GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: אנחנו גם שומעים על מסגרות שיש איום שהם יסגרו אולי בגלל היעדר מספיק של ביקוש, כאשר בשטח אנחנו יודעים שהביקוש הוא רב, לכן זה קצת אבסורדי הנתונים שאנחנו מקבלים, אחד, על הצרכים המוגברים, שניים, על כך שהנוער הזה לא מגיע למסגרות הראויות.
אילן שמש: מסגרות חינוך לילדים בסיכון אנחנו כל שנה מגדילים, יותר כיתות מב"ר, יותר כיתות אתגר.
אילן שמש: אנחנו פותחים יותר ויותר מרכזי חינוך טכנולוגיים.
אילן שמש: מהבחינה הזו מערכת החינוך מגדילה בגלל שיש צורך.
אילן שמש: אני חושב שאנחנו אפילו לא נותנים מספיק.
אילן שמש: כמה שאנחנו מגדילים זה לא מספיק.
יוסף ג'בארין: תסכים איתי גם שלא רק שהיום אין אחיות בכל בית ספר, שפעם היה להן חלק באיתור, היום אפילו לא בכל בית ספר יש יועץ או יועצת חינוכית, בטח לא לכל אורך הדרך עד י"ב.
אילן שמש: בייצוגיים כן, בתיכונים פחות, אתה צודק.
אילן שמש: אנחנו נלחמים להגדיל גם את המשרות של הפסיכולוגיים החינוכיים.
אילן שמש: הסיפור הזה של עובדים עם ילדים ונוער בסיכון צריך יותר כל הזמן.
אילן שמש: להגיד שאנחנו מסופקים?
אילן שמש: ממש לא.
אילן שמש: צריך עוד ועוד ועוד, זה ברור לחלוטין.
אילן שמש: משתדלים.
אילן שמש: למשל כיתות מב"ר ואתגר, כל כיתה כזאת זה מיליון שקל.
אילן שמש: הוחלט בשלוש שנים האחרונות להגדיל אך רק בחברה הערבית כי לא היו מספיק.
אילן שמש: בחברה היהודית היו, בחברה הערבית לא.
אילן שמש: ניתן תקצוב דיפרנציאלי ל-300 כיתות, זה 300 מיליון שניתן אך ורק להקים בחברה הערבית.
אילן שמש: דרך אגב, זה לא פשוט.
אילן שמש: עושים את זה.
אילן שמש: יש לנו במדינה כ-20,000 ילדים וילדות, נערים ונערות שהם בנשירה גלויה, כאלה שכבר לא רשומים בבתי הספר.
אילן שמש: אנחנו יודעים את זה.
אילן שמש: אנחנו יודעים שהם למדו, אנחנו יודעים שהם בבית ספר לפני כן והם כבר לא לומדים.
אילן שמש: ה-20,000 האלה, אנחנו פעמיים בשנה הולכים ורוצים לפגוש כל אחד מהם, לשאול אותו מה שלומו, מה הוא עושה.
אילן שמש: חלקם עובדים, חלקם במוסדות.
אילן שמש: בקרב החרדים דווקא יש לנו כמה שהם תלמידים מצוינים בתוך מסגרות שהן בכלל לא מוכרות, אבל המסגרות מקובלות על ידי החברה החרדית ואז אנחנו באיזשהו מקום מסמנים אותם כלא בסיכון.
אילן שמש: אנחנו גם שנה הבאה נבקר אותם, נשאל אותם מה מצבם.
אילן שמש: בקרב החברה הערבית, דרך אגב, המצב של הנשירה השתפר לאין ערוך אבל עדיין יש לנו שתי קבוצות גדולות של החברה הערבית שיש לנו איתם קושי, אחת זה כמובן בקרב הבדואים בדרום.
אילן שמש: קשה מאוד להגיע לכל ילד כזה ואנחנו רוצים להגיע לכל ילד כזה לפחות פעם בשנה, להגיד לו שלום, מה שלומך.
אילן שמש: יש לנו בעיה דומה גם במזרח ירושלים.
יוסף ג'בארין: קשה בין השאר כי אין מספיק תקנים של אנשי מקצוע שיעשו את העבודה הזו.
יוסף ג'בארין: אם היה מספיק, אפשר היה להגיע אליהם.
אילן שמש: תראה, זה תמיד נכון.
אילן שמש: אנחנו מגדילים את המשרות, אנחנו פותחים עוד יחידות.
אילן שמש: פתחנו בחברה הבדואית בדרום יותר ויותר מרכזי השכלה של תוכנית היל"ה.
אילן שמש: עשינו לא מספיק.
אילן שמש: עדיין צריך עוד, בוא נהיה הוגנים.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת ח'טיב יאסין רוצה להעיר.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שבין היתר זה שלא מאתרים את הילדים, אני חושבת שזה קשור גם במסר המשודר שלפחות צריך פעמיים בשנה לפגוש את אותם ילדים.
אילן שמש: פעם בשנה.
אימאן ח'טיב יאסין: בהתחלה אמרת פעם ואחר כך פעמיים.
אימאן ח'טיב יאסין: דבר נוסף, אנחנו מודעים לתנאים האובייקטיבים הקיימים בשטח מבחינת נגישות.
אימאן ח'טיב יאסין: הדבר העיקרי בעיניי, שצריך לשים תוכנית לאיתור יזום לאותם נערים ונערות.
אימאן ח'טיב יאסין: צריך לשים את התוכנית הזאת במרכז והכי חשוב מכל זה, שהאנשים המופקדים על אותם פרויקטים, למשל בהיל"ה או בתוכניות של נוער בסיכון, צריך שיהיה שם אנשי טיפול.
אימאן ח'טיב יאסין: המנהל של התוכנית צריך להיות או פסיכולוג או עובד סוציאלי, איש טיפול.
אימאן ח'טיב יאסין: לא מספיק איש חינוך.
אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאיש חינוך זה דבר טוב אבל כאן אנחנו מדברים על צרכים טיפוליים ולכן מי שאין לו את הראיה הזאת, לא יכול לעשות את העבודה הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך לשנות את הקריטריונים לקבלה לאותם תפקידים.
אימאן ח'טיב יאסין: זה דבר מאוד עקרוני.
יוסף ג'בארין: כן, ושמענו מאנשי עלם שגם איש מקצוע בעצמו צריך הכשרה לעבודת האיתור.
אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, תרשה לי.
אימאן ח'טיב יאסין: בזמנו הייתה תוכנית בתואר ראשון אפילו, להכשרה לעבודה עם נוער ונערות במצוקה.
אימאן ח'טיב יאסין: אני בוגרת תוכנית של תקון.
אימאן ח'טיב יאסין: עכשיו אין את התוכנית הזאת.
אימאן ח'טיב יאסין: מסיימים תואר ראשון ואחר כך הולכים להתמחות ומתחילים לעבוד, עדיין טריים, עדיין אין להם את ההכשרה הראויה וגם אין הרבה השתלמויות בנושא.
יוסף ג'בארין: יש הכשרות, מר שמש?
אילן שמש: אני אגיד על זה אפילו משהו יותר עדכני.
אילן שמש: אני עובד סוציאלי במקצוע שלי.
אילן שמש: את התואר הראשון ותואר שני עשיתי בעבודה סוציאלית.
אילן שמש: את התואר השלישי עשיתי בחינוך ואז נהייתי מטפל מצוין.
אילן שמש: אני בכוונה אומר את זה כדי לסתור את הדברים שרק פסיכולוגים ועובדים סוציאליים מסוגלים לטפל באוכלוסיות בסיכון.
אילן שמש: יחד עם זאת, פתחנו בשש מכללות לחינוך תואר ראשון ובשלוש מכללות תואר שני לחינוך ילדים ונוער בסיכון.
אילן שמש: חינוך הוא גם טיפול.
אילן שמש: מנהל שהוא למד חינוך, התעסק עם ילדים בסיכון, יודע מכיר את שיטות העבודה.
אילן שמש: חלקם הגדול, דרך אגב, פסיכותרפיסטים או כל דבר אחר, שיודעים ומבינים עניין.
אילן שמש: הם אנשי מקצוע מעולים.
אילן שמש: אנחנו במשרד החינוך במסגרת הפיתוח המקצועי מחייבים את הרשויות המקומיות לשלוח את העובדים האלה כדי להשתלם ולהתעדכן כל הזמן בדברים החדשים.
יוסף ג'בארין: אני מדבר על הצוות של אנשי החינוך.
יוסף ג'בארין: אני מדבר ספציפית על עניין האיתור.
יוסף ג'בארין: האם יש הכשרות מיוחדות לעניין איתור תלמידים בסיכון?
אילן שמש: האיתור והזיהוי של אוכלוסיות בסיכון הוא חובה כי אתה חייב כל הזמן להתאים את השיטות ולפתח אותם למרכיבים התרבותיים של כל אוכלוסייה.
יוסף ג'בארין: אבל זה בדיוק מה שאנחנו אומרים, שזה מחייב הכשרה.
אילן שמש: אצלנו כל עובד כזה מקבל הנחיה מאנשי מקצוע שזו המומחיות שלהם.
אילן שמש: חייב.
אילן שמש: אם אתה לא מאתר את הנערים, מה עשית?
יוסף ג'בארין: מי אנשי המקצוע, מפקחים?
יוסף ג'בארין: מי אמור לתת הנחיות?
אילן שמש: אנשי המקצוע הספציפיים האלה זה מדריכים ומנחים.
אילן שמש: יש לנו מאות כאלה שבדרך כלל מגיעים אל העובדים מהמחוז.
אילן שמש: לכל יועצת בית ספר יש מדריכה שכל הזמן מעדכנת אותה ועוקבת איך היא מאתרת, איך היא נותנת את המענה, מתי צריך להפנות.
יוסף טייב: הדבר הזה קיים גם בציבור החרדי, לצורך העניין ישיבות קטנות וכו'?
יוסף טייב: יש איזשהו מעקב?
יוסף טייב: אם אנחנו רוצים לתת את המענה האמיתי ולבדוק אכן נשירה של נערים בעיקר בשכבות גיל ט' עד י"ב בציבור החרדי, איך המשרד מתמודד עם זה?
יוסף טייב: הוא נותן איזשהו מענה אמיתי, איזשהו רצף?
יוסף טייב: אני מבין שישנה איזושהי בעיה אבל אפשר תמיד למצוא את הפתרון.
יוסף טייב: כשאנחנו רוצים אנחנו מוצאים את הפתרון.
יוסף טייב: איך המשרד מתמודד עם זה?
אילן שמש: המשרד מאוד משקיע ומשתדל ואני יכול להגיד לך שעדיין המצב לא טוב.
אילן שמש: רוב מסגרות החינוך החרדיות מנוהלות על ידי החינוך הלא רשמי, הן מתוקצבות פחות עקב כך, הן עצמאיות, הן בוחרות את מה שהן רוצות.
אילן שמש: אני יכול להגיד לך שמשרד החינוך מאוד משתדל להתחבר ולהעניק את השירותים האלה.
אילן שמש: כשאני מסתכל היום על המסגרות החרדיות, לדעתי הן בתת מענה מהבחינות האלו למרות שיש לך היום במחוז החרדי אנשי מקצוע מצוינים, אבל הנושא הזה בחברה החרדית פחות מתוקצב.
אילן שמש: אני מסתכל גם על השירותים שלנו, כיתות מב"ר, כיתות אתגר.
אילן שמש: אני מסתכל על המח"טים.
אילן שמש: הקמנו 15 מרכזי חינוך טכנולוגיים לנוער נושר חרדי למשל, אבל זה טיפה בים, זה לא מספיק.
אילן שמש: מהבחינה הזו לצערי למרות המאמצים, למרות ההתקדמות, אני לא יכול להצביע על זה כהצלחה כבירה עדיין.
אילן שמש: אני מקווה שנמשיך בדרך הזו ונצליח יותר.
אילן שמש: דרך אגב, יש לנו בחברה החרדית גם קבוצה קשה שכשאנחנו באים לבקר את הילדים האלה שהם לא רשומים בשום מסגרת ורוצים להגיע למסגרת, אפילו לא פותחים לנו את הדלת ולא מוכנים שניכנס.
אילן שמש: גם זה קיים.
יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה רבה מר שמש.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת טייב, רוצה להרחיב עוד קצת בנושא?
יוסף טייב: כן, הייתי רוצה לנגוע בנקודה נוספת כי מהחומרים שקיבלנו סביב הוועדה אני ראיתי שיש סוגיה שעלתה, זה תחום איתור וטיפול בקטינים נפגעי עבירות מין בחברה החרדית.
יוסף טייב: אני רוצה לשאול כאן איזה מענה ומה ההכשרות שמקבלים, אם ישנן כאלה, בתוך המסגרות של הציבור החרדי, אם זה ביסודי ובחטיבה ובעל-יסודי.
יוסף טייב: קודם כל אם יש לנו בכלל נתונים סביב הדבר הזה, ו-ב', האם המשרד נותן איזה שהן תוכניות או מענים של המשרד בתוך אותם מוסדות סביב הבעיה הזאת של איתור של נפגעי עבירות מין?
יוסף טייב: זה לא סוד שהחלק הגדול של האיתור אמור להיעשות בבתי ספר על ידי אנשי חינוך ויועצים וכו', אבל אני רוצה פה להדגיש שההתערבות הראשונית בעקבות אותו חשד של פגיעה מינית, הוא בעל משקל הכי גדול מתי אני מאתר את הדבר הזה ומתי מתחיל לטפל ואיך אני מטפל.
יוסף טייב: השאלה הגדולה פה, האם משרד החינוך חשב, הכשיר, מלווה איזושהי תוכנית בשביל לתת את המענה לאותו ילד שנפגע באותם מוסדות?
יוסף ג'בארין: זו שאלה, אני מניח למשרד החינוך.
יוסף ג'בארין: אילן או אסנת?
אסנת אבוחצירא: אני מפקחת יעוץ חינוכי במחוז החרדי.
אסנת אבוחצירא: המענה שאנחנו נותנים הוא כמובן - - -
יוסף ג'בארין: רק רגע אסנת, אנחנו לא שומעים כל כך טוב.
יוסף ג'בארין: יש קצת רעשי רקע.
אסנת אבוחצירא: אני יכולה להגיד שכמו שנאמר כאן, הבעיה בחברה החרדית היא בעיה מורכבת.
אסנת אבוחצירא: מצד שני, אנחנו עושים עבודה שאנחנו רואים את השינוי המאוד משמעותי שמתרחש בשנים האחרונות גם לגבי הנושאים שדיברתם, של נשירה וגם לגבי הנושאים שהעלה עכשיו חבר הכנסת, שזה הנושא של ילדי הפנימיות.
אסנת אבוחצירא: כמובן שמדובר בעבודה שדורשת העלאת מודעות ורכישת אמון של צוותי הוראה, כמו שנאמר כאן, - - - של משרד החינוך ברובן, בתי ספר של מוכר שאינו רשמי.
אסנת אבוחצירא: אנחנו עושים עבודה מאוד מעמיקה במיוחד עם היועצים החינוכיים שבעצם כבר כחלק ממבחני - - - ותהליך קבלת רישיון יעוץ הם לומדים לאתר ולזהות ילדים בסיכון, וזה מלבד ימי עיון וקורסים - - - פגיעות מיניות, נשירה והתמכרויות שאנחנו עושים לכלל היועצים.
אסנת אבוחצירא: בכל הנושא של פגיעות מיניות העבודה שלנו היא עבודה מאוד צמודה.
אסנת אבוחצירא: אנחנו ממש עושים מפגשים עם לשכות רווחה, בתוך רשויות מקומיות כדי שהיועצים והעובדים הסוציאליים יכירו אחד את השני, ייבנה איזשהו אמון כדי שחובת הדיווח תהיה רגישה ומותאמת וכדי שאפשר יהיה לטייב את התהליך של חובת הדיווח.
אסנת אבוחצירא: יש לנו כמו לאגף של מר שמש, יש לנו מדריכים שמוכשרים לנושא, מלווים את היועצים החינוכיים.
אסנת אבוחצירא: כמובן שצריך לזכור שרוב היועצים החינוכיים במסגרות של החינוך החרדי הם לא עובדים של משרד החינוך והשעות שמוקצות ליועצים החינוכיים הן קטנות מאוד, הם לא עובדי אופק חדש, מה שאומר שיכולה להיות יועצת שמונה שעות על בית ספר של 2,000 תלמידות ואז מבינים שהיכולת שלה להגיע לכל תלמידה ואפילו להגיע לצוות ולעשות את ההכשרות לצוות, היא מוגבלת.
יוסף טייב: האם מוקצים ימים ייחודיים למחוז החרדי?
יוסף טייב: אם כן, כמה?
אסנת אבוחצירא: אני חושבת שצריך סך הכול להגיד שאנחנו בייעוץ החינוכי מדברים על מענה שאנחנו נותנים - - - שזה מעל 4,500 גנים ובתי הספר התיכוניים שזה מעל 800 בתי ספר ובעל-יסודי כ-200 מוסדות.
אסנת אבוחצירא: - - - נותנת בעצם ארבעה ימי הדרכה שמוקצים לנושא של פגיעות מיניות, לכל - - - שציינתי.
אסנת אבוחצירא: - - - לתת באמת מענה מעמיק ואמיתי ולעשות עבודה באמת משמעותית, הוא מורכב.
יוסף טייב: מורכב, אני יודע, השאלה מה אנחנו עושים בשביל לתת את המענה האמיתי.
אסנת אבוחצירא: מענה כדי לעשות באמת עבודה משמעותית אנחנו צריכים לעשות עבודה של הכשרת לבבות.
אסנת אבוחצירא: כל שרבני הקהילות יבינו שהצגת הפגיעה היא חשובה מאוד - - - והמענה - - -
יוסף ג'בארין: אנחנו מתקשים לשמוע אותך טוב.
יוסף ג'בארין: מה שאני יכול להגיד לחברי, חבר הכנסת טייב, ככל שנצטרך לחזור לנושא הזה ולקיים ישיבה, גם אם אתה חושב שיהיה ראוי לקיים ישיבה מיוחדת על העניין, נעשה את זה בשמחה רבה.
יוסף ג'בארין: נציגת ועד ההורים הארצי, בבקשה.
רויטל אבו דגה: כן, רויטל אבו דגה מהנהגת ההורים הארצית.
רויטל אבו דגה: צוהריים טובים ותודה על הדיון המאוד חשוב בעינינו.
יוסף ג'בארין: אנחנו מודאגים מהדברים שאנחנו שומעים.
יוסף ג'בארין: אני מניח שגם אתם.
רויטל אבו דגה: אנחנו בהחלט מודאגים.
רויטל אבו דגה: אני רוצה ללכת טיפה אחורה.
רויטל אבו דגה: אנחנו כולנו מתעסקים לרגע האיתור.
רויטל אבו דגה: אנחנו קצת שוכחים בדרך שללא הסברה להורים ולילדים מגיל מאוד קטן על מה מותר לעשות להם ומה אסור לעשות להם, אני מתמקדת יותר בילדים, הילדים כנראה לא יודעים מה פוגע בהם בעצם.
רויטל אבו דגה: לדעתי זה תוספת מאוד משמעותית על הקושי באיתור.
רויטל אבו דגה: ילד שנפגע ולא מודע לזה כי המנטליות בחלק מהזרמים כמובן, שהקורבן הוא הפושע או האשם או שבכלל אין שיח לא על מיניות, לא על להט"בים, לא על אלימות, לא תמיד ידעו בכלל להציף את זה, לא תמיד הראו סימנים על ילד שלא מבין שהוא נפגע.
רויטל אבו דגה: מאוד חשוב בעיננו שכבר מגיל גן זה יושרש באופן עמוק וחד משמעי, משהו בסגנון של תוכנית - - - שקיימת היום בחינוך הממלכתי, התאמות בסדר, אבל יש פה השרשה שהיא מאוד משמעותית מבחינת הפגיעה בילדים.
רויטל אבו דגה: מעבר לזה אנחנו גם מתוך השיח הזה וגם בכלל, בתחושה של אין תוכנית אב, אין תוכנית משמעותית עליונה שמסתכלת על כל הצרכים של המגזר הערבי, המגזר החרדי, הזרמים בתוכם ואין אבא ואימא שלוקחים אחריות.
רויטל אבו דגה: משרד החינוך מתייחס ככה, משרד הרווחה ככה, עמותות ככה.
רויטל אבו דגה: יש פה משהו שצריך להתאגד.
רויטל אבו דגה: אם צריכים את כל המשאבים של הרשויות, של המשרדים, תתאגדו, בואו נתאחד ביחד, קחו גם את נציגות ההורים בשמחה לעזרה ולכל דבר, באמת לשבת ולבנות לזה תוכנית מסודרת כדי להוביל לייצוג אמיתי ונכון של כל הילדים האלה או לפחות של 90% מהם ולא של האחוזים המאוד מאוד קשים שמוצגים כרגע.
רויטל אבו דגה: יש בשטח להבנתנו מהנציגים שלנו, חוסר סנכרון בין מחנכת ליועצת לקב"ס לעיר ללא אלימות, ללשכת הרווחה.
רויטל אבו דגה: עם כל השיח שנאמר כאן, שמחנך צריך להעביר הלאה, יועץ צריך להעביר הלאה, בשטח בפועל זה לא זז מספיק ולא רץ מספיק, לפחות במרבית המקומות שאנחנו מדווחים עליהם.
רויטל אבו דגה: בלי כוח-אדם אי אפשר לעבוד והגיע הזמן שבאמת יתמקדו בזה ויתנו לזה את כל הדגש ואת כל המשאבים שנחוצים לזה.
רויטל אבו דגה: אני חושבת שבעצם עיקר הדברים זה בואו נאגד את זה קדימה.
רויטל אבו דגה: נכון, מדובר במגזרים שהם שונים מהמגזר הממלכתי והצרכים שלהם שונים, לפעמים המנטליות שונה.
רויטל אבו דגה: זה לא מעניין, זה לא משנה.
רויטל אבו דגה: זכויות הילד הן תמיד זכויות הילד והן תמיד מעל לכל דבר אחר.
רויטל אבו דגה: אם המדינה מאפשרת מוסדות מוכשרים, הפיקוח צריך לעשות את הפיקוח.
רויטל אבו דגה: ההתייחסות לזכויות הילד צריכה להיות אותה התייחסות.
רויטל אבו דגה: אין שום שוני בין ילד לילד רק בגלל המגזר אליו הוא נולד.
רויטל אבו דגה: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: תודה לך על הדברים.
יוסף ג'בארין: ממרכז השלטון המקומי, אברהם פדר איתנו?
אברהם פדר: כן, אני אתכם.
יוסף ג'בארין: כן אברהם, אנחנו נשמע אותך אבל אם אפשר בקיצור.
אברהם פדר: נאמרו פה הרבה דברים, כך שלחזור על הדברים יהיה מיותר.
אברהם פדר: אני אומר רק משפט אחד, שאנחנו כאילו קפאנו בזמן.
אברהם פדר: בעצם אנחנו מדברים על דברים שהיו נכונים עד לפני כמה חודשים אבל מאז שנכנסנו לעידן הקורונה, כל הנושא של תת האיתור מקבל משמעות הרבה יותר חזקה מפני שילדים נמצאים בבתים, אם זה במקומות שהלימודים נעשים בצורה מקוונת ואם זה במסגרות חרדיות שלא מקוונת, אז דרך הטלפון או מקומות שילדים מבודדים מרצון או שלא מרצון, ככה שכל הנושא של האיתור בכלל לוקח כמה צעדים אחורה ואני חושב שבסופו של דבר אם אנחנו לא נתייחס לזה, אנחנו נשלם על זה בעתיד מחיר מאוד יקר.
יוסף ג'בארין: מה אתה מציע?
יוסף ג'בארין: איך ניתן בכל זאת לשמר את המצב בתקופת הקורונה?
יוסף ג'בארין: שלא נחזור יותר מדי אחורה בעניין הזה.
אברהם פדר: אני חושב שזה מצדיק חשיבה.
אברהם פדר: זה לא משהו שאפשר לעשות אותו בשלוף כי הנושא עד עכשיו עסק על כל הנושא של תת איתור בכלל בשנים עברו ועד היום.
אברהם פדר: זה משהו שמצריך ישיבה מיוחדת וחשיבה מיוחדת על הנושא הזה.
אברהם פדר: אין לי תשובה בשלוף.
אברהם פדר: יש הרבה דברים שאפשר לעשות.
אברהם פדר: אני מדבר בקצרה אז חבל סתם שנפתח משהו שלא נוכל אפילו לעסוק בו כמו שצריך.
יוסף ג'בארין: אבל אתה כאחראי ברשות מרכזית בקהילה החרדית, מה הקושי המיידי כיום שאתה רואה אותו בתקופת הקורונה?
יוסף ג'בארין: הקושי המיידי שאין לך והיה לך גם קודם באיתור.
אברהם פדר: אם אני רואה בעיות זה לא רק נושא של תת איתור, זה כל הנושא של האיתור שעסקנו בו קודם ועכשיו הוא מתפרץ לנו החוצה, כי נערים שעד היום או שהיו בתוך המסגרות או שהיו בפנימיות, חוזרים הביתה והלחץ בתוך הבית הוא מאוד גדול גם פיזית, מקום בבית ללינה, נער שהיה בפנימייה ופתאום הוא חוזר הביתה וצריך עוד מיטה או שתי מיטות.
יוסף ג'בארין: אבל המצב כרגע לפחות פורמלית, שהם אמורים להיות בתוך המסגרות חזרה, אלא אם אתה מזהה בעיה שילדים לא חזרו למסגרות.
אברהם פדר: מנסים להפעיל את המסגרות בכל מיני אפשרויות, בקפסולות כאלה, בקפסולות אחרות.
אברהם פדר: פתאום מתגלה שנער שהוא נשא, אז כל הכיתה חוזרים הביתה, לא נשארים בתוך המסגרת.
אברהם פדר: עכשיו מאוד קשה לשמר אותם בתוך הבית.
אברהם פדר: בתוך הבית נוצר איזשהו לחץ והלחץ הזה התפרץ החוצה ואנחנו מקבלים את זה חזרה דרך כל המסגרות שאנחנו מפעילים כל השנה.
יוסף ג'בארין: זו נקודה חשובה.
יוסף ג'בארין: אנחנו מקווים שהמצב כמובן ישתפר בעניין הקורונה.
יוסף ג'בארין: נראה לי שאתה צודק כי יכול להיות שנצטרך לקיים אולי דיון מיוחד על התמודדות עם הסוגיה הזו בתקופת הקורונה.
אברהם פדר: כמה מילים אולי על מה שבני ברק עושה בנושא של תת האיתור.
יוסף ג'בארין: כדי לקדם את האיתור.
אברהם פדר: אמנם בני ברק היא עיר חרדית אבל בסופו של דבר כולנו רקמה אנושית אחת ומה שמתאים לבני ברק, אני מניח שיתאים בוודאי למגזר הערבי וגם למגזר הכללי עם התאמות כאלה ואחרות.
אברהם פדר: השמיכה הזו של התקציב של האיתור היא שמיכה מאוד צרה וכל אחד מושך אותה לכיוון שלו.
אברהם פדר: בעצם היו צריכים להתחיל את האיתור כבר מגיל הגן.
אברהם פדר: בגן הילדים עדיין בשליטה, הגננת שולטת עליהם.
אברהם פדר: אחר כך בכיתה א' עד כיתה ח', עדיין הם ילדים קטנים וההורים וצוות החינוך מצליח להשתלט עליהם.
אברהם פדר: הבעיות בעצם מתחילות בגיל ההתבגרות, שהם מקבלים עצמאות והכול מתפרץ החוצה, לכן בדרך כלל כל הנושא של האיתור וכל הנושא של המענים מתנקז לגיל הזה, לגיל ההתבגרות.
אברהם פדר: מה שאנחנו עשינו בבני ברק, לקחנו צעד אחד אחורה.
אברהם פדר: ראש העיר הקודם הקים בעצם מרכזים שעוסקים בנשירה סמויה.
אברהם פדר: בתוך מסגרות החינוך לקחו צעד אחד אחורה מעבר למה שאנחנו עושים ברחוב, דרך תוכנית נוח"ם, מרכזי הנוער בשכונות.
אברהם פדר: נוח"ם היום הקימה גם מענים שנמצאים בתוך מסגרות הלימודים מתוך מחשבה שככל שאנחנו נלך צעד אחד אחורה והנערים האלה נמצאים עדיין בתוך המסגרת, בתוך הקהילה, עדיין בתוך המשפחה, יהיה יותר קל לטפל בהם כי יש להם הרבה יותר מה להפסיד.
אברהם פדר: אנחנו עושים הרבה איתור בתוך המסגרות, גם על ידי הכשרת הצוותות כדי להכשיר את הצוותות יותר להכיל את התלמידים האלה ויותר להפנות אותם למרכזים שהקמנו במיוחד לצורך זה.
אברהם פדר: נתנו להם שם ייחודי למרות שזה תחת כמובן משרד הרווחה ותוכנית נוח"ם.
אברהם פדר: מיתגנו את זה, קראנו לזה "הקשיבה".
אברהם פדר: יש "הקשיבה" בנים, יש "הקשיבה" לבנות ובתוך המענים האלה יש מגוון רחב של מענים לנוער, אם זה טיפול קצר-מועד, טיפול רגשי קצר-מועד, כל מערכת האבחונים שאנחנו עובדים ב-360.
אברהם פדר: אנחנו עושים שם חוג מוסיקה.
אברהם פדר: ראינו שהרבה מהנערים האלה מתקשים בסופו של דבר אפילו בקריאה ובכתיבה, אז עשינו שם מענה של הוראה מתקנת בתחום הזה, מעטפת שלמה שכל נער ונערה יכולים לקבל, בשיתוף, אגב, הם דיברו על שיתוף של רווחה וחינוך, אז בשיתוף של מסגרות החינוך, שיתוף מאוד פורה כי אנחנו גם עושים עבודה יחד עם הצוותות החינוכיות וההורים.
אברהם פדר: בעצם אנחנו סוגרים פה שלושה קדקודים, זה הקדקוד של מערכת החינוך, הקדקוד של הנער בעצמו והקדקוד של הקהילה.
אברהם פדר: התוצאות הן מופלאות.
אברהם פדר: אני חושב שהמודל הזה הוא מודל שאפשר לחקות אותו בכל המגזרים, כמו שאמרתי, בהתאמות כאלה או אחרות.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, חומר חשוב גם לרשויות אחרות שיכולות גם ללמוד מניסיונכם בתחום הזה.
יוסף ג'בארין: המועצה לשלום הילד, הנציגה של המועצה רצתה לדבר.
יוסף ג'בארין: כרמית, היועצת המשפטית, בבקשה.
כרמית פולק כהן: ישבנו כאן
כרמית פולק כהן: ב-2017 לדיון דומה גם על נוער חרדי ונוער ערבי בסיכון.
כרמית פולק כהן: אנחנו מספר שנים אחרי ונעשתה פה עבודה מאוד מעמיקה ושמענו את הנציגים מהמשרדים השונים.
כרמית פולק כהן: אנחנו עדיין שומעים שקיימות מצוקות, חלקן זהות, חלקן רק גדלו עם הזמן.
כרמית פולק כהן: המשאבים עדיין מצומצמים, יש קושי לאגם את המשאבים.
כרמית פולק כהן: אנחנו מבקשים היום שהדיון יהיה אפקטיבי, שיוביל לצעדים מעשיים בשביל באמת לעזור לנוער בסיכון לפני שיהיה מאוחר מדי.
כרמית פולק כהן: זה גם הגדלת תקציבים, זה גם בניית תוכניות מותאמות ורגישות תרבות, שמתייחסות למאפיינים הייחודיים של האוכלוסיות הללו ואין צורך להרחיב, הדברים כבר נאמרו קודם.
כרמית פולק כהן: בעיקר אני רוצה לדבר על הצמצום של תופעת הנשירה.
כרמית פולק כהן: כמו שכבר נאמר כאן, אנחנו נמצאים בתקופה רגישה, אין מסגרות לנוער מזה חודשים, לא ברור איך שנת הלימודים הבאה תיפתח.
כרמית פולק כהן: הנוער לא פוגש אנשי מקצוע ויש קושי באמת בחיבור לנוער גם מרחוק.
כרמית פולק כהן: צריך לפתח את המענים היצירתיים הללו, להגביר את שיתופי הפעולה בין המשרדים.
כרמית פולק כהן: אשמח לשתף בנקודה הזאת שכל שנה המועצה עורכת פרלמנט נוער, משתתפים בו בני נוער מכל קצוות הקשת הישראלית במטרה לשמוע אותם ואת המצוקות שלהם כפי שהן משתקפות מהעיניים שלהם.
כרמית פולק כהן: מה שעולה באופן חזק וברור כל שנה זה שהם היו רוצים שתהיה כתובת שוטפת ביום-יום בחיים שלהם לפני שהקושי מתעורר, לתפוס אותם רגע לפני שכבר מגיעים להגדרה של נוער בסיכון.
כרמית פולק כהן: הנוער כאמור, כמו שנאמר כבר היום, משתף את מי שהוא בוטח בו, לאו דווקא את גורמי המקצוע שמכירים את הידע המקצועי אלא דמויות שהרבה יותר קרובות לליבם.
כרמית פולק כהן: את מבקשים את הקשר הזה בקהילה.
כרמית פולק כהן: במענה לשאלת היו"ר קודם, איך מתארים את הנוער שלא יפלו קודם בין הכיסאות, המענה צריך להיות בתוך הקהילה דווקא עכשיו, דווקא בתקופה הזאת.
יוסף ג'בארין: מה ההמלצה הספציפית שלך כאן?
כרמית פולק כהן: אנחנו מאמינים בשיתוף של הנוער, של הילדים בשיח הזה.
כרמית פולק כהן: זה דברים שכבר נאמרו פה קודם.
כרמית פולק כהן: צריך כל גורמי החשיבה של המשרדים השונים, לשבת יחד ולחשוב מה הדרך הנכונה לשתף את הנוער ולבנות את המענים בתוך הקהילה לפני שהם מגיעים להיות אוכלוסייה של רווחה, שרק אז הם מגיעים וזה אולי שלב שהוא מאוחר מדי.
כרמית פולק כהן: אנחנו לא גורם מקצועי, קטונתי, אבל בהחלט צריך לעשות את השיח הזה ויפה שעה אחת קודם, במיוחד עכשיו בקורונה למצוא את הדרך המקוונת דווקא, דרך האינטרנט ודרך המקומות שהנוער נמצא בהם, מסתובב בהם, לאתר את הדברים האלה כבר עכשיו ולבנות מענה נכון בתקופת הקיץ ולקראת פתיחת שנת הלימודים הקרובה שגם היא כנראה תלווה את הקורונה.
כרמית פולק כהן: אנחנו נלווה את התקופה הזאת גם באופן מקוון.
יוסף ג'בארין: תודה רבה כרמית.
יוסף ג'בארין: היות וזה נושא שאנחנו נמשיך ללוות, אז אם תרצו להעביר גם התייחסות בכתב לעניין ההמלצות לקידום שני הנושאים, במיוחד בקרב שתי האוכלוסיות הייחודיות, נשוא הדיון האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, אז נשמח לקבל וגם להשלים את התמונה.
יוסף ג'בארין: תודה, כרמית.
יוסף ג'בארין: יש עוד אורחים שביקשו רשות דיבור ולא נתאפשר להם?
יוסף ג'בארין: מישהו רוצה להתייחס לפני שאני סוגר את הדיון?
הניה קורניק: אני אשמח להוסיף משהו על תוכנית נוח"ם.
הניה קורניק: הניה, אני מתוכנית נוח"ם ומהתוכנית הלאומית 360, מטעם אגף הרווחה בעיריית ירושלים.
הניה קורניק: אני רוצה לדבר על העבודה שלנו בשטח.
הניה קורניק: אני עובדת ביחידה עם נערות בסיכון.
הניה קורניק: נוח"ם הרי מאפשר לנו לעבוד עם הנערות על כל הרצף.
הניה קורניק: יש לנו את הרצף - - - שנמצאות עדיין במסגרת.
הניה קורניק: אני רוצה לדבר על החלק של שיתוף הפעולה ביחד עם המסגרות החינוכיות.
הניה קורניק: אנחנו מרגישים שהעבודה צריכה להיות עבודת שטח.
הניה קורניק: באנו ועשינו עבודת עומק עם סמינרים ועם מסגרות חינוך ממש בקצה הרצף החרדי.
הניה קורניק: באמת המקומות האלה, לא הכירו אותם קודם.
הניה קורניק: יש לי נערה שאני מלווה אותה כבר במשך כשנה.
הניה קורניק: היא עברה פגיעה מינית מאוד קשה לפני 11 שנים, והיא אמרה, שנים שאף אחד לא טיפל בי.
הניה קורניק: היא שאלה אותי, איפה הייתם עד היום?
הניה קורניק: היא מגיעה מחסידות גור.
הניה קורניק: היא אומרת לי, לא ידעתי שיש אנשים חסידים וחרדים בתוך מערכת הרווחה שאפשר להיעזר בהם, אז אני מרגישה שאין ידע, אין מידע מספיק ואנחנו מנסים לעשות את העבודה הזאת תוך כדי העבודה שלנו השוטפת שהיא מורכבת מהרבה מקרי חירום והרבה כיבוי שריפות.
הניה קורניק: צריך עוד אנשים שיהיו מוכשרים לאיתור, וכמו שאמרו קודם, ובאמת יעשו את האיתור הזה וישווקו את העבודה שלנו, אנשים רגישי תרבות במיוחד במקומות שיש כל כך הרבה קהילות, וכל קהילה כשיש לה את המקום ואת העובד שהוא מותאם לציבור והוא מגיע מבפנים ומכיר את הניואנסים ומדבר את הטרמינולוגיה, הוא יכול להביא ליצירת אמון וקשר.
הניה קורניק: אנחנו מדברים הרבה על זה שאם יהיה עובד סוציאלי בכל מקום לימודים ובכל מסגרת חינוכית, עובד סוציאלי שהעבודה שלו תתמקד יותר באיתור והפניה ולאו דווקא בטיפול, יש מקום שיוכל לייצר את שיתוף הפעולה איתנו ביחידה למתבגרים ובנוח"ם, שאנחנו עושים את העבודה הזאת תוך כדי העבודה השוטפת ולא מספיקים להתפנות לזה מספיק.
הניה קורניק: אם יהיה מישהו שהוא מייצג את משרד הרווחה בתוך המסגרות, זה יהיה ממש משהו שנאכף בחוק, יהיה אפשרות לשתף פעולה וליצור את האמון הזה ויהיו מקרים של הפניות, ולא תבוא נערה ותגיד לי, איפה הייתם עד היום?
הניה קורניק: אני רק רוצה להגיד דבר אחרון, שבאמת יכול להיות תקנים שפנויים.
הניה קורניק: יש הרי במשרד הרווחה כ-1,000 תקנים פנויים ובאמת היום הקול הזה שאנשים לא מספיק רוצים לעבוד במגזר הציבורי, זה איזשהו משהו שקשור לתנאים ולשכר הנמוך ולא מאפשר לעובדים בכלל לעבוד בתנאים לא מספיק מכבדים, אבל אני רוצה לדבר בעיקר על הציבור החרדי.
הניה קורניק: אני למשל אם לשישה, אני צריכה לפרנס משפחה.
הניה קורניק: העבודה במסגרת חרדית ממש לא מאפשרת לי להמשיך לעבוד כאן, ולצערי אני רוצה להגיד, אנחנו מאבדים את טובי העובדים לטובת המגזר הפרטי.
הניה קורניק: אם יהיה באמת תנאים טובים יותר, יוכלו להיות עובדים במגזרים הציבוריים ששם נמצאים מקרי החירום, המקרים הנזקקים ביותר לעבודה עם רגישות תרבותית כל כך גבוהה ועבודה עם כל קהילה שיתאים לה העובד שלה.
הניה קורניק: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: אני באמת רוצה לקוות שעכשיו עם חתימת ההסכם בין האוצר והעובדים הסוציאליים ושיפור התנאים, שזה יסייע אולי בלאייש.
יוסף ג'בארין: מדברים על כ-1,000 תקנים שחסרים כיום.
יוסף ג'בארין: אין ספק שאיוש התקנים הללו אמור גם לתרום לסוגיות שלנו גם באיתור נערים ונערות במצוקה בקרב האוכלוסייה החרדית וגם בקרב האוכלוסייה הערבית.
יוסף ג'בארין: לא מיצינו את הדיון.
יוסף ג'בארין: זה בטח נושא שילווה אותנו גם בהמשך אבל אני אצביע בסיכום על אולי כמה סוגיות מרכזיות שעלו כאן בדיון.
יוסף ג'בארין: הצורך בלערוך את המיפוי מחדש של התוכנית הלאומית 360, ולכן הוועדה קוראת לערוך את המיפוי הזה.