GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רועי חומרי: אנחנו רואים שם הכפלה בכמות בני הנוער שבאו במגע עם המשטרה, מעצר, פתיחת תיקים, זה עוד לא ברמת הרישום כי מי שיודע, עם קטינים יש תהליך של קצין מבחן וסקירה וכולי, אבל בכל מה שקשור למעצרים ולאכיפה ולחוויה של אלימות משטרתית, בקרב החברה החרדית אנחנו רואים הכפלה של הדבר הזה.
יוסף ג'בארין: זה קשור או לא קשור להפגנות?
רועי חומרי: קשור קשר ישיר לא רק להפגנות.
רועי חומרי: זה קשור קשר ישיר לתהליך של דמוניזציה שעושים לחברה החרדית.
רועי חומרי: אין כאן מסביב לשולחן כרגע נציגים של החברה החרדית זולת חבר הכנסת מש"ס.
יוסף ג'בארין: יש לנו גם אורח, ינון כהן מקרן חירות.
רועי חומרי: אז אני מצטער שאני בתור אדם לא חרדי מדבר בשם ציבור חרדי אבל אני מדבר בשם העובדים שלי ובני הנוער שהם פוגשים, יש תהליך של דמוניזציה של הציבור החרדי וכתוצאה מכל מיני מאבקים שלדעתי הם לא רלוונטיים לשולחן שלנו, בני נוער וילדים נפגעים, ואנחנו צריכים, השולחן הזה – וכאן אני רוצה ברשותך להתייחס לשני דברים שפתחת איתם את הוועדה - - -
יוסף ג'בארין: כן, אבל אם אפשר גם לסכם, כי צריך להתקדם.
רועי חומרי: זה יהיה הסיכום שלי.
רועי חומרי: אנחנו בנקודה מסוימת הצלחנו, כי בגל הזה מרבית השירותים נשארו פתוחים, אבל אנחנו נכשלנו.
רועי חומרי: אנחנו נכשלנו כי היינו תגובתיים.
רועי חומרי: לא יזמנו, לא פיתחנו דברים למציאות הנוכחית, הפעלנו את אותם שירותים שהיו קיימים, תיגברנו אותם קצת, אבל אם מערכת החינוך עסוקה באיזו פדגוגיה היא תעביר, במקום למצוא פתרונות לאיך מורים מצליחים לפגוש פנים אל פנים ילדים, אז נכשלנו.
רועי חומרי: אם אנחנו מדברים רק על מחלות והידבקות בקורונה ואנחנו לא מדברים על הנזקים הנפשיים ארוכי הטווח שנוצרים לבני נוער בתקופה הזאת ולילדים שנמצאים בבתים, אז נכשלנו.
רועי חומרי: אם אנחנו מדברים רק על איך להחזיר את המשק ואיך למצוא פתרונות לילדים כדי שההורים יוכלו ללכת לעבוד, ואנחנו לא מדברים על החוויות ועל האלימות ועל המצוקה שהם חווים בבתים שלהם, אז נכשלנו.
רועי חומרי: אז בכל מה שקשור לפתיחת שירותים, כן, הצלחנו וזאת הצלחה כבירה ואסור להפחית בערך.
רועי חומרי: היכולת שלי לבוא ולתת פה היום תמונת מצב יותר טובה היא בזכות אותה הצלחה וגם יש כאן עוד שירותים אחרים.
רועי חומרי: אבל בכל מה שקשור לייצר פתרונות ולחשוב קדימה על מה בני הנוער והצעירים האלה צריכים ולהקדים וליזום ולייצר ולא לחשוב איך אנחנו מפעילים את מה שהפעלנו פעם, אנחנו נכשלנו.
רועי חומרי: וכשאני אומר אנחנו נכשלנו זה מגזר שלישי ומגזר ציבורי.
רועי חומרי: זה אחריות של כולנו.
רועי חומרי: נקודה אחרונה ברשותך, אדוני, אני מבקש ממך כחבר כנסת, אנחנו רגע לפני 2021.
רועי חומרי: גם תקציבים של תכניות בין משרדיות שנוגעות בילדים ונוער בסיכון וגם עמותות, עברנו שנה מאוד מאוד קשה.
רועי חומרי: אנחנו לא יודעים מה יהיהב-2021.
רועי חומרי: אנחנו חוששים.
רועי חומרי: היכולת שלנו להיות מתחת לאלונקה הזאת היא פרי של עבודה מאוד מאוד קשה לנו לגייס משאבים מהמדינה ומהציבור הרחב.
רועי חומרי: אם המדינה לא תתחיל עכשיו לחשוב על איך היא עוזרת לנו כעמותות לעבוד גם ב-2021 ולעבור אותה ולשרוד אותה, לא בטוח שיהיו עוד אנשים שאתם צריכים מסביב לשולחן הזה, שיעזרו לכם לשאת בנטל לחשוב לייצר ולתת מענה לציבור שכולנו אחראים עליו.
רועי חומרי: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: דברים חשובים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה רועי.
יוסף ג'בארין: נשמע גם התייחסויות ממשרדי הממשלה, אז נעבור ישירות למיכל גולד, מתאמת בין משרדית למניעת עבריינות נוער במשרד המשפטים.
יוסף ג'בארין: המסגרות נפתחו, הוחרגו, מצב שהוא אולי יותר טוב מהסגר הראשון, אבל עדיין הנתונים מראים על נסיגה בכל מה שקשור למצבם של בני הנוער בסיכון.
מיכל גולד: אני אגיד כמה דברים ואשתף מה עלה בשולחן.
מיכל גולד: קודם כל קשה לדבר אחרי ששומעים את הדברים של רועי, ואני מודה לוועדה על הדיון המאוד מאוד חשוב הזה.
מיכל גולד: אני אזכיר במילה מה זה השולחן, זהו שולחן משנה לשולחן הבין-מגזרי של משרד רוה"מ שאנחנו מובילות במשותף, אני מצד הממשלה ומנכ"לית המועצה לשלום הילד ורד ויטמן מצד החברה האזרחית ורבים מהיושבים פה חברים בשולחן, כשקודם כל המטרה שלו היא באמת לשים את הזרקור על נוער בסיכון, זו מטרה אחת, ובאמת לחבר את מה שעולה מהשטח עם מה שאנחנו, בין הממשלה לבין קובעי המדיניות וזה בדיוק הרעיון.
מיכל גולד: הצגנו את הדו"ח שהגשנו ביוני או יולי, בדיון הקודם, אז לא אחזור לזה, אני כן אגיד מה היה מאז.
מיכל גולד: גם הדברים שאני מציינת שנעשו זה לא להפחית מהמצב החמור שקיים אבל זה כן לתת איזו שהיא תמונת מצב.
מיכל גולד: דבר ראשון, מירב המאמצים מאז הדו"ח הקודם באמת הוקדשו לחקיקה ולתקנות, שפה אפשר להגיד שמרבית ההמלצות של השולחן באמת עוגנו תודות לנציגי הממשלה ולחברתי מנכ"לית המועצה לשלום שהייתה ברבים מהדיונים בוועדה וכמובן לכנסת פה, וההחרגות האלה של אותן מסגרות, כמובן שאם יש דברים שבשטח לא קורים אנחנו נשמח לשמוע.
מיכל גולד: יש לי להגיד מילה על זה, אבל בגדול המסגרות לילדים ונוער בסיכון אמורות להיות פתוחות וגם אנשי המקצוע אמורים להמשיך לעבוד, אם זה יחידות קידום נוער, אם זה פסיכולוגים חינוכיים, אז זה כן שיפור שהוא לא מספיק, אבל שיפור אחד קיים.
מיכל גולד: אני כן אגיד שהגיעו אלינו שאלות הבהרה שאם לא היה ברור מה החוק אומר, אנחנו הוצאנו את ההבהרות האלה כדי לאפשר פתיחה אם זה מרכזי נוער, אם זה פסיכולוגים חינוכיים, אז זה דבר אחד לסמן.
מיכל גולד: ישר אחרי החגים כינסנו את השולחן שוב, ראיתי שהוועדה גם העלתה את הסיכום של השולחן בחומר הרקע, כדי לאסוף מה המצב כרגע וסימנו לעצמנו כמה סוגיות להמשך טיפול.
יוסף ג'בארין: בעקבות ההצלחה בהחרגה, מה הם הנושאים שסימנתם שעדיין בוערים וצריך לטפל בהם?
יוסף ג'בארין: אגב, לגבי ההחרגה, אני אומר, באמת הייתה כאן עבודה מאוד חשובה, אני רואה רשימה של יותר מ-15 שירותי חינוך שהוחרגו, כמובן זה מאוד חשוב, אבל אחת השאלות - - -
מיכל גולד: וגם רווחה.
יוסף ג'בארין: גם רווחה.
יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע אם היה גם ניסיון מעקב מה קורה בשטח.
מיכל גולד: ודאי.
מיכל גולד: זו הייתה המטרה של הישיבה לפני שבועיים, ואני יכולה להגיד שכבר מאז כמה דברים שאלו, פנו אלינו אחרי זה והוצאנו הבהרות, אז זה בדיוק הרעיון.
מיכל גולד: אני גם אומרת פה, אם יש דברים שלא קורים בשטח ואמורים לקרות, אז זו הכתובת.
מיכל גולד: שוב, מה שפשוט חוקית ורק צריכים לתרגם לשטח זה יותר קל, וחלק מהדברים - - - באמת מזקקים דברים שלא הכרנו ולא נתנו עליהם את הדעת ואז - - -
יוסף ג'בארין: יש לך הערכה לגבי כל אותן מסגרות שעכשיו הוחרגו בעקבות הלקחים מהסגר הראשון, בפועל מה היה היקף ההשתתפות בהן?
מיכל גולד: אני אבחין בין הפתיחה ובין ההיקף.
מיכל גולד: שוב, כמו שאמרתי, הפתיחה במקומות שזה לא ירד לשטח, פנו אלינו והוצאנו את ההבהרה ושוב אם יש עוד מקומות נשמח לשמוע.
מיכל גולד: אני יודעת, בטח על מסגרות חינוך אבל יגידו את זה ממשרד החינוך, לא אני, לא כולם בהכרח מגיעים וזה השלב הבא שאנחנו צריכים לסמן ולראות איך אנחנו דואגים להעלות גם את הנוכחות וגם מה שקיים להנגיש.
מיכל גולד: אגיד שסימנו לעצמנו כמה דברים ואז אני גם אתן לחברתי ורד להשלים, אבל אני אגיד, גם מה שרועי העלה פה על המפגש עם המשטרה, נציגי משטרה הראו נכונות לשיח ונקבע דיון ממש בקרוב לחשוב על הדברים יחד, וגם כל הדגש על מצבם הנפשי של ילדים ונוער בסגר, שזה גם משהו שאנחנו נותנים עליו את הדעת ונכנס ישיבה לגביו.
יוסף ג'בארין: אולי ורד תוכל, אבל הייתי שמח אם באמת יש לכם נתונים.
יוסף ג'בארין: הרי אנחנו עכשיו חודש לאחר הסגר, ואת אומרת שבעצם אין נתונים מדויקים לגבי היקף המימוש של ההחרגה הזו?
יוסף ג'בארין: כי אחד הדברים ששמענו מרועי, שגם מסגרות שנפתחו הייתה נטייה לא לחזור למסגרת הלימודית וכדומה, אז אין לכם נתונים בעניין הזה?
מיכל גולד: לא.
יוסף ג'בארין: תודה מיכל.
יוסף ג'בארין: נשמע את ורד, שותפתך בשולחן העגול.
ורד וינדמן: שלום אדוני ותודה רבה לכינוס הוועדה הזו וטוב שיש מעקב של הכנסת על מה שאנחנו רואים בשטח, הכל מאוד, אני רוצה שניה לפרוס תמונת מצב כללית כדי שנסתכל על הדברים רגע במשקפיים הרבה יותר רחבות.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר ששומע אותנו חיים מויאל מנהל אגף חינוך לילדים ונוער במשרד החינוך והוא יתייחס לדברים כאן וגם לשאלות שהעליתי.
ורד וינדמן: חיים גם יושב איתנו בשולחן הבין-מגזרי.
ורד וינדמן: כשהתחילה הקורונה, כשהתחלנו עם הסגר הראשון, המצב של ילדים ונוער בסיכון במדינת ישראל היה בכי רע, מבחינת כח אדם, מבחינת תקציבים, מבחינת תשומת לב ציבורית, תשומת לב ממשלתית, התחלנו ממינוס.
ורד וינדמן: הסגר הראשון מהבחינה הזו היה קטסטרופה כי מרבית המסגרות והעובדים הכי חשובים לילדים ונוער בסיכון לא היו.
ורד וינדמן: את הדבר הספציפי הזה שהיה מאוד קריטי ונכון שהוא לא היה האקסטרה, הוא היה הבסיס של הבסיס, את הדבר הזה, האמת שמרבית המשאבים מבחינת זמן ואנרגיה השקענו בדבר הזה, כדי שכשנגיע לסגר השני ובתקווה שלא נגיע לסגר שלישי, שהמסגרות מבחינה משפטית חוקית בתקנות אפשר יהיה לפתוח אותן.
ורד וינדמן: מסגרות לנוער בסיכון לאלימות, לילדים בהשמה חוץ ביתית וילדים בסכנת נשירה.
ורד וינדמן: האם כולם יפתחו מיד, האם כולם יפתחו כמו שהיה צריך לפי התקנות?
ורד וינדמן: התשובה היא לא.
קארין אלהרר: ורד, את יכולה לשים אצבע על איפה ומה לא ניתן?
קארין אלהרר: בואו נהיה פרקטיים.
ורד וינדמן: אני מגיעה לעניין הזה ואני חושבת שגם את אמרת את זה וגם רועי אמר את זה.
ורד וינדמן: היום, כשאנחנו מדברים על ילדים ונוער בסיכון אנחנו כבר לא מדברים אל אותה קבוצה של ילדים ונוער בסיכון.
ורד וינדמן: האוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה היום גדולה לאין שיעור, מכיוון שהיום מרבית הילדים במדינת ישראל נמצאים בלי שום עין חיצונית, נמצאים בתוך סיר לחץ כתמונת מצב של החברה הישראלית.
ורד וינדמן: אני רוצה להגיד ארבעה דברים שבעיני הם קריטיים לעשות.
יוסף ג'בארין: אם אפשר להזדרז כדי שגם אחרים יוכלו לדבר.
ורד וינדמן: זה העניין הזה שאי אפשר להמשיך יותר, אני לא מדברת כבר על השיח.
ורד וינדמן: צדקו מה שאמרו לפניי שמדברים על החזרת המשק מבחינה כלכלית ומדברים רק על בריאות ולא מדברים על בריאות הנפש, על החרדות, על המצוקות, וזה לא הקבוצה של מה שהיינו קוראים לה לפני כמה חודשים ילדים בסיכון.
ורד וינדמן: צריך להחזיר קשר פיזי בין ילדים בכלל לבין המורים שלהם לבין החברים שלהם, כשרוצים לאתר מצוקות, כשרוצים לאתר ילדים בסיכון גם בסכנה בתוך הבית שלהם, אם הילדים האלה לא יראו עין חיצונית, לא משנה מה נעשה לא נוכל להושיט להם יד כי לא נדע עליהם.
ורד וינדמן: מה שרועי ציין ואמר בצדק זה קצה הקרחון.
ורד וינדמן: אני משוכנעת שיש עוד הרבה מאוד ילדים שזקוקים ליד מושטת והיא איננה כי לא רואים אותה.
ורד וינדמן: בימים של שגרה, לא של משבר, בערך 30% מהדיווחים לפקידי סעד לחוק נוער מגיעים ממסגרות החינוך.
ורד וינדמן: מסגרות החינוך גם אחראיות לזהות מצוקות שהן לא קשורות רק לסיכונים של אלימות אלא למצוקות של בריאות הנפש, לסכנות של נסיונות אובדניים, כל הדבר הזה איננו.
ורד וינדמן: אי אפשר לדבר רק על ילדי הגן והילדים ביסודי - - -
יוסף ג'בארין: מה ההמלצה שלכם בעניין הזה?
ורד וינדמן: אנחנו התחלנו לאסוף כל מיני יוזמות מהעולם.
ורד וינדמן: כל מה שצריך זה יצירתיות.
ורד וינדמן: שיישב משרד החינוך עם אגפי החינוך ברשויות המקומיות, שמורה יפגוש שישה ילדים בפארק, שיראו אותם.
ורד וינדמן: זה דבר כל כך כל כך פשוט.
ורד וינדמן: כל מה שצריך זה רצון טוב ויצירתיות.
ורד וינדמן: זה הכל.
ורד וינדמן: לא צריך לחפש מתחת לפנס, שיקבלו החלטה, הילדים האלה משוועים לקשר שמישהו יראה אותם.
ורד וינדמן: אני הוצאתי מכתב שהעליתם לוועדה גם לשר החינוך, גם לשר הבריאות וגם לרוני גמזו.
ורד וינדמן: כל מה שצריך זה יצירתיות, רצון טוב, יש לנו תנאי מזג אויר מצוינים בארץ, אפשר ללמוד מהעולם ויש יוזמות גם אצלנו בארץ.
ורד וינדמן: לא צריך לחפש מתחת לפנס.
יוסף ג'בארין: ההערה שלך כרגע היא לא רק למוסדות שהוחרגו אלא כללית, נכון?
ורד וינדמן: זה בדיוק מה שאמרתי שצריך להסתכל במשקפים יותר רחבים, היום אנחנו מדברים על ילדים ונוער בסיכון.
ורד וינדמן: יש הרבה מאוד ילדים ונוער בסיכון שאנחנו בכלל לא יודעים עליהם, כי מי שבשגרה מדווח עליהם או מושיט להם יד זו מערכת החינוך, הם מדווחים בשגרה, לפי מחקרים, לפי המציאות, לחברים שלהם, למורים שלהם, איפה הם.
ורד וינדמן: הם לא שם.
יוסף ג'בארין: נתון חשוב לגבי ה-30%, 30% מהדיווחים על נוער במצוקה וכדומה, זה מגיע ממוסדות החינוך ואם אין מוסדות חינוך אז בינתיים אין את הדיווחים האלה.
יוסף ג'בארין: אני אשאל מה ששאלתי את מיכל ותיכף גם אשאל את מר מויאל לגבי מימוש ההחרגה.
יוסף ג'בארין: כאן אנחנו כבר יודעים שאלה ילדים בסיכון, הם צריכים להיות במוסדות הללו ולכן הם הוחרגו, השאלה אם אנחנו יודעים האם באמת היה מימוש כאן או שהרבה בכלל לא הגיעו, מה קורה ב- - -
ורד וינדמן: אני אגיד רגע במשפט אחד כי אני לא חושבת שזה התפקיד שלי להגיד על הנתונים המדויקים אבל מי שיכול לתת את הנתונים זה אחיה קמארה, מ-360 וחיים מויאל, וזה רק מה שאנחנו יודעים.
ורד וינדמן: שוב, אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד נשירה סמויה, לא כל מי שרשום לשיעור בזום או לאיזו פעילות בזום אכן נמצא שם, אבל הפנימיות פועלות, המעונות יום - - - למשל לא התחילו לפעול מיד, אבל הדבר הזה גם לאורך הזמן השתנה.
יוסף ג'בארין: אני אשאל גם את מויאל וגם את - - -
קארין אלהרר: הם לא חזרו פיזית?
ורד וינדמן: תלוי מה.
ורד וינדמן: התכניות שהיו אמורות לחזור פיזית, בוא ניקח כדוגמה, כי אי אפשר לענות על השאלה הזאת, היא מתייחסת להמון מסגרות מאוד שונות אחת מהשניה.
ורד וינדמן: אבל למשל המעונות, יש את מעונות היום הרב תכליתיים שמיועדים לילדים בסיכון, הם התחילו לפעול הרבה אחרי הזמן, למרות שהם היו מוחרגים, אבל יש מעונות שבהם נמצאים ילדים בסיכון שהיה צריך לחכות עד שהמעונות באופן כללי יפתחו.
ורד וינדמן: יש כל מיני בעיות שקשורות לילדים חסרי מעמד, יש אוכלוסיות רבות שצריך לטפל בהן וחלק מהעניין זה שיש נשירה סמויה גם ממסגרות שקשורות לנוער בסכנת נשירה, וחיים יוכל להגיד על זה, נדמה לי שזה התפקיד של המדינה לדווח את הנתונים.
ורד וינדמן: אני רוצה ברשותך אדוני עוד שתי נקודות ממש במשפט.
ורד וינדמן: אחד- נושא ההזנה שאני יודעת שאתמול הוא טופל בהרחבה בדיון הזה, אי אפשר לחכות לאיזו תכנית על, כל המסגרות שנתנו בעבר ארוחה חמה, המסגרות של - - - ומילת, כרגע הדבר הזה באוויר ואי אפשר להשאיר משפחות שלמות בלי הצורך במזון, מאוד מאוד בסיסי, וגם זה סיכון.
ורד וינדמן: נקודה אחרונה שאני רוצה להתייחס אליה, זה הנושא של אמצעי קצה, זה מטופל בהרבה מאוד ועדות כנסת, הדבר הזה לא יכול להיות שהוא לא הגיע עדיין לפתרון.
ורד וינדמן: הסיפור של אמצעי קצה ומחשבים הוא לא רק לימוד.
ורד וינדמן: הוא גם קשר עם העולם החיצון, קשר עם החברה, עם המורים וגם עם טיפול שאולי היום לא ניתן באופן פיזי.
ורד וינדמן: אז יש בין 150,000-300,000 ילדים שאין להם את זה, יש ילדים שמתקשרים אלינו כדי להגיד 'אין לי, אני צריך את הטלפון של ההורה שלי שלא נמצא בבית עכשיו' ואין להם שום יכולת לנהל קשר, והדברים האלה הם קריטיים והם במסות מאוד גדולות.
יוסף ג'בארין: תודה רבה ורד.
יוסף ג'בארין: נושאים לא קלים.
יוסף ג'בארין: אגב, אני מקבל הרבה טלפונים של משפחות שרוצות אמצעי קצה.
יוסף ג'בארין: רואים שאני מלווה את הנושא ושואלים אם אני יכול לסייע.
יוסף ג'בארין: אולי נשמע את חיים מויאל מנהל אגף חינוך לילדים ונוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: שמעת את הדברים גם של רועי של מיכל ושל ורד, עלתה שאלה לגבי כל המסגרות שהוחרגו, שאלה בעיקר מוסדות החינוך שהתייחסנו אליהם.
יוסף ג'בארין: האם יש לכם הערכה לגבי ההשתתפות של אותו נוער, וכמובן האם יש תשובה לאותם בני נוער תלמידים בסיכון שכרגע לא במערכות, לא במוסדות וזה קצת גם מקשה על ההגעה אליהם.
קארין אלהרר: אם אפשר עוד שתי שאלות.
קארין אלהרר: באמת אלה שעדיין לא במערכת, מה ההתייחסות שלכם לעניין, איך אתם מביאים למצב שהם ייכנסו למערכת או לפחות ייכנסו לאיזה שהוא ראשית טיפול, והדבר השני, בתוך אלה שבמערכת, איזה שירותים אתם לא מצליחים לתת להם מבין אלה שהיו ניתנים לולא הקורונה.
יוסף ג'בארין: בבקשה חיים מויאל.
יוסף ג'בארין: אחר כך נשמע את אחיה קמארה.
חיים מויאל: ברשות
חיים מויאל: כם אני רוצה להתייחס לסוף הדברים של ורד, אני מתייחס לאוכלוסיות שתחת האחריות שלי, אני לא מתייחס לכלל האוכלוסייה.
חיים מויאל: אני מסכים מאוד עם כל הדברים שנאמרו שהסיכון מתגבר, ואנחנו רואים את זה גם בסקרים ומחקרים שאנחנו עושים, גילינו למשל שבית הספר מאוד מצמצם פערים, אמרנו בעבר בתפיסות שלנו שבית הספר מגדיל פערים בכל מיני צורות ותהליכים, גילינו שסגירת בית הספר מגדילה פערים, מרחיבה אותם, ולכן אני מתייחס רק לאוכלוסיות תחת האחריות שלנו, אבל גם לגבי אמצעי הקצה שורד הדגישה, המשרד התחיל לחלק את אמצעי הקצה, כלומר מדברים על מחשבים ניידים, קווי אינטרנט וזכרון כזה או אחר לטלפונים סלולאריים וכולי, ובודקים כמעט אחד לאחד, אנחנו מדברים על 140,000 מחשבים שממש מחלקים אותם, אני חייב להגיד שהמשרד היה מאוד ער ופעל על פי הדרישות, הבקשות שלנו, ונתן בצורה סטטיסטית אחוז גבוה יותר של מחשבים לילדים בסיכון שאנחנו - - -
קארין אלהרר: כמה ילדים בסיכון?
חיים מויאל: הוא החריג גם את אותן קבוצות שלא נמצאות בתוך הליין של סמלי מוסד רשמיים וכל מה שקשור בזה, כמו למשל תלמידי - - - שאני לא מדבר עליהם עכשיו בהקשר הזה, אבל הם גם יקבלו בתוך המבנה הזה את אמצעי הקצה.
חיים מויאל: מה שאני מבין, עוד פעם, אני לא אחראי לזה אבל אני רק אומר, 140,000 מחשבים שמתחילים לחלק אותם, זה ייקח קצת זמן אבל הפעולה הזאת מתחילה ואני רוצה רגע לתת קצת נתונים בהקשר של ההחרגה.
קארין אלהרר: אפשר לדעת, 140,000 תלמידים - - -
חיים מויאל: 140,000 מחשבים.
קארין אלהרר: 140,000 מחשבים.
קארין אלהרר: אתה מדבר על כל מערכת החינוך?
חיים מויאל: כל מערכת החינוך.
קארין אלהרר: אתה יכול לחדד לי כמה ילדים בסיכון קיימים במערכת שצריכים אמצעי קצה ואין להם?
חיים מויאל: החישוב שאנחנו עשינו לגבי הילדים שתחת האחריות שלנו, שאני מדבר, שוב, אני נותן מונחים, נניח חטיבות ביניים יש לנו תכניות של תל"ם ו- - -ובחטיבה העליונה יש לנו מב"ר ואלדר, ומרכזי חינוך טכנולוגיים ותכנית היל"ה, אנחנו הגענו לכ-12,000 מחשבים.
חיים מויאל: אבל שוב, אחד הדברים החשובים ברשותך חברת הכנסת, זה לראות את - - - ולראות מאיפה אנחנו מתחילים ולאן אנחנו הולכים ואפרופו ההרחבה של הסיכון בימי הקורונה.
חיים מויאל: לכן אני מסתכל על הקצה של הסיכון שאנחנו מטפלים בו באגף הזה.
קארין אלהרר: אבל מה עם תלמידי היסודי?
חיים מויאל: גם תלמידי היסודי בתוך זה, אבל אני מזכיר עוד פעם, אנחנו בתכניות הרשמיות שלנו לא פועלים ביסודי בצורה רשמית.
חיים מויאל: אין לנו כיתות ותכניות רשמיות ביסודי מתפיסה שאני חושב שהיא נכונה בחלק הזה כדי לא לסמן את הילדים בסיכון וכולי, אבל בוודאי שגם ביסודי, אני לא אמון על זה אז אני לא רוצה לתת נתונים לא מדויקים.
חיים מויאל: ברשותך.
קארין אלהרר: אין תלמידים בסיכון שהם לא בתיכון?
קארין אלהרר: אז מה, כמה הם?
חיים מויאל: שוב, אני מתייחס נכון לרגע זה לילדים שנמצאים תחת התכניות הרשמיות שלנו באגף.
קארין אלהרר: אין תכניות לא לילדים בתיכון?
חיים מויאל: בוודאי שכן.
קארין אלהרר: נו אז כמה ילדים בסיכון יש?
חיים מויאל: אני שוב אומר, אני לא מסמן אותם בצורה הרגילה כמו התכניות הרשמיות.
קארין אלהרר: אז איך אתה יודע לתת להם מענה אם אתה לא מסמן אותם?
חיים מויאל: מכיוון שבתי הספר והאגף היסודי על פי מדדי טיפוח שנקבעו בקול קורא של חלוקת מחשבים, הם קבעו מדד טיפוח מסוים ועל פיו הם חילקו את המחשבים.
חיים מויאל: שוב, את מכניסה אותי למקומות שאני לא יודע לתת לך תשובות מדויקות וזה חבל.
חיים מויאל: אני חושב שנכון להזמין את מי שאחראי - - - שייתן נתונים מדויקים יותר.
קארין אלהרר: סליחה רק רגע.
קארין אלהרר: האחריות שלך היא על?
חיים מויאל: האחריות שלי היא בעיקר, בכלל ילדים ונוער בסיכון בכל רחבי הארץ, אבל זה מתחלק לתכניות רשמיות גנריות כמו שאני מגדיר אותן, ותכניות משלימות.
חיים מויאל: למשל, אני פועל בדרך של רווחה חינוכית - - - את הרשויות לפעולות מסוימות שהם עושים.
יוסף ג'בארין: אני אמקד את השאלה.
יוסף ג'בארין: יש את התכניות לחטיבות הביניים והתיכון שם יש לך את המספרים, אתה מדבר על 12,000 ילדים שיקבלו אמצעי קצה, נכון?
יוסף ג'בארין: השאלה הייתה מה קורה עם תלמידי היסודי.
יוסף ג'בארין: אני יודע שאין אולי תכניות פורמליות כפי שיש בתיכון, אבל בכל זאת ההנחה היא שיש לכם נתון מסוים או הערכה של היקף הילדים בסיכון גם ביסודי.
חיים מויאל: כן, אבל אני אומר שוב, אתם רוצים שאני אתן נתון שהוא לא מדויק ויהפוך להיות רשמי לכאורה.
חיים מויאל: אני מציע, הצעה שלי, מכיוון שיצא קול קורא שיש בו קריטריונים מאוד ברורים על מדדי טיפוח וכל מה שקשור בזה, ואז על סמך המדדים הללו חילקו את אמצעי הקצה.
חיים מויאל: אני ממליץ להביא את מי שאמון על זה ושם הוא יסביר וייתן נתונים מאוד מדויקים.
חיים מויאל: לי חשוב לתת לכם נתונים על האוכלוסייה שאנחנו אמונים עליה - - - באופן יחסי, עוד פעם, נתונים מדויקים, חשוב לי להציג בפניכם את הנתונים הללו.
קארין אלהרר: סליחה שאני קוטעת אותך.
קארין אלהרר: אתה אמרת שאתה אחראי ארצי על ילדים ונוער בסיכון.
קארין אלהרר: אני מבינה לגמרי שיש תכניות ייעודיות לגיל התיכון.
קארין אלהרר: אני מבינה שאין תכניות לגיל היסודי, יש מדדי טיפוח.
קארין אלהרר: הבנתי את זה.
קארין אלהרר: אני עדיין מתעקשת לדעת מה מספר הילדים המדויק שלהם המערכת הארצית אמורה לתת טיפול.
קארין אלהרר: אם אין מספר כזה אני מאוד מוטרדת.
חיים מויאל: גברתי, אנחנו נותנים מענים רחבי היקף לבערך 145,000 ילדים.
חיים מויאל: על כל הרצף.
חיים מויאל: מתוך תכניות של 360, התכנית הלאומית, רווחה חינוכית, שיקום שכונות ועוד הרבה תכניות אחרות שמתקיימות בתוך הישובים, בתוך הרשויות.
חיים מויאל: התכניות הללו הן לא תכניות רשמיות, זה מה שאני מנסה להדגיש.
חיים מויאל: אני יכול לתת את מרחב התכניות שאנחנו פועלים בהן, על העניין של תכניות לילדים בסיכון.
חיים מויאל: נקדיש את זה לשם.
חיים מויאל: אני אתן לך דוגמה לצורך העניין, יש לי תכנית שנקראת - - -
יוסף ג'בארין: חיים אנחנו פשוט צריכים להתקדם.
יוסף ג'בארין: אני אמקד, תעזוב את הנושא של אמצעי קצה, זה נושא שאנחנו דנים בו בהקשרים - - - .
יוסף ג'בארין: השאלה הספציפית יותר, אתה מנהל את האגף לילדים ונוער בסיכון כולל היסודי.
יוסף ג'בארין: אתה אומר לנו עכשיו שבאחריות האגף שלך כ-140,000 תלמידים, נכון?
חיים מויאל: גם בגנים.
חיים מויאל: זה מה שניסיתי לתת פה דוגמה, על תכנית שאנחנו מפעילים.
יוסף ג'בארין: אני מניח שיש לך את הפילוח שלהם לגבי יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.
יוסף ג'בארין: יש לך?
יוסף ג'בארין: החלוקה של ה-140,000 לפי יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.
חיים מויאל: לא שמעתי את השאלה.
חיים מויאל: סליחה.
יוסף ג'בארין: מתוך ה-140,000 שיש, זה כולל גם את היסודי, נכון?
יוסף ג'בארין: אז כמה ספציפית על היסודי.
יוסף ג'בארין: יש לך את הפילוח שלהם?
חיים מויאל: כמה קיבלו אמצעי קצה?
יוסף ג'בארין: כמה תלמידים ביסודי מוגדרים כתלמידים או נוער בסיכון והם באחריות שלך מתוך ה-140,000.
חיים מויאל: אני מדגיש שוב פעם את ההבחנה בין היסודי לחטיבות ביניים ולתיכונים.
חיים מויאל: אנחנו עושים מאמצים לא להגדיר את הילדים בסיכון ביסודי, שוב, מתוך העמדה המקצועית הזאת.
חיים מויאל: אבל אנחנו כן יכולים לתת נתון אם תרצו, אני אתן לכם, לגבי החלוקה של ה-140,000 ילדים האלה שאנחנו נותנים להם שירות.
חיים מויאל: לא עכשיו, אין לי את זה מולי, אבל בוודאי שאני יכול להציג את זה.
יוסף ג'בארין: האמת היא שהציפייה שלנו הייתה שיהיה את הנתונים, אבל אנחנו נשמח לקבל את החלוקה שלהם לפי יסודי, חטיבות ביניים ותיכון, אותם 140,000.
יוסף ג'בארין: כי אתה אומר שה-140,000 כולל יסודי.
חיים מויאל: לא, יש פה בלבול.
חיים מויאל: אני מדגיש, יש לנו תכניות שהן תכניות תוספתיות והתכניות התוספתיות האלה ניתנות על כלל הרצף.
חיים מויאל: מעבר לזה, יש לנו תכניות שאנחנו מגדירים אותן כתכניות גנריות, גנרי זה כמו כיתה, יש תכנית שפועלת כמו כיתה.
חיים מויאל: וזה מספרים אחרים שהם ניתנים בחטיבות ביניים, ובתיכונים.
חיים מויאל: ביסודי אין לנו כיתות.
חיים מויאל: למשל כשאני מדבר על כיתת מב"ר אין לי כיתת מב"ר ביסודי.
חיים מויאל: זה ההבדל.
יוסף ג'בארין: אנחנו מבינים את זה, אנחנו רק מנסים להבין מה היקף הילדים והנוער בסיכון, גם אם לא מוגדרים כך, אבל הם תחת השירות שלך.
חיים מויאל: אז אמרתי, סך הכל הילדים הם באזור ה -260,000 ילדים, שבאזור ה-100,000, שתיכף אם תתנו לי אני אתן לכם את המספרים של הילדים שהוחרגו בסגר הזה לעומת הסגר הקודם וכל מה שנעשה גם בשולחן העגול וגם בעבודה הפנימית שלנו, כדי להראות שם כמה המספרים באמת רחבי היקף, זה צד אחד, ואני אעביר אליכם בשמחה את הנתונים לגבי ה-140,000 תלמידים הללו, על כל הרצפים שבהם אנחנו מטפלים.
חיים מויאל: אז אני עושה הבחנה, וחשוב מאוד שנבין את הבחנה הזאת, בין ילדים בסיכון או אם תרצו תלמידים בסיכון, שאנחנו נותנים להם כיתות או תכניות ממש שהן כמו כיתות בתוך בתי הספר, למשל תכנית מל"א, מרכז למידה אחר, לצורך העניין, ותכניות שהן תכניות שמלוות את העבודה הגנרית בתוך בתי הספר היסודיים ובגנים.
חיים מויאל: את זה נוכל לתת לכם.
חיים מויאל: בקרוב מאוד.
חיים מויאל: אני מניח שבימים הקרובים, זה קיים אצלנו, זה פשוט לא לפניי.
קארין אלהרר: אני חיבת להודות שאני נבוכה.
קארין אלהרר: כי זה דבר שאמור להיות לכם בשלוף.
קארין אלהרר: המינימום זה איזו טבלת אקסל, איזה ילד מקבל מה.
חיים מויאל: גבירתי, יש לי את זה, זה לא מולי עכשיו.
חיים מויאל: להגיד שאת נבוכה ממשהו שהוא קיים אצלי, אז עוד שתי דקות אני אבקש שיציגו לי ויעבירו, אבל יש לי פה משהו מאוד חשוב שנדמה לי שבהקשר של הקורונה חשוב מאוד לתת לכם נתונים ככל שניתן - - - שאנחנו אוספים.
חיים מויאל: אבל אם אני מביך אני מתנצל.
קארין אלהרר: לא אמרתי שאתה מביך, אמרתי שאני נבוכה.
קארין אלהרר: תבחין.
יוסף ג'בארין: מר מויאל, נשמח לקבל את הנתונים האלה, זה יופיע גם בהמלצות הוועדה.
יוסף ג'בארין: הזכרת 260,000 ילדים, לא ברור לי מה המספר הזה.
חיים מויאל: יש לנו כ-140,000, אני נותן מספר גדול רגע ואחרי זה אחלק אותו, אתן לכם את - - - שמחלק את הילדים.
חיים מויאל: כ-140,000 ילדים שאנחנו נותנים להם שירותים שהם לא גנריים, תוספתיים, נתתי את הדוגמה של רווחה חינוכית, אפרופו תכנית 360 שחלק מהתכניות הן חלק מהמשרד שלנו, תכניות שנותנות מילגות לתלמידים שיש להם איזו שהיא - - - במוזיקה, אמנות וכולי, יש לנו רצף של תכניות ותכניות מלוות למשל בגנים לילדים מתקשים בקריאה וכולי, יש לנו תכנית שאנחנו עושים אותה גם כתכנית מלווה, כתכנית - - אז יש לי את הרצף הזה.
חיים מויאל: אלה התוספתיות.
חיים מויאל: התכניות הגנריות כמו הכיתות, יש באזור 100,000, 120,000 תלמידים.
חיים מויאל: ואני אחלק את זה עכשיו כדי שתוכלו לראות את הקבוצות שאנחנו מדברים עליהן.
יוסף ג'בארין: אם אפשר תוך 2-3 דקות.
חיים מויאל: הנושא הכי מרכזי שרציתי להציג עכשיו ב-2-3 דקות, אבל אני אעשה מאמץ גדול כי הוא חשוב לי מאוד מאוד.
חיים מויאל: תראו, המצוקה הזאת שקיימת על כולנו בוודאי שהיא הרבה יותר דרמטית על ילדים ונוער בסיכון, ואנחנו עושים מאמצים מאוד מאוד גדולים כדי לתת מענים, והמענים הולכים וגדלים בהקשר הזה.
חיים מויאל: אבל חשוב לי מאוד לעשות הבחנה.
חיים מויאל: במספרים שהתחלנו בסגר הקודם לעומת הסגר הזה.
חיים מויאל: בסגר הקודם קיבלנו אישור לכ-13,000 תלמידים שיוכלו לבוא וללמוד ולפעול בתוך המסגרות שלהם.
חיים מויאל: בסגר הזה קיבלנו אישור, בעקבות עבודת מטה, ושוב, אני מעלה על נס את העבודה של השולחן העגול בהקשר הזה של משרד רוה"מ, ומיכל ורד ועוד הרבה אחרים שהיו שם, הצלחנו לקבל אישור לכ-90,000 ואפילו קצת יותר, באזור 95,000 תלמידים שיכולם לבוא וללמוד בתוך בתי הספר ומתוך בתי הספר ללמד וכולי.
חיים מויאל: אנחנו מדברים על כיתות מב"ר עמדה, אנחנו מדברים על מרכזי חינוך טכנולוגיים, מפתנים, אנחנו מדברים על קידום נוער היל"ה, מועדוניות, מרכזי חירום לילדים, זה קבוצה קטנה אבל מאוד משמעותית, ואנחנו מדברים על מוסדות חסות הנוער והכלא.
קארין אלהרר: כמה מהם הגיעו?
יוסף ג'בארין: ההערכה היא ש-95,000 זה מספר הילדים ש- - -
חיים מויאל: ותכנית שנקראת 'פותחים עתיד' שפועלת בבתי הספר היסודיים בצורה של מנטורים, עוד 5,000 ילדים שהם בתוך המרכיב הזה, זה ה-95,000.
יוסף ג'בארין: השאלה שניסינו גם - - -
חיים מויאל: אני רוצה לתת.
חיים מויאל: ברשותכם.