GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לידיה רבינוביץ: כל התיק מבתי הספר, כל התרשומות של המטפלים במרכזי הטיפול לנפגעי עבירות מין, זאת אומרת אם הקטינה כבר נכנסת להליך טיפולי במרכז טיפול נפגעי מין, היא צריכה לדעת שכל מה שהיא אומרת למטפלת עלול להגיע לידי הסניגור בהליך הפלילי.
לידיה רבינוביץ: אני לא חושבת שאני צריכה להסביר את המשמעות של הדבר הזה גם מבחינת ההליך הפלילי וגם מבחינת תהליך השיקום.
לידיה רבינוביץ: זה מרחף כחרב מסתובבת על ראש הנפגעת, אז ברור שכשזה המצב, ברור שזה מה שעומד על הכף כשנכנסים להליך הפלילי.
לידיה רבינוביץ: זאת אומרת כאשר הנפגעת יודעת והוריה יודעים וצריך להבין גם שבהיקפים לא קטנים מדובר בקטינים נזקקים, זאת אומרת אנחנו לפחות מהתיקים שאנחנו מלווים, מהנפגעים שאנחנו מלווים, כ-20% הם קטינים נזקקים, זאת אומרת קטינים שאין להם מעטפת הגנה ותמיכה של ההורים, אז ברור שיש מוטיבציה להגיע להסדר טיעון וגם הסדר טיעון מקל כי הקטינה יודעת שהיא הולכת להכנס לגוב האריות, שכל החומרים הכי אישיים שלה יהיו חשופים, שהיא תהיה חשופה על דוכן העדים ללא שום מנגנון הגנה, גם מנגנון הגנה שכבר קבוע בדין, אז בוודאי שכשמציגים את הדברים בצורה כזאת יש מוטיבציה להגיע להסדר טיעון וגם אנחנו נייעץ לה להגיע להסדר טיעון כשזאת המציאות שאליה היא נכנסת.
לידיה רבינוביץ: אני רוצה לומר עוד דבר אחרון שגם הוא מתחבר למאזן האימה הזה שהוא מוביל להסדרי טיעון מקלים ובלתי סבירים, וגם זה בר פתרון.
לידיה רבינוביץ: כמו שציינה לירון אשל, רוב הפוגעים בקטינים, רוב הפגיעות המיניות נעשות על ידי אדם מוכר, אני ארחיב ואומר אדם בעל סמכות.
לידיה רבינוביץ: מעטות הפגיעות שהן על ידי אדם שהוא לחלוטין לא בעל סמכות או לא בעל עמדת כוח ביחס לקטין, בין אם זה קרוב משפחה ובין אם זה מורה או מדריך.
לידיה רבינוביץ: מה שאנחנו רואים בהיקפים מפתיעים זה שתוך כדי ההליך הילדות האלה נמצאות תחת איומים ולחצים לחזור בהן מהתלונה, לצמצם את התלונה, לא להעיד, להגיע לשלום בית, ולצערנו המערכת לא מספיק מגנה עליהן, שוב, מטעמים של חשש לשיבוש, הצורך כמובן להגיש תלונה, זאת אומרת אם נערה פונה אלי ואומרת לי 'התקשרו אלי הסבים שלי, ההורים של האבא שפגע וביקשו ממני שוב ושוב לחזור בי מהתלונה והם באים לקחת אותי מהפנימייה בתואנה שהם לוקחים אותי לאכול גלידה אבל בדרך הם מפעילים עלי לחצים לחזור בי מהתלונה' אז הפתרון שניתן לה על ידי מערכת אכיפת החוק זה 'תגישי תלונה נוספת ואז נוכל לחקור'.
לידיה רבינוביץ: ברור לי למה זה נאמר, וברור לי שזו חובת הפרקליטות והמשטרה להגיש את זה, אבל זה ברור גם שזה לא נותן מענה ללחץ שהקטינה נמצאת תחתיו.
לידיה רבינוביץ: זה לגבי הנושא של הסדרי הטיעון.
לידיה רבינוביץ: אני רוצה להגיד משהו בנושא ההכשרות, אני חושבת שזה נושא חיוני, זה דבר שהוא כבר חובה - - -
קארין אלהרר: בקצרה רק.
לידיה רבינוביץ: - - - בינלאומית של ישראל לפי האמנה לזכויות הילד וההנחיות של האו"ם, שכל גוף ציבורי וכל איש מקצוע שבא במגע עם קטין נפגע עבירה וקטין בכלל במערכת המשפט, יעבור הכשרה ייעודית ולא אחת, גם בסיסית וגם תקופתית, אנחנו זכינו במערך ייצוג קטינים להכשרה כזאת גם מטעם מכון חרוב וגם בסיוע של המועצה לשלום הילד שהעבירה לנו את השרביט של הייצוג, ואנחנו כמובן מקפידים על זה, אנחנו עורכי דין של ילדים, אנחנו לא רואים דרך אחרת, אבל ברור שזה דבר שצריך להיות מעוגן בחוק ומתוקצב.
לידיה רבינוביץ: תודה
אלירן מלכי: אני גם אשמח לקבל את זכות הדיבור.
קארין אלהרר: בסדר גמור, אני רוצה קודם לשמוע את משרדי הממשלה.
קארין אלהרר: כי בכל זאת צריך להתקדם.
קארין אלהרר: נירה ראובני, בבקשה.
קארין אלהרר: אני בטוחה שהקשבת לדיון מהתחלה.
קארין אלהרר: רציתי לשאול אותך, בסוף חלק מהמקרים נופלים עוד בשלב החקירה.
קארין אלהרר: אני מבינה שיש קשיים ואני אשמח שתציפי איפה הנקודות שאת חושבת שצריך לשפר כדי לסייע לכם לעשות עבודה טובה יותר, כדי להביא לדין את האנשים שפוגעים בילדים.
נירה ראובני: בוקר טוב.
נירה ראובני: שמעתי באמת את כל הדוברות, את כל הדברים החשובים שנאמרו ואין לי אלא להצטרף להבנה של החשיבות.
נירה ראובני: משטרת ישראל מודעת לקושי של נפגעי ונפגעות עבירה להגיע בכלל ולהגיש תלונה על העבירה הזו.
נירה ראובני: כמובן קודם כל כשמדובר בתוך התא המשפחתי, הקושי הוא כפול, בדיוק מה שדיברה חברתי מקודם, הלחצים שנתונים בהם נפגעי העבירה ואנחנו רואים את זה גם במהלך החקירות, את אותם הלחצים ואת אותם הניסיונות לחזור בהם מעדותם.
נירה ראובני: אנחנו מכירים את הקשיים האלה שמלווים את נפגעי העבירה ומתוך הכרה באמת בהתמודדות הזאת של נפגעי עבירות המין אנחנו מנסים, אני אשתמש במילה לתקוף כי זה באמת לתקוף בהרבה מאוד חזיתות במערך החקירות, באמצעות הכשרה ייעודית.
נירה ראובני: אנחנו מקיימים במשך פעמיים בשנה הכשרה ייעודית לחוקרי עבירות מין ולא רק להם, אלא לכל מי שמגיע במגע עם נפגעי עבירות מין, סיירים, חוקרים, קטינים, חוקרי מש"ל, הכשרה ייעודית של שבוע שלם כשכל פעם נמצאים בה 30 חוקרים.
נירה ראובני: יש מערך ייעודי של חוקרים שאחראי לכל קבלת ההשתלמויות, אנחנו מקבלים גם השתלמויות מקצועיות ממכון חרוב, קשר עם המועצה לשלום הילד, אנחנו כל הזמן מיידעים אותם, כל הזמן דואגים למקצועיות של החוקרים במידע, למי הם יכולים להפנות ולהכווין את הנפגעים שמגיעים אליהם, גם הליווי של המועצה לשלום הילד שהוא חשוב מאוד, מרכזי הסיוע, קשר איתם, הפנייה, דובר כאן על מרכזי הגנה, יש בארץ שמונה מרכזי הגנה שפרוסים ובהם באמת נמצאת המעטפת האופטימלית והנכונה ביותר להגשת תלונות.
נירה ראובני: אנחנו כל זמן מעבירים דגשים והנחיות לקציני נפגעי עבירה מחוזיים בשטח שדרכנו יעבירו את החשיבות של הפניית הקטינים, קודם כל למרכזי הגנה, לפני שמגיעים למשטרה.
נירה ראובני: במיוחד אנחנו רוצים להעלות את המתלוננים מגילאי 14 ומעלה, 14 עד 18 שהם גם לרוב עצמאים ויכולים להגיע ללא ליווי של הורים.
נירה ראובני: יש בעייתיות קצת שלפעמים הקטינים שמגיעים באופן עצמאי לתחנות המשטרה ואנחנו מפנים אותם למרכזי ההגנה, יש חשש שבדרך מאצלנו הם לא יעשו את זה, הם לא יגיעו, למרות התיאום שנעשה, וזה מה שיכול קצת לפגום בעדויות שנאסוף בתחום הזה.
קארין אלהרר: הם באים אליכם לראשונה עם ליווי?
נירה ראובני: זה תלוי, כן.
נירה ראובני: הם מגיעים או עם ליווי של מרכזי הסיוע, אם פנו קודם כל לרווחה אז יש נציג או נציגת רווחה שמלווים אותם, הם יכולים להגיע עם אחד ההורים, עם קרוב משפחה, והאינטרס שלנו, העדיפות הגבוהה ביותר היא להפנות אותם למרכזי הגנה, ששם יש את המעטפת הכי נכונה של עו"ס, חוקר ילדים, בדיקה, ראיות פורנזיות, כל המעטפת החקירתית בדיוק כדי שלא ייפול לנו שום דבר בדרך, שכשיגיע אלינו התיק מוכן ממכרז ההגנה, אנחנו נוכל, על סמך חקירת הילדים והמהימנות שנקבעה להמשיך לגבות את כל העדויות ולהמשיך עם מסלול התיק הלאה ולהביא אותו לדין.
קארין אלהרר: אז בעצם מבחינת
קארין אלהרר: כם אין איזה כשל שאת יודעת לעמוד עליו ולהגיד 'אם זה היה קורה דברים היו נראים הרבה יותר טוב'?
נירה ראובני: אנחנו גם במערך של פיקוח ובקרה נון-סטופ, באמצעים מרחוק, בביקורים בשטח, באמצעות קציני נפגעי עבירה מחוזיים, המטה והשטח עורכים בקרות ברמה יום-יומית של עבירות מין בקטינים, במיוחד בתקופת הקורונה, דובר כאן מקודם על תת דיווח.
נירה ראובני: אנחנו יודעים שיש בעיה כשהילדים לא במסגרות, אין לנו את אותם סוכני האיתור שאנחנו קוראים להם, מורים, מדריכים, כל אותם אנשים שנפגשים בילדים ויכולים לשמוע מהם את העבירות.
נירה ראובני: אז יש אמנם ירידה בדיווח אבל אנחנו יודעים שזה גם בגלל שחסר לנו את התיווך הזה בין הילדים לבין העבירות.
נירה ראובני: אז אנחנו מנסים בכל דרך לכסות את הפער הזה ולעשות פיקוח ובקרה קפדניים כבר מרגע הגשת התלונה, להיות על זה ולהפיץ לקחים וריענונים והפקות לקחים, כדי להשתפר כל הזמן ולהיות טובים יותר ולטפל בעבירות האלה בצורה הטובה ביותר.
נירה ראובני: אפשר לראות את זה גם במערכי ההכשרות שלנו שנוגעים כמעט בכל תחום, נוגעים גם בהכשרות רב-תרבותיות, בדיוק במגזרים שיש שם תת דיווח, אם זה המגזר הערבי, המגזר החרדי, מביאים הכשרות של תת-דיווח של תרבויות שיש בהן תת דיווח, איך אנחנו יכולים לגשת לכל אותם המאפיינים הייחודיים של האוכלוסייה כדי שבאמת החוקר יהיה ורסטילי וידע לטפל בין אם הוא מוסמך עבירות מין ובין אם לא, יש אירוע והוא צריך לטפל ובהיעדר מרכז הגנה יוכל לטפל בזה בצורה הטובה ביותר.
נירה ראובני: אני בטוחה ששמעתם, אבל זו הזדמנות טובה להעלות בנוסף את הנושא של החדר האקוטי שנפתח בבית החולים יוספטל באילת, הוא מצטרף לחמישה חדרים אקוטיים שכבר קיימים בארץ, חדר ייעודי שנמצא בו כל הציוד הנדרש לטפל במצבים האלה של מומחים ומומחיות בתחום הפסיכולוגיה, פסיכיאטריה, כירורגיה, ונועד להעניק מענה רפואי דחוף לנפגעי תקיפה מינית והוא נמצא כמובן בקשר רצוף עם החדר האקוטי שקיים כבר בסורוקה.
נירה ראובני: זה רק מבורך ובאמת צריך להרחיב את זה לכל תחנה, לכל עיר.
סונדוס סאלח: יש לי שאלה.
סונדוס סאלח: האם יש לכם חוקר דובר השפה הערבית?
נירה ראובני: יש חוקרים.
נירה ראובני: כמובן.
נירה ראובני: אני יכולה לומר לך את הנתונים בעניין הזה.
סונדוס סאלח: וההתמחות שלו היא בפגיעות מיניות בקטינים וקטינות?
נירה ראובני: יש לנו 300 חוקרים שעברו הכשרות בנושא עבירות מין, מתוכם 2/3 נשים, מתוך סך מערך החוקרים, 400 חוקרים לא יהודים, דוברי השפה הערבית, ו-800 - - -
סונדוס סאלח: אמרת 300 בהתחלה, לא?
נירה ראובני: מתוך 2,100 גברים חוקרים, יש לנו 400 לא יהודים דוברי השפה הערבית.
נירה ראובני: ומתוך 850 חוקרות נשים, 60 דוברות השפה הערבית.
נירה ראובני: גם במרכז הגנה בירושלים שנותן מענה גם למחוז ש"י יש שתי חוקרות.
נירה ראובני: אחת דוברת השפה העברית והשניה דוברת שפה עברית וערבית.
קארין אלהרר: כמה חוקרים יש בסך הכל?
קריאה: 300 עשו הכשרה בעבירות מין, זו ספירה שונה.
קארין אלהרר: נירה, כמה חוקרי וחוקרות עבירות מין בילדים יש בסך הכל במדינת ישראל?
נירה ראובני: כמה חוקרים או כמה עברו הכשרות?
סונדוס סאלח: חוקרים בפגיעות מיניות.
סונדוס סאלח: לא חוקר כללי.
נירה ראובני: 300 חוקרים.
סונדוס סאלח: כמה מתוכם נשים כמה מתוכם דוברי השפה הערבית?
נירה ראובני: בואו נעשה את זה מסודר.
נירה ראובני: בישראל יש כ-2,950 חוקרים.
נירה ראובני: מתוכם 2,010 גברים, מתוכם 400 לא יהודים דוברי השפה הערבית.
סונדוס סאלח: לא זאת השאלה.
סונדוס סאלח: בואי נתמקד ב-300 חוקרים שמתמחים בפגיעה מינית.
נירה ראובני: 300 חוקרים עברו הכשרות בנושא עבירות מין.
סונדוס סאלח: כמה מתוכם נשים וכמה מתוכם דוברי השפה הערבית?
נירה ראובני: הנתון הזה לא בידיי.
נירה ראובני: כמה מתוך אלה שעברו הכשרות עבירות מין דוברי השפה הערבית אני אוכל להביא, זה קיים, זה פשוט לא מולי.
נירה ראובני: אין בעיה.
סונדוס סאלח: את יכולה להחזיר תשובה לוועדה?
קארין אלהרר: אנחנו נבקש נתונים מדויקים.
קארין אלהרר: משרד החינוך, איריס בן יעקב, ממונת חינוך למיניות ולמניעת פגיעה בבקשה.
קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע מה משרד החינוך עושה א.
קארין אלהרר: כדי לחזק ילדים וילדות כדי שתימנע פגיעה, ב.
קארין אלהרר: מה הוא עושה בתקופת הקורונה.
איריס בן יעקב: קודם כל למשרד החינוך דבר ראשון יש מדיניות שכוללת שלושה חוזרי מנכ"ל שמתייחסים לכל ההיבטים כשמאותרת איזו שהיא פגיעה.
איריס בן יעקב: בנוסף, אנחנו פועלים להעלות את המודעות בקרב אנשי החינוך של המשרד, היועצים החינוכיים, הפסיכולוגיים החינוכיים, על ידי הכשרות שכוללות גם מתן כלים לזהות ולאתר ילדים שנמצאים במצוקה וכשאני אומרת מצוקה, אנחנו מדברים על קשת רחבה כי מדובר בקטינים, וכמובן השתלמויות ליועצים ופסיכולוגים בנושא של פגיעות מיניות, של התעללות בילדים.
איריס בן יעקב: בנוסף לזה אנחנו עושים הסברה גם לתלמידים.
איריס בן יעקב: אנחנו מייחדים שבוע מערכת למניעת פגיעה מינית בילדים ובני נוער.
איריס בן יעקב: השבוע הזה חל בדרך כלל בינואר.
איריס בן יעקב: בשבוע הזה אנחנו מכשירים את הצוותים החינוכיים, עושים סדנאות לצוותים החינוכיים ונכנסים לכיתות לדבר עם הילדים קודם כל על מה זה בכלל פגיעה, לזהות פגיעה, וכמובן נותנים להם חלופות של מה עושים כשמתרחשת פגיעה.
סונדוס סאלח: את מדברת על דברים שאתם עושים אותם או שמתכננים לעשות אותם?
איריס בן יעקב: לא, אני מדברת על דברים שאנחנו עושים אותם.
איריס בן יעקב: שבוע מערכת למניעת פגיעה מינית, אנחנו עושים כבר כמה שנים טובות.
איריס בן יעקב: בנוסף יש שיעור שנקרא כישורי חיים שבשיעור הזה אנחנו גם נותנים כלים - - -
סונדוס סאלח: אני שמונה שנים מורה, לא פגשתי אתכם.
איריס בן יעקב: את לא פגשת אותנו, פגשת את היועצת החינוכית.
סונדוס סאלח: גם לא.
סונדוס סאלח: לא פגשתי, שהתעסקתם בנושא הזה בבתי ספר וגם לא בבתי הספר שאני מכירה ויש לי שם מורות חברות ולא בבית הספר ש- - -
איריס בן יעקב: אני לא יודעת להגיד על איזה בתי ספר את מכירה, אני רק רוצה להגיד שאני בעצם המנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה.
איריס בן יעקב: יש לי 55 מדריכים שהם בעצם יועצים חינוכיים, הם מומחים בנושא, הם אלה שבעצם צמודים למפקחים על הייעוץ ואמונים על ההטמעה של כל מה שאני מספרת כרגע בנושא שלנו, בנושא של מיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.
סונדוס סאלח: באיזה כיתות עושים את ההכשרות האלה?
איריס בן יעקב: אנחנו עושים את זה מהגן עד י"ב, כשבכל שלב התפתחותי אנחנו מתאימים את הפעילות לתלמידים.
איריס בן יעקב: היועצות החינוכיות הן אלה שמנחות את הצוותים החינוכיים בנושא.
איריס בן יעקב: הן סוכנות השינוי, הן מטמיעות את הנושא בבתי ספר.
איריס בן יעקב: זה מה שקורה בתוך המערכת.
סונדוס סאלח: מה מהות ההכשרה שאתם עושים.
סונדוס סאלח: אתם נותנים כלים לתלמידים לזהות מה זה פגיעה מינית או מכשירים את המורות והמורים, מה עושים, מה המטרה של ההכשרה שאתם עושים?
איריס בן יעקב: אנחנו פועלים בשני ערוצים.
איריס בן יעקב: קודם כל מלמדים את המורות והמורים איך מאתרים ומזהים ילדים - - -
סונדוס סאלח: כל מורה וכל מורה?
איריס בן יעקב: בתחילת השנה - - -
סונדוס סאלח: אני - - - שמונה שנים, אף פעם לא פגשתי את הנושא הזה.
איריס בן יעקב: רגע.
איריס בן יעקב: בחוזר מנכ"ל - - -
סונדוס סאלח: אני מורה, לימדתי שמונה שנים, רק לפני כמה חודשים הייתי בבית הספר.
סונדוס סאלח: שמונה שנים.
סונדוס סאלח: איך זה יכול להיות שלא פגשתי אתכם?
סונדוס סאלח: גם שאלתי לפני שנכנסתי לדיון הזה.
איריס בן יעקב: הייתה יועצת חינוכית בבית הספר?
סונדוס סאלח: אז איך מפקחים על המנגנון הזה שנעשית ההכשרה או לא, איך מפקחים?
איריס בן יעקב: ליועצות החינוכיות יש מפקחת על הייעוץ.
איריס בן יעקב: היא אחראית שבתכנית העבודה היועצת בעצם תעשה הכשרה לצוותי החינוך בנושא של איתור וזיהוי ילדים בסיכון.
סונדוס סאלח: איך מוודאים שההכשרה הזאת נעשית?
סונדוס סאלח: האם יש לך נתונים?
סונדוס סאלח: עושים להם משהו בסוף התהליך?
איריס בן יעקב: המפקחות על הייעוץ הן אלה שאחראיות על היועצות החינוכיות ושהעבודה תיעשה בתוך בתי הספר.
סונדוס סאלח: מה את חושבת שאני אומרת לך שלא עברתי את ההכשרה הזאת.
סונדוס סאלח: מה את חושבת, אני כמורה כמה שנים, לא עברתי את ההכשרה הזאת אף פעם?
איריס בן יעקב: מעולם לא עברת יחידה בחדר מורים שבעצם כוללת איתור וזיהוי?
איריס בן יעקב: אף פעם?
איריס בן יעקב: לא דיברו על חוזר מנכ"ל בנושא של פגיעות בילדים?
איריס בן יעקב: אז תגידי לי באיזה בית ספר ואני אברר.
איריס בן יעקב: אבל אני אומרת שבאופן כללי - - -
סונדוס סאלח: זה לא רק אני.
סונדוס סאלח: גם מורות חברות ששאלתי לפני הדיון הזה ולפני הדיון הקודם לפני שבועיים, מורות ומורים גננות, בתוך בתי הספר והגנים, לא מוכשרות ולא יודעות ולא מקבלות את ההכשרה שאת מדברת עליה.
סונדוס סאלח: איך אתם מפקחים על המנגנון הזה?
איריס בן יעקב: אני לא הייתי אומרת את זה באופן גורף כי ברוב בתי הספר זה כן נעשה.
איריס בן יעקב: אני יודעת שזה נעשה, אני יודעת מהמפקחות על הייעוץ.
איריס בן יעקב: אבל בכל מקרה, אם יש מקרה ספציפי אני אשמח לדעת ולברר אותו.
סונדוס סאלח: זה לא מקרה ספציפי.
איריס בן יעקב: אני רק רוצה להגיד - - - נתוני הרווחה והמשטרה, שרוב המקרים המאותרים שמגיעים אליהם, מגיעים ממערכת החינוך, לא סתם.
איריס בן יעקב: מורים יודעים את סימני הזיהוי, הם פונים ליועצת בית הספר ויועצת בית הספר היא זאת שבעצם הרבה פעמים או פועלת לפי הנהלים או מתייעצת עם מדריכי היחידה מה לעשות, איך לעשות, למי לפנות, האם הסימן הזה הוא מספיק כדי לדעת שיש פה פגיעה בהתעללות.
קארין אלהרר: אומרת ח"כ סונדוס סאלח שהייתה בתוך המערכת לא שעה ולא שבועיים, שמונה שנים.
קארין אלהרר: מעולם לא נפגשה, לא רק היא, אלא גם הקולגות שלה - - -
סונדוס סאלח: מבתי ספר שונים.
קארין אלהרר: יושבים כאן אנשים בוועדה וכשסונדוס מדברת הם מהנהנים שזה באמת המצב.
קארין אלהרר: את גם יודעת שיש דו"ח מבקר מדינה שמדבר על העניין הזה.
קארין אלהרר: עכשיו אפשר לשבת, ולהגיד שהכל בסדר.
קארין אלהרר: אבל המציאות אומרת שלא.
קארין אלהרר: נשאלת השאלה איך אתם פועלים כדי לשפר את המצב.
קארין אלהרר: כי כנראה שהוא לא מדהים.
סונדוס סאלח: והאם זו הכשרה ברמת חובה או - - -
איריס בן יעקב: אני רוצה לענות וזה מתקשר - - -
סונדוס סאלח: האם זו הכשרה חובה למורים?
סונדוס סאלח: היא חובה?
איריס בן יעקב: רק אם יורשה לי לדבר, אני רוצה לענות לשאלה שלך ולהתייחס גם לשאלה השניה כי זה מתקשר.
איריס בן יעקב: השנה יצאה הנחיה של השתלמות חובה בנושא של איתור וזיהוי ילדים בסיכון.
איריס בן יעקב: גם בגלל התקופה, תקופת הקורונה וגם כי ראינו באמת שיש ירידה בדיווחים ובאיתור, זה באמת הרבה יותר קשה, וכל מורה ומורה בישראל יעבור הכשרה בנושא של איתור וזיהוי.
איריס בן יעקב: זו השנה הראשונה שבעצם יצאה הנחיה כזו.
איריס בן יעקב: עד היום ההנחיה הייתה בחוזר מנכ"ל כדי להטמיע את חובת הדיווח, אבל כרגע יצאה הנחיה כזו ובנוסף גם יצאה הנחיה שכל מחנך מחוייב לתקשר עם התלמידים לפחות פעם בשבוע כדי לבדוק מה שלומם באמצעים שונים על ידי הדרכה של השירות הפסיכולוגי ייעוצי.
קארין אלהרר: ובתקופת הקורונה - --
סונדוס סאלח: אז זה לא הייתה חובה לפני זה.
קארין אלהרר: לא, זה לא היה חובה.
איילת רזין בית-אור: גם עכשיו זה לא חובה.
איילת רזין בית-אור: היו את הדיונים האלה במעמד האישה או בוועדת החינוך, אני לא זוכרת.
איילת רזין בית-אור: פשוט אולי נצליח להגיע פה לאיזה שהם הישגים.
איילת רזין בית-אור: לפני כשבועיים הודיעה נציגת משרד החינוך שמשנת הלימודים הקרובה יהיה שיעור חדר מורים בנושא הזה, זו באמת בשורה משמעותית, אבל הם לא מוכנים להתחייב לחוקק את זה, אפילו לעגן את זה בנוהל.
איילת רזין בית-אור: זו מן החלטה, ללא רגולציה, שלצערי בדיוק על הדברים האלה דו"ח מבקר המדינה מדבר, שזה לא מוטמע.
סונדוס סאלח: זה מה שאני מנסה להגיד לה.
קארין אלהרר: איריס מה תגובתך על הדברים שנאמרו, שעד עכשיו זה לא היה חובה וגם לא מוכנים להטמיע את זה ברגולציה אלא איזה מכתב כזה שמסתובב?
איריס בן יעקב: לא, זו השתלמות שמתוקצבת בכל מוסדות החינוך.
איריס בן יעקב: זו הנחיה מפורשת של מינהל עובדי ההוראה לכל בתי הספר לעסוק בנושאים האלה, בין היתר.
איריס בן יעקב: להעביר את היחידה של איתור וזיהוי ילדים בסיכון בכלל ובמיוחד בתקופת הקורונה.
סונדוס סאלח: ואיך מקנים את הכלים האלה גם כן לתלמידים?
סונדוס סאלח: אמרת שאתם עובדים בשני ערוצים.
איריס בן יעקב: איתור וזיהוי אנחנו מלמדים את צוותי החינוך.
איריס בן יעקב: כל מי שבא במגע עם הילדים, ויש סימנים.
איריס בן יעקב: אפשר לזהות אותם.
סונדוס סאלח: לא, האם התלמידים מוכשרים לזהות מה זה פגיעה מינית?
סונדוס סאלח: למה לא מכשירים את התלמידים גם כן, למה לא מחנכים את התלמידים?
איריס בן יעקב: רגע, בערוץ השני אנחנו מעבירים סדנאות גם בכישורי חיים, אמרתי מקודם, גם בכישורי חיים וגם בשבוע מערכת למניעת פגיעה מינית, אנחנו מעבירים סדנאות כשכל פעם מתמקדים בנושא אחר.
איריס בן יעקב: למשל בשנתיים האחרונות התמקדנו בפגיעה מינית ברשת בשבוע המערכת למניעת פגיעה מינית, לפני כן התמקדנו בפניה לעזרה ואז ממש פרסמנו את כל החלופות שיש לילדים, לאן פונים, גם להורים גם למורים, פרסמנו את מרכזי ההגנה.
איריס בן יעקב: אז בעצם בכל שנה אנחנו מתמקדים בהיבט אחר בנושא הפגיעה, וכמובן שיש שיעורים סדורים בכישורי חיים.
איריס בן יעקב: המורים עוברים הכשרה על ידי היועצת החינוכית להעביר את התכנים האלה בכיתות.
סונדוס סאלח: את יכולה להעביר בבקשה את ההנחיה וכל הקשור להכשרות ולסדנאות שאתם מעבירים למורים וגם לתלמידים?
איריס בן יעקב: כן.
איריס בן יעקב: יש לנו באתר מפורסם לכולם.
קארין אלהרר: לא, לא באתר.
קארין אלהרר: איריס, תעבירו כלאחר כבוד לוועדה.
איריס בן יעקב: נעביר בשמחה.
איריס בן יעקב: בסדר גמור.
קארין אלהרר: עו"ד איילת רזין יש לך עוד מה להוסיף?
קארין אלהרר: בקצרה בבקשה.
איילת רזין בית-אור: כן.
איילת רזין בית-אור: בהחלט.
איילת רזין בית-אור: פרשתי פה משרד, באתי לדבר על משהו אחד אבל כל רגע הדיון - - - אז אני אהיה ממש ממוקדת, אני מבטיחה.
איילת רזין בית-אור: אולי זה יכול לעשות קצת סדר בצרכים.
איילת רזין בית-אור: חברתי מאיגוד מרכזי הסיוע, ראש תחום מחקר, ד"ר כרמית חלמיש וקולגה שלה ד"ר פלג קוריאט עשו ניתוח שהאמת הייתי שמחה שהם יציגו אותו בוועדה, של פוסטים מיד עם תחילתה של מחאת 'למה לא התלוננתי' ובעצם זה מאגר של עדויות, זה מחקר פורץ דרך אני חייבת לומר, מחקר של עדויות של 'למה לא התלוננתי' והם עשו מיפוי של המחקר הזה ואחד הדברים המשמעותיים, הסיבה הראשונה היא פערי כוחות מאוד משמעותיים בין הפוגע לנפגע, מורה-תלמיד, שחקן מפורסם ושחקנית צעירה וכדומה, והדבר השני, בעמודה השניה, זה בלבול וחוסר יכולת לתאר את החוויה כפגיעה מינית.
איילת רזין בית-אור: זה מה שמאגר הפוסטים הזה הצביע עליו.
איילת רזין בית-אור: למה לא התלוננתי, בכלל לא ידעתי להגיד שמה שקורה הוא לא בסדר.
איילת רזין בית-אור: אני אשמח שהוועדה תזמין אותם להציג את זה.
קארין אלהרר: אני רוצה לציין שהגענו לעניין הזה של התלונות בשלב מאוחר יותר.
קארין אלהרר: בהתחלה דיברנו על תלונות שלא מתקדמות לשום מקום.
איילת רזין בית-אור: אני אגיע גם לזה.
איילת רזין בית-אור: ואני מצטערת שאיחרתי, הייתי בדיון חשוב אחר.
איילת רזין בית-אור: ברגע שאנחנו מבינים את זה, אנחנו מבינים שהדבר הראשון, דריסת הרגל הראשונה שלנו כדי לפצח את התופעה הזאת של אלימות מינית ובאמת לתת לה מענה, היא חינוך.
איילת רזין בית-אור: חינוך קודם כל למורים, לדעת להושיט יד, לדעת לתת מענה מותאם שהוא לא מצמצם ולא מאשים ובמרכזי הסיוע יש לנו באמת עשרות סיפורים של ילדים שהושיטו יד לגורם אמון והיד המושטת הזו נדחתה בגסות, בבלבול, בחוסר אמון והפגיעה המשיכה והעמיקה.
איילת רזין בית-אור: אתמול קראתי, זה משפט אבל זה נושא שהוא נורא – אתן שומעות שאני מדברת בסערה – כי לנו יש באיגוד מרכזי הסיוע הצעת חוק של הכשרות חובה לאנשי רפואה, רווחה וחינוך, הכשרות חובה, באמת משהו מאוד מצומצם, של זיהוי פגיעה מינית ומניעת התעללות.
איילת רזין בית-אור: ומשרדים עומדים על הרגליים האחוריות כשהטענה היא 'אל תתערבו לנו בחופש האקדמי'.
קארין אלהרר: באוניברסיטה?
איילת רזין בית-אור: 'אל תתערבו'.
איילת רזין בית-אור: זה משהו יותר חשוב, החופש האקדמי ולא לתת את הכלים כדי לחלץ ילדים שנמצאים בתוך פגיעה.
איילת רזין בית-אור: זה התפרסם אתמול משלל כתבות.
איילת רזין בית-אור: נפגעת שעברה אונס מתמשך על ידי קבוצה של נערים, היא אומרת שפעם בתקופת התיכון, זו פגיעה מילדות שהתמשכה, 'כתבתי חיבור על מה שקרה לי בחדר זבל', זה היה קורה בחדר זבל, 'הגשתי למורה והיא כתבה על החיבור 'נרשם'.
איילת רזין בית-אור: היא אפילו לא נתנה ציון.
איילת רזין בית-אור: הלב שלי כל כך דפק, חשפתי חוויה כל כך משמעותית, זאת הייתה זעקה לעזרה ולדעתי היא אפילו לא קראה את מה שכתבתי'.
איילת רזין בית-אור: זו דוגמה אחת מני רבות.
איילת רזין בית-אור: יש במערכת החינוך אנשים מצוינים, אבל צריך לתת להם את הכלים.
איילת רזין בית-אור: הנה, יושבת פה חברת כנסת שמגיעה מהשטח ואומרת 'אף אחד לא נתן לי אף פעם את הכלים'.
איילת רזין בית-אור: מכאן אני עוברת לרשויות אכיפת החוק.
איילת רזין בית-אור: יש דו"ח ועדת ברלינר והצעות חוק גם שלנו שעוסקות בנושא של ערכאות ייעודיות לתחום של עבירות מין.
איילת רזין בית-אור: אם חוקרים לא יהיו ממוקצעים בנושא ולא יהיה תנאי סף של ניסיון ובשלות, אי אפשר ששוטרת שח"ם בת 18 תגבה הודעות - - -
קארין אלהרר: מה קרה אגב עם דו"ח ועדת ברלינר?
איילת רזין בית-אור: דו"ח ועדת ברלינר הוגש בתקופה שלא הייתה כנסת ולא הייתה ממשלה ועכשיו אנחנו עוסקות בפגישות, נפגשנו, ואני שמחה לומר שהצלחנו לעשות את זה, עם כל ראשי מערכת אכיפת החוק, ועם כל השרים שעוסקים בנושא והגשנו להם את התכנית הלאומית שכתבנו למיגור אלימות מינית שבתוכה מוטמעים גם המלצות ועדת ברלינר, נפגשנו עם נשיאת ביהמ"ש העליון חיות, ראש - - - היה אצלנו בשבוע שעבר והגשנו לו את ההמלצות, דיברנו על המלצות מה אפשר לעשות.
איילת רזין בית-אור: חלק אפילו לא דורשים תקצוב וחקיקה, הם רק דורשים נוהל, הם רק דורשים אפילו קריאת רוח המפקד, אנחנו פונות באמת אינספור פעמים, פנינו לשלושה שרי חינוך בבקשה - - -
קארין אלהרר: מה התשובות שאתם מקבלים?
איילת רזין בית-אור: את יודעת, אני יכולה לדבר בכל גיזרה.
איילת רזין בית-אור: שר החינוך, אני מקווה מאוד בקרוב שתבשיל הפגישה ושנוכל להציג לו את הדברים.
איילת רזין בית-אור: במשך שנים אנחנו פונות למשרד החינוך ומבקשות לפתוח את הדלת לסדנאות החינוך של מרכזי הסיוע, כי כיום זה וולונטרי.
איילת רזין בית-אור: אני אומר לגבי שפ"י, מערכי השיעור של שפ"י הם מצויינים, אני ממליצה לכולם להיות חברים שלהם בפייסבוק.
איילת רזין בית-אור: מצוינים.
איילת רזין בית-אור: הבעיה היא והדגש העיקרי הוא שזה גם עולה מדו"ח המבקר, שזה לא מגיע לאן שזה צריך להגיע.
איילת רזין בית-אור: א.
איילת רזין בית-אור: אין בקרה, אין רגולציה וזה לא מגיע.
איילת רזין בית-אור: יש שיעור שנקרא כישורי חיים, שבכישורי חיים האלה אפשר לעשות על תאונות דרכים ועל לא יודעת מה - - -
סונדוס סאלח: ואפשר להמשיך את שיעור המתמטיקה.
איילת רזין בית-אור: - - - חשוב.
איילת רזין בית-אור: אבל אין חובה והנושא הזה, כשיוצאים מנקודת הנחה, תדמיינו את זה, בכל כיתה יושבים לפחות חמישה ילדים שעוברים פגיעה מינית ואני לא מדברת על אלימות פיזית והתעללות ושאר סוגי פגיעה.
איילת רזין בית-אור: בכל כיתה.
איילת רזין בית-אור: אי אפשר לדבר איתי על חופש אקדמי כשיש את המצב הזה.
איילת רזין בית-אור: וזאת הדרך לפצח את זה.
איילת רזין בית-אור: זה בחינוך.
איילת רזין בית-אור: שוב, בהקשר של רשויות אכיפת החוק, חייבת להיות התמקצעות ושרק פרקליטים, אני הייתי פרקליטה תשע שנים, טיפלתי באינספור תיקי עבירות מין ואלימות, רק היום שאני במרכזי סיוע, אני מבינה כמה לא הבנתי לעומק את הנושא, את ההגיון שבחוסר ההגיון של השלכות פוסט טראומה, של איך הן באות לידי ביטוי.
איילת רזין בית-אור: והדברים האלה מיוחסים לחובתה של הנפגעת, ושוב, בפרקליטות נמצאים פרקליטים מצוינים אבל צריך לתת להם את הכלים, צריך לתת להם את הפניות גם.
איילת רזין בית-אור: חברתי לי-זו וולפוס תיכף תדבר, צריך לתת לה את הפניות לטפל בדבר הזה, היא לא יכולה לטפל בכל התיקים וגם להיות אחראית על יחידת הסיוע של נפגעי עבירה.
איילת רזין בית-אור: אם רוצים לפצח את התופעה הכל כך רחבה הזאת צריך להקצות לזה תקציבים, משאבים.
איילת רזין בית-אור: ועוד לא דיברתי על שופטים, שגם ההכשרות שלהם הן מאוד מאוד דלות והן לא תנאי סף להתחיל לשבת בדיון וגם, הכל חוזר לאחור.
איילת רזין בית-אור: פרקליטים לא הגישו את התיקים, הנושא של התיישנות, החסם של ההתיישנות, במרכזי סיוע 60% מהפניות למרכזי סיוע מ-52,000 הפניות שאנחנו מקבלים מדי שנה, 60% מהפניות הן פגיעות בילדות.
איילת רזין בית-אור: למה עדיין קיים החסם הזה של התיישנות?
איילת רזין בית-אור: מה עומד על כף המאזניים השניה?
איילת רזין בית-אור: אם אפשר, יש תיקים, את היית בדיונים של ההתיישנות בכנסת ה-20 אי שם.
קארין אלהרר: אי-אז כשהייתה כנסת - - -
איילת רזין בית-אור: אי-אז כשהייתה כנסת שדיברנו על התיישנות, ישבה עליזה שהביאה את הכל, היא הגישה את התלונה נגד אבא שלה בגיל 38 וחצי.
איילת רזין בית-אור: אמרו לה בתחנת המשטרה 'סורי, איחרת את הרכבת, התיישנות'.
איילת רזין בית-אור: כשהולכים אחורה בכל המוסדות שהיא עברה בהם, יש עדויות לזה שהיא הושיטה יד, היא ניסתה להתלונן.
איילת רזין בית-אור: סיפרה פה קצת, שם קצת.
איילת רזין בית-אור: לכאורה, בעיניים הפרקליטות שלי, לכאורה אפשר היה לגבש פה תיק, אז למה לשים את החסם הזה?
איילת רזין בית-אור: זאת ועוד.
קארין אלהרר: יכולנו לדבר על זה עוד הרבה מאוד זמן.
קארין אלהרר: ליאנה מגד בבקשה.