GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן שי: התפיסה של משרד החינוך שבאה לידי ביטוי גם בכרמיאל, היא שכאשר תלמידים ערבים מתגוררים ברשות מקומית ואין להם מענה בבית ספר בשפה הערבית ביישוב בו הם מתגוררים, נקבע מיפוי בין-יישובי ליישוב סמוך שיש בו בית ספר בשפה הערבית.
אילן שי: כמובן גם כן העמדה של משרד החינוך, וזה בא לידי ביטוי גם במקומות מסוימים, שהם יכולים וזכאים להירשם לבית ספר בשפה העברית ביישוב המגורים שלהם.
אילן שי: במקרה של כרמיאל נקבע מיפוי בין-יישובי לשלושה יישובים ערבים סמוכים.
אילן שי: לפי המידע שקיבלתי מהיחידה המקצועית, זה לבועיינה, ראמה ונחף.
יוסף ג'בארין: כן, זה שלושה יישובים שנקבעו בלי התייעצות עם ההורים, אגב.
אילן שי: בכל הארץ למיטב ידיעתי, ואני טיפלתי בעתירות מנהליות, בדרך כלל ההורים מביעים את דעתם בדרך זו או אחרת, אבל זה לא שיש איזושהי חובת התייעצות בקביעת המיפוי הבין-יישובי ליישוב מסוים.
אילן שי: עתירות מנהליות שאני טיפלתי בהן בחוף הכרמל, במועצה אזורית אשקלון היו לאחרונה מקרים כאלה, נבעו מכך שלא כל ההורים היו מרוצים מהמיפוי הבין-יישובי שנקבע, ואני חושב שאי אפשר לקבוע מיפוי בין-יישובי שיהיה מקובל על כל ההורים.
יוסף ג'בארין: בכל זאת, אילן, להתחשב בזכות של ההורים לבחור חינוך ומוסד חינוכי, אני מניח שתסכים איתי שיש מקום להתייעצות כזו.
אילן שי: יכול להיות שיש מקום להתייעצות, אבל אני חייב לציין שאין זכות כללית שנקבעה, של הורים לקבוע את השיבוץ של התלמידים שלהם.
אילן שי: השיבוץ הוא סמכות שנתונה לרשות המקומית לא רק במקרים של מיפוי בין-יישובי.
אילן שי: גם במקרים בתוך הרשות, הסמכות של השיבוץ היא של הרשות המקומית.
אילן שי: כמובן שראוי שרשות מקומית תשמע מה יש לתושבים לומר בנושא הזה, אבל זה לא שניתנה זכות כללית להורים לקבוע איפה שהילדים שלהם ילמדו, במיוחד כאשר מדובר בשיבוץ שגורר אחריו זכות להסעה.
אילן שי: מכיוון שהעלות של ההסעות היא מאוד גבוהה, יש צורך ברציונליזציה מבחינה כלכלית וארגונית של ההסעות, וככל שיתנו אפשרות לכל הורה להירשם בכל מקום שהוא רוצה, האפשרות לארגן את ההסעות תהיה בלתי אפשרית מבחינת ארגון כלכלי רציונלי של ההסעות.
אילן שי: ההסעות במערכת החינוך, אני חושב שאולי שמעון יוכל לתת את המספר המדויק, הגיעו לכ-3 מיליארד שקל בחינוך הרגיל ובחינוך המיוחד.
אילן שי: זה היקפים ועלות מאוד כבדה גם על הרשויות המקומיות וגם על משרד החינוך.
אילן שי: הסעות מחוץ ליישוב והן מטבען גם יקרות יותר.
אילן שי: בדרך כלל מיפוי בין-יישובי הוא ליישוב אחד אחר מחוץ לרשות או לשניים לכל היותר.
אילן שי: כרמיאל במובן הזה זה איזשהו חריג למצב הרגיל כאשר יש מיפוי בין-יישובי לשלושה יישובים.
ג'אבר עסאקלה: שאלה למר אילן שי.
ג'אבר עסאקלה: אני חושב שהתשובות שלך הן תשובות לפי הנוהל, וטכניות.
ג'אבר עסאקלה: האמת, שאתה לא חידשת כלום אבל אני שואל את עצמי, אם המקרה הזה היה קורה לילד יהודי בצרפת, מה הייתה המדינה עושה?
ג'אבר עסאקלה: מה היו משרד החינוך ושר החינוך וראש הממשלה עושים?
ג'אבר עסאקלה: האם למשרד החינוך אין עמדה מוסרית למה שקורה בכרמיאל?
ג'אבר עסאקלה: אני יודע שאתה יכול להיות לא הכתובת הנכונה, אבל חובת משרד החינוך להביע דעה ועמדה כנגד החלטת בית המשפט, כעמדה מוסרית ולא רק עמדה טכנית.
איימן עודה: חברי, ג'אבר, שר החינוך הוא חלק מהבעיה ולא הפתרון.
ג'אבר עסאקלה: ברור.
ג'אבר עסאקלה: הממשלה כולה חלק מהבעיה.
יוסף ג'בארין: אילן, יש כאן שאלה ברורה.
יוסף ג'בארין: התייחסת לצדדים הטכניים.
יוסף ג'בארין: יש כאן שאלה ברורה לגבי המצב הראוי.
יוסף ג'בארין: אתם בכל זאת בעלי סמכויות כאן.
יוסף ג'בארין: יישוב שיש בו 500 תלמידים, האם לא ראוי שיהיה מהלך של הקמת בית ספר ערבי בתוך היישוב?
יוסף ג'בארין: השאלה השנייה, האם זה לא ברור מאליו שהתלמידים שנפגעים מכך שאין בית ספר ביישוב שלהם, אז לפחות יזכו להחזר נסיעות?
אילן שי: אני חושב שיש כאן כמה סוגיות.
אילן שי: כמו שאמרתי גם, אנחנו לא היינו צד לדיון.
יוסף ג'בארין: בסדר, אני לא מדבר על הדיון, אני מדבר על העמדה העקרונית.
תמר זנדברג: לא רק עמדה, גם מעשה.
תמר זנדברג: מה משרד החינוך עושה?
תמר זנדברג: יש פה שני ילדים ועוד מאות ואולי אפילו יותר מזה, ילדים, שמה לעשות, הם ערבים.
תמר זנדברג: עד כמה שידוע לי, אתם משרד החינוך גם שלהם.
תמר זנדברג: אין להם בית ספר בתוך היישוב שבו הם גרים.
תמר זנדברג: הכול כחוק, הכול בסדר, זה לא איזה משהו לא חוקי.
תמר זנדברג: מה אתם עושים כמשרד חינוך?
אוסאמה סעדי: לא, אבל יתרה מזאת, גם משפטית אדוני היושב-ראש, ברגע שיש תיק כזה תקדימי, הם יכלו להצטרף ולהגיש עמדה גם על ידי היועץ המשפטי לממשלה.
אוסאמה סעדי: איפה המדינה?
אוסאמה סעדי: היועץ המשפטי לממשלה, אנחנו רואים שבהרבה מקרים הוא מבקש להתייצב ולהגיד, זה סוגיה חשובה, עקרונית, אני רוצה להתייצב.
אוסאמה סעדי: למה פה לא עשו את זה?
תמר זנדברג: אתה צודק, אבל גם לא רק משפטית.
תמר זנדברג: זה משרד החינוך.
תמר זנדברג: איך משרד החינוך דואג לחינוך של הילדים האלה?
יוסף ג'בארין: גם אם משרד החינוך לא יתערב, אז לפחות ראה שיש כאן עתירה, יש תביעה, יש תלמידים שנשללה מהם זכות כזו, אז איפה משרד החינוך בעניין?
אילן שי: לשאלה של כבוד חברת הכנסת זנדברג, משרד החינוך נותן מענה לתלמידים הערביים בכרמיאל, באופן שבו הם יכולים להירשם לבתי ספר ולקבל זכאות להסעות ולמימון של ההסעה בנחף, בבועיינה ובראמה.
אילן שי: יש כאן עוד עניין, אני חושב, שאולי לא נתנו עליו את הדעת.
אילן שי: אני לא מכיר בדיוק את הנתונים, אבל ממה שהבנתי בדיון, התלמידים לומדים בבית ספר הפטריארכלי בראמה.
אילן שי: משרד החינוך לא מממן כלל הסעות לבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים בחינוך הרגיל.
וליד טאהא: השאלה היא למה מדינת ישראל נותנת אישור רישיון הפעלה לבית ספר, מכירים בו ואחרי זה מענישים את הילד ואת ההורה שרוצה ללמוד בו.
ניזאר בכרי: יש לי תשובה.
ניזאר בכרי: בכיתה ז' באותו בית ספר, למרות שאתה טוען שהוא בית ספר מוכר בלתי רשמי, כן עיריית כרמיאל מממנת, אז איך זה ?
ניזאר בכרי: היא מצד אחד חורגת מסמכות, מצד שני, איפה שהיא בוחרת לעצמה, נוח לה, שוללת את הסמכות.
יוסף ג'בארין: אילן, סליחה, בכל זאת אני אשתמש בכישורים המשפטיים שלי.
יוסף ג'בארין: יש כאן יישוב שנכלל באותו מיפוי של המשרד והעירייה.
יוסף ג'בארין: העירייה ומשרד החינוך יחליטו להורה לאיזה בית ספר ישלח את הילדים, כאשר זה אותה עלות כלכלית?
יוסף ג'בארין: איזה היגיון כאן?
ניזאר בכרי: יש לי נתונים שיש בית ספר צומח של 21 תלמידים יהודים.
ניזאר בכרי: לעומת זאת, ל-500 תלמידים לפי הרישום של העירייה, לא מגיע להם בית ספר ערבי?
ניזאר בכרי: לא מגיע להם גם דו-לשוני שביקשנו, שארגנו אפילו מקום להשכרה עם עמותת יד ביד.
ניזאר בכרי: לא מגיע לנו גם דו-לשוני בכרמיאל?
ניזאר בכרי: ראש העירייה בעצמו אמר, לא יקום גן דו-לשוני בתקופתי בכרמיאל.
ניזאר בכרי: אנחנו רוצים עמדה חינוכית של משרד החינוך.
ניזאר בכרי: זה התפקיד שלכם.
ניזאר בכרי: עמדה ערכית.
אילן שי: אני לא יכול לייצג את עיריית כרמיאל.
אילן שי: אני לא יודע אם יש כאן נציג של עיריית כרמיאל.
תמר זנדברג: מה עמדת משרד החינוך ברמה אפילו של חזון ארוך טווח לעיר כרמיאל?
תמר זנדברג: כרמיאל הולכת והופכת לעיר מעורבת.
תמר זנדברג: זה קורה.
תמר זנדברג: זה מציאות.
תמר זנדברג: מה העמדה של משרד החינוך לגבי המצב?
תמר זנדברג: הלנצח תמשיכו לממן את ההסעות בדיוק לשלושה האלה שאתם רציתם?
תמר זנדברג: ואם לא ירצו, ואם ירצו ללמוד במקומות אחרים והפקקים יתגברו?
תמר זנדברג: אבל הם גרים בכרמיאל, הם תושבי כרמיאל.
תמר זנדברג: מה העמדה שלכם?
תמר זנדברג: מה יקרה עוד עשר שנים מבחינתכם?
אימאן ח'טיב יאסין: לא ישתנה כלום, תמר.
אימאן ח'טיב יאסין: בנצרת עילית, בנוף הגליל 20% מהתושבים ערבים, עד עכשיו נאבקים על בית ספר.
תמר זנדברג: אתה יכול לענות גם לגבי נצרת עילית, נוף הגליל.
ג'אבר עסאקלה: כדי לייהד את הגליל.
ג'אבר עסאקלה: אתם לא מבינים.
תמר זנדברג: אנחנו מבינים.
תמר זנדברג: אנחנו מתנגדים לזה.
יוסף ג'בארין: אילן.
אילן שי: לפי תקנות חינוך ממלכתי-פתיחת מוסדות, הסוגיה של פתיחת מוסדות היא סוגיה שהיא בסמכות של הרשות המקומית, ולכן אני מציע שאת השאלה הזאת תפנו לעיריית כרמיאל.
יוסף ג'בארין: אילן, אני לא מצליח להבין אותך.
יוסף ג'בארין: אני שואל אותך שאלה מאוד פשוטה.
יוסף ג'בארין: מאות תלמידים ערבים תושבי כרמיאל מעוניינים לפתוח בית ספר בכרמיאל.
יוסף ג'בארין: יש מניעה לכך?
אילן שי: שוב, אני לא רוצה להתייחס לסוגיה הזאת, גם כי אני לא ממש בקיא בשאלה הספציפית של פתיחת בית ספר בכרמיאל.
אימאן ח'טיב יאסין: יש לך נתונים מול העיניים פה.
יוסף ג'בארין: טוב, חבל, במקום להיות עם תשובה ברורה, אז תוכל להמשיך לשאלות האחרות שנשאלת?
יוסף ג'בארין: לגבי בחירת בתי הספר גם כאשר היישוב בתוך המיפוי של העירייה, כמו בראמה.
אילן שי: לגבי הבחירה בבית ספר בתוך ראמה, אז ככל שהבחירה בבית ספר רשמי בתחום של היישוב שבו יש מיפוי בין-יישובי, אז התלמיד זכאי למימון של משרד החינוך.
יוסף ג'בארין: מה הבעיה אם בית הספר מוכר לא רשמי?
אילן שי: מכיוון שמשרד החינוך לא משתתף כלל במימון של הסעות לבתי ספר מוכרים שאינם רשמיים בחינוך הרגיל, מלבד בתי הספר של רשת מעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי של אגודת ישראל, שזה נובע מסעיף 3/א - - -
יוסף ג'בארין: אז מה, בתי ספר חרדיים כן אפשר?
אילן שי: בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים, אחרים, דמוקרטיים.
יוסף ג'בארין: הנוהל בעצם אומר שמוכר לא רשמי, אם זה חרדי, אז מממנים.
יוסף ג'בארין: אם זה ערבי, לא מממנים.
אילן שי: גם יהודי לא במגזר החרדי וגם חרדי שהוא לא של מעיין החינוך התורני או החינוך העצמאי, גם לא מממנים.
היבה יזבק: חוץ מזה שזה מפלה את התלמידים, מה ההיגיון?
אילן שי: יש הוראה מפורשת בחוק, שקובעת למעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי יהיה מימון כמו של החינוך הרשמי.
אילן שי: לגבי בתי הספר האחרים, אין הוראה כזאת בחוק והם לא מקבלים.
יוסף ג'בארין: אין חובה או שיש איסור?
יוסף ג'בארין: זה שני דברים שונים.
יוסף ג'בארין: גם אם אין חובה כזו, אז המשרד יכול לקבל החלטה והעירייה יכולה לקבל החלטה לעשות את זה מטעמי שוויון.
אילן שי: אם משרד החינוך יעשה את זה רק בכרמיאל, זה יפגע בשוויון.
יוסף ג'בארין: תלמידים ערבים בנצרת עילית, אלה שגרים באזור, לא מקבלים החזר על לימודים בבתי הספר הכנסייתיים בנצרת?
אילן שי: לא על הלימודים, רק על ההסעה.
יוסף ג'בארין: ברגע שמשרד החינוך מחריג מהמוכר לא רשמי את החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני, התוצאה בפועל היא שרוב בתי הספר הערביים מחוץ לזכאות הזו, ומרבית בתי הספר היהודים, בתוך הזכאות.
יוסף ג'בארין: זה התוצאה והיא תוצאה בהחלט מפלה ופסולה.
אברהם שעבאן: הם נותנים בעצמם מימון להסעות.
יוסף ג'בארין: שמעון, אתה תרצה להוסיף משהו בנושא?
שמעון אבני: שלום לכולם, אני מנהל אגף הסעות.
שמעון אבני: כפי שאמר אילן לגבי ההסעות, קודם כל זה מחולק לפר תלמיד ופר מסלול.
שמעון אבני: לא נעשה עכשיו הרצאה של איך מסיעים מה.
שמעון אבני: בדרך כלל בחינוך המיוחד הוא בפר מסלול ובחינוך הרגיל זה בפר תלמיד.
שמעון אבני: הפר תלמיד של עיריית כרמי
שמעון אבני: אל הוא 13.52 ₪ לתלמיד ליום.
שמעון אבני: זה יוצא משהו כמו 3,000 שקל בשנה אם מכפילים את זה בערך ב-220 ימי לימוד בחינוך הרגיל, כאשר זה מחולק בין עיריית כרמיאל למשרד החינוך.
שמעון אבני: אנחנו משלמים 60% בגלל שהלימודים הם מחוץ ליישוב.
שמעון אבני: בתוך כרמיאל זה פחות 10%, זאת אומרת, כל הילדים שלומדים בכרמיאל, אנחנו מממנים פחות 10%.
יוסף ג'בארין: אז מחוץ ליישוב זה 40%/60%?
יוסף ג'בארין: זו חלוקה?
שמעון אבני: כשהילד יוצא מחוץ ליישוב, המשרד משתתף בעוד 10% לרשות.
שמעון אבני: במקרה של כרמיאל, אין בתי ספר ערביים לילדים הערביים והם חייבים לצאת החוצה, אז אנחנו משלמים מתוך ה-13.52 או ה-3,000 שקל בשנה, 60%, והרשות צריכה לשאת בעוד 40%.
שמעון אבני: יש פה אפשרות או לארגן הסעה ליישובים שאליהם הילדים לומדים או להעביר 3,000 שקל להורה בשנה.
שמעון אבני: הם יכולים להתארגן ביחד.
שמעון אבני: יש אין-סוף פתרונות.
שמעון אבני: ההורה צריך לקבל את הכסף, במקרה הזה את ה-3,000 שקל בשנה וכמובן לדאוג להסעת בנו לבית הספר.
שמעון אבני: אגב, עוד תיקון אחד קטן לכללים.
שמעון אבני: אני שמעתי שדיברתם על 500 מטר.
שמעון אבני: אין 500 מטר.
שמעון אבני: הכללים אומרים שילדים בכיתות א' עד ד' או גני ילדים עד כיתה ד' צריכים לעמוד במרחק של שני קילומטר מהמוסד החינוכי.
שמעון אבני: לצורך העניין, ילדים בתוך כרמיאל שלומדים בבתי ספר בכרמיאל, אם ילד גר במרחק של קילומטר-קילומטר וחצי עד שני קילומטר, הוא לא יקבל את השתתפות המשרד, וילדים שגרים משני קילומטר ומעלה מגן עד ד', יקבלו את השתתפות המשרד.
שמעון אבני: ילדים מ-ה' עד י"ב, הם צריכים לעמוד במרחק של שלושה קילומטר.
שמעון אבני: חשוב החידוד הזה, כי דיברתם על 500 מטר וכו'.
שמעון אבני: אולי יש משהו פנימי שהרשות עשתה וקיצרה את המרחקים, אבל כדי לקבל זכאות מאיתנו ואת השתתפות המשרד, הם צריכים לעמוד או בשניים או בשלושה קילומטר על פי הגילאים כפי שציינתי קודם.
יוסף ג'בארין: לגבי המיפוי, ברגע שיש בחירה של יישוב, אז בעצם זה חופשי.
שמעון אבני: מה שאתה אומר הוא נכון.
שמעון אבני: הרי מינהל הפיתוח בנוי משלושה אגפים שלא בכדי הם תומכים אחד את השני.
שמעון אבני: אחד, זה המיפוי שהוא קובע.
שמעון אבני: אגב, לכל יישוב במדינת ישראל יש מיפוי.
שמעון אבני: כל יישוב, נקבע לו איזה בתי ספר לומדים, וגני ילדים.
שמעון אבני: כמובן עירייה כמו תל אביב למשל, המיפוי שלה יהיה בתוך תל אביב כי זה רשות גדולה עם מספיק בתי ספר, מספיק גני ילדים.
שמעון אבני: ישובים קטנים או במועצות אזוריות, הם מחויבים לצאת החוצה לבתי ספר אזוריים וכו'.
שמעון אבני: נקבע מיפוי והוא נכנס למערכת.
שמעון אבני: המערכות שלי אוטומטיות משלמות.
שמעון אבני: אנחנו יודעים למדוד מרחק ויודעים לבדוק איפה המיפוי של הילד, והמערכת אוטומטית מעבירה את הכסף לרשות.
שמעון אבני: לא צריך לדרוש את זה מאיתנו.
שמעון אבני: צריך להגיש על זה בקשה דרך המערכת, אבל המערכת עושה כבר אוטומטית את החישובים ומעבירה את הכסף לרשות.
יוסף ג'בארין: ואני מבין שאם יש זכאות, זה פחות או יותר תעריף אחיד, נכון?
שמעון אבני: לא.
שמעון אבני: לכל רשות במדינת ישראל יש את הפר תלמיד שלה.
שמעון אבני: לצורך העניין, כרמיאל, יש לה פר תלמיד 13.52 שקלים.
שמעון אבני: יכול להיות יישוב שנמצא צמוד אליה, שיש לו 14 שקל.
שמעון אבני: יש כאלה עם שישה שקלים.
יוסף ג'בארין: אז בתוך כרמיאל זה פשוט פחות או יותר תעריף אחיד לגבי התלמידים שלומדים מחוץ ליישוב.
שמעון אבני: לכולם, כן.
שמעון אבני: בתוך כרמיאל, אחיד.
יוסף ג'בארין: אז בעצם תמונת המצב מבחינת עלות כלכלית, זה אותה עלות לכל בית ספר שהם ייסעו אליו באותו יום בבוקר.
יוסף ג'בארין: איזה היגיון יכול להצדיק התערבות בבחירת בית הספר, כאשר מצד הרשות המקומית, מצד משרד החינוך זה אותה עלות?
יוסף ג'בארין: למה צריך לפגוע בעוד זכות כשזה עלות דומה?
שמעון אבני: אני אגיד לך.
שמעון אבני: תראה, אני לא מנהל אגף המיפוי, אבל המיפוי הבין-יישובי, ההסעות הן רק אחוז קטן ממנו.
שמעון אבני: כשקובעים מיפוי בין-יישובי, לוקחים בחשבון את הפיתוח של בתי הספר, את הגידול של הכיתות העתידי, את הפיתוח של המורים של אותן מסגרות.
שמעון אבני: ברגע שכל אחד בוחר לאן ללכת, ולכאורה אתה אומר, הרי הכסף בסוף הוא אותו כסף.
שמעון אבני: זה נכון, הכסף בסוף בהסעות הוא אותו כסף, אבל התכנון ארוך הטווח של לבנות כיתות ולהכשיר מורים וכו', הם ידעו הכי טוב להסביר את זה, כי באמת המיפוי לא נועד לצרכי הסעות.
שמעון אבני: ההסעות הן חלק קטן מאוד מהמיפוי.
יוסף ג'בארין: לא שכנעת אותי איך זה משפיע.
שמעון אבני: בגלל זה אני אומר, צריך מישהו שמבין במיפוי, שהוא יסביר.
שמעון אבני: וואנס, הרשות קבעה איפה הילדים שלה ילמדו, אז זה מאפשר למיפוי אחר כך לתכנן.
שמעון אבני: לצורך העניין, אני מניח שבעיריית כרמיאל האוכלוסייה הערבית תגדל או תקטן, אני לא יודע לאן זה הולך.
יוסף ג'בארין: כרמיאל גדלה באופן ברור.
שמעון אבני: יכול להיות שהיא תגדל ואז את בתי הספר שנקבעו בשלושת היישובים שאליהם הם אמורים לנסוע, צריך עכשיו לפתח ולהגדיל ולבנות כיתות נוספות ולהביא מורים נוספים.
שמעון אבני: זה מטרת המיפוי בסוף, אבל יודע להסביר את זה הכי טוב מנהל אגף מיפוי אצלנו.
שמעון אבני: אני בסוף תוצאתי למיפוי.
שמעון אבני: וואנס, יש מיפוי.
שמעון אבני: אני לא קובע את המיפוי, לא משתתף במיפוי, ומה שאמרת הוא נכון מאוד.
שמעון אבני: בסוף אם יפתחו עוד מוסד או עיר או יישוב חדש על השלושה הקיימים, זה כנראה לא יוסיף כסף בהסעות.
יוסף ג'בארין: מה גם שיש את הזכות לבחירת מוסד חינוכי, אז זה יכול להשתלב דווקא טוב בלי עלויות כלכליות.
יוסף ג'בארין: חברי כנסת הצטרפו ואני חייב לתת להם גם לדבר.
אימאן ח'טיב יאסין: רק בעניין הזה משפט אחד, כבודו.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהסיפור כאן הוא לא התשלום עבור ההסעות אלא ההסעות עצמן או בית ספר.
אימאן ח'טיב יאסין: מה יעשה ילד ב-13 שקל, שצריך לצאת מכרמיאל ולהגיע לראמה ואין תחבורה ציבורית שלוקחת אותו ממקום המגורים שלו שיגיע לבית הספר?
אימאן ח'טיב יאסין: לכן הדרישה צריכה להיות הסעה שהעירייה מארגנת, לא משהו אחר.
יוסף ג'בארין: כן, זה החלטה של ההורים.
היבה יזבק: תודה, חברנו יוסף על קיום הדיון המאוד חשוב הזה ובמיוחד בימים אלה.
היבה יזבק: אני גם רוצה להודות למשפחת הילדים.
היבה יזבק: גילוי נאות, אני מכירה אותם שנים רבות.
היבה יזבק: רנא, בת הזוג של קאסם, היא חברה טובה שלי ואני יודעת שהם משפחה למופת.
יוסף ג'בארין: אימא של הילדים.
היבה יזבק: אימא של הילדים, נכון.
היבה יזבק: בסך הכול מה חיפשו?
היבה יזבק: מסגרת חינוכית ראויה וטובה לילדים שלהם.
היבה יזבק: לצערנו הם נתקלו ומקבלים בתגובה מדיניות גזענית ומפלה נגדם, רק כי הם ערבים.
היבה יזבק: אנחנו כאן מול מקרה קלאסי של מימון הסעות שהופך לשאלה פוליטית.
היבה יזבק: אתם רואים עד איפה אנחנו מגיעים במדינה הזו.
היבה יזבק: מימון הסעות לתלמידים הופך לשאלה פוליטית במדינת ישראל, שבמהות שלה ובאופי שלה דרך חוק הלאום שהוא רק בא כדי לעזור, לתת עוד פוש.
היבה יזבק: זה לא שהאפליה לא הייתה קיימת.
היבה יזבק: היא הייתה קיימת ומיושמת וגם בחוק, אבל היא קיבלה עוד פוש ועוד לגיטימציה לאפליה הפושעת מבחינתי נגד האזרחים הערבים, ועכשיו גם הילדים שלנו, התלמידים שלנו משלמים את המחיר.
היבה יזבק: זאת אומרת שרק למשפחות שמאפשרות לעצמן להסיע את הילדים שלהן למסגרות חינוכיות שיכולות לספק להם מענה חינוכי הולם, אפשר לקבל חינוך, אחרת הילדים גם ישלמו את המחיר, א', כי במסגרת העירונית והיישובית אין להם מסגרת חינוכית הולמת, אין בית ספר דובר ערבית ואפילו גם לא דו-לשוני, אין מסגרות בכלל.
היבה יזבק: אגב, עיריית כרמיאל אלופה בהחלטות מפלות נגד הערבים.
היבה יזבק: אנחנו רואים את זה גם עכשיו בכל מה שקשור למורי הנהיגה.
היבה יזבק: ראינו את זה לפני כמה חודשים לגבי הילדים שמגיעים מיישובים סמוכים לשחק במשחקיות, כניסה לפארקים.
היבה יזבק: אנחנו רואים שהיא עקבית.
היבה יזבק: יש כאן מדיניות עקבית.
יוסף ג'בארין: כיום יש תביעה ייצוגית?
היבה יזבק: הוגשה לפני כמה חודשים.
היבה יזבק: זה נפתח.
היבה יזבק: אנחנו עוד רחוקים שנות אור מלדבר על ערים מעורבות, גם אם זה בכרמיאל וגם אם זה במקומות אחרים.
היבה יזבק: דובר כאן שאנחנו במיוחד מדברים על ערים ויישובים שהוקמו כדי לייהד את הגליל.
היבה יזבק: כאשר האזרחים הערבים בוחרים לגור שם, יש חובה על העירייה לספק את כל המענים הנדרשים ואין כל זכות להקים יישובים שהם יישובים רק למען ייהוד.
היבה יזבק: אני חושבת שמה שעשו כאן משפחת בכרי, ואני באמת רוצה להודות להם כי זה לא עניין אישי, זה עניין שנוגע למעמד של החברה והאזרחים הערבים בתוך המדינה.
היבה יזבק: זו שאלה פוליטית שהיא לא רק נוגעת לעניין של המימון.
היבה יזבק: חבר הכנסת יוסף, אני חושבת שלוועדה צריך להיות גם מעקב וגם עמדה בנוגע לעניין של המימון הספציפי של ההסעות, אבל אנחנו כן יודעים שזה מאבק עיקש שאנחנו צריכים להמשיך לנהל גם נגד חוק הלאום וגם נגד כל המדיניות המפלה לא רק בכרמיאל אלא נגד החברה הערבית כולה.
היבה יזבק: הנה אנחנו רואים שביישובים האלה שנחשבים כאילו יישובים מעורבים, שם אנחנו רואים שזה נראה באופן מאוד מאוד מובהק, אז אני מחזקת את ידכם.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת איימן עודה.
איימן עודה: כבוד היושב-ראש, הרבה הערכה על זה שהבאת את הדיון החשוב שבבסיסו יש ילדים, וזו הוועדה אמורה להתייחס לסוגיה הזו.
איימן עודה: אני גם רוצה לברך את האנשים הנפלאים מבועיינה ומשעב ומכרמיאל.
איימן עודה: אני מתכוון לאבו קאסם אחמד ולקאסם ולעו"ד ניזאר וגם לאבו ענאן, אברהים שעבאן.
איימן עודה: אתם מלח הארץ.
איימן עודה: זה אתם, זה לא מי שהפקיע את האדמות בכרמיאל.
איימן עודה: אתם מלח הארץ תרתי משמע, גם בהיותכם ילידים, אבל גם בהיותכם אנשים אכפתיים, נאבקים בכל מאבק ציבורי צודק.
איימן עודה: אתם נמצאים בבסיסו.
איימן עודה: הרבה הערכה לכל אחד מכם.
איימן עודה: חברים, האפליה על רקע לאומי ולאומני במדינת ישראל קיימת מאז ומתמיד.
איימן עודה: אפילו יותר מזה, זו הפילוסופיה של הקמת המדינה, מדינה של עם אחד על חשבון עם אחר.
איימן עודה: זה הדי.
איימן עודה: אן.
איימן עודה: איי של הרעיון כולו, מדינה לעם אחד על חשבון עם אחר.
איימן עודה: בפרקטיקה זה היה כל הזמן.
איימן עודה: האפליה הייתה בפרקטיקה אבל פשוט מאוד חוק הלאום זה מן מיסוד של האפליה.
איימן עודה: זה לא רק.
איימן עודה: גם כרמיאל באה על פי חוק שהוא גזעני, ייהוד הגליל.
איימן עודה: זה חלק מהחוקים.
איימן עודה: האדמות הן אדמות ערביות של אנשים ערבים שגרו שם.
איימן עודה: פשוט מאוד גירשו אותם ובנו מקום רק של יהודים במטרה לייהד את הגליל.
איימן עודה: מה שהם עושים עכשיו זה ביתר שאת.
איימן עודה: אני רוצה לחשוב על חוק הלאום, איפה מעבירים בו את הקו הפרקטי אם מונעים מילדים לנהל חיים הכי טבעיים והטבעי הופך להיות פוליטי?
איימן עודה: סליחה, מה יגידו לגבי חיפה, העיר שלי?
איימן עודה: אולי יגידו לנו שאנחנו לא צריכים לגור בשכונה מסוימת?
איימן עודה: אני שואל את השאלה הזו בשיא הרצינות, איפה עובר הקו הפרקטי של חוק הלאום?
איימן עודה: אני רוצה להגיד לכם משהו בנימה מאוד אופטימית.
איימן עודה: מתי התחיל המאבק נגד האפרטהייד?
איימן עודה: כשהאפרטהייד מוסד בשנת 1948.
איימן עודה: כשנה
איימן עודה: פך לאפרטהייד רשמי התחיל המאבק נגד האפרטהייד.
איימן עודה: המאבק נגד האפרטהייד, בפועל עוד התחזק מאז שחוקק חוק הלאום בשביל שתהיה המדינה אכן מדינה דמוקרטית, שוויונית, שתעניק זכויות גם לאומיות, גם אזרחיות לשתי הקבוצות שחיים בתוכה.
איימן עודה: ברמה הספציפית, חברים, אנחנו אתכם.
איימן עודה: אתם תעתרו, אני מניח, נכון?
איימן עודה: אתם תמשיכו במאבק המשפטי יחד עם מאבק ציבורי.
איימן עודה: גם אנחנו רואים שהפגיעה במרחב הדמוקרטי כבר עוברת מקום.
איימן עודה: ראינו את זה במינוי שופטים אתמול, כי גם השופט חי בקרב עמו וגם הכול מושפע מהכול, לכן אנחנו ננהל יחד אתכם מאבק ציבורי, והוועדה שקראה לחברנו, ד"ר יוסף ג'בארין, זה חלק מההתנעה של המהלך כולו.
יוסף ג'בארין: תודה, איימן.
יוסף ג'בארין: עופר, רצית להוסיף?
עופר כסיף: אני רוצה להוסיף בקצרה משום שאני פשוט צריך לצאת תיכף.
עופר כסיף: קודם כל צריך גם לתת את הדעת על כך שתלמידים בכרמיאל גם נוסעים לחוגים ולא רק ללימודים, וגם עבור חוגים הם זקוקים להסעות.
עופר כסיף: זה דבר אחד.
עופר כסיף: דבר שני, תשימו לב, ב-2014 הכירה ישראל בקיומו של לאום ארמי.
עופר כסיף: בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך דובר על הסעות ספציפיות לתלמידים ארמים, וחוזר מנכ"ל אומר כך, אני מצטט כדי שיהיה ברור: "בחודש ספטמבר 2014 הכיר משרד הפנים בקיומו של לאום ארמי ואיפשר את הרישום", וכו' וכו'.
עופר כסיף: "במצב דברים זה, ישתתף משרד החינוך בעלות ההסעות של תלמידים ארמים לבית הספר במגזר היהודי ובמגזר הערבי הקרוב ביותר", וכן הלאה.
עופר כסיף: אני שואל שאלה מאוד פשוטה לאור מה שנאמר קודם.
עופר כסיף: אם יש הסעות על פי חוזר מנכ"ל, על בסיס החוק ב-2014 לארמים, מדוע אין את זה לערבים?
אימאן ח'טיב יאסין: כי יש א' ויש ע'.
יוסף ג'בארין: חברים, קודם כל אני רוצה תיכף גם לשמוע את עו"ד איל זנדברג ממשרד המשפטים.
יוסף ג'בארין: אייל זנזברג, אתה איתנו?
איל זנדברג: כן, אני אתכם.
יוסף ג'בארין: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שאין גבול להדרה ולהתעלמות, אבל גם אין גבול לגזענות.
יוסף ג'בארין: אני בדיוק מקבל עדכון מצוות הוועדה לגבי השתתפות עיריית כרמיאל.
יוסף ג'בארין: העירייה קיבלה את ההזמנה עוד בשבוע הקודם.
יוסף ג'בארין: היה אמור לעלות היועץ המשפטי לעירייה.
יוסף ג'בארין: היום הוא לא ענה לטלפונים.
יוסף ג'בארין: מהבדיקה שנעשתה עוד היום בלשכת ראש העיר, נמסר לנו שאלי שדה יעלה לדבר.
יוסף ג'בארין: כרגע נמסר לנו שראש העיר מסרב להעלות נציגים מטעם העירייה לדיון.
יוסף ג'בארין: אין גבול לחוצפה.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שצריך להתבייש בעמדות הללו.
יוסף ג'בארין: איל, ברשותך נשמע את חבר הכנסת אוסאמה סעדי ואחר כך נעבור אליך.
אוסאמה סעדי: אני רוצה גם להעלות סוגיה משפטית ולכן אני מבקש לדבר על מנת שתשמע, ואז גם שתענה על זה.
אוסאמה סעדי: קודם כל תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה.
אוסאמה סעדי: מדובר במקרה קלאסי של גזענות לשמה, והתגובה וההתנהגות של עיריית כרמיאל רק ממחישה את החשיבות של הנושא הזה.
אוסאמה סעדי: תראו, אני קראתי את פסק הדין.
אוסאמה סעדי: הרשם הבכיר יכול היה לדחות את התביעה מהנימוקים של היעדר סמכות עניינית, היעדר עילה חוקית, כל הדברים האלה.
אוסאמה סעדי: אפילו עיריית כרמיאל עם כל החוצפה שלה, לא העלתה בכתב ההגנה את הטיעון הזה של חוק הלאום, אבל בא השופט מיוזמתו ותראו מה הוא כותב.
יוסף ג'בארין: אתה משדרג אותו.
יוסף ג'בארין: הרשם הבכיר.
אוסאמה סעדי: רשם בכיר.
אוסאמה סעדי: הוא שופט.
אוסאמה סעדי: הוא אומר: "עיר יהודית נועדה לבסס את ההתיישבות היהודית בגליל.
אוסאמה סעדי: הקמת בית ספר בשפה הערבית, ולמצער, מימון הסעות לתלמידים ערבים לכל דיכפין ובכל אתר, עלול לשנות את המאזן הדמוגרפי ולפגוע בצביונה של העיר, כיום מתגוררים בעיר 6%, סעיף 7 לחוק הלאום".
אוסאמה סעדי: לפני זה דיברתי על הוועדה לבחירת שופטים מאתמול, שמינו 61 שופטים.
אוסאמה סעדי: פעם ראשונה ששרים וחברי כנסת מחרימים דיון בוועדה למרות שמינו 61, למה?
אוסאמה סעדי: כי מונה השופט עבאס עאסי.
אוסאמה סעדי: לפני 15 שנה קודם מהשלום למחוזי, למה?
אוסאמה סעדי: כי עכשיו טוענים שהוא אנטי ציוני.
אוסאמה סעדי: אני פונה לאיל פה.
אוסאמה סעדי: אני קראתי וכולנו קראנו את העמדה שהגיש היועץ המשפטי, 180 עמודים בתשובה לעתירות שמבקשות לבטל את חוק היסוד, חוק הלאום, ואז אמרו, תשמע, זה לא פוגע בזכויות הפרט, זה הצהרתי.
יוסף ג'בארין: הצהרתי, וחוק יסוד כבוד האדם וחירותו יאזן אותו.
אוסאמה סעדי: החוק יאזן, אז איפה האיזון הזה?
אוסאמה סעדי: אם רשם במדינת ישראל בא ואומר ומשתמש בסעיף 7 על מנת להצדיק החזר הוצאות של שני תלמידים ממשפחת בכרי, אני אומר לך, איל, אתם חייבים, אין ברירה אחרת, לבוא ולהצטרף להליך הזה ולבקש לבטל את פסק הדין הזה.
אוסאמה סעדי: זה העמדה היחידה שאנחנו מצפים מהיועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים.
יוסף ג'בארין: איל, אתה מתחילת הדיון איתנו, אז תודה רבה.
יוסף ג'בארין: ארצה התייחסותך לשני דברים מרכזיים: קודם כל גם לעניין הספציפי של ההסעות של התלמידים.
יוסף ג'בארין: אני גם העליתי את הסוגיה שאם מדובר בעלות זהה, לא משנה איזה בית ספר, אז מדוע לא לכבד גם את זכותם של ההורים לבחור בית ספר כל עוד העלות התקציבית היא דומה?
יוסף ג'בארין: יש את הקושי שהעלו אנשי משרד החינוך, שפתאום אנחנו מגלים שכן מממנים לחרדים, לא מממנים לערבים.
יוסף ג'בארין: לא מובן מה ההסבר לזה.
יוסף ג'בארין: לא צריך להיות הסבר לזה.
יוסף ג'בארין: לא שמענו עמדה עקרונית של משרד החינוך בנושא, למרות שהשתתף גם נציג הייעוץ המשפטי.
יוסף ג'בארין: זה הנושא הראשון.
יוסף ג'בארין: הנושא השני, התייחסותך לדברים גם ששמעת לעניין אותה יוזמה של אותו שופט לפנות לחוק הלאום תוך התייחסות מפורשת שכאילו החוק הזה מכשיר התייחסות של שייכות לאומית של התלמידים כדי לאפשר בעצם לעירייה לא לכבד את הזכויות שלהם.
יוסף ג'בארין: כן, איל.
איל זנדברג: צוהריים טובים, אני מודה לוועדה על ההזמנה שאני אדבר, רק נדמה לי, לפני שאני אתייחס, יש פה אולי איזושהי טעות.
איל זנדברג: לפחות השאלה הראשונה שהופנתה אלי בנושא דיני החינוך, היא ממש לא בתחום המומחיות שלי.
איל זנדברג: אמנם לפני כ-17 שנה אני חושב, הייתי רפרנט חינוך במחלקת ייעוץ וחקיקה, אבל זה באמת לא התחום שלי, וחשבתי שמשרד החינוך בשם הממשלה הציג את העמדות שלו.