GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: לגבי היקף המימוש, הנוכחות.
חיים מויאל: אנחנו מדברים על למידה מרחוק ולמידה מקרוב.
חיים מויאל: זה מאוד חשוב, אם יהיה לי זמן אתייחס גם לסוגיה של ההזנה כי היא הייתה מאוד חשובה לי ועדיין היא חשובה מאוד מאוד.
יוסף ג'בארין: אלה שהוחרגו זה למידה פיזית מקרוב?
חיים מויאל: אבל אנחנו מדברים על אזור של בין 40%-45% ילדים שהגיעו מקרוב, ועוד כ-30% וזה נע כל יום, מכיוון שחלק מהתכניות כמו תכנית היל"ה, יש להם תכניות אישיות וכל יום מגיעה קבוצה אחרת ללמידה, לכן המספרים משתנים.
חיים מויאל: אבל זה באזור של 40%-45% שלומדים מקרוב, וזה גדל עכשיו, בין החגים הייתה בעיה לא קלה בעניין הזה, ובאזור 30% של לומדים מרחוק.
חיים מויאל: כלומר אני מדבר על בין 70%-80% שאנחנו מלמדים אותם, בדרך כזו או אחרת.
חיים מויאל: יש לנו עדיין כ-20% של ילדים שאנחנו כל הזמן בפעולה.
חיים מויאל: אני מדבר על הקבוצה הזאת, יש עוד קבוצות שאם יהיה זמן אני אדבר עליהם, אנחנו כל הזמן במשא ומתן איתם על הפעולה של לבוא ולהכנס לבית הספר, יש המון אפשרויות.
חיים מויאל: יש אפשרות שהם ילמדו מרחוק, יש אפשרות שהם יגיעו לבית הספר, יש אפשרות שהמורים ילמדו מתוך בתי הספר החוצה, ועוד כהנה וכהנה, בוודאי אלה שאין להם אמצעי קצה, אנחנו דורשים שהם יבואו לתוך בתי הספר ככל שניתן.
חיים מויאל: התפיסה שלנו היא להפוך את המסגרות הללו למסגרות הוליסטיות, שנותנות מענה לשלושה מעגלים גדולים ומרכזיים, וזה עשה עבודה נפלאה לעומת הסגר הקודם.
חיים מויאל: עדיין, יש לנו עוד הרבה מאוד עבודה, שלא נטעה פה, וזו עבודה יום יומית, ממש, כמה שיותר מדויקת.
חיים מויאל: אחד זה המעגל של ההזנה, אנחנו רוצים ככל שניתן לעשות כל פעולה שיש, זה המעגל ההוליסטי של בתי הספר, כל ילד שיש לו בעיית הזנה אנחנו רוצים לדעת על זה ולתת מענה, 2.
חיים מויאל: כמובן העניין של הלמידה, ו-3.
חיים מויאל: העניין הרגשי-נפשי.
חיים מויאל: ככל שהילדים האלה נמצאים בבית הספר, מה שאני קורא לו המרכז ההוליסטי, אנחנו יכולים לתת מענה.
חיים מויאל: וזה הרעיון, לעשות כמה שיותר עבודה מסביב למסגרות.
חיים מויאל: יש לנו בעיות עם ארגוני המורים כפי שאתם שומעים על כך בתקשורת, יש לנו בעיות עם מורים חולים שלא רוצים להגיע ללמד וכהנה וכהנה ואנחנו מנסים לפתור את זה בהרבה מאוד תכניות יצירתיות.
יוסף ג'בארין: מר מויאל, בעצם אנחנו מבינים כך, אנחנו מדברים על בערך כ-100,000 ילדים ותלמידים שאמורים להיות מוחרגים, אבל לצערי, החרגה במובן של להגיע פיזית ללימודים, אז כנראה פחות ממחציתם ממש מגיעים פיזית, אתם בקשר עם עוד כ-30% כלמידה מרחוק וכנראה יש בעיה עם עוד כ-20,000 מהם שבכלל כנראה עוד לא השתלבו במערך הלימודים ולגבי הזנה, אתה אומר גם שעדיין אין לכם נתון לגבי האם אתם מגיעים לכולם מבחינת ההזנה כעניין של מדיניות גם אם הם לא זכאים לפי חוק.
חיים מויאל: אני לא מדבר על - - - וכל התכניות האחרות שבתוך זה, אני מדבר על ילדים בסיכון שהגדרתי אותם עכשיו.
חיים מויאל: יש לנו חלק מהמערכות כמו המועדוניות שכל מי שנמצא שם מקבל הזנה, היה לנו על זה מאבק מאוד גדול בסגר הקודם, זה היה אחד הדברים שהתעקשנו עליו.
חיים מויאל: אני יכול להגיד שכל ילד, וזאת ההנחיה, כל ילד שיש לו בעיית הזנה, אני מדבר ממש ברמה הפרטנית, אנחנו נפתור לו את הבעיה.
חיים מויאל: איך נפתור?
חיים מויאל: זה לא שניתן ארוחות כמו שנתנו בפעם הקודמת, אלא כמו שפתרנו בהקשר הזה של כריכים, איזה שהן ארוחות כאלה ואחרות.
חיים מויאל: אבל אנחנו בסגר הקודם, לא אמרתי את זה, הצלחנו להזין כ-16,000 משפחות, כ-160,000 מנות בשבוע.
חיים מויאל: כשליש מהם היו ילדים שלנו ממש, מתוך הקבוצה הזאת שביקשו וראינו שהם צריכים, ואחרים היו על הרצף של הסיכון בתוך מיל"ת והצהרונים וכולי.
חיים מויאל: משרד הרווחה, שוב, אני אומר את זה מידיעה וצריך לבדוק את זה, בעצם הקצה תקציבים לאגפי הרווחה ברשויות ואנחנו מנסים לעבוד בשיתופי פעולה.
חיים מויאל: כלומר בהקשר הזה של הזנה, למה ביקשתי, דרשתי, עשיתי הכל כדי שהמסגרות האלה יפעלו?
חיים מויאל: מכיוון שהבנתי שכשהן פועלות, אחד הדברים המאוד מאוד משמעותיים שבעצם אנחנו מצליחים לפתור אותו זה העניין של ההזנה, מכיוון שיש מרכז שברגע שבית הספר כמרכז, ברגע שיש בעיה, או מרכז היל"ה לצורך העניין, מרכז קידום נוער, הם פונים לשם והמרכז יודע לפעול או להשיג את המזון באופן עצמאי או לחלופין להפנות ולפנות לאגפי הרווחה ברשות ולדאוג למשפחות הללו ולילדים.
יוסף ג'בארין: יש שאלה שאנחנו חייבים לשאול אבל באמת בקיצור כי יש עוד דוברים.
יוסף ג'בארין: לפני הסגר, או בימים הרגילים, 30% מהדיווחים על נוער בסיכון פחות או יותר, היו מתוך מוסדות החינוך.
יוסף ג'בארין: כיום כשאין את הלימודים הסדירים, איך אתם מתמודדים עם זה?
יוסף ג'בארין: איך אפשר להגיע בכל זאת לאותם ילדים בסיכון.
יוסף ג'בארין: אני מניח שעכשיו עם הקורונה אולי ה- 30% נהיה יותר גבוה אפילו.
חיים מויאל: לא הבנתי את הנתון של 30% ילדים בסיכון.
יוסף ג'בארין: אלה הדיווחים.
יוסף ג'בארין: האיתור.
יוסף ג'בארין: בדרך כלל כ-30% מהאיתור הוא דרך מוסדות החינוך.
חיים מויאל: או.
חיים מויאל: קיי.
חיים מויאל: מכיוון שהחרגנו, שימו לב למספר, הוא מספר גדול מאוד ומכיל חלק גדול מאוד מהילדים, כמעט את כולם אני חייב להגיד, אני לא מדבר למשל על ה- - - שזה סיפור אחר, אולי בהזדמנות נדבר עליהם, אבל חלק גדול מהילדים הללו הם בעצם מה שנקרא מטופלי - - -מטופלים כמעט בכפל טיפול, גם - - -גם בית ספר, לפעמים גם קידום נוער, ואנחנו מנסים לתת את המעגלים שהדגשתי פה על כל המרחב.
חיים מויאל: כלומר, האוכלוסייה הזאת, לא האוכלוסייה שנוספה שאנחנו מנסים גם איתה לראות ולמצוא פתרונות.
חיים מויאל: שוב פעם, יש המון המון בעיות, זה לא ניסיון לתת תמונה ורודה, ממש לא.
חיים מויאל: המון בעיות.
חיים מויאל: אבל האוכלוסייה הזאת, ככל שאנחנו יכולים במערכות שלנו, אנחנו מנטרים אותה.
חיים מויאל: מה זאת אומרת?
חיים מויאל: כיתות מב"ר אתגר, דרך אגב, אני מאוד ממליץ, יש מחקר מדהים של בנק ישראל על כיתות מב"ר, מחקר חדש של בנק ישראל שמראה בצורה יוצאת דופן כמה הכיתות האלה מנעו נשירה וכמה הן תורמות לכלכלת ישראל.
חיים מויאל: אפרופו.
חיים מויאל: כי אלה כיתות יקרות, אולי בהזדמנות נוכל לעשות דיון על המחקר הזה.
חיים מויאל: אבל כיתות מב"ר אתגר כדוגמה, הן כיתות קטנות, בכל כיתה כזאת יש מחנכת והתפקיד שלה וההכשרה שלה זה שהיא צריכה להגיע לכל תלמיד ולראות מה הבעיה שלו ואם הוא לא נכנס לזום, להבין למה הוא לא נכנס לזום, ולהרים טלפונים ואם צריך להפעיל את ה- - - שיבוא לביקור בית.
חיים מויאל: באופן כללי, אני יכול להגיד שהתמונה שאני מקבל היא תמונה סבירה.
חיים מויאל: אני לא אומר טובה או טובה מאוד, אבל היא סבירה ביחס לסגר הקודם, אנחנו במצב יותר טוב.
חיים מויאל: האם זה יגדל, האם הנשירה תגדל, יש הרבה מאוד מומחים בשם עצמם שמביאים אחוזי נשירה סמויה עצומים.
חיים מויאל: אני לא רואה אותם.
חיים מויאל: עדיין אני לא רואה את הנתונים הללו בתוך המערכות שלנו, גם הנשירה הגלויה.
חיים מויאל: אני רוצה לקוות, ואנחנו עובדים עכשיו דרך אגב מאוד חזק על הרבה מאוד מערכות שיתנו מענים ויוכלו לתת לנו נתונים יותר מדויקים.
חיים מויאל: אבל לגבי האוכלוסייה שהצגתי, אנחנו עושים מאמצים אדירים לנטר את המעגלים שדיברתי עליהם.
יוסף ג'בארין: נפנה חלק מהשאלות בהמלצות ונמשיך לרצות לקבל נתונים.
יוסף ג'בארין: אחיה קמארה ממשרד העבודה והרווחה בבקשה.
אחיה קמארה: שלום, בוקר טוב ליו"ר, לחברי הוועדה ולכל המשתתפים.
אחיה קמארה: תודה על ההזדמנות להציג.
אחיה קמארה: אני רוצה להגיד שרועי דיבר בעצם על אוכלוסיית קצה, נקרא לה כך לצורך הדיון הזה.
אחיה קמארה: חיים דיבר על האוכלוסייה שבאחריות אגף ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך, אני רוצה לתת נתונים לוועדה באופן כללי על ילדים ונוער בסיכון בישראל לפני הקורונה ואחרי הקורונה, הם מאוד מחזקים את מה שרועי אמר, אבל בתמונה הרבה יותר רחבה.
אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש שמדובר בנתונים של חמשת המשרדים, לא רק חינוך, אלא חינוך, רווחה, בריאות, קליטה ובטחון פנים, ואני רוצה להדגיש משהו שאולי לא היה ברור עד הסוף בדיון עכשיו, הקשר הבל ינותק בין הגורל של המסגרות האוניברסליות, בעיקר גני ילדים ובתי ספר וטיפות חלב וכל המסגרות האוניברסליות לבין הגורל של הילדים בסיכון שנמצאים בהם, כי כמו שחיים אמר, לא כל הילדים בסיכון נמצאים במסגרות ייעודיות לילדים בסיכון וזה טוב, אנחנו לא רוצים שישר הם יהיו שם, אבל צריך להבין שאם המסגרות האוניברסליות סגורות אז גם הילדים בסיכון באותו מקום נפגעים באופן טבעי, וכמו שכבר נאמר על ידי יו"ר הוועדה, יש קושי גדול מאוד לאתר ילדים חדשים כי ברור לנו שהמצב הנוכחי המתמשך של משבר קורונה, חרדות בריאותיות, כלכליות וכל הדברים האלה, מכניסות ילדים חדשים למעגל הסיכון.
אחיה קמארה: היה לי חשוב להגיד את זה כהקדמה.
אחיה קמארה: לגבי הנתונים, התכנית הלאומית פועלת ב-185 ישובים.
אחיה קמארה: כלומר הנתונים שאני נותן הם על בערך ישובים שבהם גרה 2/3 מאוכלוסיית ישראל.
אחיה קמארה: זה לא מדגם מייצג של הישובים הפחות חזקים בישראל, כל הישובים באשכולות 1-5 ושכונות במצב דומה בישובים גדולים באשכולות גבוהים יותר, אבל זה בהחלט הנתונים הכי - - - שאני חושב שהוועדה יכולה לקבל.
אחיה קמארה: באופן כללי, ב-185 ישובים שבהם פועלת 360, נמצאו לאורך השנים 261,000 ילדים בסיכון מגיל לידה עד 18.
אחיה קמארה: לפי ההגדרה הבין משרדית של חמשת המשרדים, הגדרה מוסכמת, משותפת מי הם ילדים ונוער בסיכון.
אחיה קמארה: אם אנחנו מסתכלים על הנתונים האלה אפשר להניח שבכל מדינת ישראל, אני אומר את זה בזהירות כי זה לא ודאי כי אנחנו לא פועלים לצערי בישובים היותר חזקים למרות שברור שיש בהם ילדים ונוער בסיכון, כ-350,000 ילדים ונוער בסיכון מגיל לידה עד 18.
אחיה קמארה: בעבר כשעשו את המיפויים, חצי מהילדים האלה טופלו על ידי אחד ממשרדי הממשלה.
אחיה קמארה: בכסף התוספתי של 360 מטופלים היום עוד כ-60,000 ילדים שזה מביא אותנו כבר בערך ל-75% מהילדים שמטופלים.
אחיה קמארה: עם זאת אני חייב להגיד שיש להניח שהטיפול עלה בגלל שבעשור האחרון גם המשרדים הגדילו את התקציבים שלהם פי מונים, והם מטפלים בהרבה יותר ילדים.
אחיה קמארה: אבל אני לא יכול להגיד משהו ברור עד הסוף בעניין הזה, זה ברור שיותר ויותר אחוז של הילדים מטופלים.
אחיה קמארה: לגבי הקורונה, ברור שהקורונה השפיעה על הילדים ועל המשפחות שלהם.
אחיה קמארה: אם אני מסתכל על הנתונים שלנו אנחנו מודדים את הילדים או אנשי המקצוע ממלאים עליהם שאלונים פעמיים בשנה, בהתחלה כשהם נכנסים למסגרת כלשהיא, לא משנה אם זה טיפת חלב או גן ילדים או בית ספר או מוסדות של הרווחה וכדומה בקהילה, ובדרך כלל בסוף שנת הלימודים, אנחנו רואים השנה שאם תלמיד מ-2013 עד 2018, משנה לשנה, השיפור במצב הילדים שהיו במענים במימון 360 עלה, מה שראינו מגמה ברורה ויפה, השנה בפעם הראשונה, אני מדבר על מדידה אחת לפני הקורונה ומדידה שניה אחרי הקורונה, יש נפילה גדולה מאוד בשיפור.
אחיה קמארה: כלומר כל הסיפור הזה של מענים אוניברסליים נסגרו, שלא היה טיפול בהתחלה - - - המסגרות, שהטיפול הוא מקוון וכדומה, זה יצר מצב שהשיפור שראינו לאורך השנים במצב הילדים שהיו במענים של המדינה ירד בצורה דרמטית.
אחיה קמארה: הדבר השני שאנחנו רואים שבמדידה השניה של אחרי הקורונה, יש הרבה בעיות חדשות שהתגלו.
אחיה קמארה: כל שנה מתגלות בעיות חדשות כי הצוותים לומדים להכיר את הילדים.
אחיה קמארה: אבל השנה האחוז של הבעיות החדשות שנמצאו הוא גדול בכל תחומי החיים שבהגדרה, שזה גם ההשתייכות למשפחה, הקשר בין הילד להורים שלו, מיצוי זכויות וכל הדברים האלה, גם הבעיות הרגשיות, גם הבעיות החברתיות, גם אלימות והזנחה, גם התנהגויות סיכון של הילדים עצמם, אבל אני רוצה להדגיש משהו שכבר נאמר בהקשר אחר בישיבה הזאת, המקום שבו אנחנו רואים שהכי הרבה בעיות חדשות התגלו, הוא המקום של התחום הלימודי.
אחיה קמארה: מה שאומר שילדים ונוער בסיכון נפגעו מאד מכל השיטה הזאת של למידה בזום.
אחיה קמארה: אני לא אומר שהיא לא טובה, אני רק אומר שהפערים בינם לבין הילדים ללא סיכון, גדל בגלל הסיפור הזה של למידה מרחוק, למידה מקוונת, וזה משהו שאנחנו כמדינה צריכים בעיקר, על כל התחומים כמובן צריך לתת מענה, אבל זה הדבר הכי בולט שעלה.
אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש שבכל המגזרים, ערבים, חרדים, מסורתיים, כל ה- - - חדשים, בכל המגזרים אנחנו רואים בעיות חדשות.
אחיה קמארה: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, שגם עם הגיל אנחנו רואים שיש גידול בבעיות החדשות, כלומר שבני נוער נפגעים יותר כנראה מהקורונה, מאשר ילדים בגיל הרך וביסודי.
אחיה קמארה: אצלם יש הכי הרבה בעיות חדשות.
אחיה קמארה: אני רק רוצה להגיד שבכל זאת כן יש שיפור גדול בשירותים שהמדינה נותנת בסגר השני, אין מה להשוות את אחוז המענים שנפתחו בסגר השני לעומת הסגר הראשון, כבר דיברו על זה הרבה.
אחיה קמארה: חלק ניכר מהילדים כן ממשיך לקבל טפול, אבל צריך להדגיש, חלק מהם מקבלים טיפול מקוון וברור שטיפול מקוון ולא פנים אל פנים הוא פחות יעיל, פחות טוב.
אחיה קמארה: אלה נתונים מאוד מדאיגים ואנחנו צריכים לעשות איתם משהו.
אחיה קמארה: אני מתחבר למה שרועי אמר בהתחלה, כלומר זה לא רק, למרות שזה חשוב מאוד, להחזיר את השירותים לתפקוד, זה הבסיס, אבל גם לחשוב איך אנחנו יוצאים מהקופסה ונותנים מענים חדשים לצרכים החדשים כי הקורונה אין ספק, היא נשארת איתנו פה, והיא יוצרת צרכים חדשים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה אחיה.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שנצטרך בהמשך לקיים דיון נוסף ולהתמקד בתכנית הלאומית ומה קורה בתכניות השונות, אז בטח נהיה בקשר.
יוסף ג'בארין: תכנית שפועלת בשטח היא של עמותת חירות.
יוסף ג'בארין: ינון כהן נמצא כאן ונשמח לשמוע לגבי התכנית בצל הקורונה והשפעותיה.
ינון כהן: אני קודם כל רוצה להודות לח"כ טייב שהרים את הכפפה מיד, פנינו אליו רק לפני כמה ימים ואתמול קיבלתי הודעה שאנחנו מוזמנים לפה, ולך אדוני היו"ר על הטיפול בנושא החשוב הזה.
ינון כהן: אני מדגיש את הפעילות שלנו, אנחנו נמצאים שם לכאורה צעד לפני.
ינון כהן: אנחנו מלכתחילה פועלים באזורים מוחלשים נורא, על פי מדדים סוציו אקונומיים, אנחנו מוציאים קול קורא לרשויות שמוגדרות בסוציו אקונומי הנמוך הזה ואז מתקיימת ועדה מקצועית עם גורמים שלנו וגורמים מהרשויות כדי לאתר באזורים האלה את הילדים הכי מאותגרים.
יוסף ג'בארין: לכל המגזרים?
ינון כהן: אני אייצג בדיון הזה את המגזר הממלכתי והממלכתי דתי שאני עובד בו, היהודי, יש בזום נציגה שמטפלת במגזר הערבי.
ינון כהן: אני לא רואה השתפרות מהגל הראשון, להיפך.
ינון כהן: אנחנו לא פועלים.
ינון כהן: נקודה.
ינון כהן: ואני רוצה לדבר על זווית נורא מוגדרת ומסוימת של הסיפור הזה.
ינון כהן: הלמידה מרחוק לא מוצלחת בעבור הילדים האלה.
ינון כהן: הילדים האלה נמצאים ברחוב נקודה.
יוסף ג'בארין: אתה מתכוון לילדים בסיכון?
ינון כהן: אנחנו לא קוראים להם עדיין לפי ההגדרות היבשות פה נוער בסיכון, אבל אפשר להגיד שהם נוער נושר סמוי, אפשר להגיד שאנחנו יכולים להציל אותם, על פי כל הפרמטרים האכזריים שהם מחזיקים בהם הם עלולים להגיע לשם, אנחנו רוצים לעצור את זה, משתדלים לעצור את זה, רגע לפני.
ינון כהן: אנחנו בתקופה הזאת שאין להם את המסגרת של בית הספר, שתמיד קשה להם להגיע למסגרת הזאת, אנחנו לא שם.
ינון כהן: כדי לפעול אנחנו צריכים לפגוש אותם פנים אל פנים וזה לא אמור להיות כל כך מורכב.
ינון כהן: במשך השנה שמבני הציבור ברשויות המקומיות פועלות, יש לנו בתוך המבנים האלה מקומות לעבוד, אין שום סיבה שעכשיו, עם כל ההנחיות הכי קשוחות של משרד הבריאות, לא נוכל ולא נצליח לעבוד.
ינון כהן: הבקשה שלי בשם אותם ילדים שאין להם פה, כי ההורים שלהם גם לא מעורבים בסיפור - - -
יוסף ג'בארין: הילדים כעקרון לא מוחרגים?
ינון כהן: הילדים האלה לא מוחרגים.
ינון כהן: אנחנו לא פועלים - - - אם אני אדבר בסוף קל יותר, אני יותר מתחבר לדברים שאמר הבחור מעמותת על"ם.
ינון כהן: אין עבודה והמצב הוא קשה.
ינון כהן: אנחנו לא עובדים, יכול להיות שיש פה נציגים ממשרדי הממשלה שאומרים שיש עבודה, אז לא כל משרדי הממשלה מכירים את זה, הרשויות לא מכירות את זה, לנו לא נותנים לעבוד ותיכף ידברו גם על המגזר הלא יהודי ואני בטוח שתשמע, אדוני היו"ר, דברים דומים.
ינון כהן: הבקשה שלי, אם חלילה נגיע למצב דומה כמו שהיינו בו כעת, תתנו לנו לעבוד.
ינון כהן: אנחנו יכולים לבנות מתווה שלא פוגע בשום דבר מהנחיות הבריאות.
יוסף ג'בארין: הצעתם מתווה?
ינון כהן: הצענו מתווה.
ינון כהן: לא היה כל כך קשה לבנות אותו.
ינון כהן: אחד על אחד, נוותר על החונכויות הקבוצתיות, שמבחינתנו זה הפסד גדול, אבל חונך, מבוגר משמעותי שממשיך להפגש עם החניך שלו, ח"כ טייב חושב שזה טעות לוותר על החונכויות הקבוצתיות, אבל אני אומר, בוא נלך על המהדרין מן המהדרין.
ינון כהן: נוותר על חונכויות קבוצתיות.
ינון כהן: חונך שיושב אחד על אחד עם החניך שלו במקומות ציבוריים, ואני בכוונה מדגיש מבני ציבור, כי אני לא רוצה להגיע רק למצב שאנחנו נפעל בקיץ.
ינון כהן: יש אפשרות לעבוד בחוץ, אני לא רוצה ששום דבר יגביל אותנו.
ינון כהן: אנחנו יכולים לעבוד וחייבים לעבוד ולילדים האלה אין פה ולכן שמחתי על ההזמנה שלך אדוני היו"ר כדי לצעוק את זה.
ינון כהן: חייבים לחזור לעבוד עם החניכים האלה, אני אומר לך כשחקן שנמצא בשטח, אין עבודה.
ינון כהן: ואם אני מדבר בשם המגזר הממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, אין עכשיו עם האוכלוסייה שדיברתי איתך עליה, שום עבודה.
ינון כהן: לפחות לא בכובע שלנו.
יוסף ג'בארין: שוב, אני מדגיש, אנחנו מדברים על ילדים ותלמידים שלא הוחרגו וצריכים את התמיכה החינוכית נפשית, רווחתית.
יוסף טייב: גם חשוב להדגיש שלצערנו אנחנו רואים שאותם נערים כבר בגל הראשון, חלק נכבד מהם, ואני נחשפתי לחלק מהנתונים, כן נכנסו להגדרה של נוער נושר, בהגדרה.
יוסף טייב: זאת אומרת בגל השני אנחנו עלולים לצאת מהגל השני ולהגיע לנוער נוסף שכרגע לא מוגדר כנוער נושר לפי ההגדרה.
יוסף ג'בארין: אולי לא הספיקו להכנס להגדרות הפורמליות - - -
יוסף טייב: אבל בחוסר טיפות אנחנו נגיע גם לשם, והמספרים הולכים וגדלים וזה בכלל המגזרים, ואני חושב שחובתנו כאנשי ציבור להרים את הכפפה ולגרום לכך שאותם נערים יקבלו את המענה.
יוסף טייב: אנחנו חייבים לשים לזה מעצור באיזו שהיא צורה שהיא.
יוסף טייב: הם מוכנים לוותר על הקבוצתי, היה לי רעיון אחר.
יוסף טייב: יש טבלת - - - מאוד מסודרת שמראה כל עיר באיזו רמה נמצאת, אפשר להתחיל לפעול, כהתחלה לפחות, להתחיל לפעול במגזר ברמה סוציו אקונומית נמוכה, שם לתת את הדגש ויחד עם זאת להתחיל לבנות מתווה מסודר של אותם נערים, מוכנים לפעול אחד על אחד, אנחנו היום רואים מה שקורה בחוץ, הפגנות, במקום פתוח, אין סיבה שלא לאפשר לחונך עם החניך שלו מפגש של אחד על אחד ולפעול.
יוסף ג'בארין: נשמע את היאתם אסלי.
היאתם אסלי: שלום רב, שלום אדוני.
היאתם אסלי: אני בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בלימודי נשים ומגדר.
היאתם אסלי: אני עובדת בחברה שעובדת עם נוער בסיכון או ממשפחות פחות מתפקדות, אנחנו מפעילים פרויקטים בעיקר, מה שאני עובדת בפרויקטים מול החברה הערבית, וכן, כפי שינון אמר, הפרויקט שלנו פשוט הפסיק.
היאתם אסלי: אנחנו ממש לא עובדים.
היאתם אסלי: כל הילדים שליווינו אותם שזה משהו כמו 5,000-6,000 ילדים פשוט ניתקנו איתם את הקשר, הם לא מקבלים את המענה שהם קיבלו.
יוסף ג'בארין: המספר הזה זה כלל פעילות העמותה או רק בחברה הערבית?
היאתם אסלי: בפעילות בחברה הערבית.
יוסף ג'בארין: לפני הקורונה העמותה שלכם - - -
היאתם אסלי: אנחנו חברה לא עמותה.
יוסף ג'בארין: עבדתם מול 5,000, 6,000 ילדים?
היאתם אסלי: נכון.
היאתם אסלי: כרגע בסגר הראשון כמובן לא עבדנו, חזרנו לחודשיים אחרי הסגר הראשון, ועם הסגר השני אנחנו פשוט הפסקנו את כל הפעילות ואין לנו שום קשר עם החניכים ואנחנו שומעים את הזעקה שלהם מהשטח, עד כמה שהם צריכים את הליווי הזה ואת החונכות הזאת.
יוסף ג'בארין: אלה חניכים שלא נכללים בהחרגות.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת הם לא חזרו למסגרות המוחרגות.
היאתם אסלי: הם חזרו פשוט לבתים שמשם הם ברחו כשקיימנו להם את החונכויות.
יוסף ג'בארין: אז מה ההגדרה שלהם?
יוסף ג'בארין: במצוקה, נשירה סמויה?
היאתם אסלי: אלה ילדים עם סיכון לנשירה, נשירה סמויה וגם נשירה גלויה, ילדים ממשפחות פחות מתפקדות, חד הוריות, משפחות שבמצב סוציו אקונומי נמוך.
היאתם אסלי: נתנו גם מענה לילדים שעברו אלימות בבית, במשפחות אלימות, היו לנו גם חונכויות רגשיות עם מטפלים.
יוסף ג'בארין: החונכויות התקיימו קודם במוסדות החינוך ולכן עכשיו גם - - -
היאתם אסלי: עשינו את זה במסגרות של מוסדות החינוך וכשזה סגור הכל סגור.
ינון כהן: הרשות ידעה להעמיד לנו את כל מבני הציבור שלה, אם זה בתי ספר, מתנ"סים, הכל.
יוסף ג'בארין: ועכשיו אם אתם רוצים לקיים חונכות פרטית, נגיד במתנ"ס, הרשות המקומית לא מאפשרת.
היאתם אסלי: הם לא נותנים לנו בגלל הסגר.
היאתם אסלי: נתון.
היאתם אסלי: ברשותך, אני רוצה להוסיף כמה מילים על זה שעבדנו עם הילדים האלה במשך שנתיים רצופות וראינו את ההתקדמות ואת ההצלחה עם הילדים במשך השנים האלה, ואחרי שחזרנו מהסגר הראשון ראינו שעבדנו לשווא, כל מה שהיה פשוט נעלם וצריך להתחיל מחדש עם הילדים האלה.
היאתם אסלי: פגשנו ילדים שממש קשה להם, ילדים מנותקים, הרוסים, שאין להם אפילו חשק להגיע למפגשים.
היאתם אסלי: אנחנו רואים כבר את הנשירה בעיניים ואנחנו שומעים אותם שאין להם עם מי לדבר ומה לעשות, אנחנו פשוט זרקנו אותם.
יוסף ג'בארין: יישר כח על העבודה החשובה.
יוסף ג'בארין: חשוב שיהיה סינכרון עם שירותי הרווחה ועם לשכות החינוך בשלטון המקומי לגבי אותם ילדים, כדי לנסות למצוא איזה שהוא מענה מינימלי לתקופה הקרובה, כדי שלא יחזרו אחורה למצב בלתי הפיך.
יוסף ג'בארין: נציגת המשרד להשכלה גבוהה שי גולדברג בבקשה.
שי גולדברג: ממש בחצי שניה, אני אתחבר למה שאמרו קודמיי ואני רוצה לפתוח צוהר קטן שבעצם אין תחליף לקשר אישי ולראות.
שי גולדברג: בסגר הראשון מחלקות הנוער בתחום החינוך החברתי קהילתי, הבלתי פורמלי היה האחרון שהוחזר, ויש לו משמעות מאוד גדולה באיתור, דווקא עכשיו, כשרוב כוח ההדרכה שלנו הם צעירים שלא נמצאים בסיכון שיכולים לצאת לשטח בלילה ולראות באמת כדי כמו שאמרו פה קודמיי, ואמרו יפה, שלא נרחיב את מעגל הנוער והילדים בסיכון אלא נהיה כמה שיותר באיתור מקדים ואנחנו צריכים גם לשים את זה על השולחן, על הרווחה הרגשית של אותם ילדים ונוער שצריך לראות אותם, ולהגיד שבאמת אמרו פה גם מעל"ם, הנתונים הולכים ויורדים כי הם מסתובבים בלילה, אין שם מבוגר משמעותי שרואה, ובאמת לחשוב גם איך נותנים למי שעוד לא הגיע להגדרה את המניעה, אני חושבת שזה נורא חשוב.
שי גולדברג: תודה.
יוסף ג'בארין: באמת נושאים חשובים, אני גם יודע שעוד הרבה ביקשו לדבר אבל אנחנו חייבים לסיים כי המליאה מתחילה ולא נוכל להמשיך.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שנראה לי שהיום יותר חשפנו את הנתונים ואת תמונת המצב, שמענו את ההתראות, האזהרות מפני הידרדרות המצב, אנחנו נשקול לקיים דיון המשך שיתמקד במענים הקיימים, נראה גם האם יש שינוי בסגר ואם הסגר יימשך יהיה מקום לקיים דיון לגבי המענים.
יוסף ג'בארין: הוועדה למדה היום עד כמה הקורונה יצרה קשיים חדשים בכל מה שקשור למענים לנוער בסיכון, נוער במצוקה, ולכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לפתח מענים חדשים יצירתיים ומותאמים לתקופה הנוכחית.
יוסף ג'בארין: אין ספק שילדים בסיכון משלמים מחיר כבד וקיימת הידרדרות לעומת המצב שהכרנו לפני המשבר.
יוסף ג'בארין: הוועדה קוראת לפתוח את כל המסגרות של נוער בסיכון ומסגרות החינוך המיוחד, מה ששמעתי היום לגבי 45% של השתתפות פיזית במוסדות שהוחרגו, אני חושב שהנתון בהחלט נתון מדאיג כי הרעיון היה שדווקא המוסדות הללו יהיו מוסדות שהתלמידים יוחרגו באמת ויגיעו פיזית למוסדות, לכן זה נושא שצריך לתגבר את המאמצים להבטיח נוכחות התלמידים.
יוסף ג'בארין: לגבי נתונים שביקשתי, אני מדגיש שאנחנו רוצים לקבל פילוח של אוכלוסיית הילדים שמקבלים שירותים מהאגף של נוער בסיכון, בחתך של שכבת הלימודים, בית ספר יסודי חטיבת ביניים ותיכון, וכן לשמוע איך משרד החינוך מתמודד עם אותם ילדים בסיכון שכרגע אינם מוחרגים וצריך להגיע גם אליהם.
יוסף ג'בארין: הוועדה מודאגת מהקריסה במצבן של עמותות המגזר השלישי שמטפלות בנוער בסיכון וקוראת לממשלה למצוא את המענים כדי להבטיח את המשך עבודתן של אותן עמותות.
יוסף ג'בארין: וכפי שאמרתי, נראה לי שנצטרך לקיים דיון המשך להתמקד יותר במענים הניתנים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לכל המשתתפים שהגיעו ולאלה שבזום.
יוסף ג'בארין: אני פותח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד, היום יום שני 26 באוקטובר, בנושא תמותת תינוקות גבוהה בחברה הערבית.
יוסף ג'בארין: אין ספק שמדובר בנושא כאוב וקשה, כאשר הנתונים שפורסמו לאחרונה בדו"ח של רופאים לזכויות אדם חיזקו נתונים קודמים שהכרנו גם נתונים של משרד הבריאות שחושפים פערים מאוד גבוהים, פערים אדירים בין תמותת תינוקות בחברה הערבית, בעיקר בחברה הערבית בנגב, לבין שיעורי התמותה בקרב כלל התינוקות בחברה היהודית ובכלל בהשוואה לממוצע בישראל.
יוסף ג'בארין: כך למשל הנתונים העדכניים מצביעים על פערים משמעותיים של 2.4 מיתות של תינוקות ל-1,000 לידות לעומת 5.4 מיתות ל-1,000 לידות בחברה הערבית, שיעור של פי 2, כאשר בחברה הערבית בנגב ובכפרים משוללי ההכרה זה יכול להגיע לפי 5, פי 6, ובחלק מהישובים אפילו פי 8 מהממוצע.
יוסף ג'בארין: רק להדגים פערים כמו אום אל פחם, מדברים על יותר מ-4 מיתות ל-1,000 לידות, טייבה 4.5 מיתות ל-1,000 לידות, בקה אל גרביה גם יותר מ-4, זהו שיעור לפחות פי 2, כאשר בנגב אנחנו מדברים על שיעורים של יותר מ-10 מיתות ל-1,000 לידות ברהט, כמעט 12 מיתות בתל שבע, 16 מיתות ל-1,000 לידות בכסייפה, וזה יכול להגיע עד פי 8 אפילו מהממוצע באוכלוסייה היהודית.
יוסף ג'בארין: אין ספק שהפער הזה קשור בקשר הדוק לפערים בהקצאת משאבים בין שתי החברות כמעט בכל תחומי החיים, אבל לענייננו מובן שאנחנו מתמקדים בשירותי הבריאות והתשתיות הנחוצות בישובים הערביים.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר לכם שברמת המסגרת המשפטית אני חושב שחוק ביטוח בריאות ממלכתי מאוד ברור כאן על הנגשה שוויונית של שירותי הבריאות, ותיקון משנת 2010 מדבר באופן ספציפי על כך ששירותי הבריאות צריכים להיות מונגשים באיכות סבירה, בתוך זמן סביר, במרחק סביר ממקום מגוריו של המבוטח, ולכן גם חשוב לנו לוודא שהמצב הזה צריך להתקיים.
יוסף ג'בארין: נשמע את חברי הכנסת לפני שאנחנו שומעים נציגי ממשלה, נציגים מהאקדמיה, חוקרים בתחום.
יוסף ג'בארין: אבל אני רוצה לומר שהעובדה שהפערים הללו נשארים במשך זמן רב היא עובדה שלא יכולה להתקבל.
יוסף ג'בארין: אנחנו צריכים לראות שאכן יש כאן מאמצים רציניים כנים, להוריד את שיעור התמותה בישובים הערביים וצריכים לראות את זה גם בתוצאות.
יוסף ג'בארין: אתמול הייתה הודעה של הממשלה על אישור הארכת תכנית החומש 922, אבל חשוב לציין שתכני החומש לא כללה פרק על בריאות בחברה הערבית, ואני הקשבתי אתמול לדברי השרה לשוויון חברתי ושמחתי שהיא אמרה באופן מפורש שעכשיו כשדנים בתכניות חדשות צריך לכלול את נושא הבריאות כנושא מרכזי, כל תכנית חדשה, חבל שבכלל נושא הבריאות לא נכלל בתכנית הקודמת והגיע הזמן לתקן את הטעות ועוול הזה שנעשה בתחום הבריאות ופשוט לכלול את זה עכשיו בתכנית מקיפה ומקצועית לשנים הקרובות, רק כך אפשר, אני מקווה, לראות גם שינויים.
יוסף ג'בארין: חברי ח"כ סעיד אלחרומי בבקשה.
סעיד אלחרומי: תודה אדוני היו"ר, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שהנתונים מדברים בעד עצמם.
סעיד אלחרומי: האוכלוסייה הערבית בנגב היא האוכלוסייה המודרת ביותר, האוכלוסייה שסבלה כבר ידוע לכל המערכת הפוליטית וגם לכל מקבלי ההחלטות, והנתונים של פי 8 בחלק מהכפרים בתמותת ילדים ופי 5 ופי 6, הם נתונים מאוד קשים ומאוד מעוררי חלחלה מהמצב.
סעיד אלחרומי: המצב חייב להשתנות.
סעיד אלחרומי: אבל אני אתן לכם רק הסבר קצר, אדוני היו"ר, כאשר אנחנו מדברים על עשרות אלפי תושבים שנמצאים בכפרים הלא מוכרים ללא נגישות לתחנות טיפת חלב, כאשר אני פונה לשר הבריאות ומבקש תחנה לטיפת חלב בישוב זרנוג שיש בו אלפי תושבים, שיש בו בית ספר, קופת חולים, והתשובה שהישוב לא מוכר.
סעיד אלחרומי: האמא שנמצאת בישוב זרנוג חייבת טיפול וחייבת מקום קרוב אליה שבמהלך ההריון היא תגיע לשם ותקבל את הטיפול ותשומת הלב הראויה.
סעיד אלחרומי: כאשר אנחנו מגיעים לכפרים כמו תל ערד, אדוני היו"ר, ואתה ביקרת שם בתחילת השנה, כשאין שם סניף של קופת חולים, בישוב לא מוכר של אלפי אנשים אפילו סניף של קופת חולים שהאשה או האם תגיע עם התינוק הקטן שלה לשם אין את הסניף הזה.
סעיד אלחרומי: בישובים המוכרים לצערי הרב המחסור גם ברור לחלוטין.
יוסף ג'בארין: אציין לפרוטוקול, הזכרתי את תל שבע.
יוסף ג'בארין: היית שם ראש המועצה המקומית.