GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מור דקל: משרד העבודה והרווחה מדבר אתנו כבר כמה פעמים.
מור דקל: מצחיק אותי שהמספר גם יורד.
מור דקל: אז זה היה 4,000 ומשהו, עכשיו – 3,072, ולשנה הזו – 1,095.
מור דקל: היו שנתיים להשתמש בפיקוח של משרד העבודה והרווחה, לקחת לפי סעיף 28 לחוק הפיקוח את הרשויות המקומיות, להסמיך את המפקחים ולהתחיל למפות בתוך הרשויות והמועצות כמה ילדים יש, איפה הם נמצאים ובאמת כמה מסגרות קיימות במדינה הזאת ותחת הדבר הזה להניע את האישור הראשוני.
מור דקל: תחת הדבר הזה אפשר עכשיו לפקח על המצלמות.
מור דקל: מדברים פה לתת עד דצמבר.
מור דקל: מי בכלל יודע או עובר בגנים ויודע איפה זה קיים ואיפה לא?
מור דקל: על מה אנחנו מדברים בכלל?
מור דקל: אנחנו טוחנים פה מים בלי הפסקה.
מור דקל: יש יכולת לקחת את הרשויות המקומיות, להכשיר אנשים.
מור דקל: הרבה יותר קל לתקצב רשות – שהיא זו שתחלק ברשות לגנים, אם זה פיצוי על המצלמות ואם זה פיצוי לעסקים, מאשר להתחיל לחפש 23 מפקחים דרך משרד כזה שמעבר למשרד הזה, ולהתחיל לחפש את הגנים, כאשר בינינו – לי כגננת עדיף לי להישאר מתחת לרדאר.
מור דקל: למה לי בכלל להתחיל להציע את עצמי בשביל דברים כאלה?
מור דקל: עדיף לי להישאר פיראטית.
מור דקל: לכן אנחנו כל הזמן מדברות על ההסמכה לרשויות המקומיות, לעשות מוביל יישובי תוך משבר הקורונה שמתעסק בנושא של לידה עד שלוש, למפות את כל הילדים ברשות או במועצה בגילאים האלה, להבין תוך כדי איפה הם נמצאים.
מור דקל: פתח תקווה היא העיר הרביעית בגודלה, 18,000 ילדים בגילאים האלה.
מור דקל: תוך חודשיים מצאנו 200 מסגרות.
מור דקל: חבר'ה, זה לא קשה.
מור דקל: שני אנשים הצליחו לעשות את זה בשיתוף פעולה של תושבים.
יוסף ג'בארין: זה לא מורכב, זה הכרחי, וצריך היה לעשות את זה לפני שנים.
מור דקל: עכשיו, יותר מזה.
מור דקל: מדברים פה על הקושי של הגנים גם בכוח אדם.
מור דקל: הקושי של כוח האדם היה עוד לפני הקורונה, אבל הקורונה רק הכבידה על הקושי הזה.
מור דקל: מדברים פה על הנושא של ההכשרות.
מור דקל: להתחיל להניע את הגלגל, לעשות איזה שינוי מהותי בתחום הזה.
מור דקל: אנחנו לא באים לסגור את הגנים, זו לא המטרה.
מור דקל: כנראה לא מבינים את זה.
מור דקל: אם הם ימשיכו להקשות עכשיו בקורונה עד דצמבר לא יהיו מסגרות.
מור דקל: זה יעלה למדינה הרבה יותר להתחיל לפצות משפחות והורים שלא יכולים לצאת לעבוד, ואנשים שפשטו את הרגל בעסקים ולמצוא מסגרות ולמצוא מסגרות שלא קיימות, לילדים, כדי להניע את המשק.
מור דקל: אז צריך להסתכל על זה קצת יותר פשוט.
מור דקל: לפעמים הפשוט הוא הרבה יותר קל.
מור דקל: לכן יש לנו הצעה שהיא גם די פשוטה: בואו ניקח את הנושא של כוח האדם, את הנושא של ההכשרות והסינון הראשוני של כוח האדם, ועוד נושא שעלה, שהוא לא כל כך קשור לוועדה אבל איכשהו מתקשר – הייתה כתבה לא מזמן על חיילים וחיילות משוחררים במדינת ישראל שאין להם תעסוקה.
מור דקל: גם העבודה המועדפת היום שזה המלונות, המפעלים – אין היום תעסוקה.
מור דקל: הם מוצאים את עצמם בבית בלי יכולת להתפרנס ובלי אופק מקצועי או ניהולי.
מור דקל: בואו, קחו את החיילים והחיילות האלה, תעשו להם סינון ראשוני, תכירו את העבודה בגנים מפוקחים ופרטיים בגילאי לידה עד שלוש כעבודה מועדפת.
מור דקל: אנחנו כבר הבאנו תוכנית, כבר עשינו הצעות מחיר וממש בנינו תוכנית עם ארבע מכללות מוכרות בארץ, שאגב, אלה מכללות שגם באתר של הקרן להכוונה לחיילים משוחררים יש מעל 20 מכללות שאם חיילות וחיילים משוחררים בוחרים ללכת ללמוד שם – בגליל, בנגב, בירושלים, אם הם בוחרים ללכת ללמוד שם כל מקצוע שהוא, שנה ראשונה זה בסבסוד המדינה.
מור דקל: אז כבר גם את זה מבחינת תקציב פתרנו.
מור דקל: הלכנו למכללות האלה, בנינו תוכנית אתם - איך אפשר לקחת חייל או חיילת משוחררים אחרי שעברו סינון ראשוני והתקבל, עוברים חודש הכשרה עיונית – אפילו בזום, מתחילים ללמוד את המקצוע והולכים לעבוד עבודה מועדפת בתוך הגנים הפרטיים והמפוקחים כאחד.
מור דקל: אתה פותר פה את הנושא של כוח אדם שכבר עבר סינון והכשרה, אתה פותר פה את הנושא של למצוא תעסוקה ואופק של מקצוע לחבר'ה הצעירים, שאגב, הם דור ההורים.
מור דקל: הם ב-10 השנים הקרובות הולכים להיות ההורים.
מור דקל: אז יותר מזה, אני אגיד לכם, בסוגריים: אתם גם נותנים פה הכשרה להיות הורים בעתיד מדינת ישראל.
מור דקל: ובאמת, גם התקציבים האלה בסוף קיימים במדינה.
מור דקל: הכול קיים בקרן ההכוונה.
מור דקל: צריך לדעת פשוט איך לתעדף.
מור דקל: הפתרונות פשוטים, באמת.
מור דקל: לשבת פה ולטחון מים עוד עשרים פעם על אותם נושאים?
מור דקל: זה לא נותן את הפתרון לשום דבר.
מור דקל: צריך לצאת עם החלטה – מה קורה בסגר, מה קורה בבידוד, מה הפיצויים שהמדינה תיתן לגל כזה או אחר.
מור דקל: לא משנה איפה, פשוט לפי כמות הילדים, ממש שתהיה סיסמה פשוטה, וכמובן – גם נושא ההכשרה.
מור דקל: למצוא את העבודות ולתת גם כוח אדם להניע את המשק.
מור דקל: ובסוף, בבקשה תתחילו להשתמש ברשויות המקומיות.
מור דקל: עכשיו מדברים על זה ברמה המדינית.
מור דקל: חייבים.
לוסי חדידה: קודם כל אני ממש מודה לוועדה הזו.
לוסי חדידה: אני מברכת על הפעילות ועל כל מה שנאמר פה.
לוסי חדידה: תודה ליושבת-ראש וליושב ראש.
לוסי חדידה: אני ראיתי את כל הנקודות.
לוסי חדידה: קודם כול, הדיון פה לקחת את המצלמות, ובאמת, הבעיות לא נגמרות בשטח.
לוסי חדידה: יש בעיות אקוטיות בשטח ואי אפשר לדחות אותן.
לוסי חדידה: ממש צריך לטפל בזה, שעה לפני, אפילו.
יפעת שאשא ביטון: תגידי לנו מה הנקודות.
יפעת שאשא ביטון: איפה האתגרים?
יפעת שאשא ביטון: מה צריך לפתור?
לוסי חדידה: קודם כל לגבי המענק, המענק הסקטוריאלי.
לוסי חדידה: על המענקים שבאוצר אמרו שאנחנו מקבלים כמו כולם, אז אני מצטערת לאכזב – גם כשמגדירים בשטח זכאים עדיין רוב השטח לא זכאי, כי המענקים לא מותאמים לענף שלנו.
לוסי חדידה: ברגע שהם רוצים לראות ירידה של 40% ואנחנו כמוסד חינוכי לא מחזיר בכסף להורים אלא מחזיר בימי עבודה בפועל – אז לא רואים את הירידה במחזור.
לוסי חדידה: זאת אומרת, אם קיבלנו בספטמבר שכר מלא, את הימים שאנחנו אמורים להחזיר להם על זה שהם שילמו על ימים שהם לא קיבלו, אנחנו מחזירים להם את זה בימים אחרים, לאו דווקא בכסף.
לוסי חדידה: בזמן שאנחנו מחזירים את ימי העבודה בחינם להורים את השכר, את המיסוי ואת השכירות – את הכול אנחנו סופגים, בכמה ימים שאנחנו מחזירים אותם.
לוסי חדידה: אז לא תמיד אנחנו זכאים למענקים.
לוסי חדידה: המענק היחיד שבאמת נתן לנו קצת להרים את הראש מעל למים, טיפה, זה המענק הסקטוריאלי, שגם בערך 30% מה-200 מיליון שהוקצו לנו באו לידי מימוש שהרבה נעצרו בביורוקרטיה הזו שכמו שציינתם פה – על העזרה הראשונה, שעדיין לא הצליחו לעשות בגלל בסדר מפגש פרונטלי, שאני כבר הקמתי מעל 20 קורסים לשטח שלי, שיעשו.
לוסי חדידה: אז רק בנובמבר הם אמורים להשלים את המפגש הפרונטלי הזה.
לוסי חדידה: זה אומר שההקצאה של המענק מסתיימת ב-29 לחודש, ואז הם לא יוכלו לממש את זה.
לוסי חדידה: זה לדעתי מחדל שלא ייתכן.
לוסי חדידה: לגבי המצלמות – כל הקטע של הסבסוד, גם לפי מספר ילדים – זה לא ריאלי.
לוסי חדידה: אנחנו שמים מצלמות לפי מרחב, לא לפי מספר ילדים.
לוסי חדידה: כל האזורים צריכים להיות מכוסים.
לוסי חדידה: אין מצב שנקבל סבסוד על 13 ילדים למצלמה.
לוסי חדידה: זה מגוחך.
לוסי חדידה: זה ממש לא בשטח.
לוסי חדידה: מעבר לזה – גם ההגדרה של הסוציואקונומי, אף אחד לא אומר שאם אני מרמת גן אני טייקון.
לוסי חדידה: יש לי שכירות יותר גבוהה, יש לי את שכר העובדות לשלם – יותר יקר.
לוסי חדידה: הכול יותר יקר.
לוסי חדידה: אז זה ממש זה ממש בהתאם לכול אזור.
לוסי חדידה: זה שאני אגור בערד לא אומר - - -זאת אומרת שזה ממש לא בד בבד כל הסוציו-אקונומי הזה.
לוסי חדידה: זה לא מותאם בכלל.
לוסי חדידה: זה באמת לא מתקבל גם אז או שיבטלו את השייכות של סבסוד לפי אזורים סוציואקונומיים, או שפשוט ירחיבו את זה מ-1 עד 8.
לוסי חדידה: אין מצב שאותי יגדירו כטייקון בגלל שאני ברמת גן.
לוסי חדידה: כל העלויות שלי הרבה יותר יקרות.
לוסי חדידה: מבחינת פיקוח בשטח – אני אומרת שאפשר גם להיעזר, ברוך ה' בורכנו בכוח אדם עצמאי.
לוסי חדידה: יש פיקוח פדגוגי בשטח שאפשר לעשות אותו, מפקחים שגם באמת מעורים בשטח שלנו ולאו דווקא באים רק מתיאוריה, או משהו כזה, ומפקחים על דברים שוליים ולא המהותיים, בשטח, שהם באמת מראים מה בשטח, שחס וחלילה לא יהיו התעללויות ולהעיף את העוולות האלה מהשטח שלנו – שזו המטרה של החוק.
לוסי חדידה: ואני מאוד מכבדת אותו על כך.
לוסי חדידה: מבחינת כוח האדם, הפתרון – לא רק עבודה מועדפת, גם בנות שירות לאומי זה טוב.
לוסי חדידה: גם סטודנטיות לחינוך שעד היום שעות ההעסקה שלהן לא מוכרות במוסדות החינוכיים הפרטיים – אני כן הייתי רוצה לתת לזה מענה, שבאמת סטודנטיות לחינוך – כי אנחנו בעד להרים את הרמה – בחינוך הפרטי, בואו תתנו לנו את המשאב הזה גם ושהם תוכרנה גם במוסדות החינוך הפרטיים שלנו.
לוסי חדידה: מבחינת כול היתר השימוש חורג – אין מצב שהעיריות מנצלות, כשעדיין הרפורמה של המעונות, התקצוב לא יצא, בגלל שזה תקוע מסיבות פוליטיות למעלה, ובזמן הזה הן נופלות על הראש שלנו, נותנות לנו דרישות לכול השטח שלנו בדרישה של עשרות ומאות אלפי שקלים לעשות את השימוש חורג הזה, לקבל אותו.
לוסי חדידה: וידוע, ועברה כבר הרפורמה הזאת, וזה רק עניין של זמן.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי לחוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: בזה שאתם מערבים את זה כל פעם אתם רק דוחים את הפתרון.
יוסף ג'בארין: לא, היא מעלה את זה כסוגיה נפרדת.
יוסף ג'בארין: אתם נתקלים בקושי הזה.
לוסי חדידה: אני דווקא לא מערבבת את זה, זה אפילו לא שם.
יוסף ג'בארין: כנקודה נפרדת, כן.
לוסי חדידה: עצם זה שזה קיים ומתממש בתקופת קורונה כשאין לנו כסף – גם מי שהיה טוב והתקין מצלמות לא מקבל סבסוד, ומעבר לזה עוד נופלים עליו עם עשרות אלפי שקלים על תהליך השימוש חורג הזה, שעוד שנייה הוא מתבטל, אז באמת – די.
יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות לרשויות המקומיות.
יוסף ג'בארין: הפנייה שלנו גם ליועץ המשפטי לממשלה בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: להנחות את הרשויות המקומיות שבתקופה הזו לא יאכפו את ההוראה הזו.
יפעת שאשא ביטון: - - - מעבר לזה זה חוק, אתה לא יכול להתערב בחקיקה.
יוסף ג'בארין: כהנחיה.
יוסף ג'בארין: בהתחשב בכך שיש את חוק ההסדרים - - -
לוסי חדידה: הנחייה אחת זה באמת שלא יאכפו את הדרישה הזאת של העיריות, ועוד – הנחיה לאוצר לשחרר לנו את הסבסוד הזה על המצלמות, כאן רטרואקטיבית, שישנו את החוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול: דיברת בראשית דברייך ולא כל כך הבנתי את העניין שאתם מחזירים בימי עבודה להורים ולא בכסף, זאת אומרת שאתם משלמים, ולהורים זה חינם.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם מחזירים?
יפעת שאשא ביטון: אם לא הייתה עבודה בגן במשך 30 יום – אני מבינה שתשלומי ההורים יורדים, זאת אומרת, אתם אמורים להחזיר את התשלום להורים ואתם מקבלים איזשהו שיפוי.
לוסי חדידה: איזשהו.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם מחזירים להם את הכסף, אתם לא נותנים להם בימי עבודה נוספים.
לוסי חדידה: 10לא.
לוסי חדידה: אז אנחנו כן --- נניח עכשיו, אני חזרתי – 10 ימי עבודה באוקטובר.
לוסי חדידה: שבוע ראשון – לא לקחתי כסף כדי להתקזז על הימים שהם שילמו בספטמבר, אבל בזמן הזה של השבוע הזה שילמתי לעובדות שלי משכורות, שילמתי את השכירות, שילמתי את - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל בספט
יפעת שאשא ביטון: מבר את קיבלת את הכסף מההורים ולא שילמת לעובדות כי הן יצאו לחל"ת.
לוסי חדידה: אבל את השכירות ואת המיסוי ואת כל ההוצאות – כן ספגתי.
לוסי חדידה: זאת אומרת שהמענק שאנחנו מקבלים - - -
איריס הרפז: אני אשמח לענות לשאלה, אם זה אפשרי.
איריס הרפז: יש כמה בעיות עיקריות בנושא הזה מול ההורים.
איריס הרפז: אחד, זה שבעצם – אם ניקח לדוגמה את הסגר הנוכחי שהוא אחד לאחד מותאם למה שהיה בסגר הקודם – בחודש הראשון, מדובר לא על חודש אלא הוא מתפרס על חודשיים.
איריס הרפז: אז בואו נדבר שנייה על ספטמבר.
איריס הרפז: בספטמבר יש לי חצי חודש שההורים שילמו עליו ובעצם לא קיבלו החזר, כי רוב הגננות לא החזירו אותו.
איריס הרפז: למה הן לא החזירו?
איריס הרפז: פעם אחת, כי הענף הזה מתנהל תזרימית אחורה.
איריס הרפז: באוקטובר משלמים על ספטמבר, בנובמבר משלמים על אוקטובר, וכך הלאה, כשהכסף הראשוני – אי פעם, כשנפתח הגן, הלך להשקעה בגן.
איריס הרפז: ככה הענף מתנהל.
איריס הרפז: הדבר השני, את כל הימים האלה שחייבים להורים לא אומרים להורים – לא נחזור לכם.
איריס הרפז: מחזירים להם בימים.
איריס הרפז: אז אם יש גן שלא עובד בימי שישי, פותח בימי שישי.
איריס הרפז: אם יש גן שבאוגוסט אמור לעשות קייטנות ואז ההורים משלמים על זה עוד כספים – הוא לא עושה קייטנות, הוא מחזיר את הימים שהוא החסיר מההורים בספטמבר, והם שילמו – נותן את זה באוגוסט.
איריס הרפז: ואז, בעצם, אין ירידת מחזור.
איריס הרפז: אי אפשר להוכיח ירידה של 40% וגם לא של 25%.
איריס הרפז: מה קורה באוקטובר?
איריס הרפז: יש עוד כמה ימים שההורים שילמו וצריך להחזיר להם.
איריס הרפז: אז חלק מהגנים מחזירים, וחלק מהגנים לא גובים אותם, אבל גם אלה שמחזירים וגם אלה שלא גובים לא מגיעים לירידה של 25%.
איריס הרפז: אז בעצם הם לא זכאים למענקים.
איריס הרפז: פשוט לא זכאים.
איריס הרפז: אז תיאורטית יש מענקים, אבל בפועל – המענקים לא מתממשים כי אין התאמה לענף, לאופי התזרימי של הענף.
איריס הרפז: זה פעם אחת.
איריס הרפז: פעם שנייה – מענק הוצאות קבועות.
איריס הרפז: אותו סיפור, אותה גברת בשינוי אדרת.
איריס הרפז: אז אנחנו חשבנו שפעם אחת צריך לעשות התאמה של המענקים לענף מעונות היום.
איריס הרפז: פעם שנייה אנחנו מבקשים – כמו שניתן בפעם הקודמת מענק סקטוריאלי פר ראש, לתת אותו גם עכשיו.
איריס הרפז: לפחות זה מענק שחלק ניצלו.
איריס הרפז: אז לפחות יש פה משהו שכן יכול לסייע לבעלי מעונות היום.
איריס הרפז: אני ממש חושבת, לאור כל הדיון כאן, שהכתובת פה היא גם משרד האוצר.
איריס הרפז: חייבים לעשות ישיבת המשך, אני מציעה את זה, ישיבת המשך עם משרד האוצר, לזמן את ערן יעקב, לזמן את שר האוצר – שיתנו תשובות.
איריס הרפז: הרבה פעמים בשיחות אישיות עם פקידי ממשלה אומרים לנו – הדברים תקועים באוצר, האוצר הוא זה שחיבר בין אשכול סוציואקונומי לסבסוד.
איריס הרפז: כל הזמן מגלגלים את הסיפור על האוצר.
איריס הרפז: אז בואו נזמן את כולם, נביא את כולם לאותו שולחן, שייתנו לנו תשובות.
לוסי חדידה: רק משפט אחד – עידוד מענק לעובדים.
לוסי חדידה: הרבה עובדות מגיעות למצב שאו שהן לא רוצות לחזור מהחל"ת אז הן נמצאים במצב של פיצויים, נאלצים לפטר אותן או לתת להן פיצויים, או שהן באות בדין ודברים מול המעסיקים וסוחטים אותם על זה שהם צריכים לחתום שהם חזרו לעבודה.
לוסי חדידה: ואז חייבים לפתור גם את הסוגיה הזו, כי אין מצב שעובדת תסחט אותי אם היא צריכה לחתום שהיא חזרה לעבוד כדי שאני אקבל עידוד מענק חזרת עובדים.
לוסי חדידה: זה גם משהו שבא בשטח שלי לא פעם ולא פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: כן, זו בעיה רחבית שאנחנו מנסים לטפל בה מול האוצר.
יפעת שאשא ביטון: זה עניין של מדיניות שנקבעה, אני מקווה שהיא תתוקן.
זאב פלדמן: שלום, אני מודה לשני יושבי הראש על ההזדמנות לחזור ולנצל את הישיבה המשותפת של שתי הוועדות, ולהזכיר את הצוותים הרפואיים בזמני סגר.
זאב פלדמן: אני מאוד מקווה ששני הסגרים הם נחלת העבר ושלא יהיו יותר סגרים בעתיד, אבל בואו נכין תכנית מגירה שתיתן מענה לצוותים, תכנית שלא הייתה בשני הסגרים האחרונים.
זאב פלדמן: הפתרונות שנמצאו הומצאו במשאבים של בתי החולים.
זאב פלדמן: ארגון רופאי המדינה מייצג 26 בתי חולים, את לשכות הבריאות, את עובדי הנפות, והיינו צריכים להמציא את הפתרונות במקורותינו, להקצות צוותים מתוך הארגונים שלנו, בתי החולים שעובדים בעומס רב ומנסים לטפל גם בקורונה וגם בתחלואה רגילה, להקצות אנשים שיטפלו בילדים של האחיות, אחים, רופאים ורופאות שיוכלו להגיע לעבודה ולטפל בחולים.
זאב פלדמן: המשאבים האלה זה עשרות עובדים שמקדישים זמן, זו התארגנות מיוחדת, עבודה בקפסולות.
זאב פלדמן: בשיבא נתנו מענה לכ-300 ילדים, 50 מהם בגיל הרך והשאר בגילאים הגדולים יותר.
זאב פלדמן: עשינו סקרים למטפלים, למלמדים – פעם בשבוע.
זאב פלדמן: זיהינו מאומתים, הוצאנו לבידוד, וברוך ה' אף אחד לא נדבק ב set up הזה.
זאב פלדמן: זה לא מובן מאליו ולא פשוט.
זאב פלדמן: אני מבקש ששתי הוועדות יטכסו עצה ויבקשו ממשרד הבריאות, משרד האוצר, רשויות מקומיות – שתהיה כתובת במידה וחס וחלילה יהיה לנו צורך בעוד סגר, שיינתן מענה שלטוני, מדינתי לצורך הזה.
זאב פלדמן: הרופאים והרופאות ברחבי הארגון – לא כולן קיבלו את מסגרות החינוכיות חינם.
זאב פלדמן: חלקם נאלצו לשלם סכומים לא מבוטלים כדי לבוא ולהגיע לעבודה.
זאב פלדמן: זה לא צריך להיות כך.
זאב פלדמן: זו דרישתי ופנייתי.
יוסף ג'בארין: רק שנבין את הקושי שנוצר – כי המעונות של ילדי עובדים חיוניים לכאורה הוחרגו.
יוסף ג'בארין: אז מה היה הקושי בפועל?
זאב פלדמן: אין מסגרת – קח את עיריית רמת גן.
זאב פלדמן: אין לה גן שמקבץ את ילדי העובדים החיוניים בשגרה.
זאב פלדמן: צריך לבנות מערך שייתן מענה.
זאב פלדמן: אז עיריית רמת גן באמת נתנה עמוק בתוך האירוע של הסגר פתרון שגם עלה קצת כסף.
זאב פלדמן: עיריית נס ציונה עשתה את זה.
זאב פלדמן: במקומות אחרים היה שיתוף פעולה של הרשויות המקומיות שהקצו מבנים כמו ברמת אפעל – נתנו בית ספר, אבל מי שהפעיל אותו היו העובדים של שיבא.
זאב פלדמן: במקום שהם ישתתפו במאמץ לטפל בחולים הם הלכו ופינו את הראש של הצוותים הרפואיים כדי שיוכלו - - - ב-16 לספטמבר, בתקנות שפורסמו – יש מסגרת וצורת הפעלה של גנים, איך פועלים גנים לעובדים חיוניים.
זאב פלדמן: אבל אין כתובת.
זאב פלדמן: אנחנו לא יכולים לבוא היום.
זאב פלדמן: אני כתבתי לכול ראשי הרשויות המקומיות שבתחומן יש בית חולים של הארגון שלנו, וביקשתי שייקחו אחריות ויפתחו גנים.
זאב פלדמן: חלקן עשו את זה וחלקן לא.
זאב פלדמן: בחלק מהמקומות הכול הוא על משאבי בית החולים.
יוסף ג'בארין: בהחלט נקודה חשובה, ואתה מצביע על כך שעצם ההוראה על החרגה כשלעצמה היא לא מספיקה, צריך התארגנות מראש.
יפעת שאשא ביטון: צריך שכל הענף יהיה חריג ואז זה פותר את כל הבעיות.
יוסף ג'בארין: ההמלצה שלנו באותו דיון שלפחות מגילאי לידה עד שלוש, אבל המלצנו על לידה עד חמש, שזה יוחרג בכלל מהסגר.
זאב פלדמן: אני צופה שהשפעת והקורונה בחודשים הקרובים יתנו את אותותיהן בחודשים.
זאב פלדמן: צריך משהו פרקטי.
זאב פלדמן: צריך תכנית מגירה וצריך כבר להטיל אחריות ולהגיד – הרשות הזאת אחראית על זה, והרשות הזו אחראית על זה – כדי שלא נעמוד שוב מול שוקת שבורה ונצטרך בקונץ פטנט מקומי לתת מענה לילדי הצוותים הרפואיים.