GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: אני רוצה שוב לחזור על חשיבות הרחבת הרפורמה במשרד החינוך, הכללת ישובים חדשים.
יוסף ג'בארין: כרגע שמענו רק על רבע מחטיבות הביניים שנכללות, אין ספק שמדובר ברפורמה מאוד חשובה שמקדמת את הנושא ולכן צריך להחיל אותה גם בשלבים יותר מתקדמים אבל גם צריך להמשיך את מגמת הרחבת התכנית כדי שתכלול באופן הדרגתי את כלל הישובים וכך ניתן יהיה לתת מענים לכלל המשפחות הנזקקות.
יוסף ג'בארין: אנחנו נקיים ישיבת המשך לפי דרישת המשתתפים ובינתיים אני רוצה להודות לכל השותפים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לכם, נשמח לשמוע ולקבל הערות גם בכתב בהמשך לדיון שקיימנו.
יוסף ג'בארין: בנושא ילדים בצל הקורונה – מאפייני תחלואה ואתגרים רגשיים ונפשיים.
יוסף ג'בארין: אני חושב שזה בהחלט דיון מאוד חשוב.
יוסף ג'בארין: כמה חודשים אל תוך משבר הקורונה, חשוב לבחון את הנושא הן בהיבטים של תחלואה, היבטים בריאותיים אבל גם בהיבטים נפשיים ורגשיים שהולכים ומתעצמים בתקופת הסגר, בתקופה גם שהיא מתאפיינת בהיעדר מסגרות חינוכיות וחברתיות.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שאולי בהתחלה כנראה היו קולות שאמרו שכנראה הקורונה לא פוגעת בילדים והיא גם לא מסוכנת לצעירים, אבל אנחנו בהחלט שומעים ועדים למקרים מצערים, מקרים שוברי לב, של נערים, ילדים במצב קשה, מאושפזים ולכן גם חשוב למקד את הדיון היום סביב שכבת הגיל הזו.
יוסף ג'בארין: רק לסבר את האוזן, לפי נתונים שפורסמו אתמול לגבי התחלואה במערכת החינוך, שביומיים האחרונים שזה בעצם יומיים אחרי פתיחת שנת הלימודים, 1,315 תלמידים חולי קורונה, 174 גני ילדים נסגרו בעקבות התחלואה, אז זו אולי תמונת המצב ברמת התחלואה, ואנחנו גם צריכים לזכור את המחיר הכבד שמשלמים מאות אלפי ילדים בגלל הסגירה הנמשכת של מוסדות החינוך כפי שאמרתי, אנחנו עכשיו אולי שמונה חודשים אל תוך המשבר.
יוסף ג'בארין: בדיון היום נרצה לשמוע אנשי מקצוע גם בתחום הבריאות והתחלואה האחראים במשרד הבריאות, ונרצה גם לשמוע אנשי מקצוע בתחום הרגשי, בתחום הנפשי, ואם נספיק גם לדבר על מענים שניתנים.
יוסף ג'בארין: חשוב בהחלט להדגיש שהקורונה העצימה גם את מצבי הסיכון, קשיים רגשיים, חברתיים, לימודיים ומשפחתיים ולכן אין ספק – בפתח הדיון אני מדגיש שלא מדובר כאן רק במשבר חברתי וכלכלי אלא גם משבר רגשי, פסיכולוגי, נפשי עבור הילדים.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לפתוח עם נציגת משרד הבריאות שמשתתפת איתנו כאן בוועדה, ד"ר דינה צימרמן שהיא מנהלת המחלקה לאם וילד.
יוסף ג'בארין: נשמח לשמוע את התייחסותך.
יוסף ג'בארין: אני מניח שדברייך ישמשו גם כפתיח לדיון שנקיים בשעה וחצי הקרובות.
יוסף ג'בארין: בבקשה ד"ר צימרמן.
דינה צימרמן: קודם נתחיל בנתונים שאנחנו יודעים בקשר לילדים מתחילת המגפה עד אתמול.
דינה צימרמן: בסך הכל היו 81,333 ילדים שחלו במחלה, אז ילדים כן יכולים לחלות במחלה.
יוסף ג'בארין: בואי נגדיר את שכבת הגיל שיהיה ברור.
דינה צימרמן: נעשה את זה בשני שלבים, קודם באופן כללי ואז בחלוקה.
יוסף ג'בארין: 81,000 זה מגיל לידה עד 18?
דינה צימרמן: מלידה עד יום הולדת ה-18.
דינה צימרמן: כל מי שנחשב קטין, ילד.
דינה צימרמן: עשינו את זה כך.
דינה צימרמן: אז זה המספר.
דינה צימרמן: מביניהם אושפזו 655 ילדים, רוב אלו שאושפזו היו ברמת חולי קל.
דינה צימרמן: אבל, אנחנו צריכים לקחת בחשבון שאנחנו לא יודעים הכל על המחלה הזאת, אנחנו כל יום מגלים איזה שהם סיבוכים לטווח הארוך.
דינה צימרמן: יש כבר מושג שנקרא PIMS – post infections inflammatory- - - system, שילדים שחלו בקורונה ואחר כך מסתבכים.
דינה צימרמן: ההגדרה המדויקת של זה עדיין בעבודה, לכן קשה לדעת את המספרים הספציפיים, היא גם כן עוד לא מחלה שמחייבת דיווח, למרות שהתחיל תהליך שזה כן יהיה מחלה שמחייבת דיווח, אבל לפי קשר שוטף עם ראשי המחלה אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל של 16 ילדים שכבר חלו בהסתבכות הזו וייתכן שיש גם הסתבכויות אחרות שאנחנו עדיין לא יודעים עליהן.
דינה צימרמן: לכן למרות שעד היום – ושימשיך כך – אין תמותה בגיל זה, אנחנו עדיין צריכים להתייחס למחלה הזאת ברצינות גם בגילאים שכעת זה נראה לנו שזו מחלה קשה, כי יש אפשרות שיש דברים לעתיד שאנחנו לא יודעים מהם.
יוסף ג'בארין: אבל את אומרת שלא נרשמה תמותה.
דינה צימרמן: נכון התמותה הכי צעירה זה בגיל 19.
דינה צימרמן: כמעט, אבל לא במה שציינתי.
יוסף ג'בארין: האם זה כך גם במדינות העולם?
יוסף ג'בארין: בדקתם?
דינה צימרמן: התמותה אצלנו בינתיים יותר נמוכה ממקומות אחרים, בכל מקום התמותה היא מאוד קטנה, פחות מ-1%.
דינה צימרמן: יש לנו המזל בינתיים שאנחנו 0.
דינה צימרמן: נקווה שזה ימשיך כך.
דינה צימרמן: אבל מסביב לעולם יש ילדים שנפטרו.
יוסף ג'בארין: היו מקרים מסביב לעולם של ילדים נפטרו בגלל הקורונה?
דינה צימרמן: כן.
דינה צימרמן: חד משמעית.
יוסף ג'בארין: ידוע לכם אם זה היה בלי - - -
דינה צימרמן: היו גם כאלה שלא היו בקבוצות סיכון.
דינה צימרמן: בלי מחלות רקע ודברים כאלה.
דינה צימרמן: היו יותר עם מחלות רקע והיו גם ללא.
דינה צימרמן: השקופית הבאה מראה את ההתפלגות לפי גילאים.
יוסף ג'בארין: רגע, אני מנסה להבין.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 81,000 פחות או יותר, מה שיעורם מבין כלל החולים בישראל?
דינה צימרמן: יצא דו"ח לפני שבוע בערך ממשרד הבריאות, הדו"ח נמצא באתר.
דינה צימרמן: התשובה לזה נמצאת שם.
דינה צימרמן: הסיבה שהבאתי נתונים חדשים היא שהנתונים בדו"ח נכונים ל-24 לספטמבר ורציתי להביא מספרים עדכניים יותר.
דינה צימרמן: אבל אני בטוחה שבאחוזים מתוך הכלל זה בערך אותו דבר ממה שזה היה לפני חודש.
יוסף ג'בארין: הרצון שלי להבין, אם לוקחים את השיעור של שכבת הגיל הזו מקרב כלל האוכלוסייה, האם שיעור התחלואה פחות או יותר דומה?
דינה צימרמן: זה תלוי בשכבת הגיל ואגיע לזה בהמשך.
דינה צימרמן: בקשר לתסמינים בילדים, הדבר הכי חשוב שרציתי להראות לכם, הכמות של הילדים שאין להם תסמינים כלל.
דינה צימרמן: מה שנקרא א-סימפטומטיים, ואתם רואים בכל שכבת גיל שזה מעל חצי.
דינה צימרמן: וזו נקודה חשובה שאולי קצת שונה בילדים, שבאמת ייתכן שיש ילד חולה שלא יודעים שהוא חולה.
יוסף ג'בארין: אני מנסה לחדד.
יוסף ג'בארין: לעניין התסמינים, את אומרת שאפשר לראות פחות או יותר כמעט בכל שכבת הגיל עד 18, יותר מ-50%?
דינה צימרמן: יותר מ-50% שהם בלי תסמינים.
דינה צימרמן: אז לא נזהה אותם רק מהסתכלות עליהם, שזה אומר שההתייחסות כאן בגיל הזה להגיד, 'אם אתה חולה אל תגיע לבית הספר' זה נכון אבל זה לא מספיק.
דינה צימרמן: יכול להיות מישהו שבאמת מרגיש במיטבו, אבל עדיין יש לו את הווירוס והוא יכול להעביר אותו לאנשים אחרים.
דינה צימרמן: לכן אנחנו מתייחסים כל כך ברצינות לשכבת הגיל הזו, בשיקולים מבחינת העברת המחלה.
יוסף ג'בארין: שזה שיעור יותר גבוה?
דינה צימרמן: זה שיעור יותר גבוה ממבוגרים, אין לי מספרים כל כך אבל אנחנו מדברים על מעל 50%.
דינה צימרמן: כשבקרב האוכלוסייה הכללית מדובר על סדר גודל של 20%.
יוסף ג'בארין: 20% מהמבוגרים שלא מפתחים.
דינה צימרמן: כן, נכנסתי לעומק של הנתונים לגבי הילדים ולכן אני עומדת מאחורי המספר, לגבי המבוגרים אני נותנת לך סדר גודל מקביעת הספרות.
יוסף ג'בארין: אבל ידוע לך שזה - - -
דינה צימרמן: זה יותר ממבוגרים, באופן חד משמעי.
דינה צימרמן: בקשר למספר הבדיקות שנעשו בשכבת הגיל הזו בגדול, אנחנו מדברים על מעל 900,000 וכקבוצה, אחוז החיוביים הם 9%.
דינה צימרמן: גם במבוגרים האחוז משתנה משכבת גיל אחת לאחרת, אבל כשהסתכלנו על זה בדו"ח של ספטמבר, היה מדובר על 8% בגילאים החל מ-18, עם יותר תחלואה בגילאים 20-40 מאשר בגילאים 80-120.
דינה צימרמן: אז גם שם צריך להכנס לזה לעומק.
דינה צימרמן: אם אנחנו מסתכלים פה, יש לנו את זה מחולק לפי שכבות גיל.
דינה צימרמן: שכבות הגיל הן כל שלוש שנים, שזה בערך משקף את מערכת החינוך שלנו, 0-2 כולל זה המעון, 3-5 כולל זה הגנים, 6-8 כולל זה א'-ב'-ג' וכולי, ואנחנו רואים שאחוז החיוביים עולה עם הגיל.
יוסף ג'בארין: רואים את זה באופן ברור, ששיעור הבדיקות החיוביות עולה ככל שהגיל עולה, עד גיל 18.
יוסף ג'בארין: אבל הממוצע בסך הכל זה 9%, כשאת אומרת שהוא בעקרון יותר גבוה מהממוצע בקרב מבוגרים.
יוסף ג'בארין: יש לך נתון איזו שכבת הגיל הממוצע היה הכי גבוה?
דינה צימרמן: השכבה בדיוק אחרי זה.
יוסף ג'בארין: שזה 19 - - -
דינה צימרמן: לפעמים זה קשור קצת באיזה גודל נעשו החתכים, אם אתה עושה של שלוש שנים או יותר, אבל אין ספק, אם אנחנו מסתכלים על האוכלוסייה, שנות ההתבגרות המאוחרות ושנות המבוגרים הצעירות, אלה שכבות הגיל שהכי - - - אלה הנתונים בקשר לתחלואת ילדים שאנחנו צריכים להתמודד איתם.
דינה צימרמן: מצד שני, אין ספק שצריך גם להתייחס לצרכים אחרים של הילדים.
דינה צימרמן: משרד הבריאות והמשלט ודסק החינוך מנסים להתייחס לצרכים הרגשיים והנפשיים של הילדים, היו מפגשים עם משרד החינוך, במיוחד עם שפ"י, הייתה פגישה עם ארגון הסטודנטים, עם נציגי ההורים, הייתה פגישה עם המענה הרגשי במגזר החרדי, היה גם דיבור בקבוצת אינטגרציה על הקשיים הספציפיים במגזר הערבי.
דינה צימרמן: כל הבעיות הללו בהחלט עומדות לפתחנו.
דינה צימרמן: אחת ההצעות שהוצגה, עדיין לא נכנסה לתקנות לצערנו הרב, הייתה האפשרות למורה, להיפגש עם קבוצה קטנה של ילדים באוויר הפתוח, שאולי אלה לא התנאים האידיאליים למתן שיעור פרונטלי, אבל בהחלט יכול לתת איזה שהוא חלק של מגע עם המוסד, אבל כעת זה תקוע בדיונים על מה נחשבת קבוצה קטנה, אבל אנחנו מאוד נשמח שמשהו כזה ייצא לדרך.
יוסף ג'בארין: הכוונה לאלה שכבר חזרו ללמוד?
דינה צימרמן: אפילו לאלה שלא חזרו.
דינה צימרמן: זו הייתה איזו שהיא הצעה ממשרד הבריאות לתת מענה.
דינה צימרמן: כל הסיבה שאנחנו חוזרים כל כך לאט היא כי אנחנו לא רוצים להיות באותו מקום כשפתחנו בספטמבר את הכל בבת אחת ודי מהר ראינו עליה בתחלואה.
דינה צימרמן: אנחנו מקווים שנעשה את זה צעד אחרי צעד ונלמד מה עובד ומה לא עובד, ואפשר לווסת את זה עם כמות התחלואה הכללית, שאנחנו יכולים לשמור את המגיפה ברמה של ירידה, זו המטרה, ולכן לא נותנים לכולם לחזור בבת אחת.
דינה צימרמן: אבל בו זמנית אנחנו בהחלט מנסים למצוא פתרונות אחרים והעניין הזה של הקבוצה הקטנה היה אמור להיות איזה שהוא פתרון אפשרי, אך הוא לא יצא לפועל.
דינה צימרמן: אבל זה בהחלט בדיון, והידיעה שיש צורך, ברורה לכולנו.
דינה צימרמן: יש דסק חינוך שזה מה שהוא דן בו ומנסה, אבל מצד שני יש לנו מחויבות גם לילדים, גם למדינה לשמור על רמת תחלואה נמוכה ולא לתת לזה שוב פעם לקרות.
יוסף ג'בארין: לגבי עוצמת ההידבקות של ילדים, יש לכם תמונה?
יוסף ג'בארין: האם מדביקים יותר מאחרים?
דינה צימרמן: המידע הזה מופיע בדו"ח.
דינה צימרמן: הסתכלנו על אלה שהם בגיל המדביק והנדבק, כי לא כל מי שחולה במדינת ישראל הצליחו לאתר את כל המגעים שלו ולקבל נתונים, אבל היו נתונים שם של משהו בסביבות 70% מהמקרים, וב-70% מהמקרים ילדים הצליחו להדביק לפחות 20% מהפעמים, שזה אומר, נכון, מבוגרים מדביקים יותר מילדים, אבל 20% ממספרים כאלה זה לא כמות קטנה.
דינה צימרמן: עוד דבר שהראינו בדו"ח, זה איך שאדם מדביק אדם שני, וזה מתפזר בשרשראות ההדבקה.
דינה צימרמן: יש שתי דוגמאות בדו"ח מבחינת איך שהדבקה של ילד לילד בתוך בית ספר, וזו הייתה רק דוגמה אחת, זה התפשט על כל שכבות הגיל, ואותו מקרה של הדבקה הצליח להגיע ל-13 ישובים בישראל.
דינה צימרמן: אז תמיד צריך לזכור שמבחינת ההידבקות זה לא רק האם ילד מדביק ילד, אבל אם ילד מדביק ילד, מדביק הורה, מדביק את כל המשפחה וכך הלאה, שזה בהחלט חלק ניכר מהתחלואה בארץ.
יוסף ג'בארין: בעצם את אומרת שכנראה שעוצמת ההדבקה, העברת המחלה היא פחותה יחסית למבוגרים - --
דינה צימרמן: אבל היא עדיין מאו משמעותית מבחינה כללית.
יוסף ג'בארין: היא עדיין משמעותית, וגם בהתחשב בכך שאם הם חוזרים ללימודים אז נמצאים בקבוצה גדולה של התקהלות.
דינה צימרמן: נכון.
יוסף ג'בארין: משרד הבריאות מצליח לעקוב אחרי מה שקורה בשטח מבחינת ההיצמדות להוראות, כמה תלמידים יהיו בכיתות וכדומה?
יוסף ג'בארין: כי אני חייב לומר שזה לא תמיד נראה שאכן המספרים שמדווחים עליהם זה בהחלט מה שקורה בשטח.
יוסף ג'בארין: גם מבחינת מרחק, גם מבחינת - - -
דינה צימרמן: בגלל הקושי של וידוא מרחק בין ילדים, זו הסיבה שמשרד הבריאות מתעקש על מספרים קטנים.
דינה צימרמן: אם אתה שם 35 ילדים בתוך כיתה, זה בלתי אפשרי לשמור על מרחק.
דינה צימרמן: לכן עכשיו בחזרה לבית הספר, זו הסיבה שיש התעקשות רבה מבחינתנו על קבוצות יותר קטנות, זו גם הסיבה של עטיית המסכות גם בגילאים הקטנים ואני רוצה לציין שבארצות אחרות, המלצות ה-CDC בארצות הברית היא עטיית מסכה מגיל שנתיים ובאנגליה מגיל 3, לכן עצם זה שאנחנו מבקשים כאן לעטות מסיכה מגיל 6 זה לא מופרז, ומה שאנחנו מנסים לעשות עכשיו זה ללמוד ממה שקרה בספטמבר ולדאוג שאם חוזרים ללימודים, חוזרים תוך תנאים יותר מחמירים ממה שהיה.
דינה צימרמן: זו החשיבה, כי ספטמבר לא עבד, אז לא נעשה בדיוק אותו דבר.
יוסף ג'בארין: אגב, בעניין המסכה, לא העליתם רעיון שמשרד הבריאות בשיתוף פעולה עם משרד החינוך יספק מסכות לתלמידים?
דינה צימרמן: לא, כי אני חושבת שמבחינת התקציב זו לא הוצאה מאוד גדולה לבקש מהמשפחות.
דינה צימרמן: אפשר גם רב פעמי.
דינה צימרמן: אנחנו לא אומרים שצריך כל יום לבוא במשהו שקונים מהסופר, יש כל מיני אופציות, אבל העיקר שיש מסכה וגם למורים אמורות להיות עם מסכות בזה שהם אזרחי ישראל.
יוסף ג'בארין: אני חושב שבהחלט יש מקום לשקול את העניין הזה.
דינה צימרמן: תביאו תקציב.
יוסף ג'בארין: קודם כל באופן יומיומי, מסכה זה כמה שעות, אז ילדים אולי יצטרכו שתי מסכות ביום לפעמים, ובביקור שלי בבתי הספר, אגב, בפתיחת שנת הלימודים גם ראיתי שהמסכה מתחילה לשחק תפקיד, יש מסכות פשוטות, מסכות עם ציורים, ואני חייב לומר שזה אפילו בעיני יצר קצת אי שוויוניות מסוימת, מסכות עם תמונות, עם מיקי מאוס, לעומת מסכות פשוטות, ולא הרגשתי בנוח עם העניין הזה.
יוסף ג'בארין: יכול להיות בהחלט אם תהיה אחידות זה יתרום לשוויון אבל גם אם משרד החינוך ומשרד הבריאות יצאו ביוזמה כזו, זה גם משדר את רצינות העניין, את השוויוניות וגם הקלה על המשפחות, ואם זה באמת לא מעמסה תקציבית רבה, אולי הכתובת היא דווקא בממשלה ולא בקרב ההורים.
יוסף ג'בארין: אני חייב לומר, משפחות עם ארבעה או חמישה ילדים שחוזרים ללימודים ועם כל הדאגה למסכות כל יום, זה לא קל.
דינה צימרמן: או.
דינה צימרמן: קיי.
דינה צימרמן: וצריכים לעטות אותן גם בהסעה.
דינה צימרמן: אז הם אמורים לצאת מהבית עם המסכה.
יוסף ג'בארין: ברגע שיהיו להם מסכות שיהיו איתם וזה לא חד פעמי, אלא משהו ש - - - תשמעי, בכנסת חילקו מסכות.
יוסף ג'בארין: אז אם חברי כנסת קיבלו, שהילדים גם יקבלו.
יוסף ג'בארין: יוכי סימן טוב מנהלת היחידה להתמודדות במצבי לחץ ממשרד החינוך בבקשה.
יוסף ג'בארין: נמצאת איתנו גם רנא, מדריכה ארצית.
יוכי סימן טוב: רנא ביחידה שלי, מדריכה שעוזרת מאוד בתחום של ההתאמה התרבותית לאוכלוסייה הערבית, נותנת לנו הרבה מאוד תשומות חשובות בתחום הזה.
יוכי סימן טוב: אנחנו נדבר על מה שאנחנו עושים בתחום הרגשי.
יוכי סימן טוב: אפתח ואגיד שלא נכון להגיד שפתרנו את כל הבעיות.
יוכי סימן טוב: זה יהיה יהיר להגיד את זה.
יוכי סימן טוב: זה לא נכון, התקופה היא באמת כמו שאמרו פה קשה ומורכבת, הילדים נמצאים הרבה מאוד זמן בבית, הם לא במסגרות החברתיות הטבעיות שלהם, ההורים מאוד מוטרדים ממחלה מסכנת חיים, ממשברים כלכליים מאוד חריפים, ממשברים משפחתיים שנובעים מהסגרים החוזרים ונשנים וגם מהמשברים הכלכליים.
יוכי סימן טוב: אז באמת לא תקופה קלה, אנחנו עסוקים באמת יום ולילה לחפש פתרונות לעזור לילדים.
יוכי סימן טוב: אני אגיד קצת ממה שאנחנו עושים ואני אגיד גם שאנחנו נמשיך לחפש את הדרכים המיטביות לעזור לילדים, גם לעזור לצוותים ולכולנו לאתר טוב יותר ילדים בסיכון ולטפל בהם.
יוכי סימן טוב: אני אגיד מה אנחנו כן עושים.
יוכי סימן טוב: א.
יוכי סימן טוב: מתחילת הסגר הראשון הוצאנו חומרים מקצועיים שעוזרים למורים לשיח רגשי מרחוק וגם לאיתור וזיהוי של ילדים בסיכון.
יוכי סימן טוב: תמיד אני אגיד, שזה לא אותו דבר כמו מקרוב.
יוכי סימן טוב: זה אף פעם לא אותו דבר.
יוכי סימן טוב: לא דומה ילד שנמצא בכיתה ורואים את כולו, את כל גופו, רואים אותו בתנועתו, רואים אותו איך הוא משחק עם ילדים אחרים, איך הוא מתבודד אולי, לא כשהוא נמצא בבית ולפעמים מכבה את המצלמה ולפעמים לא מכבה.
יוכי סימן טוב: אז הדברים מורכבים, אמרתי בהתחלה.
יוכי סימן טוב: אז קודם כל פיתחנו חומרים אני חושבת מאוד טובים ומאוד יצירתיים לעבודה מרחוק.
יוכי סימן טוב: הפסיכולוגים שלנו למדו מיד בסגר הראשון הערכת סיכון וטיפול לילדים בסיכון לאובדנות, מרחוק גם כן.
יוכי סימן טוב: קיבלנו את אישור המועצה הלאומית למניעת התאבדויות שאנחנו חברות בה, ד"ר חוה פרידמן ואני, לעשות את הדברים גם מרחוק.
יוכי סימן טוב: הפכנו את התוכניות הרגשיות שלנו לתכניות מקוונות ורלוונטיות.
יוכי סימן טוב: זאת אומרת אם יש לנו למשל תכנית '
יוכי סימן טוב: בוחרים בחיים' שאנחנו מריצים אותה, שהיא מדברת גם על דברים שאותי משמחים וגם משאבי ההתמודדות שלי, אגב, זה בשותפות מלאה עם משרד הבריאות בתכנית הלאומית למניעת התאבדויות ובתקצובו, אז אנחנו גם מדברים על דברים שאותי משמחים ומשאבי ההתמודדות שלי אבל גם על דכאון במצבים מאוד מאוד של קצה ומה אני עושה, הפכנו אותה למקוונת, כולל הסקרינינג של לפני ואחרי, זאת אומרת שאלון האיתור שהעברנו אותו לפני ואחרי, למדנו לעשות אותו גם מרחוק, ואנחנו מרחיבים את זה ויש לנו אותו בכל המגזרים, את התכנית הזאת.
יוכי סימן טוב: זה עדיין לא בכל אלפי הכיתות בארץ, כי אנחנו בתהליך של למידה תוך כדי תנועה, יש לנו מחקר מלווה, אבל אנחנו כל הזמן בהתרחבות של התכנית.
יוכי סימן טוב: פתחנו קו סיוע רגשי שהוא מיועד גם לתלמידים גם למורים וגם להורים, כל מי שרוצה למעשה מתקשר, קו הסיוע מאויש על ידי מדריכות מהיחידה שלי, אנחנו דואגים למענה גם בשפה הערבית וגם ברוסית ואמהרית במידת הצורך.
יוכי סימן טוב: אנחנו בקשר רציף עם מועצת התלמידים הארצית כדי לסייע להם, כי הם מאוד מאוד עוזרים בלהרגיש את הדופק של הילדים, של המתבגרים יותר, כי באמת הילדים הצעירים זה יותר מורכב, אבל של המתבגרים, להרגיש את הדופק שלהם ולתת להם מענים.
יוכי סימן טוב: קיבלנו החלטה להשתתף בכנס שלהם וגם להפגיש אותם עם צוות המדריכות שלנו שעושות את העבודה של הקו הפתוח, קו הסיוע, כדי שיעזרו לנו בשיווק של זה לילדים, גם דיברנו על דרכים לפרסם יותר את הקו הפתוח כדי שידעו לפנות.
יוכי סימן טוב: אלה פחות או יותר הדברים שאנחנו עסוקים בהם, ואם רנא רוצה להוסיף על המגזר הלא יהודי אני מאוד אשמח.
יוסף ג'בארין: אני מניח שכל החומרים יוצאים גם בשפה הערבית?
יוכי סימן טוב: בהחלט כן.
יוכי סימן טוב: אנחנו עובדים על זה מאוד מאוד קשה.
יוכי סימן טוב: זו באמת עבודה - - -
יוסף ג'בארין: למה קשה?
יוכי סימן טוב: לא, זה מיידית לעשות תרגום, כי באופן טבעי רוב העובדים עושים לפעמים בשפה העברית אבל יש לנו צוות מיומן ומקצוען שעושה את העבודה ויש חומרים גם בשפה הערבית.
יוסף ג'בארין: לא, אני לא מרגיש שקיבלתי תשובה משביעת רצון.
יוסף ג'בארין: לדעתי במצבים כאלה, אתם מופקדים על מצבי לחץ, כל מה שמתפרסם בשפה העברית חייב בוודאי להתפרסם גם בשפה הערבית, 25% מהתלמידים, והאמת היא זה לא רק העניין של תרגום.
יוסף ג'בארין: זה גם התאמה.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שיש מקום לשלב אנשי מקצוע שבכלל המקור של הכתיבה יהיה גם בשפה הערבית, שיתאימו את החומרים גם לציבור התלמידים הערביים.
יוכי סימן טוב: אנחנו בשיתוף פעולה גם האגף של - - - חטיב ואנחנו משתדלים שכך יהיה, אני לא אגיד שזה ב-100% אבל זה כל הזמן יותר ויותר, ובאמת רוב החומרים שלנו הם גם בשפה הערבית וגם עוברים התאמה תרבותית, לא תרגום מילולי בלבד אלא באמת התאמה תרבותית, כך שנדע שזה יתאים לתלמידים הערביים.
יוכי סימן טוב: ב"בוחרים בחיים" יש לנו את אותו יחס של כיתות באוכלוסייה הלא יהודית לבין האוכלוסייה היהודית.
יוכי סימן טוב: אם 25% מהתלמידים עם ערבים, אז פחות או יותר זה מספר הכיתות שנכנסות.
יוכי סימן טוב: אנחנו היינו בפריצת דרך ממש מתחילת הדרך, היו לנו כיתות במגזר הערבי.
יוכי סימן טוב: אפילו יותר מאשר בחלקים מהמגזר היהודי.
יוסף ג'בארין: רנא את רוצה להוסיף בעניין הזה?
רנא זייד: שלום לכולם.
רנא זייד: אני אוסיף למה שאמרה יוכי, שבנוסף לכל העשייה המאוד מאתגרת בתקופה הלא קלה הזאת, אנחנו גם מנסים כמיטב יכולתנו לעבוד על צוות לשעת חירום, אם זה בכלל האוכלוסייה ואם זה גם בחברה הערבית, במטרה שיהיה בכל בית ספר ובכל גן צוות מוכן ומוכשר שיש לו את היכולת להתמודד עם מצבי חירום ומשבר, שנמצאים כל הזמן בתקופה האחרונה, - - - מכל הכיוונים, אז זה אחד הדברים שאנחנו באמת עובדים עליו ומנסים להטמיע אותו בכל מקום, בכדי שאנחנו ננהל את החירום ולא שהחירום ינהל אותנו.
רנא זייד: גם כל עניין התאמת החומרים והנגשתם לעולם הדיגיטלי, אם זה בכלים של איתור וזיהוי ילדים, יש לנו אתגר מאוד גדול עכשיו כי אנחנו מאחרי המסכים והילדים רחוקים, אז אנחנו כל הזמן בחשיבה ובעשייה איך להתאים את הכלים לעולם הדיגיטלי, לנסות לזהות את הילדים שבמצוקה, שחווים קושי, בדידות, אם הם נמצאים במצבי סיכון, בצורה יותר יעילה ומתאימה לתקופה הזאת.
יוסף ג'בארין: אם אתם מזהים באותם מפגשים מקוונים את הצורך שיהיה מפגש אישי, אתם עושים את זה או שזה בעייתי?
יוכי סימן טוב: לילדים בסיכון קיבלנו אישור, אז אם עולה מצב של סיכון, אנחנו מקבלים החרגה כי יש אוכלוסיות שהוגדרו ויש אוכלוסיות שלא הוגדרו.
יוכי סימן טוב: למשל שהתייתמה השבוע, אנחנו נבקש החרגה כן לפגוש אותה, זה ממש מקרים שקורים לנו כל הזמן.
יוסף ג'בארין: אז אתם מבקשים החרגה באופן פרטני ואז מה, מביאים אותם לבית הספר?
יוכי סימן טוב: מביאים לבית הספר כי בתי הספר בעקרון פתוחים לילדים בסיכון.
יוכי סימן טוב: אז בכל בית ספר יש קבוצות ילדים שהוגדרו כבר כילדים בסיכון או כיתות חינוך מיוחד בתוך החינוך הרגיל, זה בעצם כן מאפשר, אנחנו כן נבקש החרגה למי שהסיכון נוצר עכשיו ולא הוגדר מראש.
יוכי סימן טוב: כן נבקש החרגה ונוכל לפגוש אותו.
יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד שלמרות המגבלות יש דברים מאוד מאוד מרגשים שקורים גם מרחוק.
יוכי סימן טוב: שוב אני אומרת, זה לא הכל אותו דבר, זה לא שאנחנו מרוצים מהמצב והכל נפלא, לא.
יוכי סימן טוב: אבל אם אני משווה למה שהיה לפני תשעה חודשים בסגר הראשון, לבין היכולות שהתפתחו אצל אנשי הטיפול והחינוך, עכשיו ליצירת קרבה, אז אני רואה הבדל מאוד מאוד גדול, אנחנו קפצנו עשרות מונים ביכולות האלה, לגמרי.
יוכי סימן טוב: כולנו בלמידה תוך כדי ויש התקדמות מאוד מאוד יפה.
יוסף ג'בארין: גם אם יש צורך פשוט לפגוש את התלמידים הללו, זה אפשרי, נכון?
יוסף ג'בארין: לפחות אם זה במרחב פתוח.
יוכי סימן טוב: אנחנו נבקש החרגה ונפגוש את הילד.
יוכי סימן טוב: זה לא אוטומטי, אלא צריך לבקש החרגה.
יוכי סימן טוב: אין בעיה כי אנחנו בקשר כל הזמן, כמו שהזכירו שיש קשר בין-משרדי רציף, אז אין לנו בעיה לגבי מקרים חריגים לבקש.
יוכי סימן טוב: אם היה מקרה שלא ידעתי עליו אני אשמח לדעת, אבל בעקרון כשיש, באמת אתמול פגשתי משפחה שהיה שם מוות של אחד ההורים, אני לא אגיד יותר מדי פרטים כדי לא לזהות, וההורה הנותר אמר לי שהוא רוצה שהילדה כן תלך לבית הספר.
יוסף ג'בארין: זה חשוב לנו, גם מדיונים קודמים - - -
יוכי סימן טוב: אנחנו נדאג לזה.
יוכי סימן טוב: אמרתי שבוודאי לא תהיה בעיה להיפגש - - -והילדה תגיע.
יוסף ג'בארין: בדיונים קודמים בוועדה הבנו ש-30% מהילדים שמאתרים אותם כתלמידים בסיכון הם מאותרים במסגרת מוסדות החינוך, זאת אומרת בהסתמך על מוסדות החינוך.
יוסף ג'בארין: כיום כשהמוסדות סגורים צריך בהחלט למצוא איך אפשר בכל זאת לאתר אותם, שלא יפלו בין הכיסאות, ואני מבין דינה, כמובן שאתם פתוחים ליוזמות כאלה כדי לאפשר איתור של אותם תלמידים.
דינה צימרמן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך בדברים כמו שהיא אמרה, ואנחנו גם מנסים לקדם את הרעיון של מפגש גם לילדים שעוד לא יודעים שהם בסיכון, בקבוצות קטנות במרחב הפתוח.
יוכי סימן טוב: כדי לאפשר גם איתור יותר טוב, כי אנחנו משערים, לצערנו, שיש ילדים חדשים שנכנסו למעגל הסיכון בעקבות המצב.
יוסף ג'בארין: מי אמור להיות מופקד על כך?
יוסף ג'בארין: היועצות החינוכיות?
יוכי סימן טוב: יועצים, פסיכולגים חינוכיים בוודאי.
יוכי סימן טוב: ויש לנו קשר כמובן עם גורמי רווחה, בריאות וכל מי שצריך.
יוסף ג'בארין: רנא, החומרים כולם קיימים בשפה הערבית?
יוסף ג'בארין: יש קושי בעניין הזה?
רנא זייד: אנחנו עובדים על זה בצורה מאוד אינטנסיבית באמת שכל מה שיוצא בשפה העברית יתורגם ויותאם, כמו שאמרת, לשפה הערבית.
רנא זייד: כי ההתאמה עם דינה חשובה מבחינתנו.
רנא זייד: אנחנו עובדים על זה מאוד קשה.
רנא זייד: חלק גדול מהדברים נמצאים בשפה הערבית וזה לשימוש שלנו, ומקווים באמת שהכל יהיה.
רנא זייד: אני לא יכולה להגיד שזה ב-100% אבל תמיד יש את השאיפה להנגיש את כל החומרים בכל השפות הנדרשות, ובמיוחד לשפה הערבית.
יוסף ג'בארין: בהחלט נושא חשוב, וכל פעם שאני נפגש עם אנשי החינוך בדיונים כאן אני מפנה אליהם את הדרישה הזו.
יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שבתוך המשרד תהיה מחלקה שמופקדת על תרגום החומרים, ותעשה את זה באופן אוטומטי.
יוסף ג'בארין: זה לא אמור להיות על כתפם של אנשי המקצוע שעוסקים בנושא אלא שצריך תרגום מקצועי והם יוכלו אחר כך גם להתאים את זה ולעבור על זה ואולי גם לכתוב חומרים במקור.
רנא זייד: אני רק מוסיפה להערה שלך, זה נושא מאוד חשוב, אבל במקום התרגום אני חושבת שצריך באמת להיות אגף מסוים או כמו שאמרת, גוף שיהיה אחראי, לא רק על התרגום אלא גם על חשיבה משותפת, שהדברים ייצאו באותו הזמן גם בשפה הערבית וגם בשפה העברית, לא רק לקחת חומרים בעברית ולתרגם, אלא באמת לחשוב במשותף ולהוציא משהו שיהיה מותאם תרבותית, ושגם החשיבה והעשייה תהיה באותו זמן ושהכל ייצא באותו זמן לכל ה- - -גם בשפה הערבית וגם בשפה העברית.
יוסף ג'בארין: בהחלט ואני חושב שמשבר הקורונה רק העצים את הצורך הזה כי צריך להתאים את החומר המקצועית לייחודיות התרבותית והלשונית בישובים הערביים.
יוסף ג'בארין: לכן אני בהחלט מצטרף לחשיבות הדברים הללו ומדגיש אותם שוב ושוב.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לכן.
יוסף ג'בארין: ממשרד הרווחה רוצים להוסיף?
יוסף ג'בארין: סימונה נציבת תלונות ילדים בבקשה.
סימונה שטינמץ: רוב הסיכויים שנעמי ואני לא נדבר על אותו דבר או לפחות לא לגמרי.
סימונה שטינמץ: אנחנו בנציבות תלונות ילדים מתייחסים אך ורק לילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית במובן הזה שאלה ילדים שהוצאו מבתיהם היות והם לא יכלו לגור בבתיהם.
סימונה שטינמץ: אני רוצה להוסיף למה שנאמר כאן איזה שהוא היבט של לחץ שמופעל על ילדים במובן הזה של קושי בקשר עם ההורים שלהם ועם המשפחה שלהם, בגלל דרישות הקורונה ובגלל שני סגרים שעברו על מדינת ישראל, גם ילדי אומנה וגם ילדים שהושמו בפנימיות של שירותי הרווחה, להבדיל מפנימיות תחת פיקוח משרד החינוך, שם היה הבדל מהותי במובן הזה שפנימיות תחת משרד הרווחה המשיכו לתפקד רגיל, זה אומר שהילדים לא נשלחו הביתה ברובם, אבל לצד זה הקשר עם ההורים היה קשר בעייתי על גבול הנתק הפיזי.
סימונה שטינמץ: כן הייתה הקפדה שיהיה שיח עם הורים אבל לנציבות הגיעו הרבה מאוד פניות של ילדים שהחוסר קשר, החוסר מגע, המעט שיש להם עם המשפחה הביולוגית שלהם היה מאוד מאוד קשה.
סימונה שטינמץ: אני חייבת לומר שלהבדיל ממדינות אחרות, ואני גם בקשר עם נציגות ממדינות אחרות, ששם הייתה דאגה בכלל למצב ההורים, אז בארץ לא היה את הלחץ למצב ההורים למעט אותם מקרים של חבר'ה יותר מתבגרים שדווקא כאשר הייתה איזו שהיא מחשבה ל- - - בהשהיה מאוד נלחצו מלהגיע הביתה כי מאוד נלחצו להדביק את הוריהם החולים.
סימונה שטינמץ: באמצע אני רוצה להזכיר לכם שגם הייתה שביתת עובדים סוציאליים שגם זה קצת תרם ללחץ הנפשי של הילדים, שוב, במסגרת של שאלתה הקשר של אותם ילדים עם המשפחה שלהם.
סימונה שטינמץ: לצד זה אני רוצה לבוא ולומר שאחד היתרונות שהיו לילדי הפנימיות זו העובדה שהם יכלו להמשיך ללמוד באמצעות אמצעים דיגיטליים ואני יודעת שהוועדה הזאת לא פעם נתנה את דעתה על הקושי לשמור על רצף לימודי בהיעדר אמצעים טכנולוגיים כמו מחשבים, אז דווקא במובן הזה עצם העובדה שהילדים הללו, לרובם היו את האמצעים הטכנולוגיים ומי שלא אז הייתה התארגנות מיידית של משרד הרווחה לספק את כל האמצעים, אז במובן הזה הילדים לא נפגעו.
סימונה שטינמץ: אם אענה, למרות שלא נשאלתי, מה ששאלת את רנא, אז אצלנו אני שמחה לבשר שיש לנו מענה בשפה הערבית , יש לנו ממונה שאחראי על בירור תלונות שדובר ערבית, כל מה שיש לנו בשפה העברית יש לנו גם בשפה הערבית אם זה דפי מידע, אם זה טלפון, אם זה וואטסאפ, פייסבוק ייחודי.