GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הדס דיסין גליק: את לא יכולה להגיד באומנה כמה ילדים יתומים משני ההורים.
מריה רבינוביץ: באומנה ספציפית אין לנו נתון, אבל יש לנו נתון לגבי ילדים אחרים שפנו לשירות אחר, ואותו אנחנו לא נציג כאן אבל יש אותו במסמך, זה שירות של אומדן שכול ואבל במשרד הרווחה.
מריה רבינוביץ: שם יש פירוט יותר מפורט של הילדים האלה.
מריה רבינוביץ: ילדים יתומים הם כ-3.5% מסך הכול ילדי פנימיות במשרד החינוך.
מריה רבינוביץ: לגבי ילדי עולים, ילדים שהם יתומים שהם עולים, פה הנתון מתייחס לשיעור של ילדים יתומים עולים מסך הכול ילדים עולים מקבלי גמלה מהביטוח הלאומי, קצבאות שארים וכן הלאה.
מריה רבינוביץ: אנחנו רואים שילדי עולים יתומים מסך הכול מקבלי קצבאות בביטוח הלאומי הם 17%, וזה פי שניים מהשיעור שלהם בכלל האוכלוסייה.
מריה רבינוביץ: כאן יש הגדרה קצת יותר רחבה, כי זה לא מתייחס רק לילדים שעלו לארץ עד גיל 18 והתייתמו כאן, או שעלו כשהם יתומים, אלא זה מתייחס גם לילדי עולים שעלו לארץ מ-1990.
מריה רבינוביץ: זאת ההגדרה הרחבה.
מריה רבינוביץ: כאן לשאלתך, מידע על הסיוע הכספי.
מריה רבינוביץ: המוסד לביטוח לאומי, כפי שכבר אמרנו, נותן סיוע כספי לכמה קבוצות.
מריה רבינוביץ: קבוצה ראשונה זו קבוצת שארים.
מריה רבינוביץ: כאן לקחנו איזשהו בסיס כספי עבור אלמן או אלמנה שנשאר עם ילד אחד.
מריה רבינוביץ: כאשר יש יותר ילדים, הסכום הזה מתעדכן.
מריה רבינוביץ: כאשר זה לא אלמן או גרוש, גם כן.
מריה רבינוביץ: זה הכול תלוי מה המצב של המשפחה.
מריה רבינוביץ: אבל זה הבסיס, אלמן וילד.
מריה רבינוביץ: כפי שאתם יכולים לראות, אלה הסכומים שניתנים במצב שילד התייתם עקב מחלה או כל סיבה שהיא לא מאלה שאפרט בהמשך.
מריה רבינוביץ: באלימות במשפחה זה הסיוע שילד מקבל.
מריה רבינוביץ: הוא עמד בשנת 2019 על 4,623 שקלים.
מריה רבינוביץ: אבל כאן צריך לקחת בחשבון שילד כשהוא מתייתם עקב אלימות במשפחה, לפעמים הוא מתייתם מהורה אחד, אבל ההורה השני הולך לפעמים לכלא, אז הילד נותר ללא הורים בכלל.
מריה רבינוביץ: מבחינת תאונות עבודה אנחנו לא יכולים לתת אומדן של סכומים, כי זה תלוי באחוז מהשכר, ומשם מחשבים את גמלת הנכות מהעבודה.
מריה רבינוביץ: אבל כאן אנחנו יכולים לראות שנפגעי פעולות איבה, שהם זכאים לסיוע מטעם המוסד לביטוח לאומי, הקצבה החודשית שלהם היא כבר בשיעור הרבה יותר גבוה.
תמי ברנע: זה עבור אלמן וילד אחד?
מריה רבינוביץ: חשוב כאן לציין שהמשפחה זכאית לכל הגמלאות.
הדס דיסין גליק: זה לא נכון.
הדס דיסין גליק: כי אם יש גרושה או גרוש, ואז האבא או האימא נפטרו, אז הילד מקבל 731 שקל.
מריה רבינוביץ: את מדברת על ההפרש.
הדס דיסין גליק: לא.
הדס דיסין גליק: ילד יתום אחד, אבא ואימא התגרשו, וחצי שנה אחר כך האבא נפטר ונשארה האימא.
הדס דיסין גליק: כמה האימא מקבלת?
הדס דיסין גליק: 731 שקל, ללא דמי מזונות.
הדס דיסין גליק: היא לא אלמנה, היא לא מקבלת קצבת שארים.
תמר זנדברג: אין ספק שאחד הנושאים שעולה כאן בדיון ביניכם הוא הנושא של מי הזכאי, האם זה המבוגר הנותר או הילד.
הדס דיסין גליק: אף אחד.
הדס דיסין גליק: רק המת זכאי.
תמר זנדברג: המת הוא זה שמקנה את הזכאות.
תמר זנדברג: אבל לקצבת שארים יש דרגות.
תמר זנדברג: סליחה, להבדיל, זה כמו ב"כתר", מי שרואה את הסדרה, יש הדרגות למלוכה, מספר אחד, שניים, זה בן הזוג, האח.
תמר זנדברג: בקצבת שארים הזכאי הראשון הוא בן הזוג, זה בכל מקרה, ומספר 2 קומה שנייה זה הילדים.
תמר זנדברג: מה שאת מעלה, וכל הדיון הזה נועד לכך, בואו נסתכל קודם כל על היתום, כי יש לו זכאות בפני עצמו.
תמר זנדברג: כן קשורה להורה, לא קשורה להורה, זה לא משנה.
תמר זנדברג: ליתום יש ישות.
תמר זנדברג: יש ישות כזאת שנקראת היתום וצריך להסתכל עליו ולשים אותו במרכז.
תמר זנדברג: זה מה שעולה פה מהדיון.
תמר זנדברג: אני מבינה שיש פה חישובים על חישובים, של מה קורה בכל מקרה, ועוד קצבאות שכנראה נכנסות שעוד לא דיברנו עליהן וזה עולם שלם.
תמר זנדברג: אבל מטרת הדיון כאן היא לשים את הילד במרכז.
תמר זנדברג: זאת הכותרת, המטרייה.
מריה רבינוביץ: הנתון הבא הוא לראות שנפגעי פעולות האיבה מקבלים את אותו סיוע כמו כוחות הביטחון, וכך זה על פי חוק.
מריה רבינוביץ: הייתה שם השוואה לפני כמה שנים.
מריה רבינוביץ: בנוסף לסיוע כספי לגמלה חודשית, ילדים יתומים זכאים גם לכל מיני סוגים שונים של סיוע תוספתי.
מריה רבינוביץ: אז גם כאן, אם ילד מקבל קצבת שארים, תאונת עבודה, אלימות במשפחה, הוא זכאי למענק לימודים פעם בשנה, כשהוא לומד.
מריה רבינוביץ: ילדים זכאים גם למענק בר מצווה או בת מצווה.
מריה רבינוביץ: ויש מקרים שבהם ילד לאחר שמונה שנות לימוד זכאי גם לדמי מחיה, אבל זה בתנאי שיש מבחן הכנסה ברקע.
מריה רבינוביץ: במשרד הביטחון אתם יכולים לראות שכל השירותים האלה מתרחבים.
מריה רבינוביץ: ילד זכאי לטיפול פסיכולוגי, לשיעורי עזר, לסיוע ברכישת השכלה גבוהה ואפילו במענק נישואים וסיוע בדיור.
מריה רבינוביץ: כך גם נפגעי פעולות איבה, זאת אומרת יש שם זכויות דומות.
מריה רבינוביץ: והמצב הזה משתפר עוד יותר במקרים בודדים שיש שני הורים שנספו בנסיבות הטרגיות האלה.
מריה רבינוביץ: על נושא האפוטרופסות אני יכולה לדלג.
מריה רבינוביץ: רק אגיד שזאת סוגיה בפני עצמה ששווה דיון אולי נפרד והתייחסות נפרדת, כי סביר להניח שהרבה ילדים יתומים צריכים אפוטרופוס, ואז באמת שווה לדון בזה.
מריה רבינוביץ: כפי שאמרתי, יש היעדר מדיניות סדורה בכל הנוגע בטיפול של רשויות המדינה בילדים יתומים.
מריה רבינוביץ: יש הרבה מוסדות שמטפלים בילדים יתומים, הרבה משרדים, אבל הם עושים את זה כל אחד בנפרד, כל אחד בתחומו.
מריה רבינוביץ: אין איזשהו גורם שמתכלל את הנושא.
מריה רבינוביץ: יש היעדר מאגר נתונים, כפי שכבר אמרתי, שאנחנו לא יכולים לדעת באמת כמה יש לנו נתונים סך הכול ומה המאפיינים שלהם.
מריה רבינוביץ: מבחינת סוגי הסיוע, היקף הסיוע והתוקף של הסיוע, הם תלויים בנסיבות של ההתייתמות.
מריה רבינוביץ: אנחנו שואלים פה שאלה, האם יש צורך לעשות איתור פעיל של ילדים יתומים על ידי שירותי הרווחה, וגם האם יש צורך לדון גם על מעבר מידע סדיר בין הגורמים, בין רווחה לחינוך ולביטוח לאומי.
מריה רבינוביץ: נקודה אחרונה, לא התייחסנו תוך כדי המצגת לנושא של משרד החינוך, אבל במסמך יש לנו פרק שעוסק בסיוע שניתן במשרד החינוך.
מריה רבינוביץ: גם במשרד החינוך הם לא יודעים כמה ילדים יש אצלם במערכת.
מריה רבינוביץ: רק בשנת 2018 הם התחילו איזושהי עבודה על נוהל ליווי ארוך טווח של תלמידים במשבר חריף.
מריה רבינוביץ: אני לא מעודכנת, צריך לשאול את הגורמים במשרד החינוך האם יש נוהל כזה בחוזר מנכ"ל שמתייחס ספציפית לילדים יתומים.
תמר זנדברג: אני מבינה שיש עבודה מאומצת על עדכון הנתונים.
מריה רבינוביץ: רציתי באמת להגיד את זה בהקשר למאפיינים של ילדים יתומים, שלבקשתך היום אנחנו עובדים מול כל מיני גורמים.
מריה רבינוביץ: אנחנו שואלים את השאלות על מצבי סיכון ומצוקה בהם נמצאים ילדים יתומים, וגם בגירים שהתייתמו כשהם היו ילדים עד גיל 18.
מריה רבינוביץ: פנינו למשרד הרווחה, למשרד הבריאות ולמשרד לביטחון פנים וכבר קיבלנו מכמה גורמים, גם מהמשטרה וגם ממשרד הבריאות, שאין להם הנתונים האלה, הם לא יכולים לספק לנו את הנתונים האלה, ואנחנו עכשיו בדיונים מול למ"ס עד כמה הם יוכלו לבצע לנו את הבדיקה הזאת, ואנחנו נעדכן כמובן בהמשך.
תמר זנדברג: תודה, מריה.
תמר זנדברג: נבקש עכשיו מגלי גריאון שאיתנו בזום שתשתף בסיפור שלה.
תמר זנדברג: תמיד חשוב לנו לשמוע את המקרים עצמם שהם מבעד למספרים.
תמר זנדברג: שלום, גלי, ברוכה הבאה.
גלי גריאון: שלום לכולם.
גלי גריאון: תודה שהתכנסתם בנושא הזה.
גלי גריאון: ארגון אמיצים מנסה לא מעט זמן לעורר את העניין בנושא הזה, ובקורונה יש המון דברים אחרים חשובים.
גלי גריאון: אני התאלמנתי לפני 12 שנים.
גלי גריאון: הייתי בת 35.
גלי גריאון: זה קרה באופן פתאומי.
גלי גריאון: בבוקר יצאתי עם בעלי והוא נפטר לאחר צנתור בלתי צפוי.
גלי גריאון: היו לי אז שני ילדים, ילד בן שנה.
גלי גריאון: זה לא משהו שאפשר להיות מוכנים אליו, בטוח לא בגיל כזה.
גלי גריאון: היה לי עסק עם בעלי, הייתי צריכה לסגור את העסק כי הייתי צריכה לעבוד שישה ימים בשבוע גם כשהוא היה חי והרגשתי שאני צריכה לחזק את המשפחה שלי וקודם כל להתרכז בילדים שלי.
גלי גריאון: למזלי הייתה לי תמיכה משפחתית.
גלי גריאון: מה שאני מרגישה מבחינת תמיכה, באיזשהו מקום אני יכולתי לקבל איזשהו מענה בביטוח לאומי, אבל הילדים היתומים פחות.
גלי גריאון: כלומר, אין סיוע נפשי, אין קבוצות, אין תמיכה.
גלי גריאון: צריך להבין, אני אישה משכילה, אני אישה עובדת, ולא בהכרח צריך להגיע לילדים יתומים רקם במקרים שהם מקרי רווחה.
גלי גריאון: לא צריך להיות עני או בבית שההורה לא מתפקד ולא יכול לתת מענה של גידול נאות לילד כדי שהילד יקבל סיוע לטראומה הזאת שמלווה אותו כל החיים, בגיל צעיר ושברירי הרבה פעמים, כי אנחנו מדברים על אלמנים ועל אלמנות צעירים, ולכן על ילדים צעירים.
גלי גריאון: אני חושבת שצריך שנקבל מענה למשל דרך ארגונים כגון אמיצים, שהם נותנים מענה אישי וספציפי לבעיות של ילדים יתומים.
גלי גריאון: אני חושבת שצריך לדון בנושא הזה, ביתומים, לא דרך ארגוני הרווחה.
גלי גריאון: ילד יתום עובר טראומה שיכולה לגרום לו לבעיות למשך כל חייו, ואם הוא מקבל ליווי נכון ומקבל מענה נכון כשהוא צעיר אז הוא יוכל לגדול להיות אדם פעיל ופורה ולתרום לחברה ולסבול כמה שפחות מהנזק הנפשי שהדבר הזה גרם לו.
גלי גריאון: ולכן אני חושבת שצריך למצוא דרך לדון בבעיות האלה לא דרך ארגוני הרווחה, אלא ממש ספציפית באוכלוסייה שהיא לא בהכרח אוכלוסייה עם בעיות שקשורות למשרד הרווחה, אלא בעיות שהן קשורות למצב האישי שכל ילד נקלע אליו בעל כורחו.
גלי גריאון: תודה.
תמר זנדברג: תודה רבה, גלי.
תמר זנדברג: בהצלחה לך ולמשפחה.
תמר זנדברג: תודה שהצטרפת.
הדס דיסין גליק: תודה רבה לגלי.
הדס דיסין גליק: אני חושבת שהראינו לכם גם כשנפגשנו, ישנם מחקרים שמוכיחים שכאשר ילדים יתומים עטופים ומקבלים תמיכה סביבתית נאותה וטובה, הם מגיעים לרמות שילד רגיל לא מגיע.
הדס דיסין גליק: זאת אומרת שמה שמריה הראתה, הילדים שמגיעים לרווחה ולפנימיות ולהשמה חוץ-ביתית, בול הפוך.
תמר זנדברג: אין ספק.
תמר זנדברג: אני חושבת שאפשר לקחת דוגמה מהטיפול של משרד הביטחון.
תמר זנדברג: אנחנו מדינה מוכת מלחמות ושכול על רקע ביטחוני, ובשנים האחרונות נוסף הנושא של איבה, ואני חושבת שסל שקיים שם הוא סל מאוד ברור שזקוק לו ילד שאיבד הורה.
תמר זנדברג: זה איזשהו ניסיון לתחליף.
תמר זנדברג: הרי אף פעם אי אפשר להגיע לתחליף, אבל איזשהו ניסיון לספק את מה שהורה במשפחה מספק, החל מחוויית האובדן שזה הטיפול הנפשי, ועד מענק לימודים וחתונה ודברים מן הסוג הזה, שזה ברור לגמרי כשזה בא מהזווית הזאת.
תמר זנדברג: גם על רקע הזה החוסר הוא מאוד גדול במקום האזרחי.
תמר זנדברג: חבר הכנסת טייב, בבקשה.
תמר זנדברג: אחריו משרד הרווחה.
יוסף טייב: גברתי היושבת-ראש, תודה על זה שהרמת את הכפפה ושלקחת את הנושא ברצינות.
יוסף טייב: אני באמת חושב שזה נושא חשוב מאוד, ואני באמת מודה להדס וליהודה על זה שאתם מובילים את זה.
יוסף טייב: אני יודע עד כמה אתם רצים גם במסדרונות הכנסת, אבל גם מחוצה לה.
יוסף טייב: כשאני נחשפתי לדבר הזה ולנתונים, אני חושב שאנחנו צריכים להכות על חטא.
יוסף טייב: לא ייתכן שבשנת 2020, אחרי 70 שנות קיום של מדינת ישראל, עוד לא הגענו למצב שאנחנו מסתכלים על ילד יתום.
יוסף טייב: קודם כל אנחנו צריכים להסתכל על הילד.
יוסף טייב: הילד כרגע הוא ילד יתום, וזה לא משנה אם הוא התייתם או בגלל שאבא שלו נהרג בפעולות איבה, או בגלל שאבא שלו נפטר ממחלה כזאת או אחרת או תאונת דרכים או תאונת עבודה.
יוסף טייב: אנחנו חייבים לתת לאותו ילד את המעטפת, לתת לו את התמיכה.
יוסף טייב: אני חושב שעצם זה שאנחנו מגיעים למצב של הפער הזה, ואנחנו ראינו את הפערים ואנחנו רואים את זה בחוש.
יוסף טייב: אנחנו מסתכלים על גובה מלגת התמיכה שילד מקבל ממשרד הביטחון, וראיתי את הרשימה של משרד הביטחון, והיעדר תמיכה של ילד יתום שהתייתם כי אבא שלו היה חולה.
יוסף טייב: דור שלא נבנה בית המקדש בימיו כאילו נחרב בימיו.
יוסף טייב: אני חושב שהאחריות שלנו כנציגי ציבור, שכל עוד הדבר הזה לא נפתר, הכישלון הזה יירשם לדיראון עולם עלינו כחברי כנסת.
יוסף טייב: צר לי שאני מסתכל מסביב לשולחן ואני רואה שאנחנו נמצאים רק שנינו פה, גברתי היושבת-ראש.
יהודה גליק: הייתה פה חברת הכנסת ח'טיב יאסין.
יוסף טייב: אני חושב שהאולם היה אמור להיות מלא, וזה כואב לי.
יוסף טייב: אני יודע שחברי כנסת עסוקים, וכולנו עסוקים בדברים אחרים.
יוסף טייב: אבל אני קורא לשאר חבריי חברי הכנסת להירתם, וזה לא משנה אם זה בגלוי או מאחורי הקלעים.
יוסף טייב: אני חושב שזו חובתנו להוביל לדבר הזה.
יוסף טייב: אני כן הייתי מביא הצעה, אולי להקים איזושהי ועדה בין-משרדית, משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד החינוןך.
יוסף טייב: עלינו לדאוג לאותם ילדים.
יוסף טייב: למה לחכות שהם יגיעו לרווחה בשביל לטפל בהם?
יוסף טייב: בואו נכין את זה לפני כן.
יוסף טייב: בואו נדע מי הם היתומים האלה.
יוסף טייב: בואו ניתן להם את התמיכה הנצרכת, אם זה בחינוך ואם זה ברווחה ואם זה בבריאות כדי שלא נגיע לשם.
יוסף טייב: אני רואה פה נתון שארגון אמיצים חילק.
יוסף טייב: לילדים יתומים יש סיכוי פי שניים יותר מילד אחר למצוא את עצמם במסגרת החוץ-ביתית של הרווחה.
יוסף טייב: אני חושב שהנתון הזה הוא נתון מדאיג.
יוסף טייב: אני מתחבר למה שאמרת, הדס.
יוסף טייב: אם באמת אותו ילד היה מקבל את התמיכה בזמן הנכון ואת התמיכה הנכונה, היינו רואים ילד עם הישגים מדהימים, וגם לטובת המדינה בסופו של דבר.
יוסף טייב: כי אותם ילדים היום הם ילדים, אבל אחר כך הם אותם מבוגרים שהולכים להקים משפחות ואנחנו מקבלים אחר כך מסות של משפחות רווחה.
יוסף טייב: למה לנו להגיע לשם?
יוסף טייב: בואו נשקיע לפני.
יוסף טייב: לפעמים זה לא להשקיע יותר כסף, אלא להשקיע בזמן הנכון ולשים את האצבע במקום שהבעיה באמת נמצאת.
יוסף טייב: גברתי היושבת-ראש, אני באמת מודה לך על כך ואני מקווה שיהיו דיונים נוספים סביב הנושא הזה ושנצליח.
יוסף טייב: אני לא יודע אם בכנסת הזאת, אבל לפחות להוביל קודם כל למודעות ולהקים מערך שיביא לשינוי סביב הנושא הזה, כי הוא נושא כאוב וחשוב.
תמר זנדברג: בהחלט.
תמר זנדברג: תודה על הדברים החשובים.
תמר זנדברג: אני רוצה לפנות למשרד הרווחה בתור הגורם המקצועי.
תמר זנדברג: מעירה לי פה מנהלת הוועדה, ובצדק, מה עם האוצר, מה עם הכסף.
תמר זנדברג: וזה באמת נכון.
תמר זנדברג: אבל קודם כל אני רוצה לשמוע, מכיוון שאנחנו במצב מאוד התחלתי בטיפול בנושא הזה, ומהניסיון שלנו האוצר לא סתם כך מחלק כסף, אלא נותן איפה שיש דרישה ואיפה שצריך ואיפה שהצורך הוא גם מאוד מאופיין ומאוד מדויק אחרי עבודה מקצועית.
תמר זנדברג: לכן אני רוצה לפנות למשרד הרווחה, שהוא בעצם הגורם המקצועי שאמור לתכלל את הדבר הזה.
תמר זנדברג: שמעתי גם את הדס וגם את גלי על הצורך קצת אולי לברוח מהתיוג או מהאוטומטיות של הרווחה, ואני מבינה אותו, אבל אני חושבת שזה המשרד מבחינה מקצועית, שהוא המתאים לפתח את המענים, ואני מקבלת את ההצעה אולי לעשות איזשהו שולחן בין-משרדי שכל אחד ייתן את האינפוט.
תמר זנדברג: אני אגיד את זה בסיכום, אבל בואו נשמע מה יש, מה קיים, מה כבר מוכר, מה נעשה אם בכלל.
תמר זנדברג: רחל איגר לוין, מפקחת ארצית אומנה, שירות הילד והנוער, בבקשה.
רחל איגר לוין: אני רוצה לתת איזושהי סקירה קצרה על מה שמשרד הרווחה עושה, ואני בהחלט מברכת על הדיון שמתקיים כרגע.
רחל איגר לוין: הוא חשוב לנו, ואני חושבת שגם לבנות שיתופי פעולה בין-משרדיים זה מאוד משמעותי.
רחל איגר לוין: בתוך משרד הרווחה יש ועדת סיוע ליתומים שנותנת סיוע גם לילדים שנמצאים בקהילה, שגרים עם ההורה החי, וגם מסייעת לילדים שכבר מסיבות כאלה ואחרות, או שנפטרו שני ההורים או שאחד מההורים לא יכול לגדל אותם ביום-יום והם נמצאים בפנימיות ובאומנה.
רחל איגר לוין: בשנה האחרונה, לצערנו, מקורות המימון של הוועדה ירדו.
רחל איגר לוין: עד היום נעזרנו בקרנות דרך האפוטרופוס הכללי בוועדות עזבונות.
רחל איגר לוין: הוועדה החליטה להשקיע יותר כספים בעמותות ופחות במשרד הרווחה.
רחל איגר לוין: אבל יחד עם זאת עבדנו עם קרן פיוניקה ש-70,000 שקלים חילקנו ל-40 ילדים, כספים לצורכי חינוך.
רחל איגר לוין: התקציב הסתיים, לצערנו, ועדיין אנחנו עובדים עם קרן שוקן שהמטרות שלה הן לטפח את הילדים ולטפח כישרונות מאוד מיוחדים.
רחל איגר לוין: השנה חולקו ל-60 ילדים בסך הכול 196,000 שקלים.
רחל איגר לוין: אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה בוועדה הזאת כדי לסייע לילדים לפתח את אותם כישרונות שקיימים בהם, ושלא יינזקו רק בגלל קשיים כלכליים והיכולות של ההורים שלהם.
רחל איגר לוין: אני רוצה לספר על קרן משותפת שהוקמה לפני 15 שנה, עם הביטוח הלאומי.
רחל איגר לוין: זאת קרן קצבת שארים ליתומים לגבי ילדים שאחד מההורים או שניהם נפטרו והם לא יכולים להמשיך לגור עם ההורה החי.
רחל איגר לוין: אני מזכירה שקצבת שארים ליתומים משולמת למי שנושא בהחזקתו של הילד, וברגע שהילדים יוצאים לפנימייה או לאומנה מי שנושא בהחזקתם הוא משרד הרווחה.
רחל איגר לוין: משרד הרווחה החליט לא להכניס את כספי קצבאות השארים ליתומים לתקציב השוטף של המשרד.
רחל איגר לוין: עבור כל ילד וילד נפתח חיסכון, מגיעים לגיל 18 הכסף שנחסך עבורם משולם להם לדברים מאוד ייחודיים: לצורכי לימודים, לצורכי סיוע בשכר דירה, לצורך הקמת משפחה.
רחל איגר לוין: בעבר כל הכספים ניתנו ליתומים בבת אחת, ולצערנו הצעירים לא ידעו לכלכל את הכספים שהם קיבלו נכון והכסף נעלם.
רחל איגר לוין: היום אנחנו נותנים להם את הכספים בכפוף להמצאת אישורי לימודים, שכר דירה או בניית משפחה או צרכים נוספים נוספים, וכך אנחנו גם מצליחים לעזור ליתומים בבגרות שלהם שהם לא יישארו לגמרי בלי שום מקורות ודרכים לכלכל את עצמם.
רחל איגר לוין: לכל הילדים שנמצאים באומנה ובפנימיות אנחנו משלמים דמי כיס, אפילו שזה משהו קטן, וליתומים משלמים כפול.
רחל איגר לוין: כן ארצה שאילן ידבר על תוכנית סנה, שזה סיוע לנפגעי המתה, שזה נושא של אלימות במשפחה, על העבודה המדהימה שהמשרד עושה עם גורמים נוספים.
רחל איגר לוין: אני כן חושבת שאצלנו במשרד הנושא הזה נמצא בסדר העדיפות שלנו, אבל יחד עם זה אני חושבת שמאוד משמעותי לעבוד בשיתופי פעולה.
רחל איגר לוין: עם ביטוח לאומי יש לנו קשר קבוע.
רחל איגר לוין: ראיתי קודם שעדנה להמן נמצאת פה ואנחנו בקשר קבוע איתה.
תמר זנדברג: זממנו קצר ואני מעריכה את שניכם שעליתם לשיחה, אבל אני כן רוצה למקד אותה.
תמר זנדברג: ראינו שנפגעי אלימות במשפחה זה 0.3% מהיתומים.
תמר זנדברג: אני בטוחה שאתם עושים עבודה מצוינת, אני לא רוצה שלא לתת לה במה, אבל זה לא הנושא.
תמר זנדברג: אנחנו גם נמצאים בשבוע שבו הכנסת מציינת את שבוע האלימות נגד נשים.
תמר זנדברג: אבל מפאת קוצר הזמן אני כן רוצה להתמקד במה שאני רוצה לצאת ממנו הלאה.
תמר זנדברג: אני באמת חושבת שהעבודה שאתם עושים היא מהקשות ומהשוחקות ביותר, ומשרד הרווחה זה אולי המשרד הכי נזקק, ובאמת שכולכם עושים עבודה מצוינת.
תמר זנדברג: אבל מהדברים שאמרת, רחל, רק עולה החוסר, רק עולה כמה הנושא הזה הוא לא מטופל.
תמר זנדברג: אגיד מה אני רוצה לבקש מכם דווקא כאנשי מקצוע.
תמר זנדברג: עוד לפני שאנחנו מגרדים את הקרנות בשביל סיוע פה ומלגות שם, יש לנו פה תחום שלי כחברת כנסת לא היה מוכר, וזה תחום היתמות על כל המשתמע, על כל מה שהיא מביאה, עוד לפני שמגיעים למסגרות האומנה ולשירותי הרווחה, שאם נוער בסיכון או ילדים בסיכון מגיעים זה יכול להיות מכל מיני סיבות.
תמר זנדברג: זה יכול להיות גם לאו דווקא במשפחות של יתומים.
תמר זנדברג: אבל היתמות כשלעצמה מייצרת צורך שמדינת ישראל צריכה קודם כל להבין אותו, למפות אותו, מה הצרכים שלו ברמה המקצועית, ואז להתחיל ולהשיג אותם.
תמר זנדברג: זה ייקח זמן, זה לא יהיה קל, זה כרוך בכסף, הכול בסדר.
תמר זנדברג: אבל בואו קודם נדע מה אנחנו צריכים.
תמר זנדברג: כי בלי זה אנחנו נתקשה להתקדם.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאני את אילן שריף מכירה גם מתחום קודם.
תמר זנדברג: לפני מספר שנים הייתה לי אינטראקציה איתו בתחום ההפוך, של השכול האזרחי.
תמר זנדברג: כלומר שכול של הורים שמאבדים ילדים בנסיבות שהן לא צבאיות אלא אזרחיות.
תמר זנדברג: קודם כל התחלנו להתקדם ולהבין את הצורך ואז לראות – צריך חקיקה, צריך תקצוב, מה צריך.
תמר זנדברג: לכן אשמח לשמוע מאילן אם קיימת חשיבה מקצועית במשרד, האם קיים איזשהו סל יתום, האם נערך אי פעם דיון בתחום הזה, כדי להבין מהם הצרכים שמשרד הרווחה שם כממשלה, כמדינה, לצורכיהם של יתומים.
תמר זנדברג: ואם לא, אז אנחנו נבקש מכם בסיכום לבצע עבודה כזאת בשולחן עגול בין-משרדי שתוצג לוועדה בתוך כמה חודשים.
תמר זנדברג: זה לא מחר בבוקר, לא בהול, אבל כן באיזשהו זמן תחום, ומשם נמשיך.
תמר זנדברג: אז אם לאילן או לרחל יש משהו לתרום לנו בתחום הזה, אשמח לשמוע.
רחל איגר לוין: אילן, בבקשה.
רחל איגר לוין: דיברנו על כך רבות.
תמר זנדברג: אשמח לשמוע איפה אתם נמצאים בשיחה ולבקש מכם שיחת המשך.
אילן שריף: תודה.
אילן שריף: באמת זה דיון המשך לדיון שהיה לנו לפני חמש שנים.
אילן שריף: רק אתקן קצת את הנתונים.
אילן שריף: אני אומר את זה למריה, היא יכולה להיות איתי בקשר, היא מכירה אותי.
אילן שריף: אנחנו בדקנו שלוש שנים רצופות, וכל שנה נפטרים 2,200 הורים לילדים בני אפס עד 18.
אילן שריף: זאת אומרת שהמספרים שהוצגו פה הם קצה קרחון.
אילן שריף: מתוכם כ-1,200 גברים וכ-1,000 נשים.
אילן שריף: צריך לזכור שבדרך כלל אנחנו מדברים על משפחות עם יותר מילד אחד.
מריה רבינוביץ: זה מופיע.
תמר זנדברג: המספר שציינת עכשיו מופיע במסמך מ-2019.
תמר זנדברג: אני מניחה שהוא הגיע מכם.
מריה רבינוביץ: אנחנו התייחסנו.
מריה רבינוביץ: יש פרק שלם על זה.
אילן שריף: אז מצוין.
אילן שריף: אלה המספרים.
אילן שריף: אנחנו מדברים פה על עשרות אלפי ילדים שחווים שכול של אחד ההורים.
אילן שריף: ואם כך, אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל מאוד מאוד גדול שהמדינה לא מתייחסת אליו באופן מסודר.
אילן שריף: אומנם יש הרבה מאוד גופים שכל אחד נותן את חלקו בצורה כזאת או אחרת, אבל אין שום תכלול של הנושא.
אילן שריף: לאחרונה פנו אלינו מחדש גם בעניין יתומים, ואפשר לציין פה את עמותת חמניות שנמצאת בדיון הדר קס, וגם מחדש גורמים אזרחיים לגבי הורים שכולים שאחד מהילדים שלהם התייתם.
אילן שריף: צריך לזכור שאם אח שאחד מהאחים שלו התייתם, החוויה שלו של השכול היא לא פחות חמורה.
אילן שריף: יש כ-900 ילדים פחות ילדים שנפטרים מדי שנה.
אילן שריף: אנחנו גיבשנו איזשהו מתווה לאחרונה של פעולה שאנחנו מקווים שנוכל להתקדם, של שיתוף פעולה בין-משרדי דרך התוכנית 360 של ילדים בסיכון, תוכנית בין-משרדית שכבר קיימת, כבר נותנת פלטפורמה נכונה לשיתופי פעולה בין-משרדיים.
אילן שריף: מבחינתנו מאוד נשמח לקריאה כזאת או אחרת מצד הכנסת, מצד הוועדה הזאת, מעקב אחרי הנושא הזה.
אילן שריף: נשמח לשתף פעולה בעניין הזה.
אילן שריף: זאת דרך לא פשוטה, שדורשת גם מתווה אבל גם משאבים לא מעטים, ונשמח להתקדם בדרך הזאת.
הדס דיסין גליק: אני רוצה לתקן שבמסמך של הממ"מ מספר האלמנים והאלמנות הוא 5,000 עד גיל 45.
תמר זנדברג: מה שיש פה לפניי זה מסמך מ-2019, שבכל שנה ישנן כ-2,200 משפחות בהן נפטרו אחד ההורים או שניהם.
תמר זנדברג: כלומר, כ-4,500 עד 4,700 ילדים יתומים חדשים מדי שנה.
תמר זנדברג: אני מניחה שהמספר הזה נלקח ממשרד הרווחה.
מריה רבינוביץ: השאלה האם אנחנו מסתכלים על המספר הזה אז יש לנו סדר גודל של 80,000 יתומים?
מריה רבינוביץ: זה החישוב שלכם?
יהודה גליק: השאלה אם יש לו הקפצת גיל.
יהודה גליק: גם אדם בן 60 שנפטר ויש לו ילד בן 28, הוא יתום.
תמר זנדברג: ילד זה עד גיל 18.
הדס דיסין גליק: האלמנים והאלמנות עד גיל 45 יש 5,000.
תמר זנדברג: ואם הוא בן 47?
הדס דיסין גליק: בשביל לסבר את האוזן.
תמר זנדברג: כבת 44, אם חלילה יקרה לי אסון בשנתיים הקרובות, אני לא חושבת שאפשר להוציא אותי מהחשבון.
תמר זנדברג: נשמע את עמותת חמניות שביקשה ואז נסכם.
תמר זנדברג: לדעתי הצעד הבא הוא די ברור, אז נגיד אותו בסיכום ונודה לכם.
תמר זנדברג: בבקשה, הדר.
הדר קס: אני מנכ"לית ומייסדת של עמותת חמניות.
הדר קס: אבא שלי נהרג בתאונת דרכים כשהייתי בת 14 ומצאתי את עצמי הולכת לבית ספר כאשר מורים שלי רואים אותי בצד אחד של המסדרון וחוצים לצד השני.
הדר קס: אם אתם שואלים אם יש היום חוזר מנכ"ל, אז גם היום אין חוזר מנכ"ל.
הדר קס: זאת אומרת, המצב שקרה לי קורה לילדים אצלנו בחמניות.
הדר קס: כיום אנחנו בחמניות, המקום ליתומים בישראל, מעניקים תמיכה למעל 350 משפחות ברחבי הארץ, תמיכה טיפולית, חברתית, רגשית ומונעת סיכון, כאשר לנו יש היום מעל 1,000 ילדים ובני נוער ברשימות המתנה שלנו בעמותה.
הדר קס: זאת אומרת, אין עוד מענה כזה שהוא טיפולי ועוזר.
הדר קס: משהו שחשוב לי מאוד להגיד בקשר לנתונים.
הדר קס: אחד הדברים שאנחנו עובדים עליו כיום זה דוח היתמות הישראלית, שאמור לצאת ממש בקרוב בשיתוף עם משרד הרווחה, בשיתוף של נתונים של משרד הרווחה.
הדר קס: מה שאמרתם קודם על הקושי להשיג נתונים זה נכון, אנחנו מתמודדים איתו כבר שנה.
הדר קס: לקח לנו שנה להשיג נתונים לדוח.
הדר קס: חשוב לי להגיד, ילדים ונערים יתומים, ואני אומרת את זה בתור נערה, ילדה ואישה יתומה, הם בקבוצת סיכון מובהקת לכל דבר.
הדר קס: אנחנו מדברים על זה שיש היום סיכויים כפולים, במירכאות?
הדר קס: הסיכויים הם לא כפולים, הם פי חמישה על פי נתונים שלנו.
הדר קס: זאת אומרת הסיכויים שלי בתור יתומה להידרדר למצבי סיכון החל מזנות או אפרופו אלימות נגד נשים הוא פי חמישה.
הדר קס: מעבר לזה שהנתונים שיש כיום הם לא מעודכנים, וכמו שהדס אמרה יש הרבה פער וחוסר במחקרים, אנחנו יודעים היום להגיד היום שכל ילד יתום שלא יטפלו בו יעלה אחר כך למדינה עשרות אם לא מאות אלפי שקלים יותר, וכל השאר יפורט אצלנו בדוח.
תמר זנדברג: תודה רבה, הדר.
תמר זנדברג: באמת אני חושבת ששני הארגונים שלכם מציגים את התמונה מצד ההורים או האלמנים והאלמנות ומצד הילדים.
הדס דיסין גליק: רק נגיד שאנחנו מייצגים למעלה מ-2,000 יתומים ולמעלה מ-1,000 אלמנים ואלמנות, אבל אנחנו מסתכלים על זה כמשפחה ולא כיתומים.
הדס דיסין גליק: זה מאוד מאוד חשוב לנו, כמובן.
הדס דיסין גליק: אבל אין שום קשר.
הדס דיסין גליק: אני אומרת כמה שיותר עזרה ליתומים היום, יאללה.
תמר זנדברג: אני כאשת שמאל תומכת בזכות ההגדרה העצמית.
תמר זנדברג: קם ארגון ומגדיר את עצמו, מצוין.
תמר זנדברג: זו זווית שונה של אותו העניין.
תמר זנדברג: אני רוצה בסיכום הדיון לשוב ולהודות לוועדה, ליושב-ראש הוועדה ולצוות הוועדה, שגם נענה לבקשה לקיים את הדיון וגם הפקיד אותו בידיי.
תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו נמצאים בתחילת דרך של הכרה בתחום שהוא באמת רלוונטי, כמו שראינו כאן, לעשרות אלפי משפחות וילדים בו זמנית, ולאורך חיי המדינה אחורה וקדימה כמעט אין שיעור למספרים האלה.
תמר זנדברג: אני חושבת שכמו שנאמר כאן, הפניית הזרקור הרבה פעמים למקרים של אלימות במשפחה או מקרים על רקע ביטחוני או מקרים אחרים הם באמת יותר מוכרים לנו, אבל היתמות והשכול הלא מוכר, הנסתר מהעין, הוא האפור, השגרתי יותר, שבמסגרתו אלפי ילדים ומשפחות מוצאים את עצמם מדי שנה מתמודדים בו זמנית עם אובדן קשה מנשוא וכמעט בלתי נתפס ועם ההשלכות של האובדן הזה על החיים שלהם.
תמר זנדברג: אני רוצה לחלק את הטיפול שלנו מפה והלאה לשני תחומים, הטיפול הכלכלי והטיפול הנפשי, הטיפולי, מה שנקרא הרווחה.
תמר זנדברג: אני רוצה שהוועדה תמשיך ללוות את הנושא מכאן לאו דווקא במסגרות הרווחה והאומנה והסיכון, ששם אני מרגישה שאם ילד מגיע ומידרדר לשם אז יש המענים, לא חשוב על איזה רקע.
יהודה גליק: היא אמרה שהיא מטפלת ב-130 ילדים מתוך 30,000.
תמר זנדברג: כן, אבל ילד בסיכון שמגיע למשפחת אומנה או מגיע לטיפול חוץ-ביתי או מגיע חלילה לסיכון כזה או אחר, שם מחכה לו איזושהי מעטפת לילד בסיכון.
תמר זנדברג: אבל מה שאנחנו מנסים זה למנוע ממנו מלהגיע לשם, ולהתייחס לעצם היתמות כמצב שמצריך טיפול והתבוננות מקצועית בפני עצמו.
תמר זנדברג: לכן הוועדה פונה למשרד הרווחה, ואנחנו נפנה לשר הרווחה בעקבות הדיון הזה ונבקש ממנו להקים ועדה בין-משרדית שתקבץ את גורמי המקצוע מהמשרדים השונים, כמובן חינוך, משפטים, מהמוסד לביטוח לאומי, אוצר, כל הגורמים שאתם חושבים לנכון, זו רק רשימה חלקית, ולהכין נייר עבודה שימפה את הצרכים של משפחות עם ילדים יתומים שהתייתמו בגיל עד 18 ואולי פלוס, כילדים וצעירים.