GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סימונה שטינמץ: אחד הדברים שאנחנו עשינו התאמה, זאת אומרת לא מתרגמים את מה שיש בעברית לערבית אלא ממש עושים ייחודי וממש בעוד שבוע אני מקווה שאנחנו גם נחנוך אתר דובר או צ'ט בוט שיהיה בערבית, אנחנו כרגע מעכבים את העברית כדי שלא תהיה אפליה של קודם בעברית ואחר כך ערבית, אנחנו ממתינים גם שהערבית תושלם ואנחנו נצא לדרך עם שני האתרים שמותאמים כל אחד לאוכלוסייה.
יוסף ג'בארין: תודה סימונה.
יוסף ג'בארין: נעמי רצתה להוסיף?
<< אורח >> נעמי אבוטבול: אני מדברת מהזווית של שירותים לילדים בסיכון בקהילה.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: אנחנו באמת מתמודדים היום עם מצב מאוד קשה, אנחנו רואים הידרדרות במצבים של ילדים ובני נוער מאוד קשה, הידרדרות במצבי אלימות בתוך המשפחה, בחוסר מעש ובמצב שהילדים מידרדרים, אנחנו עסוקים בנושא של האיתור.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: יש לנו באמת קושי מאוד גדול להגיע לילדים ובני הנוער במיוחד שמערכת החינוך לא מתפקדת פרונטלית, כמו שנאמר כאן כבר, זה מאוד קשה ואנחנו עסוקים בלפתח כל מיני דרכים ומענים ואפשרויות.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: כל השירותים שלנו בקהילה פתוחים ופועלים ואנחנו עובדים על להתאים אותם למקסימום כך שאפשר יהיה לעבוד גם מרחוק, גם פרונטלית, קיבלנו אישור לעבוד פרונטלית, אבל עדיין זה לא מספיק ויש מקום להרחיב.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: נאמר כאן בתחילת הדרך בנתונים שגיל הנוער הוא גיל שהתחלואה בו הכי גבוהה אבל גם גיל הנוער הוא בבעיה הכי קשה.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: הנושא של הבדידות שם, איבוד המשמעות, הקושי בלמידה מרחוק לקראת משימות לימודיות מאוד משמעותיות וגורליות לפעמים בחיים, זה כבר גילאי בגרות.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: הם גם במצב מאוד מאוד קשה שצריך לתמוך בהם, להחזיר להם משמעות, לחבר אותם לתעסוקה, לחבר אותם למשמעות.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: דרך חיבורים בקהילה.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: יש מקומות שעושים את זה מאוד יפה, דוגמאות של מועצות אזוריות מתכנית שיש לנו, תכנית להבה, שבאמת נותנים להם תפקידים של אפילו פינוי אשפה, שירגישו איזו שהיא משמעות ותרומה לקהילה.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: גם ילדים בסיכון, לפחות חלקם.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: יש מדינות בעולם ששמות במוקד היום את נושא הבדידות.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: בעבר זה היה שייך רק לגיל השלישי, היום זה מאוד רלוונטי והם שמים במוקד את בני הנוער ואנחנו צריכים באמת יותר ויותר להתייחס לזה כי הם הולכים לאיבוד.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: כשאני מדברת על הרחבת פעילות, אני מקווה מאוד שנצליח כי הגשנו גם לאוצר ויכול להיות שנוכל להרחיב, והכוונה שלנו באמת לפתוח עוד קבוצות בתוך המערכות שקיימות לנו, בתוך השירותים של מועדוניות ועוד שירותים בקהילה לילדים ונוער, לפתוח ממוקד לקבוצות נוער נוספות שבעצם נוכל גם ללוות אותם בשעות הפנאי וגם לתמוך בהם.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: חלק מהצורך זה תמיכה ביכולות שלהם ללמידה מרחוק, ואני לא מדברת על החומר הלימודי עצמו אלא כל ההשלכות של זה.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: החרדות שזה מעלה וחוסר היכולת לעמוד במשימות או ללמוד מרחוק בצורה הזאת, ובצורה של הרחבת שעות פעילות.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: עדיין אנחנו נותרים עם הקושי באיתור ואני חושבת שאנחנו צריכים יותר, יש שותפויות, יש שיתופי פעולה בין משרד החינוך ומשרד הרווחה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להדק פה יותר את שיתופי הפעולה על מנת להתמודד עם הנושא של האיתור יותר חזק, מחנכות למשל שנכנסות לבתים דרך הזום, יש להן ידע כזה ואחר, ואיך אנחנו באמת הרווחה מתחברים יותר הדוק.
<< אורח >> נעמי אבוטבול: יש את החיבורים, אני לא אומרת שאין, אבל מאוד מאוד חשוב, אני רוצה לשים על השולחן שבאמת חשוב להרחיב את הפעילות, יש מקום, גם בקרב ילדים, לא רק בני נוער, אבל המצב יותר חמור בקרב בני נוער.
יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נשמע מהשטח גם אנשי מקצוע.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהם ירצו להתייחס גם לדבריה של דינה וגם לדברי אנשי משרד החינוך והרווחה.
יוסף ג'בארין: נתחיל עם פתחי אבו יונס, יו"ר איגוד מנהלי מחלקות הרווחה במרכז השלטון המקומי.
פתחי אבו יונס: שלום לכולם.
פתחי אבו יונס: אני מודה לחבר הכנסת על היוזמה המבורכת והחשובה לדיון במצב הילדים בתקופה הקשה אותה אנחנו עוברים.
פתחי אבו יונס: ברשויות המוחלשות, ואני אמנם מייצג באופן רשמי את הרשויות הערביות, אבל בפועל אני מייצג את כל הרשויות המוחלשות בפריפריה, גם יהודים וגם ערבים, כי הצרכים של הילדים בסיכון הם צרכים של ילדים בסיכון וילד בסיכון הוא ילד בסיכון בלא קשר אם הוא יהודי או ערבי- - - תהיה הזדמנות שווה ב- - - ברשות
פתחי אבו יונס: כם אני לא רוצה לנאום, אני רוצה להצביע על נקודה מאוד חשובה וזה בקרב ילדים, הנושא של חוסר - - -שברשות הילדים שנמצאים בבתים ואין להם את האמצעים.
פתחי אבו יונס: פשוט מאוד אנחנו שולחים את הילדים שלנו בלי עט ומבקשים מהם ללמוד.
פתחי אבו יונס: זה המצב של הילדים בפריפריה ולכן אני חושב שמשרד הרווחה ומשרד החינוך חייבים היום למצוא פתרון מיידי לאספקת מחשב לכל ילד שנמצא בבית ומבקשים ממנו ללמוד בזום כי הילד הזה הופך להיות לילד בסיכון.
פתחי אבו יונס: הזכירה קודמתי את השעמום והזמן הפנוי שלא ממלאים אותו, וכאשר הילד - - - חרצנו את גורלו של הילד הזה וזה חבל.
יוסף ג'בארין: ניקח את סכנין, אתה מנהל מחלקת הרווחה שם.
יוסף ג'בארין: כמה מחשבים, אמצעי קצה חסרים בסכנין?
פתחי אבו יונס: - - - תלמידים שנמצאים בבתים ולא יכולים להתחבר.
פתחי אבו יונס: - - - מנסים לגייס אותם מכל מיני מקומות ואנחנו יכולים היום אולי לגייס בכוחות העיריה ומתרומות 100 או 150 מחשבים אבל אם משרד הרווחה ומשרד החינוך לא יתנו כתף וסיוע מיידי לעירית סכנין הילדים האלה נשארים בבית בלי שום תכנית.
יוסף ג'בארין: מה מספר הילדים?
פתחי אבו יונס: 800 ילדים.
יוסף ג'בארין: ואתם לא אמורים לקבל ממשרד החינוך עכשיו בתכנית החדשה מחשבים?
פתחי אבו יונס: אנחנו קיבלנו 100 מחשבים ו-700 נותרו בלי שום מחשב.
פתחי אבו יונס: זו מציאות קשה שאי אפשר להשלים איתה.
יוסף ג'בארין: בדרך כלל אלה תלמידים ממשפחות מעוטות יכולת אז גם לפעמים ילדים במצוקה בטח.
יוסף ג'בארין: ואתה אומר שהם נשארים בחוסר מעש בעצם.
פתחי אבו יונס: כן.
פתחי אבו יונס: זה נושא אחד.
פתחי אבו יונס: הנושא השני שאני רוצה לגעת בו הוא בני הנוער, שמצבם בתקופה הזאת לא פחות קשה, כאשר אנחנו מבקשים מהם לשמור על בידוד ולהשאר בבית ואי אפשר לתפוס ילדים בכוח בבתים.
פתחי אבו יונס: צריך להכין תכניות הפגת שעמום לבני הנוער שיוכלו לבלות בחוץ בבטחה עם אנשי מקצוע.
פתחי אבו יונס: משרד הרווחה יזם תכנית ניידות עם אנשי מקצוע שיוכלו להחנות את רכבם בחצרות ובתוך השכונות, ולאפשר מפגש בין אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים ומדריכי נוער לבין הנוער המנותק והנוער שנמצא בבית בלי מעש, נוער שאם אנחנו לא יוצרים איתו קשר היום, מחר נמצא אותו עמוק בתוך העבריינות.
פתחי אבו יונס: התכנית הזאת היא תכנית מבורכת, אמנם לא יצאה לדרך, וחשוב לנו שכבודך יתערב כדי לנסות להביא את התכנית הזאת ליישום דרך תקציבים שיוקצו, ולא פחות חשוב להגיד שאנחנו רוצים לראות את הניידות האלה בישובים הקטנים, הישובים שלא זוכים לתכניות הכלליות של הטיפול בבני הנוער, זו ההזדמנות לשרת את בני הנוער בכפרים הנידחים ובישובים הקטנים שלא זוכים לשירותים של בני הנוער.
יוסף ג'בארין: לגבי הניידת, זו לא התכנית של עמותת על"ם?
יוסף ג'בארין: הניידת לנערים במצוקה?
פתחי אבו יונס: כן, יש תכנית הרחבה, אבל אנחנו לא רואים אותה פשוט.
פתחי אבו יונס: יש דיבורים אבל מעשים אין.
יוסף ג'בארין: אנחנו נבחן את זה.
יוסף ג'בארין: בזמנו הבנו שיש בהחלט בעיות תקציביות אבל יכול להיות שיש מקום לבדוק מה קורה בתכנית הזאת.
יוסף ג'בארין: בסכנין היא פועלת?
פתחי אבו יונס: לא.
פתחי אבו יונס: יש לנו הבטחה אבל אין שום פעילות.
יוסף ג'בארין: כי שמענו שיש לפעמים בעיה של מצ'ינג.
יוסף ג'בארין: אז בעצם בסכנין אתם מוכנים מבחינת מימון המצ'ינג אבל עוד לא מקבלים?
פתחי אבו יונס: יש תכנית שהתכנית תפעל ב-100% במימון הממשלה ולכן אין בעיית מצ'ינג.
יוסף ג'בארין: אנחנו גם נבחן את זה.
יוסף ג'בארין: אין ספק שיש צורך לחזק דווקא ולהרחיב את כל התכניות הייחודיות הללו שאמורות גם להגיע לבתים ולשכונות של נוער בסיכון ובמצוקה, דווקא עכשיו כשהם לא נמצאים במוסדות.
יוסף ג'בארין: אנחנו נהיה בקשר, יכול להיות שיש מקום לקיים דיון נפרד על נערים בסיכון בישובים הערביים או בישובים במעמד סוציו-אקונומי נמוך.
יוסף ג'בארין: אז נישאר בקשר גם בעניין הזה.
פתחי אבו יונס: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: קיבלנו חוות דעת בנושא הדיון מפורום הפסיכולוגים.
יוסף ג'בארין: תמר פרידלנדר בבקשה.
תמר פרידלנדר: אני נציגת פורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.
תמר פרידלנדר: כתבנו דיון בנוגע לילדים בצל הקורונה.
תמר פרידלנדר: הטענה המרכזית שלנו היא שמשרד הבריאות הפקיר את הילדים, אין התייחסות באמת לבעיות הרגשיות והנפשיות של התקופה הזאת בצורה מספיקה כמו שהיא דורשת, מנסים להתייחס לזה כאילו הם מקבלים מענה ולא באמת נותנים להם מענה.
תמר פרידלנדר: זה מתחיל מהרמה ההתפתחותית של ילדים ממש ממש קטנים.
תמר פרידלנדר: אנחנו יכולים לראות ש- - - שהיו במקום שלהם בזמן רגיל צומצמו, פחות ופחות פסיכולוגים נמצאים בשירותים התפתחותיים, ואז הם נותנים מענה רק לילדים עם בעיה מורכבת מאוד.
תמר פרידלנדר: ילדים שיש להם בעיה רגילה עד גיל 3, לא מקבלים מענה.
תמר פרידלנדר: וכשלא מקבלים מענה בגילאים האלה הבעיות הולכות ומעמיקות.
תמר פרידלנדר: יש לנו תקינה מאוד נמוכה של פסיכולוגים התפתחותיים בשירות הציבורי.
תמר פרידלנדר: אני אעבור לשפ"חים, בשפ"חים חסרים פסיכולוגים לגילאי 3-5 וגילאי 15-18, חסרים הרבה מאוד פסיכולוגים בשאר הגילאים.
תמר פרידלנדר: פסיכולוג אחד ל-1,000 ילדים זה לא מספיק.
יוסף ג'בארין: זאת התקינה שלמשרד החינוך בעצם?
תמר פרידלנדר: זו תקינה של משרד החינוך יחד עם משרד הבריאות.
תמר פרידלנדר: התקינה של הפסיכולוגים החינוכיים.
תמר פרידלנדר: תקינה של פסיכולוג אחד ל-1,000 ילדים.
תמר פרידלנדר: זה לא מספיק כדי לעשות באמת את תהליכי האיתור שהם רוצים לעשות.
תמר פרידלנדר: אמרה יפה הגב' יוכי סימן טוב, עושים הרבה דברים טובים בשיתוף פעולה עם הפסיכולוגים אבל זה באמת לא מספיק, וכמו שאנחנו שומעים, לא רק נוער במצוקה נמצא במצוקה בתקופה הזאת, גם נוער רגיל נמצא במצוקה.
תמר פרידלנדר: ילדים, בני נוער סובלים הרבה יותר מבדידות בתקופה הזאת, אבל אפילו ילדים צעירים יותר.
תמר פרידלנדר: אני שומעת על יותר ויותר ילדים שהתפקוד שלהם במערכת הלימודית יורדת, שהם מתמכרים יותר ויותר למשחקי מחשב, ילדים שיש להם בעיות נפשיות ורגשיות, שם זה כבר מעמיק.
תמר פרידלנדר: אני יכולה לספר על מטופלים שלי שברגיל יש קצת חרדה חברתית וקצת קשיים לימודיים ובתקופת הקורונה הם מסתגרים בבית, הם ממש נופלים הרבה יותר למחשבות אובדניות.
תמר פרידלנדר: מה שיש להם והם יכולים להיעזר בו, אז באמת אני שומעת על קצת תכניות שיועצות בתי ספר מנסות לעשות, ואני מתחננת לאורך השבוע ליועצות בית ספר 'תפגשו את הילדים פנים אל פנים', אלה לפעמים ילדים שאני פוגשת שעה בשבוע וזו השעה היחידה שהם רואים בנאדם ויושבים איתו בחדר ומדברים.
תמר פרידלנדר: אין להם הורים שמקשיבים להם, לפעמים אין חברים טובים שהם מבלים איתם ופשוט נוצר שם חסר מאוד מאוד גדול והבעיות הולכות ומעמיקות.
תמר פרידלנדר: משרד הרווחה לא תמיד יכול להגיע לכל הילדים האלה.
תמר פרידלנדר: זה המקום שהשירות הפסיכולוגי החינוכי צריך להכנס בהם יותר וצריך הרבה יותר תקינה של פסיכולוגים חינוכיים.
תמר פרידלנדר: כתבנו לכם מספרים במסמך ששלחנו, אנחנו מדברים על הרבה יותר פסיכולוגים חינוכיים.
תמר פרידלנדר: מפה אני אעבור לבריאות הנפש הציבורית.
תמר פרידלנדר: אני עובדת חלק מהזמן בראשון לציון, ששם הייתה פעם מרפאה של משרד הבריאות והיא נסגרה.
תמר פרידלנדר: כרגע יש מרפאה כלשהי של קופת חולים הכללית שמטפלת בחלק מהילדים.
תמר פרידלנדר: תור ההמתנה שם לנער שזקוק לטיפול דחוף חד משמעית, עם מחשבות אבדניות, עם חרדות, עם התקפי פאניקה, תור ההמתנה הוא קרוב לשנתיים.
תמר פרידלנדר: כרגע הם מקבלים נערים מינואר 2019 לטיפול פסיכולוגי.
תמר פרידלנדר: זאת אומרת אין לנו מבנים טובים של טיפול נפשי ורגשי וכל מה שאנחנו מדברים פה, ואני רוצה באמת לברך את הוועדה על הדבר הזה, ואותך ח"כ ג'בארין, באמת אתם מסתכלים על הפן הנפשי של המשבר.
תמר פרידלנדר: אני הקשבתי לד"ר צימרמן בתחילת הוועדה וניסיתי להקשיב איפה שם היא משלבת את הפסיכולוגיה הציבורית.
תמר פרידלנדר: לא שמעתי מילה על הפסיכולוגיה הציבורית.
תמר פרידלנדר: היא דיברה על שיתוף פעול העם כל מיני ארגונים אחרים, היא דיברה על שיתוף פעולה עם נציגים של הורים ועם משרד החינוך ועם אינטגרציה של - - -ספציפיים במגזר הערבי.
תמר פרידלנדר: אני לא שמעתי על פגישה עם הפסיכולוגיה הציבורית.
תמר פרידלנדר: לא שמעתי על איך היא הולכת - - - יותר תקינה של פסיכולוגים ציבוריים, יותר תקינה של פסיכולוגים חינוכיים וקליניים והתפתחותיים, כדי לענות על כל הקשיים האלה שהמשבר הזה מביא עלינו.
תמר פרידלנדר: יש לנו 80,000 ילדים שמושפעים מבחינה בריאותית מהקורונה, אבל כל השאר מושפעים מבחינה נפשית מהקורונה.
יוסף ג'בארין: בהחלט הערות חשובות, ודינה גם רושמת לה והיא תתייחס לאחר שנשמע אנשים נוספים.
יוסף ג'בארין: תודה נעמי.
יוסף ג'בארין: פרופ' יובל בלוך מההסתדרות הרפואית בישראל שהוא יו"ר איגוד לפסיכיאטריה של הילד גם רוצה להוסיף בנושא.
יובל בלוך: תודה על השותפות.
יובל בלוך: אני מצטרף לחלק מהדברים שנאמרו.
יובל בלוך: הסתכלתי על מבנה ההצגה, כשבעצם פתחנו עם נתונים של התחלואה מהקורונה של הילדים, התחלואה הגופנית, והיו לנו מדדים מאוד ברורים, ואני לרגע חשבתי – וכאן אצהיר שזו חשיבה קצת מניפולטיבית – הרי אם היו מעלים למשל את הנתונים של האובדנות של המתבגרים באותה תקופה, נתונים שאין לי, אז היינו מגלים שיש תמותה משמעותית, ועל החלק שאנחנו אמונים עליו, החלק הנפשי, התהליכים והמרכיבים הם יותר מאתגרים ויותר מורכבים- - -
יוסף ג'בארין: אם תוכל רק לחדד יותר את הטענה שפתחת בה לגבי אובדנות.
יובל בלוך: בבסיס, בלי קשר לקורונה, התמותה מאובדנות של מתבגרים בארץ היא סיבת התמותה, ביחד עם תאונות דרכים ומוות אלים, הרבה יותר שכיחה מכל דבר אחר.
יובל בלוך: הרבה יותר מאשר מגידולים, בוודאי הרבה יותר מאשר זיהומים, אנחנו בתוך פלטפורמה לגמרי שונה.
יובל בלוך: זאת אומרת כשאנחנו מציגים וכאילו מפרידים בין הסיכון של בריאות גופנית לבריאות נפשית, אנחנו בעצם מראש עושים עוול גדול למתבגרים ולילדים, זה לא נכון לחשוב כך.
יובל בלוך: אני אולי אחבר כבר לסוף של הדברים שלי, אני חושב שהאיתור והזיהוי לא יכול להיות על בסיס של יוזמות פרטניות וולונטריות, זו חובה של הרשות.
יובל בלוך: אני מקווה שמתוך הוועדה הזו אפשר ללחוץ על יוזמה בין-משרדית עם הרשויות המקומיות, שיאתרו את הילדים והמתבגרים שהם כעת בסיכון, ואז אפשר יהיה להתקדם עם תכניות על בסיס של ניטור של מה שאתה עושה.
יובל בלוך: כי כל ההגדרות, אחד מהדברים שאני חושב שהקורונה – לפחות אנחנו, ואני רואה כמנהל מרפאת ילדים ונוער גדולה – אחד מהדברים ויוזמה שלנו כאיגוד לאסוף נתונים ממרפאות בריאות נפש נוספות, ההגדרות של מי בסיכון קצת משתנות.
יובל בלוך: כי פתאום אותו ילד שהייתה לו נניח הפרעת קשב או הפרעת חרדה שלכאורה הייתה מאוזנת וכולי, הוא לא מסתדר עם כל התקשורת בזום, והמצב שלו הוא בתוך הידרדרות.
יובל בלוך: זה פחות סימטרי וברור מאשר אני יכול לקחת כמה בדיקות קורונה עשיתי, כמה היו חיוביים, כמה אושפזו וכולי, אבל זה לא עושה את זה מבחינת בריאות בכלל פחות חשוב.
יובל בלוך: אנחנו יודעים שהמודעות למחירים של בריאות נפשית הולכת ועולה, ובעצם הפניה המאוד מאוד משמעותית בעיני אומרת שצריכה להיות יוזמה משולבת של חינוך, בריאות, רווחה, רשויות, שתגדיר ותאתר את הילדים שהם בסיכון ותפעל מולם.
יובל בלוך: זאת אומרת אותם ילדים שאני רואה שממארס לא פגשו נפש חיה, שהם הצליחו – במרכאות כפולות - בין הטיפות, בין זה שיש קרוב משפחה בסיכון, לבין זה שהזום כן עובד או לא עובד וכולי, בעצם לנשור או ליפול, הם סכנה מתמשכת לכל רמות הבריאות והם משהו שחיוני האיתור שלו והטיפול המוקדם בו.
יובל בלוך: שמעתי את פתחי ועוד מהדוברים שעושים יוזמות מקומיות נפלאות, אבל אם לא נהיה על זה ברמה של ניטור, ואז הגדרה והקצאה של משאבים, לא נעשה את העבודה שלנו נכון.
יובל בלוך: אני חושב שבוועדה כזו כמו שהצגנו את הנתונים של תחלואת ילדים כל כך יפה ומרשים מהקורונה, ההצגה של הנתונים לגבי החלקים או גורמי הסיכון של מצב נפשי כמו למשל נשירה גלויה וסמויה, מי הילדים שלא רואים אותם, אנחנו כולנו נתקלים בזה עכשיו.
יובל בלוך: הקורונה נכנסה עוד במארס, עוד היה המשך של השנה שעברה.
יובל בלוך: השנה יש את החלק של ילדים שעברו מסגרות שהם לא מוכרים גם למסגרת, והרושם הוא שיש נשירה מאוד גדולה.
יובל בלוך: אני נפגש עם עשרות ילדים ומשפחות בשבוע, קלינית - - -מספרים יותר גדולים, בכל כך הרבה מקומות הכל התערער והם מאוד תלושים, לא תמיד עם הבנה שעד כמה זה שאין את הקשר עם הילד, זה הופך להיות סיכון.
יובל בלוך: אז אני חושב שיש כאן חובה באמת למקד את זה לא רק על הבסיס הוולונטרי, משם אפשר לצאת לחלק הוולונטרי, אבל לדעת כמה ילדים בעצם נשרו מהמסגרת שלהם.
יובל בלוך: או נשרו חלקית.
יובל בלוך: זה נתון שהוא מבחינת סיכון בכל הרמות, לא פחות חשוב מהנתון של כמה תחלואה יש.
יובל בלוך: אני אגיד שעבודה שנעשתה בארץ בשנים קודמות הראתה ש-60% מהמקרים של מתבגרים שהתאבדו הייתה נשירה מבית הספר.
יובל בלוך: - - - חשוב מבחינת הניטור שלו כעת.
יובל בלוך: תודה.
יוסף ג'בארין: נשמע גם את תגובת משרד החינוך עוד מעט.
יוסף ג'בארין: אתה בתור יו"ר האיגוד לפסיכיאטריה יכול בהחלט להגיד בוודאות שבצל הקורונה אתם מזהים עליה בשיעור ההתאבדויות בקרב ילדים?
יובל בלוך: לא.
יובל בלוך: אני ממש לא יכול להגיד את זה.
יובל בלוך: אבל אני כן יכול להגיד, אתה יודע, זה בדיוק החלק שבו כשאני מסתכל על בדיקה סרולוגית יש לי תשובה מיידית וכשאני מסתכל על מצב נפשי התשובות הן לא מידיות, אבל אני יכול להגיד שממשיכה אובדנות שהיא משמעותית, חלקה היא לפעמים מתחת לסף הגילוי וחלקה מתמשכת.
יובל בלוך: ואם אנחנו לא מכניסים את הנתון הזה אנחנו עושים עוול לילדים.
יוסף ג'בארין: יוכי, אני מבקש שגם את תרשמי כי אנחנו רוצים לשמוע עוד מהשטח ומאנשי המקצוע ותוכלו גם להתייחס לנושאים שיעלו.
יוסף ג'בארין: ורד וינדמן מהמועצה לשלום הילד בבקשה.
ורד וינדמן: תודה על קיום הדיון המאוד חשוב הזה.
ורד וינדמן: אני רוצה להתמקד רק בדבר אחד היום, במיוחד אחרי ששמעתי את הדברים שנאמרו לפניי ובמיוחד הדברים של יובל בלוך.
ורד וינדמן: הנציגים של המדינה התייחסו למשהו סופר קריטי, ופה צריכים לשים את יהבנו.
ורד וינדמן: כרגע מאות אלפי ילדים לא נמצאים בשום קשר עם מערכת החינוך.
ורד וינדמן: זאת המציאות היום.
ורד וינדמן: החזירו את הילדים הצעירים, את הילדים מכיתות ה' ומעלה, אמרה את זה ד"ר צימרמן, אין הסכמה בין משרד החינוך למשרד הבריאות למה גודל הקבוצה.
ורד וינדמן: זה לא משהו שהוא מאתמול, זה משהו שנמשך כבר כמעט עשרה ימים ולא מצליחים להביא את זה לידי הסכמה.
ורד וינדמן: שיבחרו מספר ויחזירו את הילדים האלה לאיזה שהוא קשר אנושי.
ורד וינדמן: צודק יובל בלוך שאומר שהגדרות של ילדים בסיכון הן כבר לא הקצוות.
ורד וינדמן: צריך להתייחס לילדי ישראל כולם כקבוצה שצריכה מענה.
ורד וינדמן: אני לא רוצה להגיד ילדים בסיכון, אבל קבוצה שצריכה מענה.
ורד וינדמן: הם כמו כולנו, בני אדם, צריכים קשר אנושי, צריכים לפגוש את המורים שלהם, צריכים לפגוש את החברים שלהם, צריכים לאתר אצלם את המצוקות, את החרדות, את ההתנהגויות הסיכוניות, זה התפקיד החשוב כל כך של מערכת אוניברסלית שהיא מערכת החינוך, להחזיר את כולם לקשר עם המורים והתלמידים בשטח בית הספר.
ורד וינדמן: הדבר הזה קיים בכל העולם.
ורד וינדמן: בכל העולם גם כשיש סגרים חוזרים, כל הילדים בעולם המערבי או כמעט כולם, נמצאים בקשר עם מערכת החינוך ושלא לומר לומדים.
ורד וינדמן: אדוני, אני ממש מפצירה בכך כיו"ר ועדת זכויות הילד לעשות כל מה שביכולתך כדי שמשרד הבריאות והחינוך יגיעו להסכמה בתוך הקבינט, אתמול, היום, יסכימו על מבנה חזרה.
ורד וינדמן: יסכימו כבר טנטטיבית על חזרה בקבוצה של 15 ילדים, יש ויכוח על המספר, ובגלל זה הדבר הזה תקוע.
ורד וינדמן: הייתה כוונה להחזיר אותם לשטח פתוח, יש כבר חורף בחוץ ויורד גשם.
ורד וינדמן: עד שמחליטים משהו הוא כבר לא רלוונטי.
ורד וינדמן: צריך לבוא עם תכנית ולהחזיר אותם.
ורד וינדמן: הילדים האלה לא יכולים להמשיך להיות בזום, לא יכולים להמשיך להיות מול מסכים.
ורד וינדמן: אני לא רוצה לדבר רק על מצבים קיצוניים של סמים, של חרדות, של אובדנות.
ורד וינדמן: לא צריך להגיע למצבים הקיצוניים האלה.
ורד וינדמן: פשוט להחזיר אותם.
ורד וינדמן: שוב צודק יובל בלוך כשהוא מדבר על חשיבות של יוזמות מקומיות, אבל הן לא מספיקות.
ורד וינדמן: יש מערכת חינוך למדינת ישראל, תנו לה לתפקד, תחזירו את הילדים האלה, 15, 17, 19, תבחרו מספר ותחזירו אותם, לא צריך להמציא את הגלגל.
ורד וינדמן: הוא קיים.
יוסף ג'בארין: ורד דברים חשובים.
יוסף ג'בארין: דיברת על העולם, אין ספק שזה אחד התחומים - - - שאנחנו מסתכלים עליהם כדי לראות את הסבירות של ההחלטות בישראל.
יוסף ג'בארין: מה ידוע לך על מערכות החינוך בעולם?
יוסף ג'בארין: כי הבנתי שבשלב מסוים גם שם הלימודים היו מושבתים.
יוסף ג'בארין: יש שינוי במה שקורה?
ורד וינדמן: קודם כל אני אשלח לך אדוני, וליתר חברי הוועדה את הסקירה הבינלאומית שהכנו אתמול כדי לתרום את חלקנו למערכות ליזום רעיונות כלליים.
ורד וינדמן: ברוב מדינות העולם המערבי גם במצבים של סגר מתקיימים לימודים.
ורד וינדמן: עברו בחלק מהמקומות ויש גם הנחיות של אונסק"ו, לעבור ללימודים בשטח פתוח, יש מי שרואה את הערך הזה מעבר לתקופת הקורונה אבל הקורונה מאפשרת או דורשת לעשות, כל עוד יש מסכות ויש שטחים פתוחים, אפשר לעשות את זה בלי לסכן כהוא זה את הבריאות, אני לא חושבת שמשרד הבריאות חולק על זה.
ורד וינדמן: יש עכשיו לצערנו הרבה מוסדות של תרבות וכולי שסגורים, שבעולם משתמשים בשטחים האלה כדי לאפשר גם אם לא בשטח פתוח, גם להשתמש בהם, מערכות החינוך ברוב העולם המערבי פועלות עם רעיונות של סידור כיתה אחר, עם רעיונות של סידור כיתה אחרים, עם רעיונות של שימוש בשטחים וציבוריים ופארקים ומוזיאונים, ואני אעמיד את הסקירה הזאת שעשינו לרשות הוועדה ומשרדי הממשלה.
ורד וינדמן: באמת לא צריך להמציא את הגלגל, לא צריך להסתפק במה שעושות יפה תנועות הנוער והרשויות המקומיות אלא צריך מערכת לאומית כללית שתנהל את כל העניין הזה ופשוט להחזיר את בני הנוער לקשר אנושי.
ורד וינדמן: מאות אלפי עיניים כלות מביטות בקובעי המדיניות ומתחננות ממש שיחזירו אותם לקשר אנושי.
יוסף ג'בארין: אז הבדיקה שלכם מראה שמרבית מדינות העולם החזירו בעצם את המפגש האישי כי כמובן לימוד מרחוק קיים.
יוסף ג'בארין: ולו באופן חלקי.
יוסף ג'בארין: זה מה שאני שומע, תוך ניצול השטחים הציבוריים, המוסדות הציבוריים האחרים.
ורד וינדמן: ואת הדברים הכתובים אעביר לכם מיד עם סיום הדיון ואפשר לעשות בזה שימוש.
יוסף ג'בארין: עם כמה קפסולות של מספר תלמידים?
ורד וינדמן: אני לא מכירה את פרטי הפרטים האלה אבל יש אמירות ברורות בעולם, ואמרה את זה היטב יוכי.
ורד וינדמן: יש חשיבות מאוד גדולה למפגש הפיזי.
ורד וינדמן: הדברים האלה הם כבר ידיעת הכלל.
ורד וינדמן: מה שמעניין שעשו בעולם זה באמת מעבר למתן החשיבות, ייחוס החשיבות למפגשים הפיזיים, מצאו פתרונות.
ורד וינדמן: גם פתרונות של סידור כיתה בתוך שטח פתוח וגם שימוש בשטחים ציבוריים פתוחים.
ורד וינדמן: אלה הרעיונות שיש.
ורד וינדמן: לא צריך להיות יצירתיים יותר מדי, רק לקבל קודם כל החלטה.
ורד וינדמן: הבעיה אצלנו כרגע זה שלבתי הספר אסור, אסור לעשות את המובן מאליו, אסור לאפשר להם את המפגשים האלה כי בגלל שאין תקנות שמאפשרות את זה, אין החלטה של הקבינט שמאפשרת את זה.
ורד וינדמן: כל מה שצריך הוא לשחרר את הפקק הזה ולתת גם למנהלים, יש הרבה מנהלים סופר יצירתיים, יש יועצות חינוכיות שמוכנות לעבודה, יש מורים שמשוועים לקשר הזה ובוודאי התלמידים, רק לשחרר את הפקק ולאפשר לזה להתרחש.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שהם ימצאו גם אוזן קשבת.
יוסף ג'בארין: נמשיך לשמוע מהשטח.
יוסף ג'בארין: צופית גולן מהנהגת ההורים ארצית בבקשה.
צופית גולן: שלום.
צופית גולן: אני הקשבתי קשב רב מתחילת הוועדה, אני מאוד רוצה להתחבר למה שאמר פה יובל בלוך ומה שאמרה קודמתי והרבה לפני, אבל הסתכלתי על הנתונים שמשרד הבריאות מאוד אוהב להציג, אתה פתחת את הוועדה ואמרת שנתנו נתוני תחלואה במערכת החינוך.
צופית גולן: אזכיר לכולנו שמערכת החינוך לא באמת עובדת בשישה השבועות האחרונים כך שהנתונים על הדבקות בילדי יסודי ועל יסודי הם בוודאי לא בתוך מערכת החינוך כי פשוט אין מערכת חינוך, היא חזרה רק לפני יומיים, אז זה לא יכול להיות נתוני הדבקה בתוך מערכת החינוך, והגיע הזמן שנתחיל לשים את זה בפרספקטיבה.
צופית גולן: אמרה ראשונת הדוברים מטעם משרד הבריאות שאנחנו לא יודעים על השפעות ארוכות הטווח של הקורונה.
צופית גולן: אנחנו הצענו את זה בוועדות אחרות ואני רוצה לשים את זה גם פה על השולחן.
צופית גולן: יש השפעה ארוכת טווח אחת של הקורונה שאנחנו כבר יודעים.
צופית גולן: קוראים לה אובדנות, קוראים לה דיכאון, קוראים לה כל הדברים הנפשיים והרגשיים שעוברים על הילדים ואולי אם נכניס את זה לתוך המספרים ולתוך הסטטיסטיקה, הדברים ייראו אחרת.
צופית גולן: הילדים שלנו נפגעים.
צופית גולן: אני יכולה להגיד שקיימתי שיח גם עם החברה הערבית, גם עם החברה הדרוזית, גם עם החברה החרדית שאלה החברות שנמצאות פחות בפוקוס של משרד החינוך, ויסלחו לי כולם, החברות שרק פה אצלך בוועדה דיברנו על זה שאין להם כמעט תקשורת, לא אינטרנט ולא מחשבים.
צופית גולן: לא מכשירי קצה וגם לא התקשורת עצמה.
צופית גולן: אלה ילדים שאנחנו רואים כבר בכיתה ד' את הנשירה שלהם.
צופית גולן: אז נכון שמשרד החינוך הכין מערכים והם הראו לנו אותם, הכל בסדר.
צופית גולן: זה לא עובד.
צופית גולן: זה לא עובד אם אין לילד מחשב בבית, זה לא יעבוד.
צופית גולן: אם המורה שלו, כמו שראינו בשיחה שרק הייתה פה בתוך הוועדה, התקשורת לא עובדת.
צופית גולן: אז כל המערכים היפים האלה נשארים על השולחן.
צופית גולן: הילדים האלה הם לא ילדי קצה, הם הרבה מאוד מילדי ישראל, והם יהיו ילדי קצה אם המדיניות הזאת תמשיך.
צופית גולן: אני הייתי אתמול בדיון בוועדת חינוך, אמרתי את זה שם ואגיד את זה עוד פעם.
צופית גולן: הגנון הזה של משרד הבריאות מול משרד החינוך, אף אחד מהם לא מצליח להחליט מי יביא למי איזו תקנה לאישור כדי שהילדים יוכלו להיפגש בחוץ, לפגוש אדם מבוגר, לפגוש מורה שיראה אותם בעיניים.
צופית גולן: הגנון הזה חייב להפסק.
צופית גולן: הגנון הזה זה מלחמה על חשבון הילדים שלנו.
צופית גולן: ואני אומרת שלנו כי זה לא רק המגזר הערבי והחרדי והדרוזי, גם המגזר הכללי.
צופית גולן: אנחנו רואים עליה דרסטית בפניות, אנחנו רואים עליה דרסטית של ונדליזם, של מקרי אלימות שנהיים יותר ויותר קיצוניים של כל מיני שימושים שלא מדברים עליהם, באתגרי טיק טוק, בכל מיני משחקים אחרים, זה קיים בכל החברות.
צופית גולן: אני חייבת להגיד שבאמת אנחנו רואים את הנשירה שהיא כבר לא כל כך סמויה.
צופית גולן: אנחנו נאבד את הילדים האלה.
צופית גולן: ילד שאיבדנו אותו ב-ד', ב=ה', ב-ו' ב-ז', איבדנו אותו.
צופית גולן: הוא יהיה אז נער בסיכון ואז למדינה יעלה ים של כסף לתקן, אם היא תצליח כבר לתקן.
צופית גולן: הם דיברו על זה שאנחנו רוצים לחזור לאט, לא לחזור על הטעויות של ספטמבר.
צופית גולן: כשמערבבים בצהרונים ובהסעות ובמחוננים ובכל מיני וריאציות אחרות כן מערבבים ילדים אז אנחנו חוזרים בדיוק על אותן טעויות של ספטמבר.
צופית גולן: לא בדיוק הייתה פה למידה.
צופית גולן: שוב, אני יודעת שהכינו מערכים אבל מורים לא באמת יכולים לראות ילד בזום.
צופית גולן: אם אנחנו מדברים על הנוער, אז אני שוחחתי רבות עם הנוער.
צופית גולן: גם בעיר שלי אני משוחחת עם מועצת התלמידים והנוער והם אומרים 'אנחנו שקופים, לא רואים אותנו, לא מסתכלים עלינו.
צופית גולן: אנחנו נהיינו קוביות בתוך זום.
צופית גולן: מילדים שכל היום רק רצו עוד מחשב, עוד מחשב, הם לא יכולים לראות יותר, לא מחשב ולא ניידים.
צופית גולן: הם רוצים החוצה.
צופית גולן: הם רוצים איזה שהוא מבוגר שיראה אותם.
צופית גולן: גם השפ"י וגם השפ"ח וכולם הכינו שאלונים גם לנו ההורים.
צופית גולן: תקשיבו, זה לא עובד.