרד הבריאות להמשיך למרוח.
ענבל חרמוני: כי עוברת עוד שנה ועוד שנה, ואני עצמי הייתי בכמה דיונים, גם בכנסת וגם לא בכנסת, ומורחים ומראים מספרים.
ענבל חרמוני: בסוף העובדות הסוציאליות, ובטח גם הפסיכולוגיות, אומרות את הדברים כמו שהם.
ענבל חרמוני: אפשר להגיד עד מחר הגדלנו.
ענבל חרמוני: ילד מחכה שנה, זה לא פתור.
ענבל חרמוני: מתריעים על זה כבר מלפני 2015, שזה מה שעומד להיות.
ענבל חרמוני: אי אפשר לסלוח או לוותר.
ענבל חרמוני: זה לא קשור לקורונה, הקורונה פה פחות משנה.
ענבל חרמוני: עברו כמעט שש שנים, לרפורמה היו אמורים להיערך מראש.
ענבל חרמוני: יש המתנה בסדר גודל כזה, אין פריסה ארצית, לא ברור מה נעשה עם הכסף.
ענבל חרמוני: סליחה, זה לא משהו של שש שנים וזה לא קשור לרפורמה.
ענבל חרמוני: גם מבחינת הוועדה הספציפית הזאת אני לא מוותרת.
ענבל חרמוני: אם אין כרגע תשובות, אז שעוד שבוע יהיו תשובות ושיהיה עוד דיון.
ענבל חרמוני: כי הם כל פעם נותנים סיבות ותירוצים.
ענבל חרמוני: אבל עם סיבות ותירוצים לא מטפלים בילדים ובבני נוער.
יוסף ג'בארין: תודה, ענבל.
יוסף ג'בארין: בבקשה, יונתן.
יונתן אמסטר: אני לא יודע לענות לענבל ולהגיד סיבות ותירוצים.
יונתן אמסטר: אני יודע להגיד שאנשים פה במשרד עובדים קשה מאוד, ולא כל דבר נפתר ביום.
יונתן אמסטר: אני מניח שגם את מכירה תהליכים כאלה.
יונתן אמסטר: אני רוצה להתייחס גם למה שאמרה עידית לגבי חוזר מנכ"ל והתקציב.
יונתן אמסטר: חוזר מנכ"ל, אמרתי קודם, זה נושא שנמצא כרגע על שולחן ההנהלה הבכירה של המשרד, שגם נכנסה ישר לתוך הסיפור של הקורונה.
יונתן אמסטר: זה לוקח קצת זמן עד שמתעסקים עם הנושאים שהם לא נטו הקורונה, אבל מנכ"ל המשרד מכיר את זה מצוין.
יונתן אמסטר: אנחנו נראה לאן הדברים האלה מתקדמים ואני מאמין שנעדכן בקרוב בנושא הזה.
יונתן אמסטר: בקשר לנושא התקציב, כמו שאמרתי, אנחנו בהחלט מתכננים איזושהי הרחבה של השירותים ספציפית בגלל כל מה שקורה בקורונה, ולכשתהיה כזאת הרחבה בהחלט התקציב שלה יהיה ייעודי לתחום בריאות הנפש ולא משהו כולל בסל.
יוסף ג'בארין: יונתן, אני בטוח שנקיים דיון מעקב.
יוסף ג'בארין: אני מניח שעוד חודשיים או שלושה, כמובן אם הכנסת תמשיך, נוכל לקבל עדכון לגבי ההתקדמות של הנושאים הללו?
יונתן אמסטר: אנחנו תמיד נשמח לעדכן בכל מה שתוכלו לשאול.
יוסף ג'בארין: כי אתה מדבר על חודשים.
יוסף ג'בארין: החשש שלנו שזה יימרח שוב וייקח עוד זמן.
יונתן אמסטר: אני יודע שכולנו עושים הרבה מאמצים כדי שהדברים האלה יתקדמו.
יונתן אמסטר: לא תמיד הלו"ז שדברים קורים זה גם לו"ז שגם אנחנו מצפים, אבל עושים פה הרבה עבודה בשביל שזה כן יקרה.
יוסף ג'בארין: הבנתי שהפסיכולוג הראשי של המשרד לא הצליח להתחבר והוא יעביר אליך תשובות.
יוסף ג'בארין: אנחנו כאן עד 12:00 אז נשמח לחזור אליך תוך כדי הדיון, בסדר?
יוסף ג'בארין: כשהחומר יגיע אליך.
יונתן אמסטר: אוקיי.
יוסף ג'בארין: רועי קאהן, רפרנט בריאות במשרד האוצר.
יוסף ג'בארין: אנחנו בדיון מעקב, אחרי דיון שהיה לנו וכנראה שיהיו עוד דיונים.
יוסף ג'בארין: תמונת המצב בשירותי בריאות הנפש בקהילה מאוד מדאיגה.