GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת רזין בית אור: לצערי אנחנו רואות את זה.
איילת רזין בית אור: אומנם אני מניחה שיגידו אחרת חבריי מהמשטרה, אבל איון היום תנאי שהם יגיעו בהכרח קודם לחוקר עבירות מין.
איילת רזין בית אור: זאת אומרת, אין מאמץ מאוד מיוחד שקודם החקירה תיעשה על ידי חוקר עבירות מין.
איילת רזין בית אור: בהקשר של קטינים יש דוח מבקר המדינה שהעיר למשטרה בנושא שאין הקפדה שהם יגיעו קודם כל למרכזי הגנה.
איילת רזין בית אור: כי קטין עד יום לפני גיל 18 לא צריך להיות בכלל בתחנת משטרה.
איילת רזין בית אור: אנחנו גם מבקשות ופועלות להרחיב את מרכזי ההגנה לבגירים, ויש המלצות בנושא הזה, אבל אני שמה את זה בצד.
יוסף ג'בארין: שלא לדבר על הנגשה לשונית.
איילת רזין בית אור: בוודאי.
יואב סגלוביץ': ושיהיו פתוחים אחרי השעה 16:00 אחר הצהריים.
יואב סגלוביץ': בואו נתחיל בזה.
איילת רזין בית אור: לשונית, תרבותית, גמישות טרמינולוגית.
איילת רזין בית אור: אנחנו דיברנו על הקושי לשיים.
איילת רזין בית אור: ביטול ההתיישנות, אומר במילה.
איילת רזין בית אור: המבחן צריך להיות ראייתי, וראייתי בלבד.
איילת רזין בית אור: אי אפשר להגיד לנפגעת: הפגיעה שלך היא פג תוקף, איחרת את הרכבת.
איילת רזין בית אור: אדלג על רפורמה בנוסח עבירות המין.
איילת רזין בית אור: אני חייבת לומר שהתבשרנו ביום המאבק, ב-25 בנובמבר – אני מקווה שיש נציג של משרד המשפטים שיוכל להרחיב על זה – ששר המשפטים ביחד עם השרה לשוויון חברתי מובילים רפורמה בכל מה שקשור לזכויות נפגעי ונפגעות עבירות מין, חלקם ממש מתוך התוכנית הלאומית שלנו והמלצות ועדת ברלינר, ואנחנו מברכות על כך.
איילת רזין בית אור: נשמח שהם ישתפו.
איילת רזין בית אור: משרד העבודה והרווחה.
איילת רזין בית אור: גם כאן, וזה עולה כחוט השני מתוך כל המלצות התוכנית הלאומית שלנו, התמקצעות וצמצום הזמן שצריך לחכות לטיפול.
איילת רזין בית אור: כשצריך טיפול אז צריך טיפול, והוא חייב להיות מיידי.
איילת רזין בית אור: לשמחתי קטינים זה באמת פרק זמן מצומצם יותר, אבל עדיין לפעמים זה יכול לקחת אפילו כמה חודשים, בדרך כלל כמה שבועות.
איילת רזין בית אור: אבל זה צריך להיות מיידי.
איילת רזין בית אור: מחקרים מראים בצורה גורפת שככל שהטיפול מהיר ומיידי יותר, ההחלמה היא מהירה יותר ואפשר לחזור לשורה בדרך זו או אחרת.
יוסף ג'בארין: ההמלצות בעיקר הן משרד החינוך, המשפטים והרווחה.
איילת רזין בית אור: לא, גם ביטחון פנים וגם בריאות כמובן.
איילת רזין בית אור: אבל אם אני צריכה לסכם במשפט זה התמקצעות של כל המערכות להיות מיודעות טראומה, להכיר את הדבר הזה.
איילת רזין בית אור: בשבוע שעבר היה פרסום של נערה שביצעה ניסיון אובדני, הגיעה לחדר מיון רגיל – אנחנו מדברים הרבה על חדרים אקוטיים – וכשנשאלה השאלה המתאימה היא חשפה פגיעה ארוכת שנים של אבא שלה בה.
איילת רזין בית אור: הנפש זעקה והיה מי שיושיט יד וישמע.
איילת רזין בית אור: אני לצערי לא בקשר עם אותה נערה, אני רוצה לקוות שזה מה שחילץ אותה מאותו מקום של פגיעה.
איילת רזין בית אור: ויש אין-ספור סיפורים כאלה, וזה מה שאנחנו דורשות בגדול מהמערכת לעשות.
איילת רזין בית אור: תודה, אדוני.
יוסף ג'בארין: תודה לך, איילת, ותודה לכם באיגוד מרכזי הסיוע.
יוסף ג'בארין: במחשבה על איך אפשר לקדם יותר את הדיון בוועדות הכנסת בנושא, יכול להיות, איילת ומרב, שכדאי לקחת כל משרד ולקיים דיון נפרד בוועדה הרלוונטית.
יוסף ג'בארין: נניח משרד הבריאות והעבודה והרווחה בוועדת העבודה והרווחה.
יוסף ג'בארין: ביטחון פנים, בוועדת הפנים.
יוסף ג'בארין: וכך להגיע לכל המלצה ולהעמיק בה אל מול המשרד הרלוונטי.
איילת רזין בית אור: צריך שליושבי-הראש יהיה אכפת מהנושא כמו שלאדוני אכפת וליושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
איילת רזין בית אור: אבל כן, אנחנו בהחלט פועלות.
יוסף ג'בארין: בבקשה, מרב.
מרב מיכאלי: אני רוצה לעשות רגע זום-אאוט.
מרב מיכאלי: אני רוצה שנייה למקם אותנו, איפה אנחנו בכלל.
מרב מיכאלי: למה המרחק בין מה שצריך לקרות לבין מה שקורה הוא כל כך גדול.
יוסף ג'בארין: חלק ממה שצריך לקרות הוא לא בשמים, אלה דברים שאפשר לקבל החלטה ולעשות.
מרב מיכאלי: זה תמיד נכון.
מרב מיכאלי: אבל אני כן חושבת שהמרחק הוא גדול.
מרב מיכאלי: זה אולי הדבר המרכזי שאני רוצה להגיד, שאם איילת סיכמה את הדברים שלה בכך שמילת המפתח היא התמקצעות, אז אני חושבת שגם זה לא מספיק.
מרב מיכאלי: אני רגע רוצה לשים את זה בקונטקסט.
מרב מיכאלי: צריך להבין שב-30 השנים האחרונות הצלחנו להשיג לגיטימציה רחבה לדבר על פגיעה מינית בנשים, פגיעה מינית בילדות ובילדים.
מרב מיכאלי: עוד אין לנו לגיטימציה, אגב, לדבר על פגיעה מינית בגברים, דבר שהוא עדיין מושתק באופן מוחלט וטוטאלי, ללמדך שאפילו שם עוד לא עשינו את כל הדרך.
מרב מיכאלי: רחוק מזה.
מרב מיכאלי: למה זה מתאפשר 30 שנה?
מרב מיכאלי: כי בסך הכול 100 שנה מאז שגברים הם לא היחידים שהם לא בעלי חיים לפחות בפני החוק.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, עד לפני 100 שנה גברים היו בעלי הבית של כל רכושם, שכלל בני אדם מסוגים שונים כמו נשים, כמו ילדות וילדים, ומה שהם עשו בהם היה עניינם הפרטי לכל דבר ועניין.
מרב מיכאלי: אף אחד לא קרא לזה חוץ מאשר בזמן שאונס היה כלי הגנה לאישה להגן על עצמה מפני טיעון של ניאוף על ידי הבעל, לא היו סוגים אחרים של פגיעה מינית, וככל שהבעל הנפגע מזה שפגעו לו בבת או באישה או באחות לא בא בטענות, אז לא הייתה בעיה גם עם זה.
מרב מיכאלי: אז בכל הדבר הזה אני לא רוצה להגיד שאנחנו בשדה בור, כי ברוך השם המחקר הפמיניסטי עשה עבודה מדהימה לאורך השנים ושינויים מפליגים שהושגו בחוק ובתודעה הציבורית, אבל המערכות הן בסופו של דבר מערכות שעוצבו, וזה כולל גם את רובו של החוק, בימים שבהם גברים היו בעלי הבית היחידים, והמערכות בעומק לא השתנו בעצם.
מרב מיכאלי: דבר מאוד מאוד מרכזי להבין זה שאנחנו מדברות ומדברים על פגיעה מינית, ואנחנו לא מבינות ומבינים שזה על רצף של מיניות, והחברה שלנו לא מוכנה לדבר על מין ומיניות.
מרב מיכאלי: מהרצף של האיסורים הדתיים למיניהם והלגיטימציה הממלכתית המדינתית החוקית שניתנת לאיסורים בתחום המין או הגוף, איסור נגיעה.
מרב מיכאלי: לחשוב על אנשים שחיים חיים שלמים עם התודעה שלגעת בבן המין השני זה אסור, נגיעה אפילו שאיננה מינית בהגדרה.
מרב מיכאלי: אנחנו מגדלות דורות של ילדות וילדים, גברים ונשים, עם יחס מאוד בעייתי לגוף של עצמם, לגוף של זולתם, ועוד לפני שדיברנו על מין, ועל אחת כמה וכמה כשדיברנו על מין.
מרב מיכאלי: כל הדיבור על מין נגוע בסוגיות של טומאה, קדושה.
מרב מיכאלי: כל הדיבור על גוף ביהדות, עם כל סיפורי הנידה וכו'.
מרב מיכאלי: במקביל השדה היחידי המותר הוא פורנוגרפיה.
מרב מיכאלי: הוא שדה של ניצול, של פגיעה מינית אחת גדולה.
מרב מיכאלי: זירה של פגיעה מינית אחת גדולה.
מרב מיכאלי: והדבר החדש בשיח הזה הוא פגיעה מינית, שלזה יש גם כן מקום לגיטימי, אפשר לדבר על פגיעה מינית, אבל בסוף בסוף, איפה בתוך כל הדבר הזה זה איזשהו רצף של מין ומיניות וגוף שהם חלק מהחיים של כל אדם, כל ילד, ילדה, איש ואישה.
מרב מיכאלי: זה דבר ראשון שצריך לשים לב אליו, שהגיע הזמן שאנחנו כחברה נתחיל לחשוב עליו, איך מתחילות ומתחילים לדבר על הדברים האלה אחרת.
מרב מיכאלי: הדבר השני, והוא מקביל לו, זה העובדה שאנחנו למשל בישיבה הזאת מדברות על פגיעה מינית בילדים, ואנחנו אומרים איך נגן על ילדה או ילד כזאת או אחרת, כל אחת ואחד מהם.
מרב מיכאלי: אבל אין באמת אפשרות להגן על ילדה או ילד, משום שכל ילדה או ילד לא עומדת בפני עצמה במובן הזה שהכול תלוי בהורים שלה ובמורים שלה וביועצים ובסביבה של מי שמלמד בחוגים או החברות והחברים וכו'.
מרב מיכאלי: השלב האבולוציוני חברתי שאנחנו נמצאות בו, שהאינדיבידואל זה משהו שאנחנו כל הזמן מדברות ומדברים עליו בפני עצמו, זה לא יעבוד.
מרב מיכאלי: יש נוחות בלעשות זום-אין על הבחורה הזאת שהגיעה לבית החולים או על הסיפור שיעל באומץ מספרת מאז ומעולם או על הסיפור שהדר סיפרה.
מרב מיכאלי: זה לא יעזור.
מרב מיכאלי: למה מורות לא מסוגלות לדבר על זה?
מרב מיכאלי: כי מה זה אומר עליהן?
מרב מיכאלי: לך תדע כמה מהמורות שנמצאות בבתי הספר והמורים עברו פגיעה מינית, כמה מהם חשופים ביום-יום שלהם כמבוגרות ומבוגרים לאלימות בתוך המשפחה, מחוץ למשפחה.
מרב מיכאלי: כמה מהצוותים הרפואיים הסוציאליים, המשפטיים, חשופים לפגיעה מינית, אם בשוטף שלהם ואם בעברם, שהם עצמם לא טופלו.
מרב מיכאלי: איך אפשר לדבר על זה במונחים שעכשיו נבוא, יש לנו קו חלק, ונלמד את הפרקליטות והפרקליטים לתבוע בצורה יותר טובה?
מרב מיכאלי: זה דבר שאנחנו צריכות לעשות, אבל אנחנו צריכות וצריכים להבין שאנחנו חיות וחיים במציאות של פגיעה מינית שהיא בכל מקום ואותותיה ניכרים בכל מקום, ולכן הדברים שנמצאים בתוכנית הלאומית של מרכזי הסיוע, שרבים מהם נמצאים בהצעות חוק שלי ושל חברותיי לאורך השנים, הרבה מהם נמצאים, ועל פניו אפשר היה להחליט ולעשות, כמו שאמרת בצדק אדוני היושב-ראש.
מרב מיכאלי: אבל נדרש פה שינוי תרבותי מאוד עמוק, ולכן אני חושבת שאם אני צריכה להצביע על ברגים מרכזיים, שתמיד זה קשה עם ברגים מרכזיים כי אין משהו אחד שאם נעשה אותו זה יפתור את כל הבעיה, זה באמת צריך לעבוד בכל המשרדים, בכל המערכות, לאורך, לרוחב, לעומק וכו'.
מרב מיכאלי: אבל אני חושבת שההתחלה של מערכת בתי משפט, שמה שהם מתמחים בו זה עבירות מין, ובהתאמה מערכת כזאת במשטרה, בפרקליטות, במשרד החינוך, במשרד הרווחה וכו', זאת אומרת שבאמת יהיה גוף שהוא כמו לצורך העניין יועץ משפטי.
מרב מיכאלי: כמו שאין גוף שאין בו יועץ משפטי או יועצת משפטית, כך אתה צריך בכל גוף מישהו או מישהי שאחראי על הכשרה בנושא פגיעה מינית ומיניות.
מרב מיכאלי: מיניות ופגיעה מינית בכל אחד מהגופים האלה כל הזמן, חיים שלמים.
יוסף ג'בארין: יש מודל משווה כזה בעולם, של מדינות שייחדו בתי משפט לנושא?
מרב מיכאלי: כן.
מרב מיכאלי: ובמקומות שזה קרה התביעה מאוד מאוד השתכללה.
מרב מיכאלי: אבל הדבר החשוב ביותר בעיני, אותי תמיד שיקום, החלמה ומניעה.
מרב מיכאלי: זה בעיני הדבר הכי חשוב והכי משמעותי, עם כל הכבוד לעונשים.
מרב מיכאלי: אז יש דוגמאות כאלה.
יוסף ג'בארין: יישר כוח על העשייה בתחום.
יוסף ג'בארין: נשמע את משרד החינוך, דפנה צין, מדריכה ארצית למיניות ומניעת פגיעה.
יוסף ג'בארין: אחר כך אפנה גם למשרד המשפטים לקבל התייחסותם.
דפנה צין: תודה רבה.
דפנה צין: גם אני רוצה לברך על הדיון הכל כך חשוב הזה.
דפנה צין: אני שייכת ליחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית של שפ"י במשרד החינוך.
דפנה צין: אני רוצה להגיד שיש לנו מדיניות ברורה ומוסדרת בכל מה שקשור לפגיעה בילדים.
דפנה צין: יש לנו שלושה חוזרי מנכ"ל שמלווים אותנו בהתמודדות עם אירועים של פגיעה.
דפנה צין: אחד עוסק בנושא של חובת דיווח וחקירת תלמידים כעדים וקרבנות, חוזר מנכ"ל של התמודדות מערכת החינוך עם פגיעה מינית בין תלמידים לתלמידים, וחוזר מנכ"ל של אקלים מיטבי.
דפנה צין: דיברתם הרבה על הצורך בהכשרה, אז קודם כל אני רוצה להגיד שביחידה שלנו יש כ-80 מדריכים מכל המגזרים בישראל שעוברים הכשרה במהלך שנים רבות בנושא הזה, והם נותנים מעטפת מקצועית לכל מסגרות החינוך בארץ גם בנושא של הטמעה של הנושא, בנושא מניעתי, וגם בעקבות אירועים של פגיעה מינית בילדים.
דפנה צין: זאת אומרת, יש לנו מדריכים ויש לנו רכזים פסיכולוגיים מהאגף לפסיכולוגיה, ואולי אורנה תוכל להוסיף על זה, שנותנים הכשרה ליועצים, ומכאן בשיטת המניפה גם למורים.
דפנה צין: דיברתם הרבה על המורים.
דפנה צין: ההכשרה של חדרי מורים נעשית על ידי היועצים החינוכיים ותחת הכוונתנו של שפ"י.
דפנה צין: ישנן שתי יחידות ידע שמועברות למורים ועוסקות בפגיעות מיניות, יחידה שנקראת "אני רואה לך בעיניים", שגם מסבירה בכלל מה זאת פגיעה מינית.
דפנה צין: הזכרתם כמה קשה לילדים לפעמים לזהות ולהבין שהם עברו פגיעה, אז גם להסביר מה זאת פגיעה אבל גם לזהות סימני מצוקה.
דפנה צין: בתקופת הקורונה הרחבנו את זה גם לאיתור של סימנים מרחוק.
דפנה צין: אני רוצה להגיד משהו על ההכשרה.
דפנה צין: בתקופת הקורונה במיוחד היחידה הזאת של איתור סימני סיכון בעקבות פגיעה היא יחידת חובה לחדרי מורים.
דפנה צין: עוד דבר שהוא חובה בהכשרה, כאשר יועצים חדשים נכנסים למערכת החינוך, בשנתיים הראשונות הם חייבים לעבור יחידת חובה של פגיעה מינית בילדים.
דפנה צין: דבר נוסף, דיברתם על מניעה, ואני מסכימה מאוד שמניעה זה דבר משמעותי מאוד ומגיל צעיר מאוד.
דפנה צין: אז באמת באופן סדיר במהלך כל השנים, מגיל הגן ועד י"ב, מועברים שיעורי כישורי חיים במערכת החינוך גם בנושא של מיניות בריאה וגם של מניעת פגיעה על ידי המחנכים.
דפנה צין: לדוגמה, זה מאוד תלוי בגיל ההתפתחותי, אבל בגיל צעיר למשל אנחנו נדבר על המרחב שלי, נלמד אותם לזהות מתי נגיעות הן מתאימות, מתי הן לא מתאימות, מתי הן מבלבלות, מה זה סוד טוב וסוד רע, למי לפנות לעזרה.
דפנה צין: עם מתבגרים כבר ניכנס יותר להיכרות עם החוק, נדבר על לחץ חברתי ועוד.
דפנה צין: עוד דבר שאני רוצה להוסיף זה הנושא של שבוע מערכת החינוך.
דפנה צין: כמובן שאנחנו לא עובדים על הנושא רק במהלך שבוע אחד, אלא כל השנה, אבל כל שנה מערכת הבריאות מקדישה שבוע אחד בינואר שבו אנחנו שמים זרקור, וכל המערכת בארץ בכל המגזרים עוסקים בנושא של מניעת פגיעה מינית, וכל פעם אנחנו לוקחים נושא אחד שהוא מרכזי בו ובשבוע הזה אנחנו קובעים סדנאות חדשות גם למורים, גם לתלמידים, מפיצים מכתבים להורים ונותנים לילדים מקורות עניין ועזרה.
דפנה צין: אנחנו גם בקשר עם גורמי חוץ, רווחה, מרכזי הגנה שנכנסו לתמונה בצורה מאוד משמעותית, משטרה, כמובן מרכזי הטיפול במידת האפשר.
דפנה צין: הזכרתם את מחקר טריאנה, שאנחנו נתנו לו מעטפת רגשית לילדים כשהוא נערך, אבל להוסיף שבעקבות מחקר טריאנה מערכת החינוך הקדישה שנתיים שלמות, בתשע"ז ובתשע"ח, ומיקדה את שבוע המערכת בנושא של פנייה לעזרה, כדי לחדד לילדים לאן הם יכולים לפנות ומתי הם צריכים לפנות.
יוסף ג'בארין: מישהו ממשרד החינוך רוצה להוסיף בנושא?
יוסף ג'בארין: אורנה קרשטיין, ממונה על הכלה והשתלבות בשפ"י.
אורנה קרשטיין: אשמח להוסיף.
אורנה קרשטיין: אני אוסיף שמערך הרכזים של אגף פסיכולוגיה עבד על השתלמות רחבה לשירותים הפסיכולוגיים כדי להגביר מודעות ועבד במיוחד על נושא השאלה הישירה, להגביר את המודעות לשאלה הישירה על פגיעה מינית בכל הזדמנות שפסיכולוג פוגש ילד בסיכון באשר הוא.
יוסף ג'בארין: משרד המשפטים, ליאנה, בבקשה.
ליאנה מגד: צהריים טובים.
ליאנה מגד: אני מייעוץ וחקיקה פלילי במשרד המשפטים ואני מלווה את הנושאים של נפגעי עבירה, עבירות מין, קטינים, בגירים וכו'.
ליאנה מגד: אתייחס בשלוש נקודות קצרות שחשוב לי להדגיש.
ליאנה מגד: קודם כל, לגבי עבודת הוועדה הציבורית, שאנחנו כמובן מאוד מברכים עליה.
ליאנה מגד: היא נשמעת כל כך מעמיקה וחשובה.
ליאנה מגד: יכולים להיות לה היבטים, כמובן, גם בתחום הסוציאלי וגם בתחום המשפטי, וזה גם נראה לי איזשהו המשך לעבודה של ועדת ברלינר, אם כי מכיוונים קצת אחרים, ובאמת כיוונים חשובים.
ליאנה מגד: חשוב לשמוע את הילדים וחשוב לשמוע את העדויות ממקור ראשון.
ליאנה מגד: אני רוצה בהקשר הזה לומר שני דברים.
ליאנה מגד: קודם כל, אני כמובן מזמינה את הוועדה להיוועץ בנו בכל מה שנדרש בהיבטים המשפטיים, כמי שמלווים תיקוני חקיקה גם של משרד המשפטים וגם דיונים בכנסת וגם הצעות חוק פרטיות בכל מה שנוגע לתחומים האלה, גם לגבי קטינים וגם בגירים.
ליאנה מגד: אז כמובן שאנחנו לרשותכם בכל ייעוץ, ליווי וכו'.
ליאנה מגד: דלתנו פתוחה תמיד.
ליאנה מגד: נשמח להיות שותפים בכל מה שנדרש.
ליאנה מגד: הנושא השני שחשוב לי מאוד להדגיש, ונדמה לי שהוא עלה פה גם בדברים, הוא בשתי נקודות.
ליאנה מגד: בדיונים שאני מניחה שמתקיימים בוועדה והוועדה מחליטה על מה לשים את הדגש ובאיזה כיוון יהיו ההמלצות שלה אני ממליצה להתייחס גם לשתי אוכלוסיות מיוחדות.
ליאנה מגד: האחת היא האוכלוסייה הערבית, שמיד אומר עליה מילה, והאוכלוסייה השנייה היא האוכלוסייה החרדית.
ליאנה מגד: אני פה עושה זום-אין לנושא אחר, שכמובן יו"ר הוועדה מכיר היטב, וגם לדעתי העליתי את זה בדיון קודם בוועדה.
ליאנה מגד: הממשלה עוסקת באפיק אחר של פעילותה בנושא הפשיעה בחברה הערבית.
ליאנה מגד: יש עכשיו דוח מנכ"לים של משרדי הממשלה שפורסם בתחום הזה, והרבה מאוד התייחסות קונקרטית לפשיעה החמורה בחברה הערבית.
ליאנה מגד: אבל אני חושבת, וזאת עמדתי האישית אבל יש לה עוד ביטוי מעבר לעובדה שאני ליאנה וזאת עמדתי, שצריך להסתכל על חברות מסוימות ככאלה שיש בהן מאפיינים מיוחדים של פשיעה וקשיים מיוחדים של פשיעה.
ליאנה מגד: הנושא של קשר השתיקה בעבירות המין בחברה הערבית הוא נושא שמעבר לתת-הדיווח שיש בעבירות המין באוכלוסייה הכללית, יש לו היבטים קונקרטיים מיוחדים.
ליאנה מגד: ומי כמו כבוד שופטת בית המשפט המחוזי נאוה בן אור מכירה יותר ממני שבאמת יש היבטים מיוחדים לדבר הזה.
ליאנה מגד: גם מבחינת המענים שניתנים על ידי משרד הרווחה, ההיבטים המשפטיים של הדבר הזה, משרד החינוך וכו', נדרשת הסתכלות מיוחדת על הצרכים של האוכלוסייה הערבית גם בגלל הקשיים המובנים לחשוף את העבירות האלה יותר מאשר באוכלוסיות האחרות, ואני מקווה מאוד שהוועדה תתייחס גם לכך.
יוסף ג'בארין: אני מבין שהנושא הזה כן ייכנס למסגרת העבודה של אותה תוכנית ממשלתית?
ליאנה מגד: לא.
ליאנה מגד: לכן אני שמה את זה פה על השולחן.
ליאנה מגד: התוכנית הממשלתית שפורסמה כבר, דוח המנכ"לים כבר פורסם, עוסקת בנושא הפשיעה החמורה.
ליאנה מגד: היא תוכנית כלל ממשלתית נרחבת, והיא המשך של החלטות הממשלה הקודמות שהקצו משאבים להקמת תחנות משטרה בחברה הערבית, נושא כלי הנשק, נושא ארגוני הפשיעה וכו'.
ליאנה מגד: שם מדובר על הפשיעה החמורה.
ליאנה מגד: אין שם התייחסות קונקרטית לנושא של עבירות מין.
ליאנה מגד: הנושא הזה כן מטופל בפרקליטות, ואצלנו במשרד המשפטים כבר היו דיונים עם ארגוני סיוע בחברה הערבית בנוגע לפשיעה בעבירות המין, אבל זה נושא שהוא עדיין לא לובן דיו.
ליאנה מגד: נדמה לי שהצפתי את זה בעבר, ואני מזמינה את הוועדה לדון בזה.
ליאנה מגד: צריך לבדוק שיש מספיק מענים של ארגוני סיוע, של שירותי רווחה, של אנשים שדוברים את השפה, שמכירים את המטריה של מרכזי הגנה.
ליאנה מגד: יש פה הרבה עבודה שצריך לעשות.
ליאנה מגד: אני מזמינה גם את הוועדה הציבורית החדשה וגם את הוועדה בכנסת ומציינת את זה.
ליאנה מגד: האוכלוסייה הנוספת, שאני מודה שאנחנו כמשרד המשפטים עדיין לא הצלחנו לייחד חשיבה קונקרטית לגביה באופן מערכתי, היא החברה החרדית, שגם בה יש קשיים מובנים של חשיפת האירועים האלה מעבר לתת-הדיווח הכללי.
ליאנה מגד: גם בנושא הזה אני מזמינה את הוועדה לחשוב מה ההיבטים המיוחדים שיש שם, ומזמינה את עצמי כנציגת משרד המשפטים אחר כך לנסות להרים פרויקטים בנושא הזה.
ליאנה מגד: זה לגבי הוועדה הציבורית.
ליאנה מגד: אני רוצה להזכיר את דוח ועדת ברלינר, שמחר הוא עומד להיות מוצג גם על ידי חברי הוועדה וכמובן על ידי נשיאת בית המשפט המחוזי ויו"ר הוועדה דבורה ברלינר.
ליאנה מגד: מחר יהיה דיון כזה בוועדה לקידום מעמד האישה, בה יוצגו המלצות הדוח.
ליאנה מגד: הדוח הזה מתייחס להמלצות לגבי נפגעי עבירות מין בכלל והטיפול של כלל מערכת האכיפה בנפגעים האלה, ולכן גם בנפגעים קטינים.
ליאנה מגד: יש גם התייחסויות קונקרטיות לנפגעים קטינים, אבל כמובן חשוב גם להכיר.
ליאנה מגד: דבר אחרון, ובאמת מאוד משמח, הוא יוזמות ששר המשפטים מקדם לאחרונה, ואני רוצה להציג בפניכם שתיים מהיוזמות האלה שנמצאות ממש בשלבי כתיבת תזכירים שאמורים בקרוב לצאת לאור.
ליאנה מגד: האחד הוא הרחבה של חוק המרכז לגביית קנסות שהיום לפי סעיף 3(א) לחוק הזה לנפגעי עבירות מין קטינים ניתן פיצוי ביניים מטעם המדינה שמשלמת 10,000 שקלים לנפגע עבירת מין שזכאי לפיצוי מהנאשם.
ליאנה מגד: שר המשפטים מציע בתיקון מטעמו להרחיב את זה לנפגעי עבירות מין בגירים.
ליאנה מגד: זה דבר שלא קיים היום וזה יהיה מאוד חדשני, ואני מקווה מאוד שנצליח להעביר אותו.
ליאנה מגד: הנושא הנוסף הוא הרחבה של הסיוע המשפטי לנפגעי עבירות מין בכל מיני הקשרים, גם בהליכים פליליים, גם בהליכים אזרחיים.
ליאנה מגד: אלה יוזמות שלמשרד המשפטים כרגע חשוב מאוד לקדם אותן, ואני מקווה שנצליח לעשות.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, ליאנה.
אשרת שהם: אני רוצה להוסיף.
אשרת שהם: אני עומדת בראש שני פורומים חשובים שהוקמו בשנה האחרונה בפרקליטות, וזה פורום עבירות מין ופורום חקירות ילדים ומרכזי הגנה.
אשרת שהם: מדובר בכלי עבודה מאוד משמעותי שבו מרוכזים נציגות ונציגים מכלל הפרקליטויות והיחידות בפרקליטות, והדיונים בהם נועדו גם לאחד את העבודה, גם לדון בסוגיות שעומדות על הפרק וגם לקדם שיתופי פעולה עם גורמי חוץ וגם בתוכנו.
אשרת שהם: אני מציינת את הדברים הללו כי אני מאוד מאוד מברכת גם על עבודת הוועדה.
אשרת שהם: העובדה שאנחנו נשמע מכלי ראשון מסקנות, הצעות, מחשבות של קטינים, בין אם כאלה שלא הגיעו בסופו של דבר לתוך הליכים ובין אם כאלה שהיו בתוך הליכים, ונוכל להסתכל בסוג של מראה על העבודה שלנו, גם אם זה בדיעבד, זו הזדמנות מצוינת עבורנו ללמוד.
אשרת שהם: אני כבר יכולה להגיד שהיה לנו ממשק עם בחור מאוניברסיטת חיפה, ד"ר יונתן פיאמנטה, שחקר את הנושא של עדויות ילדים בבתי המשפט.
אשרת שהם: שמענו אותו בהכשרות שאנחנו עורכים בפרקליטות, והדברים שלו חלחלו גם לאופן שבו אנחנו עובדים, גם לאופן שבו אנחנו מנחים את הפרקליטים לעבוד גם עם ילדים וגם בעדויות.
אשרת שהם: אני חושבת שאלה דברים מאוד משמעותיים, ואני מצפה מאוד לשמוע את המסקנות של הוועדה ואת ההמלצות שלה.
אשרת שהם: אנחנו בוודאי כמובן מעמידים את עצמנו לשיתוף פעולה וללמידה משותפת.
אשרת שהם: אלה דברים שהם מאוד משמעותיים עבורנו.
אשרת שהם: שמעתי גם את דבריה של איילת רזין.
אשרת שהם: בוודאי שכל מערכת יכולה וצריכה להשתפר.
אשרת שהם: אני חושבת שאנחנו גם עשינו כברת דרך משמעותית אצלנו בהכשרה של פרקליטים.
אשרת שהם: אנחנו עושים את זה גם בשיתוף מכון חרוב, גם בעבודה של פורומים.
אשרת שהם: אנחנו חברות במרכזי הגנה.
אשרת שהם: אני באופן אישי הייתי שותפה גם להקמת מרכז הגנה דובר ערבית בירושלים, ואנחנו שותפות להנחיה של מרכזי הגנה בכלל הארץ.
אשרת שהם: הדבר הזה הוא בליבה של עבודת הפרקליטות.
אשרת שהם: העובדה היא ששני הפורומים האלה הם פורומים שהוקמו בשנה האחרונה, וזה אומר שהפרקליטות שמה את זה גם ביעדים שלה וגם כדבר מאוד משמעותי.
אשרת שהם: זה לא דבר שנזנח אצלנו, ואני חושבת שכל דבר שנוכל ללמוד ממנו ולהתקדם יכול לקדם אותנו.
אשרת שהם: אנחנו עושים עבודה משלנו, כמובן, כדי לשפר את העבודה.
אשרת שהם: היינו שותפים כמובן גם לוועדת ברלינר שתוצג מחר על מסקנותיה, כולל קטינים ושותפים.
אשרת שהם: אני חייבת לומר כמעט על בסיס יום-יומי עם יוזמות חקיקה ויוזמות לשיפור.
אשרת שהם: בימים אלה עסקנו בנושא של עדות שלא בפני נאשם וכו'.
אשרת שהם: כל מיני דברים שאמורים לסייע ולהקל על האופן שבו ההליך קורה.
אשרת שהם: יש הרבה עבודה, יש עוד מה לעשות, יש תיקים שנסגרים, יש תיקים שלא מוגשים, יש תיקים שהם מורכבים.
אשרת שהם: אבל אנחנו בעבודה מתמדת, ואני חייבת לומר כאן שזה בליבת עבודת הפרקליטות בימים אלו, גם הנושא של נפגעי עבירה קטינים ובמיוחד נפגעי עבירה קטינים בעבירות מין.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, אשרת.
יוסף ג'בארין: ליאנה, התייחסת לחברה הערבית והחברה החרדית.
יוסף ג'בארין: האם יש לכם מסמך או חומר שאתם יכולים להצביע על הייחוד של שתי האוכלוסיות האלה?
יוסף ג'בארין: איפה זה עומד אצלכם?
ליאנה מגד: אני חושבת שמפסקי הדין זה עולה בצורה מאוד ברורה, וגם מהחוויה של פרקליטים.
ליאנה מגד: גם אני הייתי בפרקליטות, אבל יש פה פרקליטות מנוסות שמרכזות את הנושאים האלה.
ליאנה מגד: כל פרקליט שדיבר עם מתלונן או עם המשפחה שלו או עם האימא שמלווה את המתלונן לעדות, או בבית המשפט או בראיון עד בפרקליטות, מרגישים את הדברים האלה.
ליאנה מגד: הקושי גם בתמיכה הסביבתית, גם הקושי בתוך חברה מסורתית לפעמים, גם לפעמים ההיכרות עם חוקרים בתחנת המשטרה המקומית שלא מאפשרים לך לחשוף את הדברים, גם ההשפעות שיכולות להיות לזה בהקשרים של חתונה בהמשך או בהקשרים נרחבים יותר בסביבה המשפחתית.
ליאנה מגד: אני חושבת שזה כמעט מן המפורסמות, אבל אנחנו כמובן יכולים גם למצוא את זה בפסיקה קונקרטית.
ליאנה מגד: אני כן אומרת שוב שבנושא של החברה הערבית היה כבר דיון שריכזה הפרקליטות בנושא הזה לגבי קשר השתיקה המיוחד בעבירות האלה.
ליאנה מגד: אני לא יכולה להגיד שהעבודה המערכתית שלנו הושלמה.
ליאנה מגד: באמת חשוב להסתכל על זה גם בהקשר של המענים שניתנים על ידי משרד הרווחה, מקלטים, מרכזי סיוע, מרכזי הגנה וכו', לראות שיש מספיק מענים לאוכלוסיות מיוחדות כאלה.
יוסף ג'בארין: אז אולי זו ההזדמנות לעבור למשרד העבודה והרווחה.
יוסף ג'בארין: איזבל סרי, בבקשה.
איזבל סרי לוי: תודה רבה, היושב-ראש.
איזבל סרי לוי: אני מנהלת תחום פגיעות מיניות בילדים ונוער.
איזבל סרי לוי: בהמשך לדברים שאמרו בתחילת הדיון, יש לי הזכות מבוקר עד לילה לעסוק רק בנושא של פגיעות מיניות בילדים ונוער.
איזבל סרי לוי: אני אומרת את זה לשמחתי למרות שזה נשמע נורא, כי אני אחד מכמה אנשים במשרדי ממשלה שכן עוסקים בתחום הזה ובנושאים האלה באופן מלא.
איזבל סרי לוי: זאת אומרת, יש נציגות במשרדי ממשלה שהנושאים האלה מעסיקים אותנו, הם חלק מהעשייה היום-יומית שלנו.
איזבל סרי לוי: מבחינת משרד הרווחה יש לנו רצף מאוד גדול של שירותים.
איזבל סרי לוי: באופן מסורתי משרד הרווחה הוא זה שמקבל דיווחים על ילדים שיש חשד שהם נפגעו מינית.
איזבל סרי לוי: כמובן דואג להגנה לילד שזקוק להגנה ולטיפול והגנה בהמשך הדרך.
איזבל סרי לוי: יש שיכול להישאר בביתו יקבל טיפול בביתו, וילד שחלילה הפגיעה המינית קורית באופן כזה שהוא לא מוגן בביתו, אז נדאג לו למקום חלופי.
איזבל סרי לוי: יש לנו מרכזי ההגנה שאנחנו שותפים עם עוד משרדי ממשלה.
איזבל סרי לוי: לא אאריך בכל הרשימה של המשרדים השותפים.
איזבל סרי לוי: אני כן רוצה להגיד בפורום הזה של ועדה לזכויות הילד שזכותו של קטין שנפגע מינית או אחרת להגיע למרכז הגנה.
איזבל סרי לוי: ילד שנפגע, נער, נערה, עד יום לפני גיל 18, לא צריך להגיע לתחנת המשטרה, לא צריכים להתנהל חקירות בתחנת המשטרה.
איזבל סרי לוי: נערה שנאנסה, יש לנו סיפורים מאוד קשים.
איזבל סרי לוי: לא רק אילת, יש גם סיפורים נוספים לצערי.
איזבל סרי לוי: הנערות האלה צריכות להגיע למרכז הגנה, בין אם צריך לפתוח את מרכז ההגנה ב-19:00 בערב, אלה דברים שקורים.
איזבל סרי לוי: צריך להיחקר ולפגוש עובדים סוציאליים וצוות שזאת המומחיות שלהם.
איזבל סרי לוי: דיברתם על התמקצעות, יש מקום שהוא מומחה ומתמקצע בתחום של עבירות מין ועבירות אחרות בקטינים, ובואו ניעזר בו.
איזבל סרי לוי: ושאני לא אשמע עוד פעם שנערה שנאנסה הולכת לתחנת המשטרה ונחקרת שם ואחר כך הולכת לכל מיני מקומות נוספים וממשיכה את החקירה שלה שם.
איזבל סרי לוי: חבל, יש לנו שירותים טובים וצריך להשתמש בהם ולהכיר אותם ולהיעזר בהם.
איזבל סרי לוי: משרד הרווחה מספק היום טיפול במרכזים אזוריים ללא כל עלות, טיפול מקצועי ברמה מאוד גבוהה לכל ילד שנפגע מינית.
איזבל סרי לוי: המרכזים עובדים צמוד מאוד עם מחלקות הרווחה.
איזבל סרי לוי: ההפניה היא דרך מחלקות הרווחה מסיבה פשוטה, שלחלק מהמקרים יש חובת דיווח ולכל המקרים של ילד שנפגע מינית יש חובה לוודא שהפגיעה מאפשרת שהוא יכול להישאר בבית ולקבל טיפול בבית ביחד עם הוריו, ושהוא לא ייחשף לאיזושהי סכנה אם הוא ילך לטיפול וההורים שלו חלק מהטיפול, ובעצם הם יכולים להיות חלק מהפגיעה בו.
איזבל סרי לוי: גם אם הורה הוא לא זה שפגע, הורה שלא תומך בילד שלו, הורה שלא מאמין לילד שלו שהוא נפגע, הוא לא יעזור לילד שלו להתרפא ולהשתקם, והטיפול הזה מיועד לשיקום ולריפוי ולהמשך הדרך.
מלי אורגד: אני רוצה להוסיף.
מלי אורגד: אני מנהלת שירות לטיפול בטראומה ומשבר.
מלי אורגד: ארצה להוסיף כמה דברים שאיזבל לא התייחסה אליהם, ולהתייחס קודם ליוזמה החשובה של הוועדה הציבורית שכרמית הציגה.
מלי אורגד: לצערנו ידענו עליה רק בשבועות האחרונים, אבל אנחנו בהחלט ובוודאי נסייע לוועדה להגיע לאלף מרואיינים נפגעים ונפגעות.
מלי אורגד: רק לומר שמשרד הרווחה מטפל ביותר מ-2,500 בגירים שמתוכם 80% נפגעו בילדותם, על פי נתונים שאספנו בשנת 2019, ולכן בהחלט נסייע לנו וחשובות לנו אותן תוצאות של הוועדה הזאת.
מלי אורגד: איזבל התייחסה לחלק של הקטינים.
מלי אורגד: אני אוסיף ואומר שבנוסף ל-3,000 מטופלים קטינים ו-19 מרכזים שאנחנו אחראים עליהם, יש לנו עוד 62 יחידות ומרכזי טיפול שמטפלים בבגירים.
מלי אורגד: אנחנו נותנים בהחלט טיפול מותאם, גם תרבותית, גם יש נגישות, יש לנו מרכזים מרמת הגולן ועד אילת.
מלי אורגד: הטיפולים הללו ניתנים חינם, ללא עלות, ללא הגבלת זמן.