GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הדר אליהו: כי מה שאני שומעת בשעה האחרונה, אמנם דיברו בעיקר על בתי ספר ולא על מועצות רשותיות אבל זה לא משנה את ההבנה שלי שיש פער בין דברים נפלאים שקורים ברמת המטה והדברים לא מחלחלים עד הסוף ברמת התפיסה הפנימית של כל איש חינוך בחשיבות של הדבר הזה, ולא משנה מי איש החינוך הזה, אם המחנך או מנהל בית הספר, ויש המון המון אנשי חינוך שנמצאים שם ביג-טיים, אבל מסתבר שיש גם מי שלא ולעולם אנחנו באמת נדרשים להקטין כמה שיותר את האחוזים של מי שעדיין לא נמצא במקומות שאנחנו מבקשים לקדם.
הדר אליהו: בשביל זה אני באה ואומרת שאני מאוד מסכימה שצריך לעשות פה איזה שהוא מהלך כוללני שמקדם קודם כל את תפיסת העבודה, תפיסת העבודה שמדברת מרמת מטה עד אחרון התלמידים ואנשי החינוך, וכן, גם ההורים צריכים להיות שותפים בעניין הזה, ולא שמעתי פה את פורום ועד ההורים הארצי, לא יודעת אם הם נמצאים כאן, אני חושבת שחשוב שהם יקחו חלק בזה, ואני גם יודעת, שמעתי את איתי מדבר על איזה שהוא תקן ברשות המקומית, אני חושבת שזה טיפונת מוקדם.
הדר אליהו: אני לא מבטלת את הסיפור הזה אבל זה בעצם השלב הבא שצריך לבחון אותו, הוא הרבה יותר מורכב, וכמובן אנחנו נדבר עליו בבוא העת.
הדר אליהו: יש לי גם בקשה ואני מסיימת בזה.
הדר אליהו: כפי שאמרתי, מחלקות הנוער ברשויות המקומיות הן מובילות את מועצות התלמידים והנוער הרשותיות שבעצם ניזונות מתוך בתי הספר אבל לא רק, אלא גם מתנועות הנוער, ארגוני הנוער וגורמים אחרים וגם תלמידים שגרים ברשות אך לא לומדים בה, וזאת אמירה מאוד חשובה.
הדר אליהו: מה גם שהתיכונים ברובם הם בבעלות הרשות המקומית וכמובן בניהול משותף עם משרד החינוך.
הדר אליהו: אני מאוד מבקשת, היה וניכנס לאיזה שהוא תהליך של גיבוש אותה תפיסת עבודה שתהיה איזה שהוא בסיס, אולי גם אחר כך להיבטים משפטיים מובהקים יותר או תקנים או מה שזה לא יהיה, שמרכז השלטון המקומי יהיה שותף לכתיבה ולבנייה הזו.
יוסף ג'בארין: תודה הדר.
יוסף ג'בארין: איתי יש עוד נציג לפני שאנחנו מסכמים?
איתי קרויטורו: אין נציג ספציפי שלנו אבל כן הבנתי שטל מדר ממועצת תנועות הנוער מבקשת לדבר.
יוסף ג'בארין: רק לבדוק אם יש נציג מועצת ההורים הארצית נשמע, ואם לא, נסכם.
תמי ברנע: אין נציג של ההורים.
תמי ברנע: הם רשומים אבל לא נמצאים.
טל מדר: שלום.
טל מדר: אחר צהריים טובים, תודה רבה על ההזמנה ועל הדיון החשוב.
טל מדר: שמעתי את הדברים בדיון בעיקר גם סביב ההתייחסויות למצוקות ולקושי של הנוער בחינוך הפורמלי, אי השיתוף בקבלת ההחלטות.
טל מדר: אני כמובן מתחברת לזה מתוך המקום המייצג מאות אלפי בני ובנות נוער מתנועות וארגוני נוער, שעדיין יושבים ומחכים גם לחידוש הפעילות הבלתי פורמלית שהיא עוגן מאוד משמעותי בחיי היום יום שלהם.
טל מדר: לצד הקושי, הייתי רוצה להביא איזו שהיא זווית שמאירה את האפשר בתוך המצוקות הגדולות שהוצגו כאן לאורך השעה האחרונה.
טל מדר: בחודש וחצי האחרונים מועצת תנועות הנוער מנהלת ממש קבינט נוער שמורכב מחברים וחברות מכל התנועות והארגון במת"ן, ולשמחתנו סמנכ"לית ההסברה במשרד הבריאות עינב שמרון מצאה את הקבוצה הזאת כקבוצה בעלת ערך ומשמעות ובעצם כחלק מהפתרון.
טל מדר: אני רגע מתייחסת לעולם הקורונה ומצב התחלואה, למעשה כבר כמעט קרוב לחודשיים שהיא נפגשת בשיחות זום אחת לשבוע, לא מוותרת, לשיחה של בין שעה לשעה וחצי, קשה להמעיט בערך של החוויה שהחניכים עוברים בכזאת שיחה, שקודם כל נציגות בכירה ממשרד הבריאות פונה אליהם, שומעת אותם ומדברת איתם.
טל מדר: זה דבר אחד.
טל מדר: דבר שני, בני הנוער שם משתפים ומספרים ומציפים דברים שאנחנו יודעים בוודאות שמגיעים אחר כך למקבלי ההחלטות, סתם כך כדי לסבר את האוזן, בטיוטה הראשונה שהוצגה לממשלה על היציאה מהסגר, החינוך הבלתי פורמלי היה בשלב 6.
טל מדר: לאור הקולות שבאו מקבוצת בני הנוער, שטווחו גם לדרג סמנכ"לית ההסברה והגיעו לכל מי שהיה צריך, החינוך הבלתי פורמלי עלה לשלב 3.
טל מדר: לצערי כרגע גם כל שלב 3 נמצא בדחיה עקרונית ומה שאושר אתמול אושר גם לא על דעת המשרד, אבל אני חושבת שעצם השיח הזה שמתקיים עכשיו והשיח שמאפשר לבני הנוער לראות את עצמם או למשרד הבריאות לראות את בני הנוער כפתרון לבעיה ולא כבעיה, כשותפים שמסוגלים להיות אלו שלוקחים את האחריות לדאוג לעצמם ולדאוג לחברה שלהם, זה בעיני שיח שהוא כרגע מאוד קטן, לא בהכרח מספיק, אבל אני חושבת שהוא המודל והדוגמה שאליו אנחנו צריכים לכוון ואליו אנחנו צריכים לשאוף.
יוסף ג'בארין: תודה רבה טל.
יוסף ג'בארין: איתי, דובר אחרון?
איתי קרויטורו: אני רק אגיד כי אין לנו את האפשרות, לעוד אדם שיש לנו גם נציגים שעושים פעילות בבתי הספר היסודיים, זה לא תחתינו אבל כן כתבו לי שיש שם עשייה מאוד משמעותית, אז מבחינת הנוער לנו יש את עדי הנציגה של החינוך הממלכתי דתי שהצליחה לעלות אז נשמח לתת לה לדבר.
איתי קרויטורו: לגבי היסודיים אני יודע שיש כאן גם נציג אבל זה באמת לא תחתינו.
יוסף ג'בארין: אם יש נציג של היסודיים נשמח לתת לו.
איתי קרויטורו: אז מבחינתנו יש את עדי ויש כאן מישהי מהיסודיים שתשמח לדבר.
יוסף ג'בארין: נשמע את עדי ואת נציג היסודי, ואז תכין, איתי, דברי סיכום ואחר כך אני אסכם.
יוסף ג'בארין: בבקשה עדי.
עדי שמינס: אני נציגת המועצות הדתיות של החינוך הדתי.
עדי שמינס: אני הייתי רוצה להעלות כאן שני נושאים שבעיני מאוד חשובים.
עדי שמינס: אחד זה באמת הבחירה של הבגרויות הפנימיות שאיתי הזכיר קודם.
עדי שמינס: לפחות אצלנו באולפנה יש בחירה בתנ"ך ובתושב"ע כמה יחידות לעשות, וכאן בבגרויות הפנימיות לא קיבלנו שום בחירה של איזה בגרות לעשות פנימית ואיזו בגרות חיצונית.
עדי שמינס: זה עוד משהו שגורם לבטחון של התלמידים, אם הזכרנו כאן איזה שהוא בטחון, אז לתת לנו את האפשרות לבחור איזו בגרות לגשת פנימית ואיזו חיצונית, במידה וזה מתאפשר כמובן.
עדי שמינס: הדבר השני הוא הנושא של החוסר במחשבים ובאמצעים טכנולוגיים.
עדי שמינס: אצלנו זה לא בגלל שיש אולי חוסר בתקציבים או דברים כאלה, אלא באמת בגלל שיש משפחות שהן עם המון ילדים ואין את האפשרות הזאת לשישה-שבעה מחשבים או אמצעים טכנולוגיים לכולם ואצלנו כולם לומדים חופף באותן שעות וזה משהו שמקשה לי ולאח שלי למשל, כל המבחנים יוצאים חופפים ולפעמים אחד עושה חצי מבחן בטלפון, השני מעביר את הטלפון לאחר, זה גם משהו שבעיני צריך למצוא לו פתרון כי הוא קצת לא הגיוני.
עדי שמינס: תודה.
יוסף ג'בארין: נושאים חשובים.
יוסף ג'בארין: הנושא האחרון בהחלט עולה כל הזמן בדיוני הוועדה, לגבי המחסור באמצעי קצה.
יוסף ג'בארין: גם ריטה התייחסה לזה בחינוך הערבי ובהחלט נושאים שאנחנו נמשיך לקדם אותם.
יוסף ג'בארין: תודה עדי.
יוסף ג'בארין: נציגת החינוך היסודי בבקשה.
תמי ברנע: אורנה שלי, מנהלת בית ספר.
אורנה שלי: חזרנו אליך אורנה.
אורנה שלי: נעים מאוד, אני שמחה שאני מצליחה לומר את דבריי.
אורנה שלי: אני מברכת אותך חבר הכנסת על הדברים המאוד משמעותיים שאתה מקדם, אני רוצה להציג שני דברים מאוד - - - אחד – אני מאוד נלהבת מהנושא שתהיה נציבות ילדים, אני מאוד מאמינה בכוח של הילדים.
אורנה שלי: אני אשתף בקצרה מה שאני עושה בבית הספר.
יוסף ג'בארין: את מנהלת בית ספר יסודי?
אורנה שלי: אני מנהלת בית ספר יסודי שיש לו גם כיתה ז' והוא צומח עד י"ב.
אורנה שלי: זה יהיה בית ספר מא' עד י"ב.
אורנה שלי: נכון לעכשיו יש לי גם כיתה ז', 700 תלמידים בבית הספר עם שתי כיתות של חינוך מיוחד.
אורנה שלי: אני מאוד מאמינה בנציבות, אני אמנם המנהלת הפורמלית של בית הספר אבל בית הספר מתנהל עם תלמידים ועם הורים.
אורנה שלי: המקום של תלמידים בבית הספר בקבלת ההחלטות היא מאוד משמעותית.
אורנה שלי: אני מאוד מאמינה בכוח הזה שבא ואומר שילד יכול לקבל החלטה כבר בגיל מאוד צעיר ושצריך ללמד ילדים לקבל החלטות בגיל מאוד צעיר.
אורנה שלי: זאת אומרת, אנחנו מבססים את אורח החיים של בית הספר על זכויות ילדים, על האמנה לזכויות ילדים, החל מכיתה א' אנחנו מלמדים אותם את האמנה, התקנון שלנו בנוי על האמנה.
אורנה שלי: עשינו שינוי יחד עם הילדים בהתאם לקורונה, מה שנקרא הלמידה מרחוק, התקנון עבר שינוי, הכל יחד עם ילדים, ילדים אצלנו בוחרים מחנך בבית הספר.
אורנה שלי: אני מאוד מאמינה שילד צריך לעשות את ההתאמה למחנך שהוא רוצה שילווה אותו בדרכו.
אורנה שלי: אני חושבת שאנחנו מדברים על ה תהליכים שיש להם משמעות בבחירה של הילדים של איך ייראה בית הספר.
אורנה שלי: אנחנו יצרנו האקאתון כאן בבית הספר, והילדים יחד עם ההורים הצביעו בצורה מאוד מפורשת איך הם רוצים שבית הספר שלהם ייראה, לא לשנה הקרובה אלא ל-20 השנים שיבואו אחר כך, ולפי מה שהם קבעו ברמה האסטרטגית, ברמה של תכנים, ברמה של דרך לימוד, בעצם אחד לאחד אנחנו עשינו את השינויים וההתאמות.
אורנה שלי: זאת אומרת, אני רואה בילדים שותפים מלאים לדרך העבודה של בית הספר.
אורנה שלי: אני צומחת עם הילדים אז אני מוכרחה לומר שככל שהם גדלים החשיבה שלהם פורצת דרך, מאוד שונה, יש להם אמירות ולפעמים הם אפילו מקשים יותר על עצמם.
אורנה שלי: אם אנחנו קצת שחררנו הם אפילו מקשים יותר.
אורנה שלי: אבל אני חושבת שזה מודל, ולכן גם מבקרים אצלנו מהארץ ומהעולם כי זכויות הילד הוא חלק מהיום-יום שלנו.
אורנה שלי: אנחנו לא מדברים זכויות אלא אנחנו נותנים זכויות לילדים, זה לא ברמה של לדבר את הדברים.
יוסף ג'בארין: בהחלט יוזמה חשובה ומבורכת.
יוסף ג'בארין: אגב, מה קורה אצלכם לגבי הכיתות שלא חזרו, כיתות ז' למשל?
יוסף ג'בארין: הם הגיעו בכלל לבית הספר?
אורנה שלי: בוודאי, הם הגיעו.
אורנה שלי: הם מגיעים, ילד שהיה קצת מנותק קשר המורים הלכו לביקור בית, אין ילד שנשאר מאחור.
אורנה שלי: עם כל ילד יש את השיח המאוד צפוף עם הילד, לא עם ההורה שלו, קודם כל עם הילד.
אורנה שלי: כך שאצלי לדוגמה אין בעיה של מצלמות, כולם פותחים את המצלמות.
אורנה שלי: המצלמה היא חלק בלתי נפרד כי אתה רוצה לראות איפה הילד נמצא, מה קורה איתו.
אורנה שלי: לכן יש ביקורי בית, הולכים לביקורי בית, הילדים הגיעו לבית הספר, היום נפגשתי עם הילדים והם פשוט משוועים לחזרה לבית הספר, על זה אין שום ספק, אבל הם גם שותפים לבניה של בית הספר.
אורנה שלי: לתכנית הלימודים של בית הספר.
אורנה שלי: הם גם מעריכים את המורים, הם נותנים משוב למורים.
אורנה שלי: הם חלק בלתי נפרד מאורח החיים.
אורנה שלי: אי אפשר לנתק בית ספר ולהגיד שזה מורים והנהלה.
אורנה שלי: זה מורים, תלמידים והורים.
אורנה שלי: אבל החלק שלהם הוא חלק מאוד מאוד גדול.
אורנה שלי: אני אשמח להיות חלק מהנציבות שתזמינו אותי ושאקח חלק מהנציבות.
יוסף ג'בארין: תודה אורנה, בשמחה.
יוסף ג'בארין: אני שמח שיצא לך לשתף אותנו בניסיון החשוב שלכם.
יוסף ג'בארין: אנחנו הגענו לסיכום.
יוסף ג'בארין: כפי שאתה רואה איתי, דיון יכול להמשך כשעתיים ויש עוד הרבה נושאים שלא הספקנו לגעת בהם.
יוסף ג'בארין: אני אתן לך לסכם ואחר כך אומר כמה מילים.
איתי קרויטורו: אני חושב שראינו דיון באמת יוצא דופן שלא רק דיבר על שיתוף בקבלת החלטות אלא שיתף בקבלת הדיונים האלה ובשיקוף של הדברים בשטח את בני הנוער וכלל הגורמים בשיח נכון.
איתי קרויטורו: אנחנו רואים את שיתוף בני הנוער בקבלת ההחלטות ממה שעלה בדיון הזה כדבר מהותי - - - מכבוד האדם והוא לא מותרה, יש צורך ברור ומובהק שעולה בנוגע להסדרה גם של מדיניות וגם של מנגנונים של שיתוף בני נוער וילדים בקבלת ההחלטות בתוך מערכת החינוך ומחוצה לה בעזרת הרשויות המקומיות ומערכת החינוך.
איתי קרויטורו: דווקא בתקופת הקורונה אנחנו רואים את הכוח שבשיתוף בני הנוער בקבלת החלטות בהעצמה של הערך העצמי של תחושת השייכות ושל החוסן הנפשי.
איתי קרויטורו: אנחנו במועצה כמובן נמשיך לעקוב אחרי כל פניות בני הנוער שעלו כאן ואנחנו מברכים על השותפות עם הוועדה ומצפים להמשך השיתוף הזה בסוגיות וכמובן נעדכן בכל דבר שיהיה רלוונטי.
יוסף ג'בארין: תודה רבה כבוד היו"ר החליפי.
יוסף ג'בארין: תודה לך, לכל הנציגים של המועצה שהגיעו והשתתפו בדיונים.
יוסף ג'בארין: תודה גם לכל הדוברים.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שנוכל גם באמת לקיים את המסורת הזו של שותפות יחד איתכם, לא רק ביום הבינלאומי לזכויות הילד, אלא גם בהזדמנויות תוך כדי השנה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה בסיכום מהיר, שתי נקודות שעלו בעניין הקורונה.
יוסף ג'בארין: אני מקווה וזו קריאה של הוועדה, שמשרד החינוך ישתף את מועצת התלמידים במתווה שיפורסם בקרוב בעניין פתיחת המצלמות ולקחת לתשומת לבם את דעותיהם של התלמידים.
יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפעול לכך שכל התלמידים יוכלו להיפגש עם מורה, עם חלק מחבריהם, הייתי אומר לפחות פעם בשבוע.
יוסף ג'בארין: המתווה מאפשר זאת אבל צריך לוודא שזה אכן קורה בכל מוסדות החינוך.
יוסף ג'בארין: ברמה הכללית יותר הוועדה קובעת שהזכות לשמוע את דעתם של הילדים, של התלמידים, ולשתף אותם בקבלת החלטות היא זכות חשובה ומשמעותית, היא זכות שמוכרת באמנה הבינלאומית לזכויות הילד ולכן אנחנו קוראים לגבש מדיניות שתבטיח שיתוף בני נוער ותלמידים בהליכי קבלת החלטות ולעגן מדיניות זו בחוקים ובנהלים.
יוסף ג'בארין: הוועדה גם קובעת שיש צורך לפעול להעלאת המודעות של התלמידים לגבי הזכות שלהם להשמיע את קולם ולהיות שותפים בהחלטות שמשפיעות עליהם והנוגעות להם ולכן חשוב לפעול להעלאת המודעות הזו במוסדות החינוך ובמסגרות הנוער.
יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת ליישם את החובה למינוי ועדה לזכויות הילד, ועדה רשותית בכל ישוב וישוב.
יוסף ג'בארין: אנחנו קוראים למנות יועץ לענייני ילדים ולרווחת הילדים בכל רשות מקומית.
יוסף ג'בארין: אנחנו נבחן גם את האפשרות לקדם חקיקה שתקדם את הנושא הזה.
יוסף ג'בארין: שוב, אני רוצה להודות לכם על הדיון החשוב ועל הדיונים של היום החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: תודה לכולם.
יוסף ג'בארין: נמשיך את שיתופי הפעולה.
יוסף ג'בארין: וסליחה מאלה שהזמן לא איפשר לשתף אותם בדיונים.
יוסף ג'בארין: אני פותח את הישיבה של הוועדה לזכויות הילד בדיון מיוחד גם לרגל היום הבינלאומי לזכויות הילד וגם לציון יום הנגב ביוזמת חברי ח"כ סעיד אלחרומי.
יוסף ג'בארין: הדיון שלנו הבוקר מתמקד בסוגיה, הייתי אומר כאובה, של ההשפעה של הריסת בתים בנגב על הילדים הערבים כאשר אני פותח בנתונים המאוד קשים שאני מקבל מהמשרד לביטחון פנים לפיהם בשנת 2019, בשנה האחרונה, נהרסו 2,241 מבנים בישובים הערבים בנגב, שוב, 2,241 מבנים בישובים הערבים בנגב, מתוכם למעלה מ -600 מבנים הם בתי מגורים.
יוסף ג'בארין: יותר מ-600 מבנים שהם בתי מגורים, שזה בעצם אלפי אנשים ואפשר לומר אלפי ילדים גם.
יוסף ג'בארין: בשנת 2018 גם, אנחנו מדברים על הריסה של 2,226, בשנת 2017 – 2,200 מבנים, זאת אומרת אפשר לדבר על כ-7,000 מבנים בנגב שנהרסו בשלוש השנים האחרונות.
יוסף ג'בארין: מאחורי רבים מהמבנים הללו עומדות משפחות שנהרס ביתם, במשפחות חיו ילדים שנותרו ללא קורת גג, ללא בית וללא זכויות בסיסיות.
יוסף ג'בארין: לפי נתונים שקיבלתי מעמותת "סיכוי" לקראת הדיון, ההערכה שלהם היא שכל ילד שביעי בנגב סובל מהריסת ביתו.
יוסף ג'בארין: אחד מכל שבעה ילדים.
יוסף ג'בארין: אני אוסיף ואדגיש גם בפתח הדברים שבסוף השבוע קיבלנו הודעה אפשר לומר משמחת, על הקפאת האכיפה לפי חוק קמיניץ.
יוסף ג'בארין: אפשר להשתמש בטרמינולוגיה של משרד המשפטים על הקלה במדיניות האכיפה.
יוסף ג'בארין: יושבים איתי כרגע בדיון ח"כ אחמד טיבי יו"ר סיעת הרשימה המשותפת שבוודאי יתייחס לכך, ח"כ אימאן ח'טיב יאסין וח"כ עאידה תומא סלימאן שאני בטוח שגם יתייחסו לנושא.
יוסף ג'בארין: ההודעה המשמחת היא פרי מאבק ארוך שלנו נגד המדיניות המחפירה והאכזרית של הריסת בתים אלא שגם על פי הודעת משרד המשפטים, ההקלה באכיפה, בטרמינולוגיה של משרד המשפטים, אינה כוללת את הישובים הערבים בנגב.
יוסף ג'בארין: אני אומר שדווקא הישובים הללו, שצריכים פרק זמן לתכנן ולהתפתח ולהסדיר את הנושאים הבוערים הללו, דווקא שם בינתיים ההקפאה לא חלה, אז אנחנו בטח נשמח לדון בנושא מול נציגי משרד המשפטים.
יוסף ג'בארין: בכפרים הלא מוכרים או משוללי ההכרה בנגב אנחנו מדברים על כ-150 תושבים מתוך כ-270,000 תושבים בנגב.
יוסף ג'בארין: כל הריסה, בין אם זה שם, בין אם זה בכפרים המוכרים, כל הריסה היא פגיעה במשפחה, פגיעה בילדים ופגיעה קשה, אפשר לומר אנושה, במרקם החיים המשפחתי.
יוסף ג'בארין: אז אם כן, הדיון על ההחלטה האחרונה, ההשפעה שלה על יישובי הנגב, מה מתוכנן מבחינת המדיניות, אילו הסדרים מתוכננים בעניין הזה וכמובן גם לרגל היום הבינלאומי לזכויות הילד וגם לרגל הדיון הזה לציון יום הנגב, אני חושב שהשאלה שלנו, אנחנו רוצים להבטיח, כיצד אנחנו יכולים להבטיח שילדים, הילדים של כולם יחיו במדינה שאינה הורסת את בתיהם.
יוסף ג'בארין: אפתח את הדיון עם ח"כ אחמד טיבי, יו"ר סיעת הרשימה המשותפת.
אחמד טיבי: תודה רבה ח"כ ג'בארין, מכובדי היו"ר.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות לחברנו ח"כ אלחרומי שיזם את הדיון על יום הנגב, שישיבות מיוחדות באספקטים שונים של חיי התושבים מתקיימות בוועדות הכנסת השונות.
אחמד טיבי: אין ספק שלהריסת בית יש השלכות על כל המשפחה, על המשפחה הגרעינית ועל החברה, על הסביבה, לרבות על הילדים.
אחמד טיבי: והיות ואנחנו מדברים בסמוך להודעה של משרד המשפטים על הקפאת חוק קמיניץ, חשוב לומר, חוק קמיניץ עם כל חומרתו, במקור לא התייחס לנגב.
אחמד טיבי: מה שקורה שם זה חוק התכנון והבניה והיישום של ההריסות הוא קשה ביותר בנגב.
אחמד טיבי: ללא קשר לקמיניץ.
אחמד טיבי: ללא קשר להחמרה של חוק קמיניץ.
אחמד טיבי: כל יום מתקבלים דיווחים על הריסות שם.
אחמד טיבי: וההריסות הן של פרט, של משפחה, וילדים סובלים מכך.
אחמד טיבי: אנחנו מתרכזים בדיון הזה בוועדה לזכויות הילד בהשלכות החברתיות, הנפשיות, הכלכליות והחינוכיות גם על ילדים.
אחמד טיבי: אפרופו ההודעה של משרד המשפטים שהתייחסת אליה לגבי הקפאת חוק קמיניץ, שאחר כך הם אמרו, גם היועמ"ש מנדלבליט וגם קמיניץ עצמו, שמדובר בהקלה ביישום, אנחנו אימצנו באופן מלא יום לאחר ההחלטה את ההודעה של - - - מרכז התכנון האלטרנטיבי, שהוציא הודעה מקצועית, מדויקת, ציין את מה שיש בהחלטת משרד המפשטים ואת מה שאין.
אחמד טיבי: מה שיש זה הקפאה לשנתיים של הריסות לכל הבתים שניבנו לפני ה-1 לינואר.
אחמד טיבי: 2018.
אחמד טיבי: פרסמתי את הדברים גם בדף שלי ודיברתי על כך בתקשורת.
אחמד טיבי: שאלתי אתמול את ח"כ לשעבר ד"ר חנא סוויד כמה בתים להערכת המרכז יש, הוא אמר לי מספר, אבל אני אסתפק במילה 'אלפים'.
אחמד טיבי: אלפי בתים תחת הסעיף הזה.
אחמד טיבי: לאחר ה-1 לינואר 2018 זה לא חל.
אחמד טיבי: ההחלטה של משרד המשפטים לא חלה על בתים שניבנו אחרי ה-1 לינואר.
אחמד טיבי: מה אומר המרכז ואנשי המקצוע?
אחמד טיבי: שעורכי דין צריכים להשתמש בהודעה ולהציג את המבנה בפני השופט.
אחמד טיבי: זה לא מחייב, זה לא החלטה, אבל יש כאן פתח.
אחמד טיבי: בנוסף, כבוד היו"ר ורבותי חברי הכנסת, זה מחייב גם אותנו ברשימה המשותפת, להמשיך במאמצים, כמו שהיה בהודעה שלה מרכז וכמו שאנחנו אמרנו.
אחמד טיבי: להשלים אזורים חקלאיים, אזורי עסקים שההודעה של ההקפאה לא חלה עליהם.
אחמד טיבי: לכן נכון, ההחלטה לא מקפיאה את כל חוק קמיניץ, לא מבטלת הריסות, לצערי הרב כמו שגם קמיניץ וגם משרד המשפטים אמרו שיכול להיות שבקרוב מה שלא חל בהגדרה הזאת, אתה תראה שהם הורסים בית, כי היצר של ההריסות עדיין קיים ואנחנו טוענים שצריך לתכנן ולא להרוס, לדבר איתנו בשפת המפות ולא בשפת הדחפורים.
אחמד טיבי: זה האתגר של כולנו והמאמץ, כשהיה מאמץ איטי, הביא לצעד בכיוון הנכון.
אחמד טיבי: זה לא שינוי סדרי עולם אלא צעד בכיוון הנכון.
אחמד טיבי: הריסת בתים היא קטסטרופלית לילד.
אחמד טיבי: כמו שהצגת בדבריך בהקדמה, כבוד היו"ר.
אחמד טיבי: אני מודה לך.
יוסף ג'בארין: תודה ח"כ טיבי.
אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם, כבוד היו"ר, חברות וחברים, יום מוצלח, אכן יום חשוב וכאוב, ועכשיו אנחנו נתמקד בנגב ואני רוצה לברך את חברי סעיד ואת כל מי שעמל ופעל להביא את הנגב לבמה ולשים את הבעייתיות ואת הבעיות ואת התופעות הנוראיות שקורות יום יום בנגב, וכאן אנחנו בדיון על הריסת בתים והשפעתם על הילדים.
אימאן ח'טיב יאסין: אכן דובר הרבה, ידידי אבו אל כאמל על חוק קמיניץ הידוע לשמצה ועל ההשלכות השליליות שהוא משאיר, כמעט אין בית ערבי שלא סובל מהחוק הזה, ולכן אנחנו מברכים על ההישג, אפילו שהוא מינורי אבל זו תחילת הדרך ואין ספק שצריך להמשיך בעבודה הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה לדבר יותר מדי על החוק, אני רוצה לדבר על הילדים של הנגב.
אימאן ח'טיב יאסין: על הריסת בתים בנגב, על המשמעות של בית, על המשמעות של בית לגבינו.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו, הערבים הפלשתינים הילידים, המיעוט שנמצא במדינה הזאת וסובל מאז 1948 בנושא של בית.
אימאן ח'טיב יאסין: הבית הפרטי שלנו הפך למולדת ואי אפשר להתעלם מהנוסחה הזאת ולכן הגודל של ההשפעה הזאת, של התופעה הכאובה הזאת הטראומטית, בעיני היא תופעה טראומטית.
אימאן ח'טיב יאסין: כשאתה הורס בית אתה מנשל אדם שוב פעם מהזהות האישית הלאומית שלו.
אימאן ח'טיב יאסין: ולכן על הילדים הקטנים האלה שרואים יום יום את הריסת הבתים, ואנחנו לא מדברים כאן על וילה, לא, אנחנו מדברים על קורת גג שמאפשרת לילדים להיות בתוך הבית, להתכסות מהחום, אפילו החום בתוך הבית, להתכסות מהגשם.
אימאן ח'טיב יאסין: על זה אנחנו מדברים.
אימאן ח'טיב יאסין: על הזכות הבסיסית הזאת שהממשלות שוללות את הזכות הזאת מהילדים האלה.
אימאן ח'טיב יאסין: לא רק זה, הם אפילו אחרי 70 שנה לא מוכנים להכיר בזכות הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להסתכל בעיניים של האחראים שיושבים שם ומחליטים ולשאול אותם שאלה אחת פשוטה, מה אתם מצפים מאותם ילדים שיגדלו?
אימאן ח'טיב יאסין: מה?
אימאן ח'טיב יאסין: לא לדבר על זה שאין להם שום תשתית לחיים נורמליים.
אימאן ח'טיב יאסין: אבל אל תצפו מהם שיהיו אזרחים למופת, אזרחים שחיים בנוח, שמצייתים לחוק, כשרואים שהחוק שולל להם את החיים והורס להם את הבית.
אימאן ח'טיב יאסין: איך יצפו מהם משהו אחר?
אימאן ח'טיב יאסין: לכן חשוב מאוד לפעול וללחוץ שהדבר הזה ייפסק משני מקומות.
אימאן ח'טיב יאסין: א.
אימאן ח'טיב יאסין: בשביל אותן משפחות ואותם ילדים, כדי שנאפשר לפחות במקום הזה התפתחות נורמלית לאותם ילדים.
אימאן ח'טיב יאסין: הטראומות הנפשיות שמלוות אדם שרואה טראומות בילדות הן טראומות לכל החיים, ואת זה כולם צריכים לדעת.
אימאן ח'טיב יאסין: לא רק זה, לכל הטראומות האלה אנחנו גם לא מקבלים שום טפול, אפילו רגשי-נפשי, לא בבתי ספר, לא לדבר על זה שחלק מהילדים לא מצליח להגיע לבית ספר.
אימאן ח'טיב יאסין: אז תודה רבה, היום ארוך ואפשר לדבר עוד הרבה, אבל באמת צריך להשמיע את הכאב והזעקה הזאת מכל במה.
אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: ח"כ עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב כבוד היו"ר.
עאידה תומא סלימאן: את האמת, זה יום מיוחד שאתה מעלה בכנסת את הנושא של היום הבינלאומי לזכויות הילד, את האמנה לזכויות הילד שאמורה להיות נר לרגלינו כמחוקקים וגם נר לרגליהם של מקבלי ההחלטות של הממשלה, על נציגיה.
עאידה תומא סלימאן: וכשזה בא באותו היום של היוזמה של חברנו ח"כ אלחרומי של יום הנגב, אני חושבת שהשילוב הזה, אם יש משהו שיכול לסמן את הבוטות בלא לציית ולא למלא אחר האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, אפשר לקחת את הילדים של האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב כדוגמה של הבוטות והדורסנות של מקבלי ההחלטות בלהתעלם מאמנה בינלאומית, מאמנה שאמורה באמת להוות את הדוגמה.
עאידה תומא סלימאן: בחירת הנושא הזה גם כן היא בחירה שבעצם מתייחסת לאחת ההפרות הקשות של אחת הזכויות שלכל ילד תהיה קורת גג, שלכל ילד תהיה הרגשת בטחון בסיסית שיש בית שאפשר להתכנס אליו ואפשר לקבל ממנו את הרגשת הביטחון גם החברתית, גם הנפשית וגם המשפחתית.
עאידה תומא סלימאן: בכנסת ה-20 כשכיה
עאידה תומא סלימאן: נתי כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה קיימתי שני דיונים בנושא הזה ועמדתי מקרוב על האטימות של מוסדות המדינה כלפי הילדים האלה.
עאידה תומא סלימאן: ילדים שבסופו של דבר אפילו עוד לא הצליחו לבנות את הזהות הלאומית שלהם שעל בסיסה הם מופלים לרעה.
עאידה תומא סלימאן: הרי האפליה לרעה היא בהיותם אזרחים ערבים פלשתינים והילדים האלה עוד אפילו לא התהוותה אצלם הזהות הזאת, ובכל זאת האפליה הזו מגיעה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו מדברים על צלקת לכל החיים.
עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת אותו בוקר כשהגענו לאום אל חירן, כשהגענו למקרה המזעזע והטראומתי, אני בעצמי, אני זוכרת, כאישה מבוגרת שראתה הרבה בחיים שלה, אני זוכרת מה עשה לי לראות את הבית נהרס, לראות את הבולדוזר הורס את הבית.
יוסף ג'בארין: את הבתים.
עאידה תומא סלימאן: את הבתים.
עאידה תומא סלימאן: אבל אני עדיין זוכרת את המראה של הריסת בית אחד שהתבצע לי מול העיניים ואני באותו רגע אמרתי 'אני לא יודעת איך הייתי מתנהגת אם היו באים להורס את הבית שלי'.
עאידה תומא סלימאן: אני, שלא מאמינה באלימות ולא מתפרעת ולא זה, אני לא יודעת מה הייתי עושה.
עאידה תומא סלימאן: אז תתארו לעצמכם תמונה יותר קשה של ילד קטן עומד ומסתכל איך הורסים לו במכונות הגדולות האלה את הבית שלו ואת הצעצועים מתחת להריסות.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו היינו באותו יום באום אל חירן צריכים ללקט את מה שנשאר, גם ממחברות בית הספר וגם מהצעצועים מתחת להריסות הבית.
עאידה תומא סלימאן: לנו זה היה טראומטי, בטוח לילדים זה צלקת וטראומטי לכל החיים.
עאידה תומא סלימאן: מצד אחד המדינה הורסת ומצד שני כמובן לא מטפלת.
עאידה תומא סלימאן: ואני לא מצפה ממי שמקבל החלטה כזו שתהיה בליבו את החמלה לשלוח פסיכולוגים לטפל בילדים או לשלוח עובדים סוציאליים לטפל בילדים האלה, שצריכים אחר כך להתחיל לארוז את החיים שלהם מחדש ולבנות הבנה אחרת של מה זה חיים ומה זה בית.
עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, כבוד היו"ר, יש ספר שהייתי מקריאה לבנותיי כשהיו קטנות, שמדבר על הבית של הציפור שהוא הקן, ועל הבית של הפרה ואיך קוראים לו ועל הבית של הסוס ואיך קוראים לו ובסוף היינו שואלים איך קוראים לבית של הבנאדם.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שהמדינה תשאל פעם מה זה בית עבור הילדים בנגב.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתפלל להבין איך הם יבטאו את זה.
יוסף ג'בארין: אני רק אדגיש לחברי הכנסת שהצטרפו שלפי הנתונים שקיבלתי מהמשרד לביטחון פנים בשנה האחרונה נהרסו 2,241 מבנים בישובים הערבים בנגב, זה רק בנגב, כאשר מתוכם למעלה מ-600 בתי מגורים, כשחושבים על יותר מ-600 בתי מגורים בשנה זה אומר שני בתי מגורים בממוצע שנהרסים ביום בישובים הערבים בנגב.
יוסף ג'בארין: המספר הזה דומה גם ב-2017 וגם ב-2018.
יוסף ג'בארין: בשלוש השנים האחרונות אנחנו מדברים על כ-7,000 מבנים, מתוכם אפשר לומר שזה כ-2,000 בתי מגורים, כמובן שאם מכפילים בנפשות אנחנו מדברים על אולי יותר מ-10,000.
יוסף ג'בארין: הצטרף אלינו סעיד אלחרומי.
יוסף ג'בארין: אתה איתנו כמה דקות אז אולי נשמע עוד חברי כנסת.
יוסף ג'בארין: ח"כ סונדוס סאלח בבקשה.
סונדוס סאלח: תודה רבה כבוד היו"ר, בהחלט נושא חשוב ואתה בוועדה הזו שמת זרקור מאוד חשוב על הנגב וילדי הנגב גם בתחום החינוכי, החברתי והרגשי ועכשיו זה נושא מאוד חשוב שמתחבר, ביוזמתו של חברנו ח"כ סעיד, תודה רבה, לציון יום הנגב.
סונדוס סאלח: בהחלט הנגב, מגיע לו, לאתגרים הקשים שקיימים שם בהחלט מגיע יום בנגב שכל הוועדות ידונו בתחומים השונים, איך אפשר, מהי תמונת המצב שם ואיך אפשר לקדם את האנשים, הילדים, התלמידים, התלמידות ונשים בנגב.
סונדוס סאלח: אני רוצה לדבר בהקשר של הריסת בתים, זו הריסת חיים, הריסת משפחות והיא קובעת סדר יום עגום ושונה לגמרי מכל סדר יום אחר נורמלי.
סונדוס סאלח: יש פסיכולוג שהוא גם ממוצא יהודי אמריקאי, מסלו, שפיתח את התיאוריה ההומניסטית שקובע שאדם מפתח את עצמו ואת האני שלו גם בהשפעה ממה שהוא מחונך ומהתכנים וגם בהשפעה מהסביבה שלו.
סונדוס סאלח: אותו פסיכולוג קבע גם את הפירמידה של הצרכים המיוחדים ועליה נשענת התפתחות האדם.
סונדוס סאלח: ששת הצרכים הבסיסיים הם בדרגה הראשונה של מסלו ושם רואים שאם אדם לא מקבל את הצרכים הבסיסיים שלו, בטחון אישי, בית ומזון הוא לא יכול להתקדם לשום שלב אחר בהתקדמות האישית, בטח לא יכול לתרום לחברה.
סונדוס סאלח: אני מתארת לעצמי מה סדר היום של משפחה שביתה נהרס או שיש עליה איום להריסתו.
סונדוס סאלח: בטח הם לא דואגים עכשיו לכלכלה אלא לקורת גג, בטח לא לחינוך, בטח לא לרגשות.
סונדוס סאלח: בעוטף עזה יש טיפול רגשי לנפגעי הלם מהיריות ומהאזעקות, אבל בנגב אף אחד לא מקנה טיפולי הלם לילדות והילדים שנפגעים מהתמונות שהם רואים יום יום ואף אחד לא דואג שם לגשר ולהדביק את הפערים החינוכיים והכלכליים והרגשיים והחברתיים בעקבות הריסת בתים.
סונדוס סאלח: בהמשך נצפה ונקווה לראות שיש תכניות ממשרד הרווחה או משרד השיכון או המשרדים השונים לגשר ולהדביק את הפערים האלה ולהפסיק את ההריסות באופן מיידי.
יוסף ג'בארין: תודה ח"כ סונדוס סאלח.