GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אימאן ח'טיב יאסין: כשאנחנו מגיעים ליועצת, שיש לנו יועצת בחצי משרה על 300, 400, 500 תלמידים, בספק אם היא תצליח לראות את אותם תלמידים חוץ מהמקרים הכי מובהקים, הכי קשים, לכן במשרד החינוך צריכים לאמץ מדיניות של מניעה לפני שנגיע לרווחה, ושם אני אומרת שזה משתלם יותר להשקיע בכוח-אדם טיפולי בתוך בתי הספר בגיל צעיר, במיוחד ביסודי.
אימאן ח'טיב יאסין: נכון שבגיל ההתבגרות הבעיות יותר מוחצנות, אבל הבעיות היו קודם קיימות.
אימאן ח'טיב יאסין: בגיל ההתבגרות הן מוחצנות יותר וכאילו מוציאים אותם לפועל, לכן צריך לעשות את העבודה המניעתית בתוך בתי הספר.
אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב העבודה הזאת לא נעשית שם וגם בתוך מוסדות הרווחה.
אימאן ח'טיב יאסין: למרות שיש כיום תוכניות כמו 360, גם שם התוכניות לא קבועות.
אימאן ח'טיב יאסין: כאילו נותנים מרווח ליישוב לבחור את התוכניות המתאימות ליישוב אבל זה לא תמיד מצליח.
אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאין שם מצ'ינג אבל יש הרבה תוכניות אחרות שצריך לשלם עליהן מצ'ינג ואין את המצ'ינג הזה.
אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף, מרפרוף מאוד קטן אני רואה שיש אפליה גם בתקציבים שמושקעים באותם נוער ונערות.
אימאן ח'טיב יאסין: כשמדברים על 77,000 שקל השקעה לנערה יהודייה ומולה 45,000 שקל לנערה ערביה, אז זה כמעט חצי.
אימאן ח'טיב יאסין: ככל שאתה משקיע יותר גם בצורה מקצועית ומכוונת, יש לך סיכוי לקבל תוצאות יותר טובות.
אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של המקלטים ושל דירות המעבר והבתים החמים - דירות מעבר במיוחד בחברה הערבית, אנחנו צריכים את הנושא הזה באופן גורף כי המקלטים מוגדרים לסוגיות ספציפיות.
אימאן ח'טיב יאסין: גם הנערות לא יכולות להישאר כל החיים או לתקופה ארוכה בתוך המקלט.
אימאן ח'טיב יאסין: כשיש סכנת חיים אז המקלט מקבל אותן אבל כשאין סכנת חיים ועדיין הבעיות לא נפתרות, אז צריך דירות מעבר שתהיה אפשרות לאותן נערות לשהות בביטחון, לצאת ללימודים.
אימאן ח'טיב יאסין: הן בגיל של תעסוקה, אז לצאת לתעסוקה.
יוסף ג'בארין: אז את מזהה דירות מעבר כצורך עיקרי.
אימאן ח'טיב יאסין: צורך ממש עיקרי.
אימאן ח'טיב יאסין: הדבר הזה של העברת הסמכויות והטיפול בדברים כאילו למוסדות להשכלה גבוהה, אני אומרת, ריבונו של עולם, איזה היגיון יש בזה?
אימאן ח'טיב יאסין: זה נטו רווחה וחינוך, אחרת הם עוד יפלו בין הכיסאות.
אימאן ח'טיב יאסין: ירמסו אותם.
יוסף ג'בארין: גם ככה קשה לעשות סנכרון בין רווחה וחינוך, עכשיו מוסיפים עוד משרד.
אימאן ח'טיב יאסין: ממש אף אחד לא יראה אותם שם כי הנוער במצוקה שמגיע למוסדות של ההשכלה הגבוהה ולמידה אחרי י"ב, הם ממש אחוזים מאוד נמוכים.
אימאן ח'טיב יאסין: אני לא בטוחה שמגיעים אפילו ל-2%.
יוסף ג'בארין: תודה רבה, הערות מאוד חשובות.
אימאן ח'טיב יאסין: לגבי אל אנואר בחליסה, אני חייבת משפט אחד.
אימאן ח'טיב יאסין: חבל.
אימאן ח'טיב יאסין: אני קוראת מכאן באמת למשרד הרווחה לעשות חשיבה מחודשת בנושא.
אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים באיזה סביבה נמצא המרכז הזה וכמה הוא נחוץ וכמה הוא חיוני.
אימאן ח'טיב יאסין: זה מרשם בטוח לשלוח את הנערות להרבה מקומות ותיכף אנחנו נשמע מעלם על כל הסוגיות הקשות.
אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא רוצים להגיע לזנות.
אימאן ח'טיב יאסין: יש הרבה נערות שנמצאות במעגל הזנות מחוסר ברירה ואנחנו רוצים לעטוף אותן קודם ולמצוא להן בית חם, למצוא להן אוזן קשבת קודם, וחיפה וחליסה והשכונות הערביות בעיר התחתית, המצב מאוד קשה.
אימאן ח'טיב יאסין: בפעם שעברה שישבנו עם שר הרווחה והיה שם המנכ"ל וכל ההנהלה, אמרו שהם לא יודעים שסוגרים בכלל, אז מה קרה שכבר נסגר?
יוסף ג'בארין: אלין איתנו.
יוסף ג'בארין: הספקת לבדוק את הנושא?
אלין אלול: אני עדיין מנסה לברר על איזה מסגרת מדובר.
אלין אלול: אנחנו נעשה את הבירור ואנחנו נחזיר תשובה מסודרת של משרד הרווחה.
אלין אלול: בהקשר של הדברים שנאמרו כאן חשוב לי להגיד, וזה באמת בהקשר לדברים שלך, חברת הכנסת.
אלין אלול: חשוב לזכור שגם אנחנו, כשאנחנו מדברים על תוכניות שמופעלות בקהילה, ונגע בזה גם חבר הכנסת קודם לכן מש"ס וגם חברת הכנסת כרגע.
אלין אלול: כשאנחנו מדברים על תוכניות שמפעיל משרד הרווחה בקהילה, יש משמעות מאוד גדולה לרשות המקומית.
אלין אלול: אני לא יודעת לדבר ספציפית כרגע על בית חם כזה או אחר ויכול להיות שאנחנו נעשה את הבירור לגבי המסגרת הספציפית הזאת, אבל כרגע באופן עקרוני חשוב לי להביא בפניכם את העובדה שבסופו של דבר מי שמחליט על איזה תוכניות יופעלו ברשות המקומית זה הרשות המקומית.
אלין אלול: אם יש מסגרת שפועלת בקהילה ומחליטים לסיים את הפעילות שלה, זה אומר שהמחלקה לשירותים חברתיים ברשות המקומית מחליטה לעשות את השינוי.
אלין אלול: אנחנו נעשה את הבירור לגבי המקרה הספציפי הזה אבל באופן עקרוני זאת השיטה.
אלין אלול: גם לגבי הנושא של המבנים, זה גם משהו שעלה.
אלין אלול: כרגע האופן שבו אנחנו מתנהלים מול הרשויות המקומיות ושירותים בקהילה זה שהרשות המקומית מחויבת להביא את המבנים, אז יש כאן גם סוגיה לגבי רשויות שמצליחות לעומת רשויות שלא מצליחות.
יוסף ג'בארין: אוקיי, תודה אלין על ההבהרה.
יוסף ג'בארין: ככל שזה קשור גם לעיריית חיפה בעניין הספציפי של אנואר, כמובן אנחנו נשמח גם להתערב מולם.
יוסף ג'בארין: עמותת עלם.
יוסף ג'בארין: אולי נשמע עכשיו יותר קשיים מהשטח.
יוסף ג'בארין: רועי.
רועי חומרי: שלום, קודם כל שוב תודה אדוני היו"ר על הצפת הנושא הכול כך חשוב הזה.
רועי חומרי: נמצא איתי מר חליל חומיידי, הוא עמית שלי, הוא מנהל את כל תחום העבודה בחברה הערבית אצלנו בעמותה.
רועי חומרי: אנחנו ברשות
רועי חומרי: כם שנינו נתייחס לדבר הזה שנקרא תת איתור של אוכלוסיות חרדית וערבית לגבי נוער בסיכון.
רועי חומרי: אני אתחיל ואגיד שני דברים בעיניי שמאוד משמעותיים.
רועי חומרי: הראשון זה דווקא להתייחס למשהו שהוא לא מושמע כאן וזה קולם של הילדים והנוער בסיכון.
רועי חומרי: יש מחקר, חלקכם קראתם אותו אני מניח, חלקכם אם לא, אז מומלץ מאוד.
רועי חומרי: רחל ויזל, אוניברסיטת חיפה, פרסמה בשנת 2016.
רועי חומרי: המחקר הזה הוא טיפה מוטה, אני תיכף אסביר למה.
רועי חומרי: היא בדקה 12,000 בני נוער בבתי ספר.
רועי חומרי: 2,000 מתוכם הם מהחברה הערבית, חלקם גם מהחינוך הדתי.
רועי חומרי: היא לא בדקה בני נוער בחינוך החרדי.
רועי חומרי: בני הנוער בכיתות ד', ז' ו-י"א דיווחו באופן עצמי על מוקדי הסיכון והמצוקה שלהם.
רועי חומרי: בתוך המחקר הזה יש נתון מפעים שאנחנו חייבים להתייחס אליו בעיניי, בנושא של איתור בני נוער בסיכון שנמצאים במערכת.
רועי חומרי: כששאלו אותם למי הם היו מעדיפים לפנות ולדווח על מוקדי סיכון והמצוקה שלהם, האחרונים היו יועץ או מורה, לאחריו רופא או אחות ולאחריהם עובד סוציאלי.
רועי חומרי: כששאלו את אותה שאלה, למי לא היית מוכן לספר שנפגעת, הראשונים שהם יסרבו לספר זה רופא, לאחריהם עובדים סוציאליים ולאחריהם יועצים או מורים.
רועי חומרי: אנחנו רואים שכששואלים את בני הנוער באופן ישיר למי הם יספרו או למי הם לא יספרו, לצערנו הגורמים הרשמיים נמצאים בתחתית סדר העדיפויות מבחינת בני הנוער, וזה משהו שצריך להתייחס אליו ואנחנו מדברים על בני נוער שנמצאים במסגרת החינוכית.
יוסף ג'בארין: רועי, מה המסקנה מהנתונים הללו?
רועי חומרי: המסקנה היא שאנחנו צריכים גם להקצות משאבים להכשרה של אנשי מקצוע, איך להעצים את הפניות שלהם ואת הנגישות שלהם אל בני נוער בסיכון, כי בני הנוער רוצים לדווח, בני הנוער מדווחים בעצמם על קיום של פגיעות.
רועי חומרי: פגיעות מיניות, אנחנו מדברים על דיווח עצמי של בני נוער, לא פניה למרכזת סיוע.
רועי חומרי: אחד מחמישה אצל נערים ואצל נערות, גם בדתי, גם בערבי וגם בציבור הכללי מדווחים על זה שהם חוו פגיעה מינית, רצף כזה או אחר, והם פשוט לא באים לדווח כי אין להם למי, כי הם לא חושבים שיש פניות בקרב גורמי המקצוע שנגישים אליהם.
רועי חומרי: הם לא תופסים אותם כפנויים והאחריות שלנו כמבוגרים לעשות את התהליכים האלה.
רועי חומרי: נעמי דיברה על תהליכי חיבור בין חינוך לא פורמלי, לרווחה, לחינוך הפורמלי.
רועי חומרי: צריך להסתכל על המציאות בפנים ולהגיד שבקרב הציבור החרדי אין כמעט מערכות חינוך בלתי פורמליות, אין כמעט את הקשרים האלה.
רועי חומרי: הם לא קיימים.
רועי חומרי: אנחנו מדברים פה על המצ'ינג.
רועי חומרי: המצ'ינג, רבותיי, הוא סוגיה אחת בתוך תהליך של רשויות מוחלשות שלא מצליחות לממש משאבים.
רועי חומרי: לרשויות מוחלשות יש מראש פחות מבנים, יש להם מראש פחות משאבים, יש להם המון פעמים גורמים חיצוניים כמו חשב מלווה, מועצה קרואה, כל התהליכים של ההתקשרות החוזית בכלל עוד לפני המצ'ינג, אם יש תקציב או אין תקציב.
רועי חומרי: לייצר את ההתקשרות, הם ממילא מהווים חסמים, וכל הדברים האלה, לצערי לא עסקנו בהם ואלה דברים שאנחנו כמדינה, אתם כמדינה, חברי הכנסת, אני מצטער שאין פה גם נציגים של האוצר, צריכים לתת את הדין.
רועי חומרי: רציתם מאוד להעצים את הרשויות המקומיות אבל רשויות חוזרות ואומרות שאין להן את הכוחות, ומי שנפגע זה בני הנוער וצעירים ועוד אוכלוסיות מוחלשות.
רועי חומרי: אוכלוסיות חרדיות וערביות הן אוכלוסיות מוחלשות המון פעמים במכפלות, בטח בני נוער בסיכון.
רועי חומרי: קשרו את ידי משרד הרווחה.
רועי חומרי: הם אומרים, אתם חייבים לתת מצ'ינג גורף בלי שום אינדיקציות, בלי כמעט עצמאות, בלי כמעט גמישות, והרשויות לא מממשות.
רועי חומרי: בואו נבדוק בבקשה אם אדוני יכול לבקש, כמה כספים ממומשים ויוצאים באמת בפועל.
רועי חומרי: לא כמה הקצו אלא כמה מימשו וכמה חזרו חזרה למשרדים.
רועי חומרי: הדברים אלה מהווים בעייתיות מאוד גדולה.
יוסף ג'בארין: יש לך נתונים לגבי ההשפעה של המצב הכלכלי?
יוסף ג'בארין: תוכניות שלא מופעלות בגלל היעדר יכולת כלכלית לעשות את זה, בין אם זה מצ'ינג, בין אם זה דברים אחרים?
יוסף ג'בארין: יש נתונים כאן?
רועי חומרי: לי אין את הנתונים מסודרים בפניי.
רועי חומרי: אני יכול להגיד שמבין הרשויות הערביות שגברת אלול מסרה מקודם, אני מנסה לייצר את ההתקשרות כמישהו שהוא מוכר כמפעיל מטעם משרד הרווחה.
רועי חומרי: מתוך כל אותן רשויות ערביות שהוקצו להן המשאבים, ואנחנו נרצה עוד שנייה גם לדבר על איך הוקצו המשאבים ועל החשיבה המקצועית ועל ההתאמה התרבותית, נכון להיום חתום חוזה רק עם רשות אחת.
רועי חומרי: כל שאר הרשויות, נצרת, אום אל פאחם, כפר קרע, מסיבות כאלה ואחרות עדיין לא הצלחנו להגשים את הנושא של ההתקשרות החוזית.
יוסף ג'בארין: איזה שירותים?
רועי חומרי: שירותים של הפעלת ניידת איתור של משרד הרווחה.
רועי חומרי: הם קיבלו את המשאבים.
רועי חומרי: הידיים של המשרד מצד אחד קשורות, אבל גם הידיים של הרשויות קשורות ומי שנפגע זה בני נוער שלא מאותרים.
רועי חומרי: זה בני נוער שאנחנו אחר כך פוגשים בשירותים שלנו שנמצאים בערי המטרופולין כשהם כבר במצב מדורדר פי כמה וכמה.
יוסף ג'בארין: דיברת נגיד על אום אל פאחם.
יוסף ג'בארין: זה בעיקר קשיים כלכליים?
יוסף ג'בארין: איפה המחסומים?
רועי חומרי: החסמים הם גם ביכולת לייצר מצ'ינג.
רועי חומרי: אני לא יודע ספציפית על רשות כזו או אחרת אבל כשבא חשב מלווה ואומר, זה לא זז עד שאין לי את הכסף, כשכל מנגנון התשלום עובד על זה שהרשות קודם כל תוציא את הכסף ואז תקבל את ההחזר, ברמה התזרימית זה מעמיס על הרשות המקומית.
רועי חומרי: כל הדברים האלה יוצרים חסמים וזה דברים לא שמשרד הרווחה קבע, זה האוצר קבע למשרד הרווחה איך זה הולך להיות מופעל.
יוסף ג'בארין: חבל, כי אלה דברים פתירים.
יוסף ג'בארין: ממש חבל.
רועי חומרי: מאוד פתיר ולצערי תקוע.
רועי חומרי: עוד כמה נקודות, ברשותך, ואז אני אשמח להעביר את רשות הדיבור לחליל.
רועי חומרי: בתוך קהילות שחיות ברשויות מעורבות, ערים מעורבות כמו עכו, כמו רמלה, כמו קריית גת, התקציבים לקהילות החרדיות והערביות כלואים ברשות.
רועי חומרי: אני אגיד בלשון עדינה שלא תמיד הקהילות האלה עומדות בראש מעייניה ומי שיש לו את השליטה לגבי כמה משאבים יופנו זה למנגנונים שנשלטים על ידי ראש העיר.
רועי חומרי: יש אמנם מנגנונים צבועים, אבל למשל אם ברמה התקציבית לאותה קבוצה לא היה מספיק כוח בשביל לבטא את האינטרסים שלה, אז לא יהיה מצ'ינג לנוער חרדי לדוגמא.
רועי חומרי: לא יהיה מצ'ינג לנוער חרדי, לא יופעל מענה.
רועי חומרי: שנתיים-שלוש לוקחים להם את תקציבי הנוח"ם חזרה.
רועי חומרי: רשות שלא מממשת תקציבי נוח"ם אחרי מספר שנים, לוקחים אותם חזרה, מעבירים אותם לרשות אחרת.
רועי חומרי: צריך גם לתת את הדעת על מה קורה לקהילות ערביות וחרדיות שחיות ברשויות מעורבות.
רועי חומרי: אני אשמח שחליל ימשיך אותי מכאן, ברשותך אדוני.
יוסף ג'בארין: לגבי הנקודה האחרונה, זה בהחלט נקודה חשובה ואני מודע למגבלות הדיון כשזה רק ברמה של הרשויות.
יוסף ג'בארין: אני חושב שנכון לקיים דיון מיוחד לגבי הרשויות המעורבות היהודיות-ערביות, אז אנחנו רושמים לנו שבאמת אולי נקיים דיון ממוקד ברשויות המעורבות, ככה שנוכל לקבל תמונה יותר טובה.
יוסף ג'בארין: חליל חומיידי איתנו?
חליל חומיידי: כן, תודה אדוני היושב-ראש.
חליל חומיידי: בנוסף לנקודות שחברי רועי העלה באמת על כל הקשיים הביורוקרטיים, התקציבים מול הרשויות, אני רוצה להתייחס לפני שאני ניגש לתת איתור, דווקא למקומות, ועלו פה שתי שאלות.
חליל חומיידי: יש את מי שמאותרים כבר ויש בעצם מחסור במענים.
חליל חומיידי: אני רוצה להתייחס דווקא לנקודה שיש מענים ועל התאמה של המענים האלה, על החשיבה בעצם של המענה הזה מראש ביחס לאוכלוסייה שבעצם אמורה לקבל את המענה הזה.
חליל חומיידי: ההנחה הרווחת כיום היא שברגע שיש אנשי מקצוע ערבים שמפעילים שירות מסוים, הוא כבר מונגש, הוא מונגש תרבותית, הוא מונגש שפתית, ואני אקח פה אפילו את הדוגמא שאנחנו עסקנו בה כרגע, של הניידות איתור.
חליל חומיידי: ניידות איתור, כמו שגברת אלין וכמו שרועי דיבר, הוא מודל שעובד בהרבה רשויות מקומיות, שמאתר נערים ברחוב, בפארקים, במרחב הציבורי.
חליל חומיידי: זה מודל שעל פניו אנחנו אומרים, המשרד מקצה תקציב לניידות בחברה הערבית, רק שאין מרחב ציבורי ברשויות הערביות, אין פארקים, אין איזושהי התייחסות תרבותית בשלב של התכנון ושל הבניה של המענה, אין מעורבות של אנשי מקצוע ערבים מהקהילה או בכלל אנשי מקצוע שהם לאו דווקא מהקהילה עצמה.
חליל חומיידי: זאת פגיעה אנושה בעצם ואז עולה הטענה של אי-צריכה של מענים.
חליל חומיידי: אי-צריכה של מענים היא רק מתייחסת להתאמה של המענה הזה מראש, האם זה מענה שהיום בני נוער ערבים וילדים ערבים ונערות ערביות יכולות לצרוך אותו או לא לצרוך אותו.
חליל חומיידי: זה מעגל קסמים.
חליל חומיידי: הרשות לא מצליחה לגייס נערות עבור מרכז אל אנואר או מרכז אחר.
חליל חומיידי: לא צורכים את המענה הזה.
חליל חומיידי: הבניין יושב באמצע הכפר, אף אחד לא ניגש אליו.
חליל חומיידי: השלב הזה, אני חושב שזה אחת הנקודות החשובות שאנחנו צריכים לדבר עליהן ותיכף נתייחס אליה גם בהקשר של תת איתור.
חליל חומיידי: המעורבות של אנשי המקצוע, ופה אני מתייחס גם לחברה החרדית, לאנשי מקצוע חרדים ואנשי מקצוע ערבים, לא בשלב של ההפעלה.
חליל חומיידי: השלב של ההפעלה זה כבר שלב שבעיננו הוא מאוחד מדי, אלא בשלב התכנון, בשלב של המיפוי, בשלב של הקריטריונים, האם שבעת המדדים של התקון, האם הם תואמים את החברה הערבית?
חליל חומיידי: האם הם מדדי תקון נוספים שאנחנו לא פוגשים אותם במקום אחר?
חליל חומיידי: זו איזושהי מעורבות בבסיס העבודה מול החברה הערבית והחברה החרדית.
יוסף ג'בארין: חליל, איפה זה צריך לקרות?
יוסף ג'בארין: בעצם אתה מפנה את זה גם למשרד הרווחה וגם למשרד החינוך, שכבר בשלב הראשון לערב אנשי מקצוע, שלצערי לפעמים אין מספיק ייצוג לשתי החברות בתוך משרדי הממשלה, אז אתה אומר שצריך לפנות לגורמי מקצוע בתוך החברה ולערב אותם בקריטריונים ובמתווה שרוצים להפעיל.
חליל חומיידי: נכון, כי מה שקורה בדרך כלל זה שאנחנו לוקחים בעצם מענים שהם קיימים בחברה הכללית ובחברה היהודית ומנסים בעצם דרך גורם מפעיל או דרך אנשי מקצוע ערבים להפעיל אותו בתוך יישובים ערבים.
חליל חומיידי: לפעמים זה צולח, לפעמים זה לא צולח.
חליל חומיידי: אנחנו מדברים על שירותים בתוך הקהילה, לאו דווקא על שירותים שהם חוץ-ביתיים, שזה כבר סיפור אחר.
חליל חומיידי: שירותים בתוך הקהילה הם בהכרח צריכים לעבוד בתאום ובסנכרון ובהרמוניה עם הקהילה שבה השירות הזה עובד.
חליל חומיידי: זאת הנקודה הראשונה.
חליל חומיידי: ביחס לנקודה סביב האיתור, איתור זה דיסציפלינה, זה תחום ידע, זה לא רק סביב מילוי טפסים וסביב למידה של קריטריונים.
חליל חומיידי: הרי איתור הוא איתור אקטיבי, הוא לא רק האיתור הפסיבי.
חליל חומיידי: בשביל שאנחנו נצא לאתר בני נוער וצעירים, אנחנו צריכים ללמוד את תחום הידע הזה.
חליל חומיידי: זה תחום ידע ופרקטיקה שאין אותה היום בחברה הערבית בצורה מספקת, אם בכלל.
חליל חומיידי: בעיניי אחד הדברים שאנחנו צריכים בשביל להעלות בעצם את אחוזי האיתור זה להכשיר אנשי מקצוע לאתר, והשאלה לאתר היא קודם כל איפה הנערים נמצאים.
חליל חומיידי: הנערים נמצאים בין היתר גם בתוך המערכות הפורמליות ששם אני חושב שכן מצליחים באיזשהו אופן לאתר או למפות, אבל הם גם נמצאים ברחוב, הם גם נמצאים בבתים והם נמצאים הרבה מאוד ברשת.
חליל חומיידי: אנחנו בעמותת עלם, יש לנו תוכניות איתור בתוך הרשת.
חליל חומיידי: לצערי כרגע התוכניות האלה זה בעצם אלגוריתם שהוא שפתי והוא מתבטא כיום אך ורק על השפה העברית.
חליל חומיידי: בשביל להמיר את זה ולהעתיק את זה ולפתח את זה לאיתורים בשפה הערבית, זה דורש בעצם עוד משאבים שכרגע לצערי גם בתקופת הקורונה, לעמותה אין כרגע את המשאבים האלו.
חליל חומיידי: נערים, נערות, ילדים צעירים וצעירות גם ערבים, אני שומע הרבה גם על ההתפתחות ופיתוח של התחום של הדיגיטל בתוך החברה הערבית.
חליל חומיידי: אנחנו תמיד מבינים שבני נוער הם כמה צעדים קדימה מאיתנו.
חליל חומיידי: הם כבר שם.
חליל חומיידי: הם כבר בתוך הדיגיטל.
יוסף ג'בארין: מי המפתח של התוכניות הללו?
יוסף ג'בארין: זה גורמים פרטיים או שזה תוכניות שפותחו ברשויות?
חליל חומיידי: תחום האיתור בעצם בעלם וגם רועי ירחיב על זה, זה תחום שהתפתח בתוך עלם.
חליל חומיידי: ספציפית החלק של האיתור התפתח ומפותח בתמיכה בעצם של הקרן לילידים ונוער בסיכון של ביטוח לאומי.
חליל חומיידי: אנחנו שואפים לפתח את השירות הזה גם לחברה הערבית.
חליל חומיידי: כרגע לצערי מהסיבות שהזכרתי, הוא לא פועל, אבל בעצם אני בא לסכם את הנקודה הזאת, א', על הכשרה של אנשי מקצוע לבוא לאתר, לא רק כאיתור פסיבי שפונים אלינו אלא כאיתור אקטיבי, לצאת החוצה, להתאים את המענים מראש ולא רק בשלב ההפעלה כי בשלב ההפעלה אנחנו נדע להסביר מאוד טוב את הכישלון למה זה לא עבד.
חליל חומיידי: בעיניי המעורבות של אנשי מקצוע ערבים מהקהילה הערבית, מהחברה הערבית צריך להיות בשלב של הפיתוח, בשלב של התכנון, בשלב של הבניה וכך אולי אנחנו נצליח, כי אין ספק שיש תת איתור היום בחברה הערבית של ילדים ובני נוער.
חליל חומיידי: נקודה אחרונה ברשותך אדוני היושב-ראש.
חליל חומיידי: בעלם חלק מאוד גדול מבני הנוער והצעירים והצעירות הערביים שאנחנו פוגשים, אנחנו פוגשים דווקא מחוץ ליישובים הערבים.
חליל חומיידי: אני אקח דוגמא שממחישה בעצם את הסיפור הזה.
חליל חומיידי: בתחום קצה ונערות בעמותת עלם, זה תחום שמפעיל שירותים גם עבור בני נוער וצעירים בזנות וגם חסרי בית, בעצם 40% ממי שצורך את השירותים האלו הם בני נוער וצעירים ערביים, שזה שירותים שהם לא ייעודיים לחברה הערבית.
חליל חומיידי: כשאנחנו באים גם לחפש ולאתר איפה בני הנוער הערביים, הם בכל מקום, הם לא רק בתוך היישובים הערביים.
חליל חומיידי: שירות עבור בני נוער ערביים לא צריך לשבת בהכרח באום אל פאחם או בנצרת, הוא יכול לשבת גם בלב תל אביב.
חליל חומיידי: בני נוער ערבים נמצאים גם שם.
חליל חומיידי: הם נמצאים בכל מקום, אז לצאת מההנחה שבשביל לאתר בני נוער וצעירים ערביים אנחנו צריכים לפנות אך ורק לפנים החברה, לתוך היישובים הערביים.
יוסף ג'בארין: תודה רבה גם לחליל, גם לרועי.
יוסף ג'בארין: אנחנו אמורים גם להיפגש עם עלם.
יוסף ג'בארין: עוד לא הספקנו לעשות את זה.
יוסף ג'בארין: בעקבות השיחה אתכם עכשיו, אין ספק שאנחנו נצטרך לקבוע בהקדם ולהעמיק עוד יותר בנושאים החשובים שהעליתם.
יוסף ג'בארין: נעקוב אחרי זה ונתאם בהקדם.
יוסף ג'בארין: משרד חינוך, עלו נושאים מאוד חשובים בסוגיית האיתור והאחריות של המשרד להעביר את המידע גם הלאה אל תוך רשויות הרווחה, ועלתה סוגיה באיזה מידע קיים סנכרון.
יוסף ג'בארין: הספקנו לשמוע שיש בעיה ויש קושי בתאום בין הגורמים השונים בעיקר במעבר בין משרדים.
יוסף ג'בארין: משרד החינוך, אילן שמש.
אילן שמש: אשמח להתייחס לדברים שנאמרו.
אילן שמש: משרד החינוך, במיוחד האגף שאני סגן מנהל האגף הזה, זה נקרא חינוך ילדים ונוער בסיכון, עיקר העשייה שמנו בתחום של מניעת נשירה וטיפול בנושרים.
אילן שמש: כבר נאמר לפני כן שהתחלת ההתדרדרות, בהחלט אפשר לראות אותה בתוך מערכות החינוך כי הילדים נמצאים שם.
אילן שמש: המשרד משקיע המון.
אילן שמש: אני יכול לדבר על הנושא הזה של נשירה סמויה ונשירה גלויה.
אילן שמש: המספרים כפי שידוע לכם, הולכים וקטנים.
אילן שמש: דרך אגב, בחברה הערבית שהייתה בולטת בנשירה גלויה, הם כבר הצליחו חוץ מאשר קבוצות כמו הבדואים בדרום וכן הלאה, ממש להדביק את החברה היהודית במניעת הנשירה.
אילן שמש: אני יכול להראות לכם רק דוגמא אחת נוספת שהמשרד השקיע דווקא ספציפית בנושא הזה של מניעת הנשירה בחיזוק החבר'ה החלשים שנמצאים בנשירה סמויה, זה שבשלוש השנים האחרונות פתחנו באגף 300 כיתות של מב"ר ואתגר, כיתות ייחודיות כדי למנוע נשירה של ילדים שהיו נושרים.
אילן שמש: המשרד משקיע המון בנושא הזה.
אילן שמש: אני דווקא רוצה להתייחס לאוכלוסיות שבסופו של דבר זקוקות לשירותי הרווחה בנוסף לשירותי החינוך.
אילן שמש: אני חושב שזה אחד הנושאים החשובים, כי זה לא רק לאתר אותם, זה גם לחבר אותם.
אילן שמש: דווקא בנושא של האוכלוסיות שלפי חוק אתה חייב לדווח וחייב להעביר את המידע לשירותי הרווחה או לשירותי משטרה לפעמים, יש נהלים מאוד מסודרים במשרד החינוך וזה נעשה.
אילן שמש: נערות בסיכון ברמות כאלה ואחרות, ניסיונות אובדניים, כל דבר שבו מדובר בחוק, המשרד מאוד מנוהל נכון ויש ברשויות המקומיות תמיד את הקשר עם האדם הנכון ושירותי הרווחה כדי להעביר את המקרה או את אותו ילד או ילדה שזקוקים לשירות של הרווחה.
אילן שמש: מהבחינה הזו אני חושב שהמשרד די מתנהל נכון.
אילן שמש: יש הוראות ברורות מאוד למנהלי בתי הספר, למחנכות הכיתות מבחינת לדווח באותם ילדים שנמצאים בסיכון, על תופעות מאוד מוגדרות החל מניצול מיני, פגיעה מינית, אלימות במשפחה.
אילן שמש: אני רוצה להגיד שהבעיה היותר קשה היא דווקא בשירותים המשותפים.
אילן שמש: השירותים המשותפים הם מאוד חיוניים כי מתברר שהרבה מאוד ילדים זקוקים לשירותים בתוך מערכת החינוך.
אילן שמש: ישנם הרבה מאוד דברים שאנחנו בתוך מערכת החינוך זקוקים לשירותים של הרווחה, וזה שלא להעביר את הילד לקבל את הטיפול של הרווחה, אלא השירותים של הרווחה נזקקים על ידי אותם ילדים החל מילדים שהעוני בבית הוא כזה שאין להם אוכל והם מגיעים לבית ספר בלי לאכול.
אילן שמש: אני יכול להגיד לך שמשרד החינוך מכל כיוון מנסה לתת מענים כאלה באמצעות עמותות, באמצעות הסכמים, באמצעות גיוס תקציבים ייחודיים או בכל דרך אחרת כדי לתת את המענים לילדים האלה שאלה מענים של רווחה.
אילן שמש: דרך אגב, קרוב ל-300,000 נערים ונערות וילדים מקבלים שירותים של האגף.
אילן שמש: זה בכיתות מב"ר, כיתות אתגר, בכיתות תל"ם ובמרכזי חינוך טכנולוגיים, מח"טים וכמובן בקידום נוער וכדומה.
אילן שמש: דווקא בגלל הקורונה התברר שבגלל שסגרו את בתי הספר, פתאום ילדים היו זקוקים למזון כי הם היו מקבלים את זה בבית, הם היו מקבלים את זה בבית הספר.
אילן שמש: לרוב הילדים מי שסיפק את המזון, למעשה המשפחות העניות, אלה היו שירותי הרווחה ברשויות.
אילן שמש: אנחנו הוספנו לשירותי הרווחה עוד 4,000 ילדים כאלה שלמעשה לא היו מזוהים אם בדרך כלל אכלו בבית הספר.
אילן שמש: יש לנו שיתופי פעולה יפים בהרבה מאוד רמות עם שירותי הרווחה.
אילן שמש: נתחיל בלמעלה מ-400 מועדוניות לילדים בסיכון.
אילן שמש: הילדים שנמצאים שם הם כולם למעשה מאותרים ומקבלים שירותים משותפים של הרווחה ושלנו.
יוסף ג'בארין: איך בפועל זה קורה?
יוסף ג'בארין: מה הנוהל כאן?
יוסף ג'בארין: הרי הפונקציה המקצועית בתוך משרד החינוך זה יועצים חינוכיים, קב"סים ואני מניח אולי גם פסיכולוגים.
יוסף ג'בארין: יש ישיבה מסודרת כל שבועיים, כל חודש עם נציגי הרווחה ברשות המקומית או שנציגי הרווחה מגיעים לבית הספר ומקבלים עדכונים?
יוסף ג'בארין: איך המערכת הזו עובדת בפועל?
יוסף ג'בארין: החוליה המקשרת קצת חסרה לנו בדיון הזה.
אילן שמש: החוליה המקשרת היא תמיד האנשים שנמצאים בקשר עם אותם ילדים או אותן משפחות.
אילן שמש: כל יועצת בית ספר, יש לה את מספר הטלפון.
אילן שמש: היא גם בקשר עם עובדת הרווחה באותה רשות.
אילן שמש: זה הקשר הראשוני הבסיסי המחייב גם כדי להעביר ילדה או ילד שזקוק לשירות של הרווחה אבל גם כדי להתייעץ כשיש מקרה קיצון בבית הספר או כל דבר אחר, יש עם מי לדבר.
אילן שמש: אני רוצה להגיד לכם אפילו יותר מזה.
אילן שמש: מנהלי בתי ספר, רכזי שכבות, החיבור הזה חייב להיות שיטתי, לאורך זמן, בלמידה משותפת, במפגשים ולהכיר אחד את השני.
יוסף ג'בארין: לכם יש פיקוח על הדבר הזה, אם הוא קורה, לא קורה?
יוסף ג'בארין: מי אמור לפקח על הפעילות של מנגנון התאום הזה?
אילן שמש: אני יכול להגיד לך שזה נעשה בכמה רמות: יש את הרמה הישירה שנעשית בתוך הרשויות המקומיות או בתוך מערכות החינוך.
אילן שמש: מהבחינה הזו זה מפוקח על ידי מנהל המסגרת.
אילן שמש: מנהל בית הספר חייב לדאוג לזה.
אילן שמש: זה מחויב אפילו על פי חוק ויש נהלים מאוד מסודרים במשרד הזה.
יוסף ג'בארין: אני שומע מי צריך להיות אחראי.
יוסף ג'בארין: קצת מדאיג אותי האם זה קורה בפועל, האם יש מנגנון של פיקוח, של תאום?
אילן שמש: חד משמעית כן.
אילן שמש: המנגנונים זה ברמה ישירה ברשויות, ברמה המחוזית וברמה הארצית.
אילן שמש: לפעמים זה יותר טוב, לפעמים זה פחות טוב.
אילן שמש: בטח ברמה המחוזית זה מורכב יותר כי מתחלפים אנשים, וגם ברמה הארצית וצריך כל הזמן לשמר את זה.
אילן שמש: יש תקופות שזה יותר, יש תקופות שזה פחות אבל זה חייב להיות כל הזמן.
יוסף ג'בארין: גם מבקר המדינה התייחס לזה שיש בכל זאת תת איתור ברור בעניין הזה ויש כנראה ילדים ותלמידים שנופלים בין הכיסאות ולכן לא מאותרים ולא מקבלים את המענה, לכן השאלה העיקרית שאנחנו מנסים לבחון אותה, איך משפרים את המצב, איך בכל זאת נוכל להגיע לשיעור יותר גדול של ילדים ונערים ונערות במצוקה.
יוסף ג'בארין: כנראה שבכל זאת יש כאן קושי ולכן מבקר המדינה מדבר על איתור לקוי וחסר שצריך לטפל בו.
יוסף ג'בארין: השאלה מה אחריות המשרד איך לטפל, איך לקדם את העניין הזה?
אילן שמש: אני יכול להגיד שתמיד יש כאלה שנופלים בין הכיסאות, תמיד ישנם כאלה שלא מאותרים ואני חושב שהדוגמא הטובה היא עמותת עלם והגופים הוולונטריים ועוד עמותות, דרך אגב, שעוסקות בנושאים האלה, שמצליחים מדי פעם לאתר כאלה שנופלים בין הכיסאות.
אילן שמש: לא תמיד המידע מגיע למורה, למחנכת, ליועצת.
אילן שמש: הרבה פעמים זה מגיע להורים ואז ההורים הופכים להיות מקור המידע והם פונים.
אילן שמש: הסוגיה של האיתור היא סוגיה מורכבת שצריכה לקבל מענים רבגוניים.
אילן שמש: זה לא רק שהמורה חושדת, מעבירה שם.
אילן שמש: זה לא עובד ככה.
אילן שמש: אתה חייב להגיע לכל אותם מקורות.
אילן שמש: אתן לך דוגמא.
אילן שמש: אחד הגורמים שמשתף זה דווקא החברים של הילדים או אינפורמציה מילדים אחרים.
אילן שמש: אתה חייב לפעול בכל הכיוונים כדי לאתר.
אילן שמש: השאלה השנייה היא האם יש לך אחר כך מה לעשות אם איתרת, ואני אומר שוב, דווקא במקרה הקיצון, על פי חוק יש אל למי לפנות.
אילן שמש: שירותי הרווחה קיימים.
אילן שמש: לא תמיד אנחנו מרוצים.
אילן שמש: אני חושב שאנחנו צריכים יותר לעשות שיתופי פעולה של שירותים משותפים, להתאים מסגרות משותפות.
אילן שמש: דרך אגב, יש לנו הרבה כאלה אבל לא מספיק.
אילן שמש: ממש לא מספיק.
אילן שמש: השירותים המשותפים נותנים לא רק את האיתור אלא גם את האפשרות לספק את השירות שאותו ילד או ילדה צריכים.
יוסף ג'בארין: לא הרגעת אותנו עם האמרה שתמיד יהיו ילדים ונערים שלא יאותרו.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שצריך לרענן את הנהלים, יכול להיות שצריך אולי לעבוד יותר עם אנשי המקצוע האחראים לספק את הנתונים.
יוסף ג'בארין: אנחנו עכשיו מתמקדים בסוגית האיתור, רוצים קודם כל להגיע לנוער הזה, לדעת על קיומו והמעבר אחר כך יהיה איך להבטיח מענים.