GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: אפשר לקיים מפגש גם עם נציגי משרד החינוך והמשרד לבט"פ ולתת מענה, גם אם הוא חלקי, עד שבאמת תהיה חזרה של תלמידי כיתות ו'.
יוחאי וג'ימה: אני יודע שהיום יש רשויות שמשלמות כסף לאנשים מבוגרים שיבואו ויעשו את העבודה, אני מכיר את זה בעירית כפר סבא למשל, שכל בוקר מתייצבים שם אנשים שהרשות המקומית משלמת להם כסף, כדי שיעשו את משמרות הזה"ב.
יוחאי וג'ימה: יש רשויות שרתמו את ההורים והם עושים את זה ביחד.
יוחאי וג'ימה: אנחנו הצענו מגוון פתרונות, רק זה בסוף צריך לעבור אישור כי זה לא יכול להיות איזה רצון של רשות מקומית לעשות משהו בלי שיהיה אישור גם של המשטרה וגם של משרד החינוך, כי משרד החינוך אמון על הנושא.
יוסף ג'בארין: אתם מנסים לסייע באישור התקציב להמשך תכנית התמרור בישובים הערביים?
יוסף ג'בארין: אתם מודעים לכך שלא אושר התקציב למרות ש- - -
יוחאי וג'ימה: אני שמעתי מגיל על 50 מיליוני השקלים ל-39 הישובים, אני אעביר את זה לידיעת המנכ"ל שלנו וננסה לסייע בנושא.
יוסף ג'בארין: נושא חשוב שבהחלט יכול לקדם גם את עניין שיפור התשתיות והתמרור סביב מוסדות החינוך.
יוחאי וג'ימה: אני רוצה להעלות נקודה אחת כבוד היו"ר.
יוחאי וג'ימה: דיבר על זה גיל בנושא של צירי גישה לבתי הספר.
יוחאי וג'ימה: הגישה, לדעתי צריכה להיות שברגע שבית ספר מאושר, הפרוגרמה, אם כבוד היו"ר מכיר את הפרוצדורה, אז יש פרוגרמה לבית הספר שמשרד החינוך מגיש לרשות המקומית, הרשות המקומית מאשרת אותה ובסוף יוצאים לביצוע.
יוחאי וג'ימה: אם יקשרו את זה בזה, את הפרוגרמה עם כל הסביבה של בית הספר ביחד, וזה לא משנה באיזו סביבה בית הספר נמצא, יקשרו את הפרויקט כפרויקט אחד, זה יכול המון לסייע.
יוחאי וג'ימה: כל עוד זה קורה כמשהו שהוא מנותק אחד מהשני, לפעמים בונים בית ספר במקום שזו שכונה ישנה והתשתיות שם לא מתאימות, והתשתיות ממשיכות להיות לא מתאימות.
יוחאי וג'ימה: אם עושים את זה ביחד זה יכול לעשות שינוי.
יוסף ג'בארין: אי אפשר לחשוב על הקמת בית ספר חדש מבלי לחשוב על דרך הגישה לבית הספר.
יוסף ג'בארין: אני מסכים איתך שזה אמור להיות חלק אינטגרלי מהפרוגרמה, לכן אין ספק שתהיה לנו המלצה מאוד ספציפית גם בנושא הזה.
יוחאי וג'ימה: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: איתנו בדיון ד"ר משה בקר מלשכת המהנדסים והאדריכלים.
יוסף ג'בארין: אנחנו חותרים לסיכום אבל חשוב שנשמע אותך.
משה בקר: אני מלווה את מערכת החינוך וגם את משרד התחבורה הרבה מאוד שנים ולדעתי הפתרונות לפחות בצורה מצומצמת, צריכים להיות 1.
משה בקר: אם מדברים על כך שמעברי החצייה צריכים להיות עם משמרות הזה"ב, אבל חשוב מאוד שכל בית ספר ברחוב שבו השער נמצא, יהיה רחוב של 300 מ' לפני, 300 מ' אחרי, עם הגבלת מהירות של 30 קמ"ש, וזה כבר נאמר בדיון.
משה בקר: הדבר השני, משרד החינוך יחד עם מרכז השלטון המקומי והרלב"ד צריכים לבנות תכנית ברורה מאוד לכל מערך בתי הספר במדינה, שבה משרד התחבורה יקבע את הסטנדרטים של הסובות, של הגישה של כלי הרכב להורדה והעלאה של נוסעים ליד בתי הספר כפי שמקובל למשל בארצות הברית, כאשר הדבר הזה הוא פרויקט רציני מאוד ומחייב את מציאת התשתית ליד בית הספר כדי לבנות את הסובות האלה, כי היום עם גידול רמת המינוע, - - -כלי רכב ל-1,000 תושבים, היום מרבית הישובים העירוניים, חלק ניכר מהילדים מגיל 6, וגם לגנים, עד גיל 10, ההורים מביאים את הילדים לבית הספר והכאוס, כבר נאמר, ליד בתי הספר גדול מאוד.
משה בקר: אם יסדירו את הסטנדרטים בתכנית ברורה לכל בתי הספר, את העניין של הסדרת הנגישות של כלי הרכב, ורכב ציבורי ליד בית הספר, אני חושב שזה יקל מאוד על הצורה שבה הילדים מגיעים ויוצאים מבית הספר.
משה בקר: יש עוד הרבה דברים, אבל דבר אחרון הוא מאוד מהפכני.
משה בקר: אם רמת המינוע, כמות כלי הרכב שבידי האוכלוסייה במדינת ישראל שבה כמעט לכל משפחה יש כלי רכב פרטי, אנחנו נמצאים במצב שחייבים לדאוג לכך שכל העניין של מהלך ההסעה וההגעה של תלמידים לבית הספר, חלק ניכר – בעיקר הילדים היותר קטנים – מגיעים עם ההורים לבית הספר, זה זמן של ההורים, זה צפיפות בכבישים זה צפיפות סביב בתי הספר, הגיע הזמן שמדינת ישראל תעבור למה שנקרא ה-yellow bus, האוטובוס השכונתי שמסתובב ליד הבתים, אוסף את הילדים, מביא אותם לבית הספר, מוריד אותם בצורה מסודרת ליד בית הספר ואוסף אותם אחר הצהריים.
משה בקר: אותם אוטובוסים צהובים שבבוקר ואחר הצהריים מסיעים את התלמידים, במקום שיהיו אלפי כלי רכב שיגיעו לבתי הספר, אותם אוטובוסים, כל אחד בשכונה שלו, באזור שלו, בין ההסעה של הבוקר וההסעה של הערב, יכולים לשמש את השכונות כדי להגיע למוקדים שונים להביא, לאסוף נוסעים ולתת שירות תחבורתי נוסף למרכזי קניות, לתחנת רכבת, תחנת אוטובוס ומוקדים נוספים אחרים כך שאפשר לתת להם גם שימוש, אבל זה צעד מהפכני ביותר, ואין לי שום ספק שהרלב"ד יחד עם משרד התחבורה ומשרד החינוך צריכים לתת את הדעת על זה והגיע הזמן שמדינת ישראל תעבור כמו מדינה מתוקנת לאותן מדינות שבהן התלמידים לא הולכים ברגל, לא מוסעים על ידי ההורים אלא נאספים על ידי אותו אוטובוס צהוב בטיחותי שהוא זה מביא אותם לבית הספר ולוקח אותם מבית הספר.
משה בקר: תודה.
יוסף ג'בארין: אם תרצה להתייחס גם בכתב לעניין ההמלצות בנושאים הללו ותעביר לוועדה, כמובן שנשמח לקבל.
משה בקר: אשמח בוודאי להעביר מסמך לכבוד יו"ר הוועדה.
יוסף ג'בארין: ואז נוכל להעלות את זה גם לאתר, שיהיו המלצות ממך בנושא.
יוסף ג'בארין: שאלה אחרונה למשרד הכלכלה, לעזרא חן.
יוסף ג'בארין: רציתי לשאול אותך בעיקר בכל מה שקשור לאוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, שם הנושא הזה מאוד מאוד בעייתי, גם מבחינת דרכי הגישה, בטיחות המוסדות.
יוסף ג'בארין: האם מישהו אצלכם עוקב או מטפל?
עזרא חן: כן בהחלט.
עזרא חן: הרשות לפיתוח בראשותו של המנכ"ל יאיר מעין יחד עם הסמנכ"לים מטפלים מול הרשויות, יש גם צוות שהקימו, שפועל נקודתית גם עם משרד השיכון סביב החסכים, המקומות שצריך לפעול.
עזרא חן: צריך לזכור שהרבה מאוד מהמקומות, כמו שראית בביקור לפני חודשיים של ועדת החינוך, למיטב זכרוני השתתפת.
עזרא חן: ישנן לא מעט מקומות או שנמצאים בתהליך של פיתוח או שזה בתי ספר או גנים שהם במבנים ארעיים ואין את הדברים האלה.
עזרא חן: אבל בכל מקרה האחריות היא של הרשות המקומית, וכמובן גם הרשות וגם משרד הכלכלה שעוקב אחר תכנית החומש והמשאבים שניתנים למשרדים הרלוונטיים עוקב אחרי הביצועים שלהם.
עזרא חן: זה בהחלט נושא שמקבל תשומת לב.
עזרא חן: האם ניתנו מענים באמת און-ליין כל הזמן?
עזרא חן: לא תמיד, כפי שראית.
עזרא חן: יש עוד הרבה מה לעשות.
יוסף ג'בארין: אני רק מצפה אולי שיהיה שיתוף פעולה בין הרלב"ד והרשויות המקומיות לנסות פשוט למזער כמה שאפשר את אותם סיכונים שכולנו יודעים שהם קיימים וגורמים גם לרמת פגיעות מאוד גבוהה של התלמידים.
יוסף ג'בארין: אני אשמח אם באמת משרד הכלכלה - - -
עזרא חן: שיקדם וידחוף את הדברים.
יוסף ג'בארין: חשוב שתתנו את הדעת לנושא החשוב הזה.
נחמה לאור דרורי: מה תפקידו המשרד הכלכלה?
יוסף ג'בארין: מנהל תחום משילות ושיתוף הציבור במשרד הכלכלה.
עזרא חן: אני אחד מהצוות שמתכלל את עבודת משרדי הממשלה בתכנית החומש לחברה הבדואית.
עזרא חן: אנחנו עוסקים רק בחברה הבדואית בדרום.
יוסף ג'בארין: אני מבין שברלב"ד אולי חשוב לקיים פגישה ולבחון איך אפשר לקדם את - - -
עזרא חן: יש לנו קשר איתם.
עזרא חן: בשמחה ניפגש ונשתף פעולה.
יוסף ג'בארין: אנחנו הגענו לסיכום הישיבה, הנושאים שעלו כאן בהחלט חשובים.
יוסף ג'בארין: אתחיל ואומר שהוועדה רואה שהסמכויות לטיפול בנושא הזה של הבטיחות בסביבת בתי הספר, מבוזרות בידי גורמים רבים והתחושה שלנו שחלק מהנושאים גם נופלים בין הכסאות.
יוסף ג'בארין: מבחינת מי אחראי על אבטחת הסביבה.
יוסף ג'בארין: הוועדה קובעת שיש צורך להסדיר את נושא התכלול, הבקרה והפיקוח על הליקויים בסביבת מוסדות החינוך וכמובן צריך גם להבטיח את התקציבים שיוקדשו לשיפור התשתיות בעיקר דרך הרלב"ד.
יוסף ג'בארין: הטיפול ברמה הפורמלית מסור לידי הרשויות המקומיות, אבל הוועדה מזהה את הקושי שקיים ברשויות מקומיות מוחלשות לתקצב את ההוצאה לפועל של התיקונים הנדרשים ולכן הוועדה מבקשת למצוא פתרונות לישובים שמתקשים למצוא את התקציבים כדי לבצע את הליקויים, במיוחד אותם ליקויים מסוכנים.
יוסף ג'בארין: שמחנו לשמוע את דברי נציג משרד התחבורה שהמשרד והרלב"ד יפעלו מול הרשויות באופן ישיר כדי להבטיח את ניצול מלוא התקציבים הקיימים, לאור הנתון שנחשף לגבי היעדר ניצול של תקציבים.
יוסף ג'בארין: נשמח כמובן לקבל עדכון בכתב ממשרד התחבורה לגבי התקדמות המאמצים הללו.
יוסף ג'בארין: הוועדה מאוד ממליצה על הצורך לקבוע תקן בטיחות בסביבות בתי הספר שיכלול את הפרמטרים שנסקרו כאן, שיבטיחו שאכן מדובר בסביבה בטיחותית, זאת לפני אישור פתיחת בתי הספר, נושא שמחייב מעורבותם של מספר משרדי ממשלה בנושא.
יוסף ג'בארין: עלה הנושא של תכנית התימרור בחברה הערבית.
יוסף ג'בארין: אנחנו הבנו שאושרו תכניות תימרור ועבודות ל-39 ישובים, אלא שהתקציב של 50 מלש"ח עדיין לא אושר סופית, ולכן הוועדה קוראת למשרד התחבורה ולמשרד האוצר, נפעל גם מול ועדת הכספים כדי להשלים את אישור התקציב הזה, אבל גם כדי לפעול להמשך התכניות ב-31 ישובים שעדיין התכניות עבורם עוד לא הושלמו.
יוסף ג'בארין: לעניין דרכי גישה לבתי ספר חדשים, הוועדה קוראת למשרד האוצר לפעול לתקצוב הקמת והבטחת דרכי גישה לבתי ספר חדשים, נושא שעדיין נשאר פתוח מבחינת האחריות על המימון של אותן דרכי גישה.
יוסף ג'בארין: לעניין משמרות הזה"ב, הוועדה מבקשת מכל הגורמים המעורבים לפעול למציאת פתרונות זמניים, שיחליפו את משמרות הזה"ב שעד כה נעשו על ידי כיתות ו' שעדיין לא חזרו ללימודים, לכן הוועדה קוראת למשרד החינוך, משרד התחבורה, השלטון המקומי והמשרד לבט"פ למצוא פתרונות זמניים להבטיח את בטחונם של תלמידי השכבות הנמוכות שבינתיים חזרו ללימודים.
יוסף ג'בארין: הוועדה מביעה דאגה מהקיצוץ במספר כח ההכשרה של התלמידים בתכנית הזאת ולכן הוועדה מבקשת להבטיח את המימון המלא של כל התכנית ושל כל היקף ההכשרה כפי שהיה קיים לפני התקצוב, כך שבתקציב 2021 יעמוד התקצוב הראוי להשלמת כל ההכשרות הנדרשות לבטיחותם של הילדים במוסדות החינוך.
יוסף ג'בארין: הוועדה תקבע ישיבת המשך בנושא.
יוסף ג'בארין: זה יקרה בתחילת השנה הקרובה, אני מקווה שעד אז גם יאושרו התקציבים הנדרשים ונוכל גם לעמוד על כך.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לכל המשתתפים, לחברי הכנסת היוזמים, לנציגי הרלב"ד שהגיעו לכאן ולמרכז המחקר והמידע של הכנסת על העבודה שעשו בתחום.
תמר זנדברג: שלום רב, צהריים טובים.
תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.
תמר זנדברג: אני קודם כל רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה הקבוע, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ולצוות הוועדה, על שהפקידו בידיי את הנושא החשוב הזה.
תמר זנדברג: הנושא הוא סיוע ממשלתי לילדים יתומים.
תמר זנדברג: הנושא הוצג בפניי לראשונה לפני מספר חודשים על ידי ארגון אמיצים, שהנציגה שלו שנמצאת כאן מיד תציג אותו.
תמר זנדברג: היא תפתח את הדיון.
תמר זנדברג: אני מודה שאני נדה
תמר זנדברג: מתי לגלות שילדים מתבגרים ואנשים צעירים שמאבדים הורה או את שני ההורים, הם פחות או יותר האוכלוסייה שחווה אובדן שהיא המוזנחת ביותר מבחינת הטיפול הממשלתי.
תמר זנדברג: כמעט כל סיטואציה טראגית אחרת, שאנחנו כמובן לא מאחלות ומאחלים לאף אחד, היא איכשהו מטופלת, ואנחנו כמובן לא רוצים לגרוע מהסיוע שניתן לאף אחד, אבל יש כאן אוכלוסייה שמונה עשרות אלפים, ובמצטבר אולי מאות אלפים של ילדים מתבגרים וצעירים לאורך השנים.
תמר זנדברג: אני יודעת הרבה פעמים מאירועים קרובים במשפחה ובחוג החברים שלאבד הורה, אימא או אבא, זה קשה בכל גיל, גם כשזה בדרך הטבע וגם כשזה בגיל מבוגר.
תמר זנדברג: אז לדמיין אובדן כל כך קשה של הורה, אימא או אבא, או חס וחלילה לפעמים שניהם, בגיל צעיר, בגיל שבו זה לא אמור לקרות ובגיל שההורים הם עדיין משענת משמעותית מאוד מכל בחינה, כמובן רגשית, הורית, משפחתית, אבל גם כלכלית ואחרת, זה אובדן שלא ניתן לדמיין אותו, ואז ברגע הזה גם נוספות התמודדויות מאוד מאוד קשות, גם בירוקרטיות אבל גם כלכליות וגם נפשיות ואחרות.
תמר זנדברג: אני מודה שאני נחשפתי לנושא הזה לפני מספר חודשים והוא הפתיע אותי, הוא היה חדש לי.
תמר זנדברג: לכאורה זו באמת סיטואציה שאנחנו שומעים עליה מדי פעם, אבל לא הפנמתי ולא ידעתי ולא הייתי מודעת עד כמה גדולה ההזנחה וההשתקה או השתיקה, כמובן לא במכוון, אבל בעצם ההיעלמות של הנושא הזה אל מתחת לרדאר הציבורי.
תמר זנדברג: לכן החלטתי לקחת את זה לטיפולי ולתשומת ליבי.
תמר זנדברג: גם ביקשנו מהממ"מ, שנציגה שלו נמצאת כאן ותפרט עבודה שכבר נעשתה בעבר, ועבודה חדשה שלבקשתי נעשית בימים אלה.
תמר זנדברג: אגיד עוד לסיום הפתיחה, שהנושא הזה העסיק את הכנסת פעם אחת בעבר, בשנת 2018, בוועדת העבודה והרווחה בראשות חבר הכנסת לשעבר אלי אללוף.
תמר זנדברג: גם שם נחשפה המציאות שתיארתי כרגע, שהיא מציאות מאוד מאוד מאוד מוזנחת.
תמר זנדברג: קשה לגשר על הפער בין חומרת המצב שאותם יתומים מגיעים אליה לבין ההזנחה הממשלתית והציבורית.
תמר זנדברג: הוועדה בזמנו גם ביקשה עבודה מהממ"מ, שנשמע אותה מיד, זה ב-2019, לא כל כך מזמן, וכאמור ביקשנו עדכון שנעשה בימים אלה.
תמר זנדברג: הוועדה כמעט לא הספיקה לעשות שום דבר, כי כמו המציאות הפוליטית בישראל הכנסת התפזרה, וזה בערך הדבר הכי רגיל שאפשר להגיד כאן בשנתיים האחרונות.
תמר זנדברג: אז נשתדל לקחת את המקל משם, ובזמן הקצר שנותר גם לכנסת הזאת לדחוף אותו כמה שיותר.
תמר זנדברג: ראשונת הדוברות תהיה הדס דיסין גליק, מייסדת ומנכ"ל ארגון אמיצים, ולאחר מכן נשמע את הממ"מ ונמשיך בדיון.
תמר זנדברג: בבקשה, הדס.
הדס דיסין גליק: תודה רבה.
הדס דיסין גליק: אני מאוד מודה לך, תמר.
הדס דיסין גליק: זה אחד הדברים מחממי הלב כשמגלים שאתה צועק ואתה זועק ומישהו נמצא שם, מרים את הכפפה ואומר: אני כאן.
הדס דיסין גליק: באמת אצל אלי אללוף זאת הייתה פעם ראשונה שהיינו אצלו, ביקשנו ממנו לכנס את הוועדה.
הדס דיסין גליק: לא ידענו שהכנסת תתפזר והתחלנו את הדיון בוועדת הרווחה.
הדס דיסין גליק: אנחנו חושבים שהוועדה הזאת מתאימה יותר לנושא שלנו, למרות שאנחנו מטפלים במשפחה.
הדס דיסין גליק: אנחנו קוראים לה משפחת יתומים.
הדס דיסין גליק: משפחת יתומים היא משפחה שבה יש בדרך כלל ברוב העולם המודרני אבא, אימא וילד אחד יתום, שניים, שלושה או יותר.
הדס דיסין גליק: אנחנו חושבים שמדובר כאן במקום שעברנו כברת דרך בארץ ובכלל בעולם שאנחנו יודעים שאנחנו מטפלים בילד.
הדס דיסין גליק: ילד הוא לא משהו שעומד בפני עצמו, מגדל את עצמו או מטפל בעצמו.
הדס דיסין גליק: יש לו הורה, יש לו מישהו שדואג לו, במקרה שלנו זה הורה אחד שבעצמו חווה זעזוע.
הדס דיסין גליק: לאובדן הזה אנחנו קוראים אובדן מגן.
הדס דיסין גליק: יש הרבה אובדנים, יש הרבה טרגיות, יש אובדן אחד שלא טופל, כמו שאמרת, הזנחה פושעת, אובדן מגן.
הדס דיסין גליק: אובדן מגן זה כשילד והורה מאבדים את אחד מאבני היסוד, מעמודי התווך של המשפחה.
הדס דיסין גליק: מדובר באבא או אימא במשפחה על ילדים.
הדס דיסין גליק: את מה שחווה המשפחה הזאת אני באופן אישי עברתי.
הדס דיסין גליק: הייתי בת 29 ונשארתי עם ארבעה ילדים מגיל שבע עד שבעה חודשים, וחוויתי אותם לאורך כל השנים.
הדס דיסין גליק: זה קרה לפני כמעט 20 שנה.
הדס דיסין גליק: הבת שלי בת 20, כך אני תמיד זוכרת כמה זמן עבר.
הדס דיסין גליק: והתחושה הזאת מלווה אותי עד היום.
הדס דיסין גליק: שמתי לב שכל האלמנות וכל היתומים מחזיקים את זה איתם לאורך כל החיים, זה לא זז, זה לא עובר.
הדס דיסין גליק: אפילו שהילדים שלי כבר גדלו והתחילו לצאת מהבית, אבל זה תמיד שם.
הדס דיסין גליק: אני חושבת שמה שקרה, וזאת הסיבה אולי שהגענו עד הלום, זה שבעצם המוות מערער אותנו, הוא מערער את האמונה שלנו, הוא מערער בנו הכול, ואנחנו המבוגרים נשארים חסרי מילים.
הדס דיסין גליק: לא יודעים מה לעשות מול עצמנו, ובטח לא מול ילדים.
הדס דיסין גליק: אחרי 70 שנה של שכחה אנחנו מציפים את הנושא ואומרים שאנחנו צריכים פה פתרון שהוא פתרון חברתי.
הדס דיסין גליק: לא לחינם לא הגענו לטפל באלמנות וביתומים עד היום.
הדס דיסין גליק: קודם כל, כמובן שמדינת ישראל עסקה ברוב השנים באלמנות ויתומי צה"ל, באלמנות ויתומי טרור, ולא התפנתה לטפל ב-98% ממשפחות היתומים בישראל שהם אלמנות ואלמנים ויתומים צעירים אזרחים.
הדס דיסין גליק: אנחנו כאן באים ומבקשים קודם כל להסתכל ממה אנשים נפטרים.
הדס דיסין גליק: שלוש הסיבות המובילות של המוות בישראל הן סרטן, דום לב והתאבדויות.
הדס דיסין גליק: הרבה אחר כך מגיעים כל השאר.
הדס דיסין גליק: זה משהו שאנשים לא יודעים ולא מבינים.
הדס דיסין גליק: מה שקורה הוא שכאשר מדי פעם העיתונות צפה עם כל מיני קטסטרופות של רצח במשפחה, של תאונות דרכים איומות ונוראות, הם מקבלים חשיפה תקשורתית כמו שצריך, ואנשים זוכרים אותם ונמצאים שם ומגיעים כמה שאפשר.
הדס דיסין גליק: אף אחד לא מסתכל ולא זוכר את אלה שלאבא או אימא שלהם היה סרטן והם עכשיו אינם, או דום לב והתאבדויות.
הדס דיסין גליק: יש כאן פער עצום, חור שחור, בור שצריך למלא אותו, ויש לנו הרבה מאוד עבודה.
הדס דיסין גליק: אנחנו מבקשים להתחיל את העבודה הזאת בקטע החברתי, לא בקטע הכלכלי דווקא, למרות שאני אציין את הקטע הכלכלי כי הוא נראה לי תמונה יפה של הסיפור עצמו.
הדס דיסין גליק: ילד יתום מקבל 731 שקלים.
הדס דיסין גליק: זאת אומרת הורה אלמן או אלמנה עם ילדים יתומים צריכים לגדל ולכלכל את היתום שלהם עבור 731 שקלים.
הדס דיסין גליק: זאת הקצבה שמדינת ישראל נותנת.
הדס דיסין גליק: לעומתם בית המשפט העליון קבע מינימום מזונות לילד לחודש 1,250 שקלים, לא כולל המחציות, מדור, סל שירותים וכל מה שנלווה לזה.
הדס דיסין גליק: ילד יתום מקבל 731 שקל ללא סל שירותים נלווה, ללא מדור, ללא מחציות.
הדס דיסין גליק: יותר מזה, ילד עד גיל שש עם סוכרת, למשל, ללא מבחן הכנסה, ההורה יקבל 2,608 לחודש ללא מבחן הכנסה.
הדס דיסין גליק: ילד יתום יקבל 731.
הדס דיסין גליק: השערורייה הזאת מספרת איך אנחנו מתייחסים לילדים יתומים.
הדס דיסין גליק: הם נשכחים.
הדס דיסין גליק: הם לא מטופלים.
הדס דיסין גליק: הם פשוט לא מטופלים.
הדס דיסין גליק: בסופו של דבר הם נמצאים בתוך החברה, הם נמצאים בבתי הספר, הם לא עושים שיעורי בית, הם לא עושים מבחנים, והמורה סולח להם כי הוא ילד יתום, והאימא או האבא שורדים, מחזיקים מעמד.
הדס דיסין גליק: הם לא נכנסים לרווחה, הם לא זקוקים לרווחה, הם מצליחים לשרוד.
הדס דיסין גליק: אבל מה זו השרידות הזאת, ועד כמה הילדים האלה מצליחים באמת להיות חזקים בהמשך הדרך, אפשר לראות את זה בכמה וכמה מחקרים.
הדס דיסין גליק: יש מחקרים מעטים מאוד שטיפלו בנושא הזה.
הדס דיסין גליק: יש מחקר אחד בישראל של עדנה שמעוני ורמי בנבנישתי מ-2011, שם אנחנו קוראים שבישראל לילד יתום סיכוי של פי שניים יותר מילד אחר למצוא את עצמו במסגרות החוץ-ביתיות של הרווחה.
הדס דיסין גליק: ובארצות הברית במחקר נמצא כי לילד יתום סיכוי של פי שניים ויותר מילד אחר למצוא את עצמו כאסיר.
הדס דיסין גליק: אני מאוד רוצה להודות כאן לתמר שוב, שלקחה על עצמה להוציא עוד מחקר ולטפל בנושא הזה, מה קורה בארץ לילדים האלה, למרות שאני שומעת שקשה לקבל נתונים.
הדס דיסין גליק: גם במחקר של בנבנישתי ושמעוני, אם מישהו יעשה חיפוש "יתום" או "יתומים" הוא לא ימצא.
הדס דיסין גליק: אין המילה יתום או יתומים.
הדס דיסין גליק: בלוחות שם כתוב מה קורה עם אובדן הורה.
הדס דיסין גליק: זה עוד עניין שאנחנו רוצים לדבר עליו, מה קורה לילדים האלה שנים אחר כך, אחרי שהם יוצאים ממערכת החינוך, אחרי שהם יוצאים מהמספרים שלנו, מהלמ"ס שלנו, כשאנחנו כבר לא רואים אותם בשטח, כשאימא או האבא מחזיקים אותם חזק כל השנים האלה.
הדס דיסין גליק: אני הדוגמה האישית לכך, זמן שנתתי לילדים האלה.
הדס דיסין גליק: לא יכולתי לעשות שום דבר, לא יכולתי לפתח קריירה.
הדס דיסין גליק: אתם רואים אותי, אתם שומעים אותי, זה לא שחסר לי כוחות, אבל לא ניתן היה לגדל ארבעה ילדים ולעשות משהו עם עצמי.
הדס דיסין גליק: זאת אומרת שמדינת ישראל הפסידה פעמיים.
הדס דיסין גליק: הילדים שלי, לדוגמה, ויתומים רבים שמגיעים אלינו לאמיצים, מגיעים הרבה אחר כך בכל מיני גילאים למצבים שהם לא מצליחים להתרומם.
הדס דיסין גליק: אני מקווה שהמחקר הזה יוכיח את מה שאנחנו יודעים מהשטח, שהילדים האלה זקוקים לעזרה כשהם זקוקים לעזרה הזאת, אפילו שהם מתחת לרדאר, אפילו שהם לא בקצוות, הם לא נערים בסיכון, הם לא יתומים בסיכון, הם לא אלמנות בסיכון, הם לא משפחה בסיכון והם לא נדרשים להגיע למחלקת הרווחה בשל כך.
הדס דיסין גליק: אבל עדיין האדוות שהופכות לגלים, שהופכות לצונאמי, על זה אני רוצה להגיד לך תודה, וגם בעניין הזה להגיד תודה רבה למריה, שעבדה ממש קשה על הדבר הזה.
הדס דיסין גליק: בחנוכה אנחנו קוראים לכולם להשתתף איתנו בשבוע המודעות למשפחות היתומים בישראל.
הדס דיסין גליק: חנוכה הוא חג של אמיצים, חנוכה הוא חג של חושך, של חשכה, אותיות שכחה, ואנחנו קוראים למדינת ישראל להרים את הכפפה ובחנוכה לקרוא לכולם חג של אמיצים.
תמר זנדברג: תודה רבה, הדס.
תמר זנדברג: בהצלחה בחנוכה הקרוב.
תמר זנדברג: אני רוצה לעבור למריה רבינוביץ, נציגת מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
תמר זנדברג: תציגי לנו עבודה שאתם עשיתם והתפרסמה ב-2019.
תמר זנדברג: זה איסוף הנתונים הראשון בנושא הזה.
תמר זנדברג: בבקשה.
מריה רבינוביץ: צהריים טובים.
מריה רבינוביץ: הכנו מצגת קצרה עם הממצאים העיקריים.
מריה רבינוביץ: כפי שכבר אמרת, המסמך התפרסם לפני כשנה, באוקטובר 2019.
מריה רבינוביץ: את המסמך הזה כתבנו לבקשת חבר הכנסת לשעבר יהודה גליק, והוא עוסק בסיוע שניתן היום לילדים יתומים מטעם גורמים ממשלתיים, מטעם המדינה בעצם.
מריה רבינוביץ: לפני שאציג נתונים על ילדים יתומים, חשוב לי להגיד שכל הנתונים נכונים לתקופה שהמסמך פורסם, שנת 2019, וגם שנה לפני כן שאספנו את הנתונים.
מריה רבינוביץ: הנתונים שתראו עכשיו במצגת מתייחסים לשנים 2018-2017.
מריה רבינוביץ: עשינו כל מיני אומדנים, ויש שם הרבה נתונים מערכתיים.
מריה רבינוביץ: מה שכן חשוב לי לומר, כפי שכבר אמרתם, שאין בישראל איזשהו מקור נתונים אחד מוסמך שאנחנו יכולים לראות בו באופן מרוכז נתונים על ילדים יתומים שמתעדכן גם באופן שיטתי ועל המאפיינים שלהם, ובעצם כשאנחנו מציגים עכשיו כאן את הנתונים על ילדים יתומים בישראל אנחנו מתבססים על ילדים שזכאים לגמלה חודשית מטעם שני הגופים העיקריים שנותנים את הגמלה הזאת.
מריה רבינוביץ: הגמלה היום ניתנת לילד יתום בהתאם לסיבה שבגללה הוא התייתם.
מריה רבינוביץ: שני הגופים העיקריים האלה זה משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: ילדים יתומי אנשי כוחות הביטחון מקבלים סיוע ממשרד הביטחון, וכל השאר מקבלים סיוע מהמוסד לביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: אנחנו התבקשנו במסמך הזה להתמקד בילדים שהם עד גיל 18, אבל למעשה ראינו שלפעמים הזכאות לסיוע היא מעבר לגיל 18 ונמשך עד גיל 21, עד גיל 24, לפעמים גם עד גיל 30, וזה בהתאם לגוף שנותן את הסיוע ובהתאם לחקיקה שקיימת.
מריה רבינוביץ: ראינו שיש במדינת ישראל כ-40,000 ילדים וצעירים יתומים שמקבלים סיוע, ומתוכם כ-30,000 הם יתומים עד גיל 18.
מריה רבינוביץ: מבחינת המוסד לביטוח לאומי, נתונים לסוף שנת 2017, היו בישראל כ-38,500 ילדים וצעירים יתומים שקיבלו סיוע, שרובם היו ילדים מתחת לגיל 18.
מריה רבינוביץ: יכולים לראות 75%.
מריה רבינוביץ: לעומת זאת פה הנתונים של משרד הביטחון, תמונה קצת הפוכה.
מריה רבינוביץ: גם אנחנו רואים שזו קבוצה יחסית קטנה, שזה 1,700 יתומים, והמאפיין שלהם הוא שרובם מעל גיל 18.
מריה רבינוביץ: כפי שאמרתי, הסיוע לילד יתום ניתן בהתאם לסיבת ההתייתמות, וניסינו לראות מה הסיבות העיקריות והאם באמת המדינה שמעניקה היום סיוע יודעת בגין איזו סיבה הילד התייתם.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת הסיוע?
תמר זנדברג: קצבת השארים ניתנת בהתאם לסיבה?
מריה רבינוביץ: יש כל מיני סיבות גם במשרד לביטוח לאומי.
תמר זנדברג: יש סיבות שאדם מתייתם מאב או אם מתחת לגיל 18 ולא מקבל קצבת שארים?
הדס דיסין גליק: התשובה היא כן.
מריה רבינוביץ: מיד אתייחס גם לזה.
מריה רבינוביץ: לנו ספציפית אין מידע.
מריה רבינוביץ: אבל יש במוסד לביטוח לאומי כמה זכאויות, והזכאויות האלה נובעות מהסיבה של ההתייתמות.
מריה רבינוביץ: אני מציגה אותם בדיוק, זה יענה לך אולי על השאלה.
מריה רבינוביץ: אנחנו יודעים שמכלל היתומים עד גיל 18 שמקבלים היום סיוע מהמדינה, או מהמוסד לביטוח לאומי או ממשרד הביטחון, פחות מ-0.5% מהיתומים מקבלים סיוע בגין אלימות במשפחה.
מריה רבינוביץ: זאת אומרת, הם התייתמו בגלל אלימות במשפחה.
מריה רבינוביץ: פחות מ-1% מהם, 0.8%, הם ילדים שהתייתמו עקב פעולות איבה, טרור.
מריה רבינוביץ: 1.5% הם יתומי אנשי כוחות הביטחון, הם מקבלים סיוע ממשרד הביטחון.
תמר זנדברג: זאת אומרת, 1.5% ועוד 0.8% זה סך הכול זכאי משרד הביטחון.
מריה רבינוביץ: אבל ה-0.8% מקבלים סיוע מהמוסד לביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: יש שם שווה ערך, אבל עדיין הם שייכים למוסד לביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: 4% מהילדים מקבלים סיוע התייתמו בגין תאונת עבודה, ו-93%, זאת המסה הקריטית, זה רוב היתומים עד גיל 18 שהם מקבלים קצבת שארים מהמוסד לביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: הם מקבלים את זה עקב מחלה, תאונה או כל סיבה אחרת שלא צוינה.
מריה רבינוביץ: אנחנו לא יודעים מהי כל סיבה אחרת.
תמר זנדברג: האם יש הבדל בהיקף הסיוע, גובה הסיוע או מה הסיוע הכולל בין הסיבה השכיחה?
תמר זנדברג: כוחות הביטחון אנחנו יודעים, משרד הביטחון אנחנו יודעים, אבל לדוגמה תאונות עבודה או אלימות במשפחה, יש הבדל?
מריה רבינוביץ: תכף אתייחס לזה.
תמר זנדברג: שאלה שנייה, אם יש סעיף סל שזה בתוך אותם 93%, האם יש, כמו ששאלתי קודם, סיבות שלא מזכות מסיוע בכלל?
תמר זנדברג: לא מזכות בקצבת שארים?
מריה רבינוביץ: סיבות לאי זכאות מוגדרות בחוק, כי חוק מגדיר מי זכאי, והזכאי הוא ילד שההורים שלו היו תושבי ישראל וכן הלאה.
מריה רבינוביץ: יש כל מיני סיבות.
תמר זנדברג: זאת אומרת, לא סיבה שקשורה לסיבת ההתייתמות.
מריה רבינוביץ: לא.
יהודה גליק: לא סיבת אלא נסיבת.
יהודה גליק: אם ההורים הם תושבים חוזרים, ילד יתום לא מקבל כלום, אפס.
מריה רבינוביץ: שאלנו את השאלה הזאת במשרד הקליטה ולא קיבלנו מענה לגבי תושבים חוזרים, וגם במוסד לביטוח לאומי הם לא יודעים.
מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין נתונים על אלה שלא זכאים.
מריה רבינוביץ: ולכן התחלתי מזה שאני אומרת שאת הנתונים על יתומים אנחנו יכולים להציג היום רק על סמך נתונים לגבי אלה שמקבלים זכאות לסיוע.
מריה רבינוביץ: כל אלה שלא מקבלים זכאות לסיוע, אין לנו מידע ולגופים המטפלים אין מידע עליהם.
יהודה גליק: אנחנו נקבל את הנתונים על סמך העבודה של מריה, שעבדה עבודה קשה כדי להשיג את הנתונים.
מריה רבינוביץ: השקף הבא, שהוא יותר שייך לנושא הנתונים, למאפיינים של היתומים, גם פה ניסינו קצת לשלב את זה עם הבקשה הנוכחית שלך.
מריה רבינוביץ: ראינו בנתונים שלנו ילדים יתומים שמקבלים כל מיני שירותים מהמוסדות השונים של המדינה.
מריה רבינוביץ: ראינו שיתומים מהווים 1% מכלל האוכלוסייה סך הכול עד גיל 18.
מריה רבינוביץ: מבחינת שירותי הרווחה, כפי שכבר נאמר כאן שירותי הרווחה לא מאתרים באופן פעיל ילדים יתומים.
מריה רבינוביץ: זאת אומרת, אין כזה דבר שהמוסד לביטוח לאומי לצורך העניין מקבל מידע על זה שילד התייתם ומעביר את המידע הזה למשרד הרווחה או למשרד החינוך.
מריה רבינוביץ: ולכן במשרד הרווחה ובכלל בשירותי הרווחה ברשויות מטפלים היום בילדים שפונים מיוזמתם, המשפחות שלהם פונות, או שיש איזושהי סיבה להתערבות.
מריה רבינוביץ: אם יש סיבה במשפחה, אלימות במשפחה וכן הלאה, על-פי חוק.
מריה רבינוביץ: יש כל מיני מחלקות בשירותי הרווחה שמטפלות בילדים מכל קבוצות האוכלוסייה.
מריה רבינוביץ: אחת מהן זה שירות ילד ונוער, זה שירות די מרכזי שנותן מענים לילדים בקהילה ובמסגרות השמה חוץ ביתיות, וילדים יתומים מהווים כ-4.5% מכלל הילדים האלה.
מריה רבינוביץ: כבר אתם יכולים לראות שזה שיעור יותר גבוה משיעור של היתומים בכלל האוכלוסייה.
מריה רבינוביץ: אנחנו בדקנו גם מה השיעור של ילדים יתומים בפנימיות של שירותי רווחה וראינו שהיתומים מהווים כ-9% מכלל הילדים בפנימיות.
מריה רבינוביץ: במשפחות אומנה ילדים יתומים הם כ-20% מהילדים שנמצאים במשפחות אומנה, אבל כאן אפשר לסייג את זה בכך שלפעמים כשילד מתייתם משני הורים או מתייתם מהורה אחד ועם ההורה השני אין קשר, אז למעשה משפחת קרובים הופכת למשפחת אומנה.
מריה רבינוביץ: יכול להיות שבגלל זה מדובר בשיעור כזה גבוה.
הדס דיסין גליק: אבל לא הצלחתם לנקות כמה ילדים יש שהתייתמו משני ההורים.
הדס דיסין גליק: כל פעם זה גלש לכם אחד על השני.