GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל גולד: צריכים לדבר במסגרות על כל הרצף ולא רק על הנעילה.
מיכל גולד: והדבר האחרון שבאמת הוזכר פה, הוזכר פה 'שיטה' והעברה בין המסגרות, בסוף, וכולנו מכירים את זה פה, קטין, עד שהוא יוצר קשר של אמון וטיפול, גם אם מעבירים אותו למסגרת הכי מותאמת והכי שיכולה להתאים בדיוק לצרכיו ולמידותיו כבר נשבר משהו באמון בזה שהצוות שהוא סוף סוף הצליח ליצור איתו איזה שהם יחסי אמון מתחלף.
מיכל גולד: לכן אנחנו צריכים לראות איך אנחנו שומרים על כמה שיותר המשכיות, שלא תהיה לנו תחלופה של מסגרות.
מיכל גולד: גם בהנחה שבאמת הוא עובר ממסגרת אחת מעולה למסגרת שנייה מעולה, המעבר הזה יכול להיות ההבדל בין הצלחה לכישלון מבחינת אותו קטין.
יוסף ג'בארין: תודה, מיכל, הערות חשובות.
יוסף ג'בארין: אנחנו כבר שבועיים וכבר היו שני דיונים, בקצב הזה אני מניח שהדיון הבא יהיה אולי גם תוך שבועיים ונמשיך ללוות את הנושא וגם תמשיכו להיות איתנו עם המעקב שלכן.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, נציגת 'שיטה' נמצאת בדיון?
יוסף ג'בארין: לא שידוע לי.
תמי ברנע: יש מהעמותות שמפעילות, אני לא יודעת מי מפעיל את - - -
אלין אלול: עמותת יחדיו מפעילה את 'שיטה'.
יוסף ג'בארין: יש נציגה של מפעילת 'שיטה'?
תמי ברנע: לימור זיו או עמוס כץ.
קארין אלהרר: לימור זיו נמצאת.
אלין אלול: כן, לימור זיו היא מעמותת יחדיו.
לימור זיו: אני איתכם, אני שומעת אתכם.
יוסף ג'בארין: אפשר התייחסות קצרה בעקבות הדיון שהיה, גם השאלות של חברת הכנסת אלהרר?
לימור זיו: כמה דברים.
לימור זיו: אחת, את הפניות אנחנו מקבלים ממשרד הרווחה ישירות, אין לנו שליטה על כמות המטופלים שאנחנו קולטים.
לימור זיו: מי שמופנה מתקבל אלינו, זאת הסיבה שאנחנו כרגע ריקים כי לא מופנים אלינו.
לימור זיו: מי אחראי על הדבר הזה מבחינת ההפניות - - -
אלין אלול: הגורם המפנה.
לימור זיו: ואם יודעים או לא יודעים שאנחנו עובדים, זה לא בתחום שלנו.
לימור זיו: המתווה הזה התפרסם אתמול אחר הצהריים ואנחנו נתייחס אליו כשאנחנו נסיים לקרוא אותו ולראות מה קורה.
לימור זיו: החוזה שלנו אכן מסתיים ב-31 באוגוסט, חוזה ההפעלה.
לימור זיו: לגבי יתר הדברים שנאמרו פה - - -
יוסף ג'בארין: אתם שוקלים בחיוב לגשת?
לימור זיו: אנחנו נראה, לפי תנאי המכרז.
לימור זיו: נכון לפעם הקודמת לא ניגשנו למכרז כיוון שהעלויות שכרוכות בהפעלת המסגרת לא תאמו את מה שנרשם בתעריף.
יוסף ג'בארין: לא סתם שאלתי, כי רציתי שהנקודה הזאת תעלה, לגבי הכדאיות הכלכלית של ה - - -
לימור זיו: יש פער גדול בין היכולת שלנו להחזיק את המסגרות האלה ולתת מענה מיטבי לילדים לבין היכולת להחזיק את זה, זאת אומרת בין מה שמתערפים לבין מה שאנחנו זקוקים לנו יש פער גדול, זה משהו שדובר מול המשרד.
לימור זיו: אנחנו באופן פרטני, העמותה שלנו השקיעה המון כספים בתוך חלופת המעצר בעשר השנים האחרונות, גם בנינו מבנה לפני שנה, מבנה נוסף כדי שייתן מענה לנערים מתוך כוונה להמשיך ולהפעיל.
לימור זיו: אבל, שוב, הפערים התעריפיים הם גדולים מדי.
לימור זיו: אני אציין שבעוד שילד שמוחזק בכלא עלותו בסביבות ה-20,000 שקלים ומעלה, אנחנו אמורים להחזיק אותו בסביבות ה-15,000-14,000 שקל לנער.
לימור זיו: זה הפער בין להחזיק נער בכלא לבין להחזיק אותו במסגרת מופרטת, כשאני מזכירה שלילדים יש המון המון צרכים טיפוליים, המון, שלא לדבר על בתי המשפט, שגם זה מעמסה מאוד גדולה, צרכים פסיכיאטריים, פסיכולוגיים וכדומה.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת אלהרר, אם יהיו לך בקשות לנתונים נוספים ולמידע נשמח להעביר גם דרך הוועדה.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, במשפט.
קארין אלהרר: אני באמת רוצה לקוות שכולנו באותו צד של הדבר הזה.
קארין אלהרר: כשאין מספיק אלטרנטיבות בעצם אנחנו מחייבים גם את בתי המשפט ללכת לחלופת מעצר נעולה מאוד מאוד ברורה, אני ממש מבקשת שבמסגרת הנתונים שתעביר לנו חסות הנוער אני רוצה לראות את רצף המענים שניתן.
קארין אלהרר: רצף המענים האפשרי בפני מקבלי ההחלטות, בין אם זה בתי משפט, בין אם זה ועדת תכנון טיפול, מישהו צריך לתת לי איזה תמונה רחבה שאני אוכל לחיות בשקט.
קארין אלהרר: כרגע אני לא חיה בשקט עם המצב הזה, א', כי אני לא לגמרי משוכנעת שיש רצף מענים אמיתי, בין אם מענים בקהילה, בין אם מענים במסגרות, ו-ב', אני באמת רוצה לדעת איפה כל אלה שעזבו את המעונות, בדבר הזה חייבים לתת לנו נתונים.
יוסף ג'בארין: כן, תודה רבה, חברת הכנסת אלהרר.
יוסף ג'בארין: לפני דברי הסיכום חשוב לי לשמוע בכל זאת חוויה של נערה שהייתה במעון נעול, נכון?
תמי ברנע: איזה מעון בדיוק היא תספר.
יוסף ג'בארין: אז אולי היא תספר לנו על החוויה שלה בכמה דקות, כמובן מתוך כבוד לפרטיות שלה אנחנו לא נחשוף את השם ולא תמונה, אז רשות הדיבור היא שלך.
מטופלת: שלום.
מטופלת: אני באמת הייתי במצב בסיכון לפני כמה שנים, בגיל 19, היום אני בת 23, גם בתור ילדה הייתי במצב מאוד קשה ומאוד בסיכון, עוד לפני שהגעתי לגיל 18, אבל לא יצאתי מהבית, אני משערת שבגלל שהיו חסרים מענים.
מטופלת: אני רואה את עצמי בתור ילדה שמאוד רציתי לצאת מהבית ואף אחד לא הסתכל ואף אחד לא היה לו באמת מה לומר לי, לא היה לו איך לתת לי.
מטופלת: אז מהזיכרון הזה שלי אני כן מרגישה שצריך לפתוח מקומות שהם פתוחים, כי לנערים שהם בגיל ההתבגרות, היום זה אומר מגיל תשע, אני זוכרת, אני עדיין קצת קרובה לגיל הזה, אז אני זוכרת מה עבר עליי בשנים האלה.
מטופלת: אני רוצה להסביר לכם, לפעמים אני גם שוכחת את המצב הזה, אלה ילדים שמעצבים לעצמם את האישיות.
מטופלת: גם לילדים שגרים בבתים הכי רגילים בעולם, יש להם המון המון משברים והמון המון קשיים, זה גיל כשלעצמו הוא קשה מאוד, הילדים חווים כל מיני קונפליקטים בתוך עצמם, זה גיל מתבגר.
מטופלת: אני בתור נערה כשיצאתי מהבית, כשברחתי ממנו, לא רציתי להיכנס לשום מסגרת אחרת, גם לא הייתי צריכה להיכנס לשום מסגרת אחרת.
מטופלת: אמנם כן הייתי תחת צו הרחקה וכאילו השוטר, כשהוא חקר אותי, הוא הסתכל עליי, הוא אמר לי: טוב, תלכי לשם, תלכי לדודה שלך, תישארי קצת, תחזרי הביתה.
מטופלת: שוטר שחוקר נערה כמוני, עם כל כך הרבה קונפליקטים וכל כך הרבה לחץ מופעל עליה, אין לו מה לתת, אין לו איפה לשים אותי.
מטופלת: הוא אמר לי: אם תלכי ל'נווה תרצה' תהיה לך טראומה משם.
מטופלת: אם היה בית באותו מצב שייתן לי מקום שאני יכולה להיות בו, מקום שכיף לי להיות בו, מקום שאני מרגישה שלא מחליטים עליי כי זה גיל שאף אחד, ואתם יודעים את זה, אף אחד לא רוצה שיחליטו עליך.
מטופלת: בגלל הקונפליקטים שנמצאים בגיל הזה אין כל כך קשר בין הנערים לבין אנשי הצוות, לבין עובדים סוציאליים, כי כל העובדים הסוציאליים שהם מכירים, אפילו בתוך הבית, האנשים המבוגרים שהם מכירים אלה אנשים שאומרים להם מה לעשות, תעשה, תלך, תתאפס על עצמך, תעשה חיים, לא יודעת מה, תסתדר, באמת.
מטופלת: ילד בן 15, 16, 17, בן 23, לא רוצה לשמוע את הדברים האלה, הוא לא רוצה להיכנס למסגרת נעולה, הוא צריך מסגרת שתיתן לו את הבחירה, תיתן לו, שתאמר לו: אנחנו פה, אנחנו איתך.
מטופלת: ואני אחרי המון המון טלטלות, ואחרי ללכת מפה, לשם, תלכי לפה, תעשי פה, למה ילד צריך להגיע למצב שהוא עבריין בשביל שתהיה לו מסגרת?
מטופלת: אני אומרת את זה וזה קשה מאוד לומר את זה, בגלל שאני באמת מרגישה שלנערים האלה, חוסמים להם את הדלתות בכל מיני מקומות.
מטופלת: ואני רוצה לבקש ממך, אדוני, לפתוח עוד מקומות פתוחים, עוד מקומות שייתנו לילדים האלה בחירה, מקום שתהיה להם אפשרות.
מטופלת: כמו הבית שאני הייתי בו, 'בית הצברית' בירושלים, זה מקום לנערות מעל גיל 18, שלפני שנה בדיוק הבית הזה התפנה מכל הדיירות שלו ואני לא יודעת מה שלום החברות שלי היום ומה שלום אנשי הצוות.
מטופלת: היה לי מאוד קשה להשתתף בדיון הזה, בזכות אמא שלי אני עוד קצת רגועה, אבל הבית היחיד שקלט אותי ונתן לי חיבוק ואמר שיש - - - על החיים שלי, הבית הזה, הוציאו אותי ממנו.
מטופלת: אז אני מבקשת, אדוני, תפתח אותו, תפתח עוד מקומות פתוחים לנערות ולנערים, לא משנה מאיזה מגזר.
מטופלת: אני אישית מהמגזר החרדי, אבל אני מאמינה שגם במגזר שלי וגם בעוד הרבה מאוד מגזרים חסר מקומות כאלה וצריך לפתוח עוד ועוד מקומות, כי המשרד לא באמת מודע לכל הנערים שזקוקים לעזרה, כי הנערים לא בקשר עם המשרד, הנערים הם נערים, הנערים רוצים לגור איפה שבא להם, הנערים גרים בזולה, הנערים גרים ברחוב, נערים גרים ב'עלם', בשלטר, הנערים לא גרים בשום מקום.
מטופלת: צריך לצאת אליהם, זה נער שמבקש שייצאו אליו, שמישהו ייצא מהמקום הנוח שלו ויגיד לו: יש לי בית עבורך.
מטופלת: זה מה שעוזר לנערים.
יוסף ג'בארין: קול מאוד חשוב, מרגש ובאמת מצביע עד כמה חשוב לדון בנושא הזה ועד כמה חשוב להמשיך לעקוב אחרי היישום של הצעדים שאמורים לקדם אותנו.
יוסף ג'בארין: את מצביעה גם על הבעיה של תת איתור, שלא הספקנו להגיע אליה, אבל היא חלק מהקשיים שאנחנו מתמודדים איתם בנושא הזה.
יוסף ג'בארין: זה דיון שני, נראה לי שיהיו לנו עוד דיוני מעקב, אבל אני באמת רוצה לפנות בשם הוועדה אל שר הרווחה, יכול להיות שנקיים דיון בנוכחותו, אבל רוצים לוודא דרכו לגבי המתווה שהוצע, שלפחות מה שהוצע, הקווים הכלליים ששמענו היום, שנוכל לוודא שהמתווה יקוים ויבוצע עם לוח זמנים ברור.
קארין אלהרר: וגם מה בינתיים עושים עם הילדים האלה.
יוסף ג'בארין: וגם אל נוכח הספקות הקשים שעלו היום בדיון לגבי היכולת לממש מה שהובטח, אני חושב שזה נהיה נושא קריטי שבאמת נהיה כאן מאוד ברורים שאכן הדברים יבוצעו ושבעוד חמש שנים לא נהיה במצב שיהיה דומה למצב הבעיות שקיימות כיום.
יוסף ג'בארין: בעניינים היותר ספציפיים, את בקשתה של חברת הכנסת אלהרר אתם שמעתם ואני מבין שרשמתם ונקבל את הנתונים המתבקשים.
יוסף ג'בארין: אני גם מזכיר שביקשתי נתונים לגבי פילוח אוכלוסיות ומגדר גם לגבי המושמים במעונות וגם לגבי רשימת ההמתנה.
יוסף ג'בארין: עלה הנושא לשקול את האפשרות להסיט תקציבים מהמעונות הפתוחים למעונות הנעולים.
יוסף ג'בארין: נאמר כאן שזה יכול להיות משהו שאפשרי בהתחשב בעובדה שיש מספיק מקומות, כמובן בלי לפגוע בשירות שניתן ובמקומות ששמורים במעונות ובמסגרות הפתוחות.
יוסף ג'בארין: עלה נושא של מעונות נעולים גם לחברה הערבית וגם לאוכלוסייה החרדית.
יוסף ג'בארין: לגבי האוכלוסייה החרדית אני מבין שכיום אפילו בתכנון זה לא קיים, לא במסגרת המתווה, אני חושב שזו סוגיה שצריך ללבן אותה, ואם אתם מצביעים על צורך מקצועי אז חשוב שהצורך המקצועי גם יקבל ביטוי.
יוסף ג'בארין: אני מבין שזו סוגיה של סדרי עדיפות אבל זו סוגיה שנעלה בפני השר ולדעתי היא גם מצריכה תשומת לב.
יוסף ג'בארין: עלה גם הנושא של מעון לתחלואה כפולה או משולבת, אנחנו שמענו שזה קיים בתוכנית בשלב השני שלה, אבל מצד שני שמענו את אנשי המקצוע על הבטחות של יותר מעשור להקים מעון כזה.
יוסף ג'בארין: זה רק מראה קודם כל על הצורך שקיים, אבל מצד שני על בעיית אפשר להגיד המריחה שקיימת ביישום וזה מחזיר אותנו לשאלה הראשונה שפתחתי בה, איך אנחנו מוודאים שהמתווה הזה, לרבות החלק שנוגע למעון לתחלואה משולבת, ייושם.
יוסף ג'בארין: אלה דברים שנעלה אותם גם בפני השר, גם בפנייה אליו, ויכול להיות שנזמין אותו לכאן או אפשר לקיים איתו ישיבת עבודה בנושא הספציפי זה.
קארין אלהרר: אם אפשר תוספת, איך הם נערכים לעניין הקורונה, לעניין הדבקות, לעניין בידודים.
יוסף ג'בארין: כן, הקורונה וההדבקות, היה לנו דיון על זה, גם אז אמרנו שנחזור לזה אם תהיה שוב פעם התפרצות משמעותית.
קארין אלהרר: והיא קיימת.
יוסף ג'בארין: אבל גם היה סיכום באותה ישיבה שהשירותים הללו לא ייפגעו ואלה שירותים ש - - -
קארין אלהרר: לא, הם לא נפגעים, אבל כרגע צעירים נדבקים כי אין להם מקום לשים את המבודדים או את החולים, הם מדביקים אחד את השני.
קארין אלהרר: מסגרות שלמות נשארות מודבקות.
יוסף ג'בארין: כן, ודובר על כך שאולי בעקבות שביתת העובדות והעובדים הסוציאליים יכול להיות שיש צפי למספרים גבוהים יותר בחודש הקרוב של נערים שמצריכים מסגרת טיפולית.
קארין אלהרר: בסך הכול המדינה מתפקדת.
יוסף ג'בארין: רשמתם את הנתונים?
יוסף ג'בארין: אני חייב להגיד לכם, מה שנאמר כאן, אין לנו את הלוקסוס של להתייאש ואני מקווה שבאמת האוזן הקשבת תמצא ביטוי גם במעשים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה לכולם, אני נועל את הישיבה.
יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם, סבאח אל ח'יר, אני שמח לפתוח את הישיבה, היום יום שני, 27 ביולי, שהיא בעצם ישיבת המשך לישיבה הראשונה שהייתה לנו בוועדה בסוגיה המאוד חשובה ולדעתי גם בוערת של ילדים ונוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: באותו דיון עלה הצורך לדון באופן מיוחד בקשיים איתם מתמודדים נערים בסיכון בקרב אוכלוסיות ייחודיות, לעניינו, האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית.
יוסף ג'בארין: האמת היא שזה עלה גם בדיון שהיה, אבל גם אפשר לראות התייחסות מאוד מפורשת בדוחות של מבקר המדינה, התייחסויות מהשנים האחרונות שבעצם מצביעות על כך שיש תת איתור או איתור לקוי, בחסר של נוער ונערות בסיכון בקרב האוכלוסייה הערבית ובקרב האוכלוסייה החרדית, שתי אוכלוסיות ייחודיות שההתמודדות עם נוער ונערות בסיכון בקרבם מצריך הנגשה, התאמה אבל גם מאמץ מוגבר בהתחשב בעובדה שיש מציאות של תת איתור.
יוסף ג'בארין: ברור גם ששתי האוכלוסיות סובלות ממצב סוציואקונומי קשה במיוחד בהשוואה ליישובים אחרים, והנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדברים בעד עצמם בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: הרוב המוחץ של היישובים שנמצאים בתחתית הסולם הסוציואקונומי הם בעצם יישובים ערבים ויישובים חרדים, לכן גם המחקר מצביע על הקשר בין מציאות סוציואקונומית קשה וכמובן הימצאות של נוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: זה מעלה את הסוגיה של המצ'ינג ובאיזה מידה הקשיים הכלכליים של היישובים הערביים והיישובים החרדים או האזורים החרדים ביישובים מסוימים.
יוסף ג'בארין: זה גם נושא שאולי מהווה אתגר שצריך להתייחס אליו, עד כמה המצ'ינג בשירותים שקשורים לאיתור נוער בסיכון, דרישת המצ'ינג גם בעצם מקשה יותר על הטיפול.
יוסף ג'בארין: אני כבר אומר שיש לנו מוזמנים ודוברים רבים, אז אני רוצה לבקש מכולם פשוט להתייחס בקצרה ולהתמקד.
יוסף ג'בארין: אני רואה גם אורחים שהיו איתנו בדיון הקודם, אז היום נתמקד בסוגיה הספציפית של תת האיתור וכמובן הצעות והמלצות איך אפשר להגביר ולטייב את ההתמודדות עם נוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: איתנו כאן בוועדה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שהייתה לא מכבר יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה וגם משם היא ליוותה את הנושא הזה, במיוחד אולי נערות במצוקה, נושא שאולי היא מלווה בכל הקריירה המקצועית שלה, אז תיכף נשמע גם את דבריה.
יוסף ג'בארין: גם חבר הכנסת יוסי טייב, חבר הוועדה, ביקש גם להתייחס לנושא בכל מה שקשור גם לאוכלוסייה החרדית, אז חבריי, תרצו לפתוח עכשיו או לשמוע קודם את נציג משרד העבודה?
עאידה תומא סלימאן: אולי נשמע מאלין מה התחדש מאז?
יוסף ג'בארין: אז מה שאני מציע, לפתוח את הדיון עם אלין, סמנכ"לית בכירה וראש מנהל תקון וסיוע לבתי המשפט, ואולי גם נשמע את אחיה מהתוכנית הלאומית לילדים ונוער.
יוסף ג'בארין: כל אחד חמש דקות ואחר כך נעבור לדיון עם חברי הכנסת.
יוסף ג'בארין: תודה לכם.
יוסף ג'בארין: אלין איתנו?
אלין אלול: אני אתכם.
אלין אלול: אני מתנצלת, אני פשוט נמצאת באזור שלא ממש יש בו קליטה ואני מגיעה ממש עוד כמה דקות למקום יותר עם קליטה.
אלין אלול: אם אפשר שאחיה יתחיל ובחמש דקות הבאות אני מקווה שכבר אני אמצא באזור שיש בו יותר קליטה.
יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה אלין.
יוסף ג'בארין: אחיה, בוקר טוב.
אחיה קמארה: בוקר טוב, תודה רבה לכם.
אחיה קמארה: אני רציתי להציג כמה נתונים שכמובן לא אומרים יותר מדי על אלה שלא אותרו, כי אנחנו תמיד יודעים את אלה שמתחת לפנס ואת אלה שלא מתחת לפנס, אנחנו לא מכירים וזו הבעיה כמובן שהוועדה מציגה.
אחיה קמארה: אני רק רוצה להגיד את מי כן איתרנו.
אחיה קמארה: בעשור האחרון ב-185 יישובים שבהם פועלת 360, שזה אומר כל היישובים הערבים, כל היישובים החרדים ועוד הרבה מאוד יישובים אחרים באשכולות 1 עד 5, 16% מהילדים נמצאו כילדים בסיכון, מלידה עד 18.
אחיה קמארה: בקרב הערבים האחוז גבוה יותר, הוא 23%.
אחיה קמארה: בקרב החרדים באופן מפתיע האחוז נמוך יותר, 12% ילדים בסיכון לפי ההגדרה הבין-משרדית.
אחיה קמארה: ההערכה שלנו, שזה לא המצב האמיתי בקרב האוכלוסייה החרדית אלא שזה נובע מהבדלים תרבותיים של חוסר רצון שהיה של אנשי מקצוע לענות על שאלות רגישות תרבותית כמו פגיעות מיניות, פגיעות במשפחה וכדומה.
אחיה קמארה: אנחנו כאמור פועלים בכל היישובים הערבים, בכל היישובים החרדים.
אחיה קמארה: לצורך העניין, אם באיתור שנעשה בעשור האחרון נמצאו 80,000 בני נוער מגיל 12 עד 18 בסיכון, אנחנו במימון 360 מטפלים ב-20,000 מתוכם, כאשר הנתונים בקרב החרדים דווקא טובים יותר, כלומר 15% מבני הנוער האלה שבטיפול, במימון של 360 הם חרדים.
אחיה קמארה: אצל הערבים אחוז בני הנוער שבטיפול, במימון 360 הוא 36%, אבל כאמור, זה לא אומר שום דבר על אלה שאנחנו לא מכירים.
אחיה קמארה: זו בעיה מאוד מאוד קשה.
אחיה קמארה: אנחנו רצינו שנה שעברה לעשות מיפוי באיתור מחדש בכל הישובים האלה בשביל להגביר את המודעות של אנשי המקצוע, בשביל לכבד את המקום שהוא צריך להיות על סדר היום הציבורי של הרשויות המקומיות בעניין של הילדים והנוער בסיכון.
אחיה קמארה: לצערי המיפוי לא יצא לפועל.
אחיה קמארה: אנחנו מאוד מקווים שבשנה הבאה יצליחו המשרדים לבצע אותו ואז יהיו לנו גם נתונים חדשים על המצב של בני הנוער והילדים בסיכון ושוב נוכל לשים את הזרקור על הילדים והנוער האלה.
אחיה קמארה: אנחנו מאוד עסוקים בשאלה איך מוצאים את אותם בני נוער שנופלים בין הכיסאות, אותם בני נוער שאולי בממשק בין הרווחה לחינוך או בין החינוך לרווחה לא מאותרים אותם בני נוער שנמצאים ביישובים ואוכלוסיות שבהם יש נטייה שבני הנוער ילמדו מחוץ ליישוב ואז יש פחות מעקב אחרי המצב שלהם, וכמובן ביישובים החלשים כמו שאמר יושב-ראש הוועדה.
אחיה קמארה: ברור לנו שביישובים החלשים שבהם התשתיות המקצועיות חלשות יותר, יש סיכוי טוב מאוד שגם אחוז הילדים בסיכון הוא גבוה יותר וגם היכולת לאתר אותם היא נמוכה יותר.
אחיה קמארה: בקשר להזנחה באלימות, יש אינדקס בין-לאומי, הכנסנו אותו לשאלות שלנו.
אחיה קמארה: אני יודע שמכון חרוב עשה סקר לא מזמן בקרב ילדים ובני נוער, ששואל אותם את השאלות האלה הבין-לאומיות על מצבי הזנחה ואלימות.
אחיה קמארה: אני יודע שהסקר אמור להתפרסם בקרוב.
אחיה קמארה: מהסקר הקודם מלפני שנתיים-שלוש של ד"ר לב ויזל מאוניברסיטת חיפה, יצא ש-48% מבני הנוער שנשאלו בסקר הזה, ענו תשובות של התעללות רגשית, התעללות פיזית וכדומה.
אחיה קמארה: אלה כמובן נתונים חמורים מאוד והמטרה של כולנו היא לנסות ליצור מצב שאנחנו מוצאים את אותם בני נוער.
אחיה קמארה: זה לא פשוט בעיקר כעת בזמן הקורונה.
אחיה קמארה: גם אנחנו יודעים שמצבי הסיכון הוחרפו וגם בגלל כל המצב הזה שהרבה מענים סגורים, כל המגבלות וכדומה, עוד יותר קשה למצוא את בני הנוער האלה.
אחיה קמארה: זו הייתה הפתיחה שלי לגבי הנתונים שיש לנו והמסקנות שלנו איך צריך לעשות יותר העמקה בשביל לאתר את בני הנוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: אחיה, ברשותך, תוכל להתייחס אולי לשתי הסוגיות: אחת, מה מעכב כיום את המיפוי החדש?
יוסף ג'בארין: אנחנו כבר פחות או יותר עשור אחרי המיפוי הראשון ואין ספק שצריך אולי לחדש ולרענן את הנתונים כאן.
יוסף ג'בארין: הסוגיה השנייה, מה צריך לעשות?
יוסף ג'בארין: אולי תצביע לפחות על המלצה אחת או שתיים שאתה אומר, כאן צריך להשקיע משאבים כדי לשפר באופן משמעותי את האיתור בקרב שתי האוכלוסיות.
יוסף ג'בארין: האם זה בעיקר תקנים של עובדים סוציאליים, האם את הקושי אתה מזהה גם במשרד החינוך?
יוסף ג'בארין: אולי יש קושי ברשויות המקומיות?
יוסף ג'בארין: מהניסיון שלך, מה הם שלושת הדברים שהיית ממליץ שצריך לעשות כדי לקדם את האיתור של ילדים בסיכון?
אחיה קמארה: לגבי השאלה הראשונה כבוד היושב-ראש, חמשת המשרדים השותפים החליטו לצאת לדרך למיפוי.
אחיה קמארה: הרעיון היה ששנה שעברה הוא יהיה, ולא יצא לפועל בגלל קשיים בהסכמות עם הארגונים המקצועיים, בעיקר של המורים והגננות ועל כן זה נפל.
אחיה קמארה: השנה עם הקורונה זה עוד יותר מסובך.
אחיה קמארה: זה גם העניין של ההסכמות עם ארגוני העובדים וזה גם העניין של תנאי אי ודאות גדולים לבצע את המיפוי.
אחיה קמארה: אני מאוד מקווה שנעשה אותו.
אחיה קמארה: זה חיוני בצורה לא נורמאלית בשביל שכל מורה וכל גננת וכל אחות וכל עובדת סוציאלית וכל מדריך נוער, כולם יסתכלו על הילדים שהם מכירים וינסו לחשוב מי מהם עונה על ההגדרה הבין-משרדית של ילדים ונוער בסיכון, ימלא עליו טופס וככה נוכל שוב לשים - - -
עאידה תומא סלימאן: אז אתם בעצם נותנים למורים ולמורות ולגננות שלא מוכשרים לעניין האיתור והזיהוי, כן לעשות את הזיהוי ולדווח לפי מה שהם רואים.
אחיה קמארה: אני רוצה להזכיר, זו תוכנית בין-משרדית.
אחיה קמארה: למעשה חמשת המשרדים יוצרים מצב שבו כל אנשי המקצוע, גם בשירותים האוניברסאליים וגם בשירותים המטפלים לומדים את ההגדרה הבין-משרדית של מי הוא ילד בסיכון, חושבים לצורך העניין על כל הפעוטות שעברו בשנה האחרונה בטיפת חלב כדוגמא, מי מהם יכול לענות על ההגדרה הבין-משרדית של ילדים בסיכון ואז יש לנו תמונה על הגיל הרך, לידה עד שלוש.
אחיה קמארה: אותו דבר בגנים, אותו דבר בבתי הספר.
יוסף טייב: ברשותך, אני חושב שיש הבדל בין זיהוי בטרום יסודי, ליסודי וחטיבת ביניים ותיכון.
יוסף טייב: אם אנחנו למשל נתמקד על היסודי, חטיבת ביניים ותיכון, מטבע הדברים מי שאמור ללוות את הזיהוי הזה הוא היועץ החינוכי, נכון?
אחיה קמארה: אני מצטער, לא הבנתי את השאלה.
אחיה קמארה: סליחה.
יוסף טייב: בוא נפריד את הדברים.
יוסף טייב: יש זיהוי לפני בית הספר כמו שאתה אומר, ויש זיהוי בתוך המערכת הבית-ספרית שזה יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.
יוסף טייב: אם נתמקד ביסודי, חטיבת ביניים ותיכון, מטבע הדברים מי שאמור לזהות את הנשירה הסמויה הזאת או הגלויה הוא היועץ החינוכי.
עאידה תומא סלימאן: או הקב"ס.
יוסף טייב: השאלה, האם האנשים האלה מקבלים איזושהי הכשרה מסוימת?
יוסף טייב: איזה הכשרה?
יוסף טייב: מי מלווה את הבן האדם הזה?
עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להוסיף עוד שאלה.
עאידה תומא סלימאן: אתה מדבר על ילדים בסיכון.
עאידה תומא סלימאן: ילדים בסיכון, אכן אנחנו כן רוצים לאתר.
עאידה תומא סלימאן: הם עלולים להיות בעתיד הנוער במצוקה, אבל אנחנו מדברים גם על נוער במצוקה.
עאידה תומא סלימאן: רוב הנוער במצוקה, בעצם הוא נושר מבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: אתה לא תוכל לאתר אותם דרך בית הספר כי ההתנהגות הראשונה שמתגלה ושמים אותה כאות אזהרה לעניין נוער במצוקה, זה נשירה מבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: איך תכננתם להגיע לנערים ולנערות האלה שנושרים אם דרכיכם היחידה היא בתי הספר ומורים?
אחיה קמארה: אני אנסה לענות על כל השאלות.
אחיה קמארה: לגבי השאלה של מי מכשיר את אנשי המקצוע מהתחומים השונים, איתם 360 בכל ישוב.
יוסף טייב: לא שאלתי מי מכשיר, שאלתי איזה הכשרה מקבלים.
אחיה קמארה: כל ישוב שבו 360 פועלים, התוכנית הלאומית, יש מטעמנו מנהל במימון שלנו.
אחיה קמארה: הוא מלמד את כל אנשי המקצוע שהזכרתי קודם את ההגדרה הבין-משרדית, איך למלא את השאלון, מה הסוגיות שהם צריכים לחשוב עליהן כשהם ממלאים את השאלון.
אחיה קמארה: כך נוצרת לנו תמונה של הילדים והנוער בסיכון בכל ישוב שבו 360 פועלים.
עאידה תומא סלימאן: אולי תסביר מה זה 360?
יוסף ג'בארין: זו התוכנית הלאומית.
אחיה קמארה: התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
אחיה קמארה: היא תוכנית של חמישה משרדים: הרווחה, החינוך, הבריאות, הקליטה וביטחון פנים, מתוכלל על ידי משרד הרווחה והרעיון הוא איך אנחנו משתמשים בנתונים, התוכנית הלאומית היא טובה מאוד בנתונים, בשביל לקבל החלטות משותפות לראות את הילדים מ-360 מעלות וליצור מצב שכולנו כמדינה מטפלים בילדים האלה ולא כל משרד או כל איש מקצוע מהפרופסיה שלו.
אחיה קמארה: כולנו רואים מ-360 מעלות את הילדים האלה.
אחיה קמארה: יש לנו עוד הרבה אתגרים כמובן.
יוסף ג'בארין: עשו את המיפוי לפני שבע-שמונה שנים, המיפוי האחרון?
אחיה קמארה: המיפוי היה הדרגתי אבל בגדול הוא התחיל לפני עשור.
אחיה קמארה: הוא הסתיים לפני ארבע שנים.
אחיה קמארה: הוא כבר ישן.
אחיה קמארה: אין ספק שצריך לעשות מיפוי חדש.
יוסף ג'בארין: יש הסכמה.
יוסף ג'בארין: הוא דיבר על כך שבינתיים זה התעכב ובינתיים גם ההערכה שלנו ושלכם שהמצב הוחמר בעקבות הקורונה, מה שאולי גם באמת מדגיש את הצורך בלעשות את המיפוי החדש בהקדם.
יוסף ג'בארין: ברור שזאת תהיה גם אחת המסקנות והדרישות שלנו.
יוסף ג'בארין: אנחנו גם תיכף נשמע מאלין מה מעכב ומדוע זה לא יקרה בהקדם.
יוסף ג'בארין: חבריי התייחסו לשני שלבים, אחד לפני בתי הספר והשלב של בתי הספר.
יוסף ג'בארין: הקושי שגם ראיתי בדוח מבקר המדינה זה פשוט על הפער הזה, הפער בין הנתונים שמשרד החינוך מצביע עליהם, נתוני נשירה ושל נוער שלא נמצא באופן מסודר במסגרת לימודית, לבין המענים, עד כמה מערכת האיתור מצליחה להגיע לכל הילדים הללו ולתת להם מענים.
יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים עוד מהדיון הקודם שהיה לנו שהמענים הם בחסר.
יוסף ג'בארין: אני חושב שדיברנו על כ-30% מהנוער שאותר, נשאר בלי מענים, נכון אחיה?
אחיה קמארה: אתה צודק, בישיבה הקודמת דיברנו על זה שמחצית מהילדים אז לא היו מטופלים.
אחיה קמארה: במימון 360 עוד כרבע מטופלים ולכן בערך רבע להערכתנו, ושוב, לא עשינו מיפוי חדש, לא מטופלים היום.
יוסף ג'בארין: כן, שזה עשרות אלפים.
יוסף ג'בארין: שתי שאלות, אחת על תת האיתור, שתלמידים וילדים ונערים שעוד לא מגיעים אליהם, וגם אלה שהתוכנית כבר זיהתה אותם שצריכים מענים, אני חושב 60,000, כרבע לא מקבלים את המענים.
יוסף ג'בארין: אז דיברנו על כרבע ואמרנו גם שפחות או יותר אולי חמישית מהנוער הזה לא חזר למסגרות הטיפוליות בגלל הקורונה ולכן זה רק החמיר את המצב.
יוסף ג'בארין: שאלתי אותך לגבי המלצות ספציפיות שתוכל אולי להצביע עליהן בשלב הזה.
אחיה קמארה: אני חושב לקרוא למיפוי מחדש בגלל שהוא שוב מעלה על סדר היום של הרשויות, המשרדים את הנושא של ילדים ונוער בסיכון ויוצר דחיפה לאיתור של הילדים והנוער.
אחיה קמארה: הדבר השני זה הממשק שבין החינוך לרווחה שבהחלט צריך לשפר אותו, והדבר השלישי, לשים דגש על יישובים חלשים שהתשתיות פחות טובות.
אחיה קמארה: אני רוצה להדגיש, אנחנו עובדים בכל הישובים הערבים והחרדים.
אחיה קמארה: הרבה מאוד ישובים חרדים וערבים עושים עבודה נפלאה.
אחיה קמארה: זה לא ניסיון להגיד ששם לא עושים עבודה טובה.
אחיה קמארה: עושים עבודה נפלאה אבל בהחלט צריך לחזק שם תשתיות.
אחיה קמארה: הדבר האחרון זה הנושא של אותם בני נוער שלא לומדים בישוב ואוכלוסייה שיותר קשה להבין מה קרה להם, כי הישוב בעצם לא יודע האם הם נמצאים באותם מוסדות, לא נמצאים באותם מוסדות.
אחיה קמארה: זה מאוד רווח במועצות האזוריות.
אחיה קמארה: הסוג הזה של האוכלוסייה הרבה פעמים הולך לנו לאיבוד, וכמובן האוכלוסייה בקצה, אלה שאף אחד מאיתנו לא מכיר אותם.
אחיה קמארה: זו שאלה ענקית ואני לא זה שצריך לענות על זה.
אחיה קמארה: אנשים של החינוך והרווחה יודעים הרבה יותר טוב ממני איך אנחנו מוצאים את בני הנוער האלה שבעצם אף אחד מהגורמים המקצועיים לא מכיר אותם.
יוסף ג'בארין: זאת שאלה אולי מרכזית שאני מקווה שנצליח גם להשיב עליה במסגרת הדיון, איך זה קורה שיש נערים בסיכון ולא מצליחים להגיע אליהם?
יוסף ג'בארין: איפה זה נופל?
יוסף ג'בארין: זאת באמת אחת השאלות המרכזיות.
יוסף ג'בארין: תודה, אחיה, אני מניח שאתה נשאר איתנו.
יוסף ג'בארין: נשמח כמובן אולי לחזור אליך לפני הצורך בדיון.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי הצטרף אלינו.
יוסף ג'בארין: אלין, את איתנו?
אלין אלול: אני מתנצלת, אני פשוט לא יכולה להיות עם וידאו בתוך נהיגה.
אלין אלול: מצאתי פה איזה מקום שעצרתי בצד.
אלין אלול: הקשבתי רוב-קשב לדברים שמסר אחיה ואני ברשות
אלין אלול: כם רוצה באמת להתייחס מההיבט של מינהל תקון במשרד הרווחה שהוא בעצם מינהל שאמון על פיתוח ומתן שירותים לנוער שנמצא בקצה רצף הסיכון, זאת אומרת, אנחנו כבר מדברים על נוער שנשר, נוער משוטט, נוער שיש כבר איזושהי התחככות עם סמים, עם אולי אפילו ביצוע עבירות פליליות וכו'.
אלין אלול: אלו המאפיינים של אוכלוסיית בני הנוער של מינהל תקון במשרד הרווחה.
אלין אלול: כנציגה של משרד הרווחה, מן הסתם יכול להיות שיש נציגים אחרים ממינהל שירותים חברתיים ואישיים שיוכלו לפרט על תוכניות שהם מפעלים לאיתור, למניעה, אבל אנחנו בעצם כמינה לתקון מפעילים ניידות לאיתור, ניידות רחוב.
יוסף ג'בארין: כדי להבהיר את הנקודה הזו, אז אתם מופקדים לא רק על נוער שכבר אותר אלא חלק מהאחריות שלכם זה גם לאתר.
אלין אלול: בהחלט כן.
אלין אלול: אנחנו בעצם מפעילים תוכניות יזומות שבהן אנחנו יוצאים לפארקים, לגנים, למקומות שבהם בני הנוער האלה משוטטים בלילות.