GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואב סגלוביץ': זה שזה וולונטרי, כל הכבוד להם, אבל זו גם איזושהי נקודה עלינו איך אנחנו כמדינה לא עשינו.
יוסף ג'בארין: איך אתה חש כלפי ההערכה המקצועית שאחד מכל שני ילדים נפגעים?
יואב סגלוביץ': אני לא יודע אם אחד מתוך שניים.
יואב סגלוביץ': אני לא מומחה בתחום.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 20%, אחד מכל חמישה, שזה לפי הדיווחים.
יוסף ג'בארין: אבל ההערכה היא שיש כאן תת דיווח ותת איתור, והרבה פגיעות שלא מגיעות לתודעת הציבור, ולכן ההערכה היא אחרי תחילת עבודה, אבל גם בהתחשב במחקרים דומים שהיו בחו"ל, כנראה שבפועל אנחנו מדברים על תת דיווח שיכול להגיע לחצי מהמקרים בפועל.
יואב סגלוביץ': נכון.
יואב סגלוביץ': הדבר הנוסף, אם כבר שאלת אותי שאלת המשך, אז אגיד מעבר לזה, המבחן הכי גדול זה איך אנחנו מזהים את זה אחרי שזה קורה או מונעים את זה לפני שזה קרה.
יואב סגלוביץ': קח את מערכת החינוך בהיבטים הרחבים שלה.
יואב סגלוביץ': אין שום דפוס של זיהוי התנהגותי.
יואב סגלוביץ': במחקרים יודעים להעלות דברים שיודעים לראות התנהגות כזאת או אחרת.
יואב סגלוביץ': אין מישהו לעיתים שיבוא וישאל את זה בצורה מסודרת.
יואב סגלוביץ': גם לזה אין לנו הצעה במערכת, ולכן הרבה יותר רחב מעצם הפגיעה זה מה עושים, איך מונעים, איך מענישים.
יואב סגלוביץ': זה בקצה, אבל מה עושים עם אותם ילדים שנפגעו כבר בצורה כזאת או אחרת והם נשארים עם אי טיפול לאורך כל חייהם כמעט.
יוסף ג'בארין: יעל שרר, מנהלת הלובי למלחמה באלימות מינית.
יוסף ג'בארין: את חברת הוועדה, נכון?
יעל שרר: חברת הוועדה, כן.
יעל שרר: בוקר טוב.
יעל שרר: אני יושבת כאן היום בשני כובעים, כי בעצם אני יושבת בוועדה הזאת וגם מנהלת ארגון משלי.
יעל שרר: אבל חשוב לי מאוד להגיד, אני יעל שרר, אני נפגעתי מינית על ידי אבא שלי.
יעל שרר: עברתי את כל המערכות, גם את הרווחה, גם את הפרקליטות, גם משפט פלילי, גם משפט אזרחי.
יעל שרר: הייתי מאושפזת, היו לי הרבה ממשקים עם מערכת הרווחה, מערכת המשפט, מערכת הבריאות בישראל, ואני חושבת שמה שהוועדה הזאת עושה, וזה מאוד מאוד חשוב, היא מפסיקה להתייחס לפגיעה מינית באופן תיאורטי.
יעל שרר: הנה, חבר הכנסת סגלוביץ' התייחס למספרים.
יעל שרר: נכון, המספרים הם מזעזעים, אבל אנחנו לא מספרים.
יעל שרר: אנחנו בני-אדם ממש, אנחנו מסתובבים בעולם, ולדברים האלה יש השפעה עלינו ויש לנו הרבה מאוד מה להגיד על הטיפול בנו ושווה מאוד לשמוע מה יש לנו להגיד.
יעל שרר: אני רואה הרבה מאוד ועדות, גם בכנסת וגם במשרדים ממשלתיים, שקובעים בהם מדיניות על פגיעה מינית ולא שומעים נפגעות ונפגעים.
יעל שרר: הם לא משמיעים את הקול שלהם.
יעל שרר: המדיניות נקבעת מעל הראש שלהם, מדברים עליהם ולא איתם, וזה דבר שאנחנו כחברה לא יכולים להסכים לו יותר.
יעל שרר: אנחנו משתיקים אנשים שממילא הם מושתקים כבר.
יעל שרר: מערכת יכולה לעשות בקרה על עצמה, אבל זה בוודאי לא מחליף בקרה של מישהו חיצוני ושל מישהו שנהנה במירכאות מהשירותים האלה.
יעל שרר: המדיניות היום כלפי פגיעה מינית שהמדינה מיישמת פוגעת בנפגעים ונפגעות מאלימות מינית.
יעל שרר: חשוב לי מאוד להגיד, כי זאת לא חוויה מנותקת מהקשר.
יעל שרר: אני אולי יושבת פה בכובע של חברת ועדה ומנהלת של ארגון, אבל אני עברתי את כל הדברים האלה, והיחס אלי ואל חברים שלי ואל חברות שלי אל האחים והאחיות שלי הוא יחס שהמדינה לא יכולה להמשיך בו.
יעל שרר: הוא יחס פטרוני, הוא יחס מתנשא והוא יחס שלא מתייחס לתופעה הזאת בהיקף שראוי לה.
יעל שרר: אין מאמץ אמיתי לא לטפל בה ולא למנוע אותה, וזה בגלל שלא מדברים עם האנשים האלה.
יעל שרר: זה כאילו אין לנו קול ופנים.
יעל שרר: אני חושבת שחלק מהסיבות שבגללן הוועדה הזאת היא שליחות עמוקה עבורי, וזה בא אצלי מהמקום הכי עמוק בבטן, זה בגלל שהיא מכוונת לשמוע לא את העובדות הסוציאליות ולא את עורכי הדין ולא את הרופאים ולא את הפסיכולוגים ולא את הפסיכיאטרים.
יעל שרר: יש להם המון מקומות להשמיע את דעתם ואת היכולת המקצועית שלהם, והיא מוערכת.
יעל שרר: פעם אחת נשמע את האנשים עצמם.
יעל שרר: פעם אחת נלמד ממי שבאמת היה שם, חווה, שרד את התופת.
יעל שרר: יש לאנשים האלה הרבה מאוד מה להגיד, וממש הגיע הזמן.
יעל שרר: ולכן אני חלק מהוועדה הזאת.
יעל שרר: אני רוצה גם מכאן להגיד לך תודה שאתה מקיים את הדיון הזה, וגם לכל חברי הכנסת פה.
יעל שרר: אני לא חושבת שיש פה מישהו שלא פגשתי, פגשתי את כולכם.
יעל שרר: אז ממש תודה לכם על העיסוק בנושאים האלה.
יעל שרר: המחויבות שלי לוועדה הזאת היא עמוקה ואישית, ואני מודה לכם על המחויבות שלכם למחויבות הזאת.
יעל שרר: תודה.
יוסף ג'בארין: תודה, יעל, שאת גם משתפת אותנו בחוויה האישית שאת עברת.
יוסף ג'בארין: עד עכשיו הבנתי שראיינתם או ישבתם עם כ-200 קרבנות.
יעל שרר: זה גם און-ליין, אפשר להגיש און-ליין עדויות, והרוב באמת נעשה און-ליין בגלל אילוצים של הקורונה, אבל אפשר בפירוש גם לשבת ולראיין.
יעל שרר: אנחנו עושים את זה עם מי שקשה לו לכתוב, וגם עם מי שלא מסוגל למלא טפסים בגלל נכויות.
יעל שרר: חשוב שזה יהיה מונגש.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על תקופת הילדות, ולכן השאלה שלי ככלל, האם אלה היו קטינים שהעידו או שמדובר באנשים שכבר בגירים?
יעל שרר: רק אנשים שהם בגירים, כיוון שמי שמדווח לנו מתחת לגיל 18, יש לנו חובת דיווח, ואנחנו לא רצינו להיכנס לכל מיני מורכבויות שעולות מזה.
יעל שרר: אני גם לא חושבת שלילדים יש היום הכלים להתמודד בעמידה מול ועדה ציבורית, זה פשוט לא נכון.
יעל שרר: אז מגיל 18 ומעלה.
יוסף ג'בארין: אלה מקרים שלא דווחו, או גם וגם?
יעל שרר: יש מקרים שדווחו ויש מקרים שלא דווחו.
יעל שרר: יש שעברו הליכים משפטיים ויש כאלה שלא.
יעל שרר: יש שהתיקים נסגרו.
יעל שרר: יש לי כאן פילוחים מפילוחים שונים, וזה עדיין בעבודה.
יוסף ג'בארין: אתם פותחים את זה לכל העדויות?
יעל שרר: מי שיש לו משהו להגיד.
יוסף ג'בארין: והיעד הוא להגיע לפחות לכ-1,000 מקרים?
יעל שרר: כן.
יעל שרר: אנחנו עכשיו בחמישית.
יוסף ג'בארין: תודה לך, יעל.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.
אימאן ח'טיב יאסין: קשה לדבר אחרי מה שאמרת, יעל.
אימאן ח'טיב יאסין: כעובדת סוציאלית זה ממש קשה לי.
אימאן ח'טיב יאסין: אני זוכרת ולעולם כנראה לא אשכח את אותן נערות שטיפלתי בהן, שעברו את ההתעללות בתוך הבתים ושהגיעו למקומות שהן הגיעו אליהם.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב, גם כמדינה, גם כרשויות רווחה ורשויות טיפול, אני לא יודעת אם אי פעם נצליח להוציא את אותם ילדות וילדים מהבור המאוד מאוד עמוק.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לדאוג שבתוך בתי הספר מגילאים מאוד צעירים יושם צוות מקצועי.
אימאן ח'טיב יאסין: כל הנושא של הפסיכולוגים ושל היועצים, צריך לתת להם הכשרה מקצועית בנושא וגם למורים בנושא של הזיהוי, של האיתור.
אימאן ח'טיב יאסין: זה לא כל כך בעייתי ולא כל כך מסובך לזהות את אותו ילד או ילדה שעוברים הטרדה או פגיעה מינית.
אימאן ח'טיב יאסין: זה לא קשה.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב המנגנון לא מתפקד ולא עובד, ואותם ילדים וילדות ממשיכים להתרבות ומגיעים לתקופת הבגרות ומתחילה כל ההחצנה של הדברים ושל הנקמה ההרסנית.
אימאן ח'טיב יאסין: זה הרוב.
אימאן ח'טיב יאסין: תסלחי לי, יעל, אבל זה הרוב שפגשתי.
אימאן ח'טיב יאסין: כולי תקווה שמהמקום הזה יצא קצת אור, קצת בשורה מהוועדה הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: שנצליח לעצור, ולו במעט.
אימאן ח'טיב יאסין: אף פעם לא חשבתי על המדדים, אחד לשניים.
אימאן ח'טיב יאסין: כאימא, כהורה, כמה זה מצמרר לחשוב על זה.
אימאן ח'טיב יאסין: לא יאומן.
אימאן ח'טיב יאסין: ומה אנחנו עושים עם זה?
אימאן ח'טיב יאסין: קשה.
אימאן ח'טיב יאסין: וכל הקושי הזה לא אמור לשתק אותנו וצריך לחייב אותנו דווקא לצאת עם תוכנית, במיוחד בבתי הספר, כבוד היושב-ראש.
אימאן ח'טיב יאסין: אולי בגנים עוד הילדים לא מצליחים לזהות את הדברים, אבל מגן חובה ומעלה, שם הילדים יכולים לדבר ויכולים להבחין בדברים, וגם אם הם לא יכולים, החובה של אנשי המקצוע היא לגלות את אותם ילדים בגיל כזה צעיר כדי לדעת לטפל באותן טראומות.
יוסף ג'בארין: מיד נשמע את העקרונות של התוכנית הלאומית למיגור אלימות מינית מטעם איגוד מרכזי הסיוע.
יוסף ג'בארין: אני כמעט בטוח שיהיו התייחסויות למענים הנדרשים והראויים.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שגם מלווה את הנושא הזה שנים ארוכות.
מרב מיכאלי: האמת שאני אשמח לשמוע קודם את התוכנית של מרכזי הסיוע ולדבר אחריה, ממש בשמחה.
יוסף ג'בארין: נעבור לשמוע לגבי התוכנית ואז יהיה דיון משותף.
יוסף ג'בארין: הדר עזרא, בבקשה.
הדר עזרא וייזל: שלום לכולם.
הדר עזרא וייזל: אני ממש מתרגשת לשמוע את כל הדברים בוועדה.
הדר עזרא וייזל: אני אנסה לעשות את זה כמה שיותר קצר, ואני חושבת שהקולות שלנו, של יעל ושלי, ושל אולי הרבה נפגעים ונפגעות שיושבים כאן בוועדה שאנחנו לא יודעים עליהם שהם נפגעים ונפגעות, אני חושבת שהם הקולות הכי חשובים בוועדה היום.
הדר עזרא וייזל: אני רוצה לספר שאני עברתי פגיעה מינית על ידי רב בית ספר כשהייתי נערה בת 15.
הדר עזרא וייזל: לא הבנתי שנפגעתי בזמן שזה קרה, ובעצם רק כשסיפרתי לאימא שלי הבנתי שעברתי פגיעה.
הדר עזרא וייזל: מה שחשוב לי להגיד הוא שבזמן הפגיעה היו לבית הספר סימנים שיכול להיות שרב בית הספר מתנהג בצורה לא הולמת, היו שיחות טלפון שהתקבלו, מייל אנונימי שנשלח למנהל האולפנה – למדתי אז בבית ספר דתי – שהרב מהלך בדבר עבירה, יועצת שראתה אותו שוכב ליד בנות והבינה שהוא מתנהג בצורה לא נאותה.
הדר עזרא וייזל: והרב בעצמו הלך לספר ליועצת, אחרי הנשיקה הראשונה שהוא נישק אותי, שיש תלמידה שרוצה לחבק אותו.
הדר עזרא וייזל: לימים אותה יועצת, אחרי שדיווחתי במשטרה, אמרה שהיא הבינה שהוא רוצה לעשות לעצמו אליבי.
הדר עזרא וייזל: הם כנראה ידעו שזו אני, אבל עדיין לא מצאו לנכון לבדוק, לדווח ולחשוב על הדברים.
הדר עזרא וייזל: גם אחרי שכבר סיפרתי לאימא שלי והזהרתי בנות נוספות, שידעתי שהוא היה איתן בקשר, הדבר הגיע לידיעת המנהל והוא עדיין לא דיווח.
הדר עזרא וייזל: הוא עשה איתנו כמה וכמה שיחות ובסוף אמר לנו: אני לא יכול להתלונן.
הדר עזרא וייזל: מי שהיה צריך לעשות את הצעד וללכת למשטרה היה אנחנו.
הדר עזרא וייזל: אימא שלי היא זאת שעשתה את הצעד הנכון, ואחר כך, אחרי שאנחנו דיווחנו, נכנסו לבית הספר חוקרים, הייתה סערה מאוד גדולה, הדבר היה בתקשורת, היה כאוס גדול, אנשי החינוך נכנסו לכיתות ואמרו: אנחנו מקווים שהדבר הזה יתברר כלא נכון, אולי היא סתם רוצה תשומת לב, ועוד כל מיני אמירות כאלה ואחרות.
הדר עזרא וייזל: נעשתה שיחה לבנות שאם הן לא יהיו צנועות אז אולי יקרו להן דברים כאלה.
הדר עזרא וייזל: זאת אומרת, המסרים שהועברו לבנות על ידי אנשי חינוך רמי מעלה היו: זה יכול לקרות לכל אחד.
הדר עזרא וייזל: התגובות האלה של האשמת הנפגע.
הדר עזרא וייזל: אני נפגעתי פגיעה לא פשוטה.
הדר עזרא וייזל: הפגיעה הייתה פגיעה קשה באמון.
הדר עזרא וייזל: אבל הפגיעה היותר קשה הייתה אחר כך, כשבית הספר שהיה אמור לשמור עלי ולמנוע את מה שקרה לי ולפחות לטפל בי אחר כך כמו שצריך, נכשל בעצם בטיפול.
הדר עזרא וייזל: היום אני עורכת דין שמייצגת נפגעות.
הדר עזרא וייזל: אני רואה ומטפלת במקרים גם כמלווה בהליך פלילי וגם כאפוטרופסית לדין מטעם הסיוע המשפטי, ששם אנחנו פוגשים הרבה ילדים שנפגעים.
הדר עזרא וייזל: אני רואה את המצוקה של הרשויות לטפל בילדים ולהבין איך אנחנו פועלים עם הדיווחים האלה.
הדר עזרא וייזל: אין הכשרות לאנשי מקצוע.
הדר עזרא וייזל: לא מבינים מה זו פגיעה.
הדר עזרא וייזל: כשאני הלכתי להרצות בבית ספר לתלמידים של כיתה ט', אחרי ההרצאה שלי היו הרבה מאוד פניות ליועצת על ילדים שנפגעו ובכלל לא הבינו שהם נפגעו, רק אחרי ההרצאה שלי הם הבינו.
הדר עזרא וייזל: זאת אומרת ההתמודדות של המערכת היא מאוד בעייתית, וזו הסיבה שהוועדה שמה במרכז את הנפגע ואת העדות של הנפגעים, כי אנחנו יכולים ללמוד הרבה ממה שקרה לנפגעים ואיך שאנחנו כמבוגרים טיפלנו בזה.
הדר עזרא וייזל: תמיד אומרים שהנפגע יכול לקפוא במקום, לא לעשות שום דבר.
הדר עזרא וייזל: גם אנחנו המבוגרים ששומעים על פגיעות, אנחנו גם קופאים במקום ואנחנו גם יכולים לא להגיב לזה בצורה נכונה, ולכן חשוב לשמוע מה קרה לנפגע, איך אנחנו יכולים לטפל.
הדר עזרא וייזל: אם כבר יש דיווח, הוא בא ואמר לנו, אז בואו נטפל בו כמו שצריך כדי שאולי יהיו עוד דיווחים, שאולי נדע לרפא אותו ולעזור לו ולהבין שהוא מוגן ולא לפגוע בו עוד פעם ולגרום לו להרגיש אשם.
הדר עזרא וייזל: מכון חרוב והוועדה שהוקמה עושים עבודה מדהימה בהקשר הזה, ואני שמחה להיות עדה בוועדה הזאת.
הדר עזרא וייזל: אני שמחה שניתנה לי ההזדמנות לדבר כאן, ואני מקווה שהצלחתי להעביר על קצה המזלג מהחוויה המאוד קשה וטראומתית שעברתי.
הדר עזרא וייזל: אגב, הדבר הזה גם עולה כסף, כי לימים גם תבעתי את משרד החינוך ואת האולפנית שלמדתי בה ואת העירייה על ההתנהלות הרשלנית והכושלת.
הדר עזרא וייזל: היום אני מבינה שיכול להיות שזה היה לא בכוונה, אלא חוסר ידיעה וחוסר הבנה איך להתמודד עם נפגעים.
הדר עזרא וייזל: אבל הם שילמו מאות אלפי שקלים על זה שאני נפגעתי ועל הנזק הנפשי הקשה שנגרם לי כתוצאה מהפעולות הלא נכונות שהם עשו.
הדר עזרא וייזל: אז אני מקווה מאוד שנלמד מהנפגעים כדי שנלמד לשפר את המנגנונים, הנהלים, ההתייחסות לנפגעים אחרי שיש דיווח.
יוסף ג'בארין: המקרה שלך היה החלטה של בית המשפט, או פשרה מחוץ לכותלי בית המשפט?
הדר עזרא וייזל: בהליך הפלילי הוא הורשע, יש הכרעת דין.
הדר עזרא וייזל: כל העדויות של היועצת ושל המנהל, הכול נמצא בהליך הפלילי במסמכים שקיימים אצלי ואפשר לראות אותם.
הדר עזרא וייזל: ההליך האזרחי זה הליך שהסתיים בפשרה, אבל יש משמעות מאוד גדולה לפשרה במובן הזה שהייתה הכרה בזה והם כן שילמו המון כסף, כי הם הבינו שהייתה להם בעיה רצינית, וזה נאמר גם במסמכים, זה נאמר גם בחוות הדעת הפסיכיאטרית, שחלק מהנזק שלי הוא בגלל שהיחידה ששמרה עלי והבינה מה צריך לעשות הייתה אימא שלי, ואימא שלי היא נדירה.
הדר עזרא וייזל: אין הרבה אימהות כאלה שידעו לעשות משהו שאנשי החינוך לא עשו ולא אמרו לה לעשות.
הדר עזרא וייזל: רוב ההורים יגידו: הוא לא יכול להתלונן, אז אולי לא צריך ואולי זה לא נכון.
הדר עזרא וייזל: זה שאימא שלי היא אדירה והיא מיוחדת במינה – רוב הילדים לא זוכים לזה.
יוסף ג'בארין: בנוסף לכל השאלות שעלו עד כאן, אני מניח שיש הסוגיה שצריך לתת את הדעת עליה, כשקורה המקרה, הקרבן עדיין לא מודע להשלכות הקשות, הנפשיות, הפסיכולוגיות עליו, ולכן לוקח זמן להתרחק מהמקרה עצמו עד שמבינים עד כמה החוויה הזאת היא קשה ויש לה השלכות על כל הקריירה, ויכול להיות שאז מתחילים להרגיש שמאוחר לדווח.
יוסף ג'בארין: לכן המענים צריכים לחשוב על העניין הזה, על נקודת הזמן בין המקרה עצמו לבין ההשלכות שקורות אחר כך, שבדרך כלל הן בשלב מאוחר יותר, עד שמעכלים עד כמה ההשלכות הן קשות ומחייבות התייחסות וטיפול, ואי אפשר לחיות עם הפגיעות הזאת מבלי שיש מענה.
הדר עזרא וייזל: אשמח להגיד משהו בהקשר של ההשלכות.
הדר עזרא וייזל: אם היו לי אנשים שהיו מתמחים בתחום הזה ויודעים להגיד לי מה ההשלכות, הייתי מבינה הרבה קודם שכל מה שיש לי וכל הנזקים הנפשיים שאני חוויתי, ולא ידעתי לתרגם אותם לזה שהם כתוצאה מהפגיעה, אם היינו לומדים מהנפגעים הייתי יודעת על זה הרבה קודם.
יוסף ג'בארין: איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית הכינו תוכנית עבודה שנכתבה גם עבור המשרדים השונים ובכלל עבור הממשלה למיגור הפגיעה המינית בקטינים, בקטינות, וכן לחיזוק וקידום זכויות הקרבנות.
יוסף ג'בארין: לדעתי התוכנית הזאת זה דיון שיכול להשלים גם את כל מה שנידון עד עכשיו.
יוסף ג'בארין: היועצת המשפטית של האיגוד, עורכת דין איילת רזין בית אור, בבקשה.
איילת רזין בית אור: עד שמעלים את המצגת אני אשמח להתחבר לדברים שאמרת.
איילת רזין בית אור: לא התכוונתי להתייחס לזה בדברים שלי, אבל זה ממש עולה, זועק מתוך הדברים החשובים של הדר.
איילת רזין בית אור: חברתי מאיגוד מרכזי הסיוע, ד"ר כרמית קלר-חלמיש, ביחד עם ד"ר ענבל פלג-קוריאט, עשו מהלך מבריק של מיפוי.
איילת רזין בית אור: אחרי מחאת ME TOO הייתה מחאת BUT של: למה לא התלוננתי?
איילת רזין בית אור: הם עשו מיפוי של פוסטים שתייגו את עצמם כ"למה לא התלוננתי", מה היו הסיבות.
איילת רזין בית אור: הסיבה הראשונה של למה לא התלוננתי הייתה פערי כוחות, של הוא היה מנהל ואני הייתי התלמידה, הוא היה רב, והדבר השני, שזה בדיוק מה שהדר דיברה עליו, זה חוסר היכולת לשיים, מלשון לתת לזה שם, למלל את מה שקרה כפגיעה.
איילת רזין בית אור: להבין שמה שקורה הוא לא בסדר, וזאת פגיעה מינית.
איילת רזין בית אור: לפעמים ממש אין להם המילים.
איילת רזין בית אור: זאת הייתה הסיבה השנייה של "למה לא התלוננתי".
איילת רזין בית אור: נשמח לקיים ישיבה בנושא.
יוסף ג'בארין: למלל, או התחושה שאולי זה לא כל כך רציני עד כדי כך שאני צריך לדווח.
יוסף ג'בארין: אלה שני דברים שונים.
איילת רזין בית אור: אני מדברת על זה שלא היו להם מילים להגיד שמה שקורה זו פגיעה מינית.
יוסף ג'בארין: למסגר.
איילת רזין בית אור: בדיוק.
איילת רזין בית אור: מעניין חברי הכנסת שנמצאים פה.
איילת רזין בית אור: עובדת סוציאלית, מורה, קודם הייתה כאן חברת הכנסת סונדוס סאלח, קצין משטרה ומרב מיכאלי שזה תפקיד כשלעצמו, ששורשיה עמוק בתוך הפמיניזם והיא מהאימהות המייסדות של מרכזי הסיוע.
איילת רזין בית אור: וכולם נמצאים פה.
יוסף ג'בארין: אני עוסק בזכויות אדם באופן כללי.
איילת רזין בית אור: נכון, כל מי שנמצא פה זה בגלל שאכפת לו.
איילת רזין בית אור: אני במקור הגעתי מהפרקליטות לתפקיד הזה, וכל מי שנמצא פה אומר שמה שיש זה לא מספיק.
איילת רזין בית אור: אנחנו נותנים פלסתר על פלסתר, טלאי על טלאי, ולא נותנים מענה הוליסטי עמוק, טיפול שורש בבעיה.
איילת רזין בית אור: וזה מרתק לראות.
איילת רזין בית אור: תמיד מגיעים לדיונים ואנחנו שומעים מהשטח כמה לא עושים מספיק מתוך המקומות.
איילת רזין בית אור: טוב שהם נמצאים פה כדי לעזור לנו לעשות שינוי.
איילת רזין בית אור: אומר במילה על התוכנית הלאומית.
איילת רזין בית אור: ממש עם פרוץ מגפת הקורונה ישבנו לכתוב את כל התורה שבעל פה שאספנו בעשרות השנים שמרכזי הסיוע קיימים.
איילת רזין בית אור: בשבוע שעבר הגשנו לכנסת את דוח איגוד מרכזי הסיוע שמרכז נתוני פגיעה מינית בישראל.
איילת רזין בית אור: אני אומר במספר משפטים ואז אתייחס מתוך זה אל התוכנית הלאומית.
איילת רזין בית אור: במהלך 2019 הגיעו למרכזי הסיוע 54,000 תלונות, פניות, מתוכן כ-12,000 חדשות.
איילת רזין בית אור: זו עלייה של 43% בחמש שנים.
איילת רזין בית אור: 62% מהפניות עסקו בפגיעה מינית בקטינים ובקטינות.
איילת רזין בית אור: כ-30% מהפניות האלה עסקו בגילוי עריות.
איילת רזין בית אור: דיברנו על הסטטיסטיקות, אבל אם נשווה את זה לנגד עינינו, בכל כיתה יושבים לפחות חמישה-שישה תלמידים שעוברים פגיעה מינית, ואני מדברת רק על פגיעה מינית ולא על שאר סוגי הפגיעות שיש, וזה צריך להיות לנגד עינינו.
איילת רזין בית אור: זו תמונה מאוד מטרידה ומאוד קשה, אבל זאת המציאות וכך צריך לטפל בה.
יוסף ג'בארין: מה להערכתכם השיעור של גילויי העריות בתוך התקיפות המיניות?
איילת רזין בית אור: אלה השיעורים המדווחים שמגיעים אלינו.
איילת רזין בית אור: אני לא מדברת על מה מדווח למשטרה, ששם מדברים על 6%, על אחוזים בודדים.
איילת רזין בית אור: קשה לומר.
איילת רזין בית אור: שמעתי כאן את ההערכות של פרופ' כץ, אני לא יודעת לומר.
איילת רזין בית אור: אני יכולה להגיד שאצלנו זה מה שמדווח, וזה עיקרון בטיפול בפצועים שמי שכן צועק ואומר כואב לי ובוכה, אז מצבו הוא קשה, אבל אפשר לדעת שהוא צריך עזרה.
איילת רזין בית אור: מדירים שינה מעיני אלה שלא צועקים ולא יודעים לאן לפנות ולא מושיטים יד.
יוסף ג'בארין: פחות או יותר מתוך כיתה של 30-25 ילדים?
איילת רזין בית אור: חמישה ילדים.
איילת רזין בית אור: יש מחקר מאוד גדול שנקרא מחקר טריאנה, זה מחקר מאוד מקיף שנעשה בישראל.
איילת רזין בית אור: הוא שיקף את הנתונים האלה שציינתי עכשיו, והם גם עולים בקנה אחד עם הנתונים שלנו.
יוסף ג'בארין: בתוך הקרבנות הללו, מה השיעור של הפגיעות המיניות בתוך המשפחה?
איילת רזין בית אור: כמו שאמרתי, מתוך הנתונים שלנו של 2019, 30% מהפניות למרכזים עסקו בגילוי עריות.
איילת רזין בית אור: אלו נתונים של 2019.
איילת רזין בית אור: זה לא אחראי להתייחס לנתונים של כל השנה, אבל בתקופה של הקורונה, שילדים כלואים בבית יחד עם הפוגעים שלהם, ולא רק ילדים גם חיילים חזרו הביתה לבית שיש בו פגיעה, גם סטודנטים חזרו הביתה למרחב שיש בו פגיעה.
איילת רזין בית אור: היה זינוק אדיר גם בפניות למרכזי סיוע, גם לרווחה, גם למשטרה.
איילת רזין בית אור: כלומר הנתונים הם רק בעלייה.
איילת רזין בית אור: אנחנו זעקנו את הדבר הזה מעל כל במה, פנינו למשרד הרווחה, למשרד החינוך, למשרד לביטחון פנים, לעשות בדיקות יזומות כדי להושיט יד לאותם ילדים שכלואים בבית.
יוסף ג'בארין: לכם יש נתונים עדכניים לגבי מה שקורה בתקופת הקורונה?
איילת רזין בית אור: כן, יש לנו, אבל אני לא יכולה לומר שהם לגבי קטינים, אני לא יכולה לייחד אותם.
איילת רזין בית אור: אני יכולה להגיד שבתקופה של משבר הקורונה של החודשים אפריל עד יוני היה גידול של 37% בפניות אלינו.
איילת רזין בית אור: בחודש יוני היה זינוק של 43%.
איילת רזין בית אור: זה על רקע היציאה מהסגר שהקל את הפנייה לסיוע.
איילת רזין בית אור: אני יכולה לספר לכם מקולות ששמענו בקווים שלנו, שבהתחלה הייתה דממת אלחוט, משהו שלא קורה.
איילת רזין בית אור: בדרך כלל כשיש משבר לאומי, ביטחוני, הקווים מוצפים.
איילת רזין בית אור: בשבועיים הראשונים הייתה דממה, ואז התחיל השטף, שגם התגבר אחרי היציאה מהסגר.
איילת רזין בית אור: חלק מהקולות הייתה התחושה שסוף העולם מגיע ואני לא אסיים את חיי בלי לשתף את הסיפור שלי.
איילת רזין בית אור: זה מאוד מתקשר גם במאבק שלנו לביטול ההתיישנות בעבירות מין בקטינים, והדר גם עוסקת איתנו בזה, שיאפשר לנפגעים ולנפגעות לספר את הסיפור שלהם בזמן שמתאים להם ולא בזמן שמתאים למערכת אכיפת החוק.
איילת רזין בית אור: אבל אני מקדימה את המאוחר.
איילת רזין בית אור: אתייחס לתוכנית הלאומית.
יוסף ג'בארין: בעצם ראיתם את השיא שהיה ביוני, ועדיין אין נתונים מה קורה בסגר השני.
איילת רזין בית אור: לא, אבל אנחנו מזהות עלייה.
איילת רזין בית אור: גם המשטרה דיווחה על זה, בוודאי משרד הרווחה.
איילת רזין בית אור: כל מוקדי החירום מדווחים על העלייה הזאת.
איילת רזין בית אור: אני יכולה לומר לגבי הסגר הראשון שכל הרשויות נסגרו באחת, כל בתי החולים הפסיכיאטריים.
יוסף ג'בארין: זה היה לפני ההחרגה.
איילת רזין בית אור: נכון.
איילת רזין בית אור: אבל אז מי שנכנס מתחת לאלונקה זה כל הארגונים, חברותיי שיושבות פה, ער"ן וכדומה.
איילת רזין בית אור: אני חוזרת אחורה.
איילת רזין בית אור: התוכנית הלאומית נכתבה ממש בעיצומה של הקורונה והיא רלוונטית על רקע הקמתה של הממשלה, והיא כוללת את הדברים האקוטיים ביותר שאנחנו מזהות שדורשים טיפול של משרדי הממשלה השונים הרלוונטיים.
איילת רזין בית אור: זה מחולק לפי משרדים.
איילת רזין בית אור: אני אתייחס כאן מטבע הדברים לנושאים שנוגעים לקטינים.
איילת רזין בית אור: יש גם המלצות רחבות יותר.
איילת רזין בית אור: כמובן שזה לא רק זה, יש עוד דברים חשובים ובוערים.
איילת רזין בית אור: באותו רגע שזה נכתב זה היה האקוטי ביותר, וכפי שתראו מהדברים זה עוד הפך לרלוונטי יותר עם הסגרים והמגפה.
איילת רזין בית אור: אדבר על משרד החינוך.
איילת רזין בית אור: שמענו את זה פה מהעדויות, הנושא של הכשרות חובה לכל הצוותים החינוכיים בזיהוי פגיעה מינית ומתן מענה מותאם.
איילת רזין בית אור: מרכזי הסיוע מלאים בנפגעים ונפגעות, אלו שהושיטו יד וקיבלו בחזרה יד מושטת עם מענה מותאם, שעזרה להם להיחלץ מהפגיעה ולהפנות אותם לכתובת מתאימה שיעזרו להם להשתקם ולהחלים, ומן הצד השני יד מושטת שנדחתה, בין אם מחוסר ידע, מבלבול, מהאשמה, מבושה, והפגיעה המשיכה, העמיקה, החמירה, ועם זה גם ההשלכות של הטראומה.
איילת רזין בית אור: אבקש לקרוא פסקה של עדות ממש קשה: גדלתי ברחוב טוב, במירכאות.
איילת רזין בית אור: אין לי ספק שמי שפגע בי הוא בן טובים, במירכאות.
איילת רזין בית אור: פעם היה נהוג להתבייש ולשתוק.
איילת רזין בית אור: אין פינה בבניין, במקלט, בשיחים מאחורי הבניין שהוא לא לקח אותי לשם בזמן שהיינו בזמן משחק עם כל החברים מהשכונה והיה עושה איתי כל מיני דברים כשאף אחד לא ראה.
איילת רזין בית אור: פעם בתקופת התיכון כתבתי חיבור על מה שקרה לי בחדר הזבל.
איילת רזין בית אור: הגשתי למורה והיא כתבה על החיבור "נרשם".
איילת רזין בית אור: היא אפילו לא נתנה לי ציון.
איילת רזין בית אור: הלב שלי כל כך דפק, חשפתי חוויה כל כך משמעותית.
איילת רזין בית אור: זו הייתה זעקה לעזרה, אבל לדעתי היא אפילו לא קראה.
איילת רזין בית אור: לצערי יש אין-ספור עדויות כאלה.
איילת רזין בית אור: יש לנו הצעת חוק בנושא הכשרות חובה לצוותים חינוכיים, לאנשי רפואה ואנשי בריאות הנפש.
איילת רזין בית אור: זה יהיה חלק מההסמכה שלהם, תנאי סף כדי לקבל את ההסמכה שלהם.
איילת רזין בית אור: פול מאוד מצומצם של שעות של הכשרה לזיהוי ומתן מענה מותאם.
איילת רזין בית אור: לצערי כרגע זה נדחה.
יוסף ג'בארין: לגבי הצוותים החינוכיים לפחות במכללות להכשרת מורים זה אמור להיות בסיסי ביותר.
איילת רזין בית אור: חברת הכנסת סונדוס סאלח, שהגיעה מספסל המורים, אמרה: אני הייתי שנים מורה, לא קיבלתי מעולם הכשרה.
איילת רזין בית אור: באמת, אין חזק מהאמירה הזאת.
איילת רזין בית אור: אבל לצערי אנחנו רואות את זה גם בשטח.
איילת רזין בית אור: אין היום הכשרות חובה כהסמכה.
איילת רזין בית אור: חינוך מניעתי לילדים ולנוער, בדיוק מה שדיברתי עליו קודם, לתת להם את הכלים קודם כל לנהל מערכת יחסים של מיניות בריאה, של רצון, של הסכמה, של מפגש רצונות.
איילת רזין בית אור: כל השיח הזה.
איילת רזין בית אור: היום יש מחקרים, ומחקר שערכנו יחד עם הסופרפארם, שמצביעים על זה ש-60% מבני הנוער מדווחים שכל מה שהם יודעים על מין הוא מפורנו ומהחברים שלהם.
איילת רזין בית אור: לא מדברים עם ההורים, בוודאי לא מדברים עם המורים.
איילת רזין בית אור: זה מה שהם לומדים.
איילת רזין בית אור: הם חושבים שכך נראים יחסי מין, מה שהם למדו מפורנו, כך נראים איברים.
איילת רזין בית אור: לא נדבר על מה זה גורם לדימוי הגוף.
איילת רזין בית אור: יש לנו הצעת חוק גם בנושא הזה של הכשרות חובה למיניות בריאה ויחסים בריאים.
איילת רזין בית אור: וכמובן מתן ידע וכלים להורים.
איילת רזין בית אור: זו גם אחריות של משרד החינוך.
איילת רזין בית אור: אני לא יודעת אם אדוני הוא אב.
יוסף ג'בארין: אב לארבעה ילדים.
איילת רזין בית אור: בתקופה הזאת אנחנו משרד החינוך מטריל אותנו, את ההורים.
איילת רזין בית אור: כל הזמן אני מקבלת הודעות על השינויים במערכת פה ועל תזונה בריאה.
איילת רזין בית אור: הם מגיעים לטלפונים של כולנו, אז למה לא להעביר הכשרה גם להורים, בגלל הסגר ובגלל שהכול בזום.
איילת רזין בית אור: כל תלמידי ישראל יושבים עכשיו עם זום מול הפרצוף, למה לא להתחיל כל שיעור או פעם בשבוע?
יוסף ג'בארין: להכין סרטון.
איילת רזין בית אור: יש סרטונים נפלאים, סרטונים הסברתיים נהדרים.
איילת רזין בית אור: במשרד החינוך יש גורם מקצועי מעולה, שפ"י, שעוסקים בנושא הזה.
איילת רזין בית אור: לצערי בגלל תקציבים, בגלל משאבים, אני לא יודעת למה, הם לא מספיק מגיעים לכל המקומות שהם צריכים להגיע, וצריך לחזק אותם, וחשוב לי שזה ייאמר כאן.
יוסף ג'בארין: נשמע תכף גם את משרד החינוך.
איילת רזין בית אור: אני רוצה לעבור למשרד המשפטים.
יוסף ג'בארין: תוכלי לסכם בשתיים-שלוש דקות?
איילת רזין בית אור: תוכנית לאומית בשתיים-שלוש דקות?
איילת רזין בית אור: אני אנסה.
איילת רזין בית אור: הקמת בתי דין לעבירות מין.
איילת רזין בית אור: אנסה לסכם את כל השקופית הזאת בהתמקצעות.
איילת רזין בית אור: היום אין הכשרת חובה מסמיכה ועיתית, כלומר חוזרת, לא לפרקליטים, לא לשופטים, לא לחוקרי עבירות מין.
איילת רזין בית אור: אני אומרת כפרקליטה שהיום ארבע שנים בתוך מרכזי הסיוע אני מבינה כמה לא הבנתי את המטריה הזאת, כמה לא הרכבתי את המשקפיים הייעודיים שנדרש שכל מי שעוסק בתחום הזה ירכיב אותם.
איילת רזין בית אור: יש הידע, יש הכלים, יש מכון חרוב המצוין.
יוסף ג'בארין: אבל חוקרי נוער בטח מקבלים הכשרה, לא?
איילת רזין בית אור: הם מקבלים הכשרה מתישהו.
איילת רזין בית אור: זה לא תנאי לזה שהם ישבו לחקור, וגם אין תנאי של גיל, אין תנאי של בשלות ואין תנאי של הסמכה.
איילת רזין בית אור: כלומר, הם יכולים לחקור ומתישהו הם צריכים לעבור את ההסכמה הזאת.