GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אימאן ח'טיב יאסין: במהלך מערכות הבחירות בשנה האחרונה הייתי וחייתי שם ימים שלמים והתוודעתי עוד יותר לטרגדיה האנושית ולרמיסת זכויות אדם באופן בסיסי בלי להבדיל בין ילד לאישה, לגבר, לזקן.
אימאן ח'טיב יאסין: אני מסכימה עם כל מה שאמר חברי וואליד אבל אני רוצה להוסיף עוד.
אימאן ח'טיב יאסין: כאילו שאנחנו חושבים שיש ילדים מוסעים, שזה בכלל נוגד גם לנהלים של הסעת ילדים, בדרכים הלא-דרכים שנוסעים בהם הילדים, לתנאים שלומדים בהם בתוך הכיתות עצמן.
אימאן ח'טיב יאסין: שלא נחשוב לרגע שהאוטובוס עומד מול הבית והילד עולה לאוטובוס להסעה.
אימאן ח'טיב יאסין: אל לנו לחשוב שזה המצב הטבעי, הנורמלי, שמדובר בהסעת ילדים, אז הילד יוצא מקסימום עשרה מטרים מהבית, 50 מטר, עומד על המדרכה בתוך תחנה, האוטובוס עומד, הילד עולה, אוטובוס ממוזג והכול טוב ויפה.
אימאן ח'טיב יאסין: חבריי, זה לא המצב בנגב, זה לא המצב ביישובים הלא מוכרים בדרום.
אימאן ח'טיב יאסין: שלא נחשוב שההסעות האלה עובדות לאורך כל השנה.
אימאן ח'טיב יאסין: בכל ימי הגשם הילדים לא עולים להסעות.
אימאן ח'טיב יאסין: איך שאמרה לי אחת האימהות, אני רוצה את הילד שלי חי.
אימאן ח'טיב יאסין: שלא ילמד כל החורף אבל שיישאר בחיים, כי היא חוששת כשהיא שולחת אותו מאות מטרים מהבית הלא-בית אבל מהבית, עד לאוטובוס.
אימאן ח'טיב יאסין: יש שיטפונות ויש ואדי וכל מיני דברים שיכולים לסחוב גם את הילדים הקטנים, ופה אנחנו מדברים על ילדים ממש קטנים בני 3 עד 5, אז אני חושבת שהעניין, כבוד היו"ר וחברי וואליד, לא עניין של תקציבים.
אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים את זה.
אימאן ח'טיב יאסין: זה עניין של מדיניות, זה עניין של הכרה.
אימאן ח'טיב יאסין: אם המדינה רוצה באמת לתת תשובות, היא יכולה לתת.
אימאן ח'טיב יאסין: עובדה קיימת, בסביבה יש עוד יישובים מסוג אחר וכולם לומדים בתנאים הכי מרווחים ודווקא נותנים להם הכי טוב כדי לעודד עוד הגירה פנימית לשם.
יוסף ג'בארין: תודה חברת הכנסת יאסין.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת סלאח.
סונדוס סאלח: ברכות על הדיון החשוב מאוד.
סונדוס סאלח: יש לי קודם כל שאלה לממ"מ לגבי הנתונים שנאספו, האם זה כולל שנת הלימודים הנוכחית?
יוסף ג'בארין: כן, 2020.
סונדוס סאלח: זה כולל עד איזה חודש?
סונדוס סאלח: עד קורונה, לפני הקורונה?
אתי וייסבלאי: זה כל שנת הלימודים.
סונדוס סאלח: עד מרץ?
אתי וייסבלאי: עד סוף שנת הלימודים.
אתי וייסבלאי: ילדים שהיו רשומים בתחילת שנה נשארו רשומים.
סונדוס סאלח: זה מה שאני רוצה להגיד לכם, שהרישום מטה לא בהכרח מנבא את המציאות הקיימת.
סונדוס סאלח: זה שהתלמיד נרשם, זה לא אומר שהוא קיים במערכת.
סונדוס סאלח: כבוד היושב ראש, זה שהוא רשום לשנת הלימודים, זה לא אומר שהוא תלמיד סדיר ומגיע לבית הספר, ועל זה אנחנו צריכים לבקש נתונים, על נוכחות תלמידים אלה בתוך בתי הספר.
סונדוס סאלח: אני יודעת שיש נשירה באמצע השנה, בסוף השנה, שהיא עוד יותר מדאיגה מהשתלבות התלמידים האלה, אז אם אפשר כבוד היושב ראש לבקש את הנתונים של שנת הלימודים הנוכחית לאורך השנה ולא רק מתחילת השנה, כי זה נתון לא פחות מדאיג.
סונדוס סאלח: הזכות לחינוך שווה לכולם, כנראה לא מנת חלקם של הילדים בנגב וזה כתוצאה ממדיניות, וזו לא מקריות וזה קשור לכל התשתיות, לכל התחומים ולא רק בתחום אחד.
סונדוס סאלח: זה מזכיר לי שהיה מבצע לשלוח סיוע למשפחות בנגב והבאנו לאיזושהי משפחה חלב ואז צחקה האימא, אין לי מקרר איפה לשים את החלב.
סונדוס סאלח: בדומה לזה, כדי להגיע לבית הספר צריך לפתח תשתיות שיסייעו לתלמידים האלה להגיע לבתי הספר.
סונדוס סאלח: צריך ארגון, צריך תוכנית כוללנית לכל התחומים כדי שהתלמידים האלה יהיו בבתי הספר.
סונדוס סאלח: תלמידים בנגב שהם לא נמצאים בבתי הספר, הם נמצאים תרתי משמע בסכנת חיים.
סונדוס סאלח: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אבו שחאדה.
סמי אבו שחאדה: כבוד היושב ראש, תודה רבה על הדיון הבאמת חשוב הזה.
סמי אבו שחאדה: אני חושב שאנחנו קיבלנו נתונים חלקיים שלא יכולים לעזור לנו לראות את כל התמונה.
סמי אבו שחאדה: השאלה אם יש בעיה בחינוך בנגב?
סמי אבו שחאדה: השאלה היא כמה ילדים יהודים בנגב הם באותו מצב?
סמי אבו שחאדה: כמה ילדים יהודים בנגב צריכים לנסוע כל כך הרבה קילומטרים בשביל להגיע לגן?
סמי אבו שחאדה: כמה ילדים יהודים בנגב, אין להם תשתית, ההסעה לא יכולה להגיע ליד הבית כי אין כביש לבית?
סמי אבו שחאדה: כדי להשלים את כל התמונה, אחרת, אם אין ליהודים את אותה בעיה ואותם גופים מתכננים את הנגב וליהודים אין את הבעיה ולערבים יש את הבעיה, אז זה לא רק עניין של חינוך.
סמי אבו שחאדה: כנראה שיש פה גזענות, כבוד היושב ראש, אחרת אי אפשר להבין את זה.
סמי אבו שחאדה: איך נבין שגם לילדים המרוחקים בנגב יש פתרונות לצרכי החינוך של הילדים ולילדים הערבים אין?
סמי אבו שחאדה: המתכננים לא ידעו שלערבים גם צריך חוק חינוך חובה?
סמי אבו שחאדה: איך אפשר להבין את זה?
סמי אבו שחאדה: אני חושב שאנחנו לא קיבלנו תמונה מלאה.
סמי אבו שחאדה: אני חושב שהממ"מ היה צריך לשים לנו את התמונה בכלל של הילדים בנגב כדי לראות כמה התמונה הזאת היא תמונה מכוערת וכמה גזענית היא המערכת וכמה לא רואים את הערבים.
סמי אבו שחאדה: אני באמת לא מסוגל להבין איך אפשר.
סמי אבו שחאדה: דרך אגב, לפי הקצב המדהים של ההתפתחות של משרד החינוך בעניין מציאת הפתרון, אם האוכלוסייה הערבית בנגב תפסיק להביא ילדים לעולם בשנים הקרובות, למספר הקיים יהיה פתרון בעוד עשור.
סמי אבו שחאדה: אנחנו מדברים פה על העניין של הגנים.
סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך שאתה צריך ללמד בכיתה א'.
וליד טאהא: אנחנו צריכים להתחיל מייד לא להביא ילדים.
סמי אבו שחאדה: כדי שבעוד עשור יהיה פתרון לאלה שקיימים במערכת.
סמי אבו שחאדה: מה יקרה?
סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך שאתה צריך לקבל אותם בכיתה א' והם הפסידו שתי שנות לימוד, מה תעשה איתם?
סמי אבו שחאדה: איך תמשיך את החינוך של הילדים האלה?
סמי אבו שחאדה: זה דבר שיהרוס אותם בכל מערכת החינוך.
סמי אבו שחאדה: הם מפסידים שתי שנות לימוד בגלל שהם נולדו במדינת ישראל לגזע הלא נכון.
סמי אבו שחאדה: אם הם היו נולדים לגזע הנכון שזה הגזע היהודי, לא הייתה להם את אותה בעיה.
סמי אבו שחאדה: אולי אנחנו צריכים לחשוב, אולי צריך לרשום אותם?
סמי אבו שחאדה: אבל הבעיה גם איך תרשום אותם כיהודים?
סמי אבו שחאדה: הם לא נולדו לאימא יהודייה.
סמי אבו שחאדה: אנחנו שמים את הילדים האלה במצב שהמערכת הופכת אותם מכל הכיוונים ואין איזשהו פתרון סביר בגלל זלזול וגזענות.
סמי אבו שחאדה: אני באמת מבקש שיהיה לנו גם נתונים ותמונה מלאה לגבי כל הילדים בנגב בפעם הבאה כשאנחנו באים לדבר על הילדים הערבים, כדי שאולי חברי הכנסת היהודים גם יחשבו שיש פה אישיו ואולי גם ידחפו בכיוון הנכון.
סמי אבו שחאדה: תודה.
יוסף ג'בארין: תודה חבר הכנסת אבו שחאדה.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, תושב הנגב בעצמך, אתה מלווה את הנושא הזה בשנים האחרונות בוועדת החינוך.
יוסף ג'בארין: הנתונים מדברים על כך שהיום אנחנו מדברים על 4,469.
יוסף ג'בארין: לפני שלוש שנים המספר היה בסביבות 5,000.
יוסף ג'בארין: עם כל הצער בכך אבל כנראה שאין הרבה התקדמות בנושא.
סעיד אלחרומי: א', אין התקדמות, אנחנו רואים את זה בשטח.
סעיד אלחרומי: אני גם מברך את ראש המועצה לכפרים הלא מוכרים, עטיה אלאעסם ושאר חברי הכנסת שהגיעו באמת לנושא מאוד חשוב.
סעיד אלחרומי: אנחנו גם בצל שביתת העובדים הסוציאליים.
סעיד אלחרומי: היום בבוקר בכניסה ליישוב שלי, בכניסה לשגב שלום השתתפנו איתם, אוכלוסייה שסובלת רבות ודווקא בימים אלה של הקורונה שהם נמצאים בחזית.
סעיד אלחרומי: תראו, הסיפור של הילדים בכפרים הלא מוכרים נגזר מהסוגיה העיקרית של אי ההכרה בכפרים הערביים הבדואים בנגב.
סעיד אלחרומי: לא רק שלא מכירים בהם אלא ממררים להם את החיים.
סעיד אלחרומי: החיים שם בלתי נסבלים.
סעיד אלחרומי: הממשלה מאז הבחירות, בעצם מאז 2 במרץ התחיל גל מאוד מאסיבי של חלוקת של צווי פינוי מהקרקע למאות ולאלפי בתי אב בנגב בכל הכפרים הלא מוכרים, זה מצפון רהט ועד אחרי עבדה בדרום.
סעיד אלחרומי: במזרח, אל בקיעה מזרחית לערד ובמערב ליד טרבין אל-סאנע איפה שיש את אתר דודאים, יש שם ישוב שלם של אלפי אנשים.
סעיד אלחרומי: הממשלה משתמשת בחינוך הילדים כמנוף לחץ בכדי למנוע מאנשים להכיר בכפר שלהם.
סעיד אלחרומי: הרי מה הסיבה שלא להביא קרוואן ולשים קרוואן באמצע יישוב שיש בו 3,000 תושבים, בביר אל משאש או באל משאש או בכמה יישובים שיש בהם את הילדים האלה?
סעיד אלחרומי: הסיבה הפשוטה היא שמנהל מקרקעי ישראל מסרב להציב שם קרוואן או שני קרוואנים ולהכריז על גן ילדים.
סעיד אלחרומי: אנחנו רואים את זה בכל הכפרים, סוואווין, עאפייה, בחאשם זאנה, בעוד ועוד יישובים ולכן המספר הזה לא יירד.
סעיד אלחרומי: המספר הזה של 5,000 תלמידים, אני אומר לך אדוני היושב ראש, אנחנו בפתחה של שנת לימודים.
סעיד אלחרומי: אם אנחנו נעשה סקר עכשווי, אנחנו נגלה שהמספר יותר מ-5,000.
סעיד אלחרומי: אנחנו נגלה שהמספר יעבור את ה-5,000 ואני חושב שזה אות קין במצחה של החברה הישראלית.
סעיד אלחרומי: זה מבייש.
סעיד אלחרומי: חשוב מאוד ומן הראוי שמהוועדה הזאת ייצא מסר ברור שאנחנו דורשים פתרון מיידי, לא לחכות עם זה, פתרון מיידי לאלפי תלמידים שאין להם מסגרת חינוכית לא בטרום חובה ועד גן הילדים.
סעיד אלחרומי: יש דבר יותר מסוכן.
סעיד אלחרומי: ילד בן 5 שמסיעים אותו עשרות קילומטרים בניגוד לחוק ומציבים קרוואן.
סעיד אלחרומי: הרי אמרו שיש פתרונות.
סעיד אלחרומי: הפתרונות בשתי מועצות, אל קסום ואבו בסמה, עפייה.
סעיד אלחרומי: ליד בתי ספר הכניסו קרוואנים.
סעיד אלחרומי: זה הפך להיות מחנה פליטים.
סעיד אלחרומי: הכניסו קרוואנים ואמרו, זה הפתרון, אבל זה פתרון שאתה מוביל ילד בן 5, 20 או 30 קילומטר ללא ליווי.
וליד טאהא: 3 ו-4.
סעיד אלחרומי: לא, אפילו בן 5 אני מדבר.
סעיד אלחרומי: בן 3 או 4 לא יוצא.
סעיד אלחרומי: אימא שלו לא מוציאה אותו.
סעיד אלחרומי: בן 3 ו-4, גם אם שמת קרוואן הילד לא מגיע, אבל בן 5 ללא ליווי ועם ילדים מבוגרים באוטובוס הזה, לכן אני מציע אדוני היושב ראש, אכן שתצא קריאה ממש ברורה לפתור את הסוגיה הזאת.
סעיד אלחרומי: אני גם בשיתוף עם המועצה לכפרים הלא מוכרים וגופים מהחברה האזרחית שוקלים ברצינות בחודשים הקרובים לפתוח גני ילדים מאולתרים.
סעיד אלחרומי: נביא מתנדבים שילמדו את הילדים האלה.
סעיד אלחרומי: אין לנו ברירה אחרת.
סעיד אלחרומי: אם צריך לפתוח את המסגדים, נפתח את המסגדים.
סעיד אלחרומי: אם צריך, לבנות אוהלים שילדי הבדואים ילמדו באוהלים בשנת 2021.
סעיד אלחרומי: הם לחצו אותנו לקיר והחברה האזרחית צריכה לפעול.
יוסף ג'בארין: תודה חבר הכנסת אלחרומי.
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת יוסף טייב.
יוסף טייב: אדוני היושב ראש, תודה קודם כל על ההזדמנות.
יוסף טייב: אני מלווה בשמחה ועצב.
יוסף טייב: שמח קודם כל לקחת חלק מהדיון החשוב הזה, אבל עצב עמוק על הנתונים שאני נחשף אליהם.
יוסף טייב: האמת שאני לא הכרתי את הנתונים ואני מאמין שרוב חברי הכנסת אינם יודעים את הנתונים, אם זה בקטע החינוכי, ואני מאמין שגם קיימות בעיות רבות יותר מול החברה הבדואית.
יוסף טייב: אני יוצא בהצעה אולי באמת כדאי לארגן איזשהו סיור שחברי הכנסת יפסיקו להיות מנותקים, להתחבר לאותה חברה, כי אני חושב שאנחנו כחברי כנסת אמורים להיות חוצי מגזרים ואני באמת חושב שזאת תהיה הזדמנות טובה.
יוסף טייב: תראו, למרות השקעה רבה שאני רואה שמשרד החינוך השקיע סביב אותה תוכנית חומש, אם אני מבין נכון, שהתחילה בשנת 2016-2017, עברו מספר שנים, אנחנו נשארים בכל זאת עם נתון לפי מה שאני רואה פה, של 30% עד 45% של ילדים בגילאי 5-3 שלא משתתפים ולא נרשמים או שנרשמים, וכמו שאמרה חברת הכנסת קודם, אולי גם רשומים ולא מגיעים ואולי יש איזושהי נשירה סמויה או גלויה של אותם מוסדות.
יוסף טייב: אני באמת שואל את עצמי אם אני כחבר כנסת יהודי הייתי שולח את הבן שלי או את הבת שלי בגיל 3 ו-5 לגן דרך הסעות בתנאים-לא-תנאים כפי שאתם מציגים.
יוסף טייב: כדי באמת ללמוד את הנושא לעומק, הייתי מבקש אולי לדעת מה מספר הילדים ביסודי וגילאי תיכון?
יוסף טייב: האם הנתונים הם דומים או שונים?
יוסף טייב: כי אם הנתונים דומים אז אולי הבעיה באמת אחרת, אבל אם הנתונים לא דומים ובגילאי יסודי ותיכון יש לנו כאן השתתפות של אותם ילדים בדואים שנכנסים ורשומים בבתי ספר ונמצאים בתוך מערכת החינוך, אז אנחנו שמים את הדגש על הנקודה שבעצם 5-3 לא יתכן שהורה לא ישלח את הילדים שלו, ולכן הבעיה היא שנשאר לנו עוד כ-40%-35% תלמידים שנשארים מתוך מערכת החינוך בלימודי חובה וגילאי 5-3.
יוסף טייב: הייתי כן מבקש לקבל נתונים של גילאי יסודי ותיכון כדי שנוכל ללמוד מזה האם הבעיה אולי באמת בנקודה הזאת על הסיפור הזה של ההסעות.
יוסף טייב: בלי קשר, אני קורא לממשלה לעשות חישוב מסלול מחדש על אותה תוכנית חומש, כי אם הסכומים שאני שומע שהושקעו ואם אנחנו נחלק את זה פר ילד, זה סכומי עתק ואנחנו לא מגיעים לפתרון, אז בואו נשנה מסלול ונחשוב על שיטות אחרות, אולי באמת להביא מבנים יבילים לאותם מקומות.
יוסף טייב: עושים את זה בהרבה יישובים יהודים.
יוסף טייב: אין סיבה שלא יעשו את זה שם.
יוסף טייב: אני חושב שילד כילד, הוא נשאר ילד ואם יש חוק חינוך חובה, אז חובה עלינו לבוא ולתת לו את המענה.
יוסף טייב: הייתי שמח לקבל את הנתונים האלה ביסודי ותיכון כדי ללמוד את הנושא.
יוסף ג'בארין: תודה רבה חבר הכנסת טייב.
יוסף ג'בארין: לשאלתך, לפי מה שאני שומע מההורים, גם ילדים שנמצאים במערכת הם בממוצע כ-30% מימי הלימודים לא מגיעים לבית הספר בעיקר בתקופת החורף כשהכבישים גם לא בטיחותיים.
יוסף ג'בארין: זה שיעור מדהים ולכן גם המספר הזה, 4,500 של הילדים שלא נמצאים במסגרת, מוכפל.
יוסף ג'בארין: זה המינימום, זה אלה שכבר יודעים שאין להם מסגרת בכלל.
יוסף ג'בארין: אחר כך צריך לקחת בחשבון גם את אלה, שמעת את הנתון שמדבר על 4,300 שמוסעים, אז מתוכם תחשוב על כך שלפחות שליש או 40% מפספסים 30% או 40% מימי הלימודים.
יוסף ג'בארין: בכלל לא מגיעים.
יוסף ג'בארין: אתי, מרכז המחקר.
אתי וייסבלאי: רציתי להגיד שהתייחסנו לנושא של שיעורי הלמידה באופן כללי בחינוך הבדואי במסמכים קודמים, והם הרבה יותר גבוהים מגיל 3 ו-4 אבל עדיין נמוכים ביחס למגזרים אחרים בחברה הישראלית.
אתי וייסבלאי: במיוחד דווקא בחינוך העל-יסודי יש נשירה מאוד גבוהה אבל בכל זאת מדובר על שיעורים הרבה יותר גבוהים מאשר בגנים.
אתי וייסבלאי: רציתי גם להתייחס לדברים של חבר הכנסת שחאדה ששאל קודם.
אתי וייסבלאי: אם אנחנו מדברים על אותם גילאים באוכלוסייה היהודית, אז יש למעלה מ-95% מהילדים בגילאי 3 ו-4 בכלל האוכלוסייה הרשומים בגני ילדים.
יוסף ג'בארין: בכלל האוכלוסייה או בנגב?
אתי וייסבלאי: יש לי כרגע בכלל האוכלוסייה, לא בנגב.
סונדוס סאלח: ולכן לא צריך לדבר על אחוזים נמוכים אלא להגיד על פערים גבוהים.
יוסף ג'בארין: בוודאי שאין תופעה דומה בחינוך היהודי בנגב.
סעיד אלחרומי: אדוני היושב ראש, רק כמה משפטים בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: ילד שמגיע לכיתה א' ישירות, הוא לא למד.
סעיד אלחרומי: גם בגן חובה כשהוא לא מגיע, מגיע לכיתה א', הפער הזה הלימודי נשמר עד שהוא מגיע לכיתות ח'-ט' ואז קל מאוד שהוא ינשור מהתיכון, לכן אנחנו רואים את אחוזי הבגרויות הנמוכים בעיקר בכפרים הלא מוכרים.
סעיד אלחרומי: פספסנו אלפי ילדים בכל שנה.
יוסף ג'בארין: איתנו בדיון נציגי משרדי הממשלה שאחראים על הנושאים הללו, אז אנחנו נרצה כמובן לשמוע אותם.
יוסף ג'בארין: בישיבה נמצא מר עטיה אלאעסם, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים לא מוכרים.
יוסף ג'בארין: תרצה לשמוע קודם את נציגי המשרד או שאולי תוסיף לפני שאנחנו שומעים אותם?
עטיה אלאעסם: לא, אני רוצה לדבר לפניהם.
יוסף ג'בארין: כן, תפדל.
יוסף ג'בארין: אני רק אוסיף שגם סלאמה אלאטרש ועומאר אבו עסא, אנחנו נשמע אותם אבל כדאי גם לשלב תוך כדי הדיון גם את נציגי משרדי הממשלה.
עטיה אלאעסם: שלום לכולם, אני בתחילה רוצה לשאול שאלה: האם הילדים הבדואים כלולים או לא כלולים בחוק לימוד חובה?
עטיה אלאעסם: אם היו כלולים, לפחות המדינה הייתה קצת מתייחסת אליהם יותר טוב.
עטיה אלאעסם: כל הנתונים האלה, אני יודע שהם נתונים לא מדויקים.
עטיה אלאעסם: בנתונים האלה יש כאלה שהם לא רשומים אבל יש תלמידים קטנים מגיל 3 עד 5 שהם רשומים בהמתנה, מה שנקרא.
עטיה אלאעסם: הולך, רושם במועצה.
עטיה אלאעסם: אין לו מקום, אין כיתה, אז אומרים לו, תמתין עד שתהיה לך כיתה, עד שיהיה לך כיסא, עד שיהיה לך מקום.
עטיה אלאעסם: ככה העניין נמשך.
עטיה אלאעסם: אני חושב שחברות ההסעה שמסיעות את הילדים עוברות על החוק.
עטיה אלאעסם: הם באמת עושים דבר שהוא לא נכון אבל הם עושים את זה לטובת הילדים בשביל שילמדו.
עטיה אלאעסם: אנחנו יודעים שילדים בצורה כזאת נהרגו בדרכים קשות.
עטיה אלאעסם: אני בטוח שהמדינה יודעת את הבעיה אבל אני בטוח שהמדינה לא רוצה לפתור אותה, כי יש משחק בין המשרדים וכל משרד שאתה פונה אליו זורק את הכדור למשרד האחר והמשרד הזה זורק אותו למשרד אחר.
עטיה אלאעסם: משרד החינוך אומר, אני רוצה לעשות אבל המנהל מתנגד שאני אציב קרוואנים שם.
עטיה אלאעסם: הרשות להתיישבות הבדואים מתנגדים לשים כיתות לילדים בכפרים הלא מוכרים וככה הם מטילים גם את העונש על ילדים מגיל 3 עד גיל 5.
יוסף ג'בארין: עטיה, אתה מאשים אותם שהם לא רוצים לפתור או שכל אחד מגלגל את זה על מישהו אחר?
עטיה אלאעסם: המשחק הזה מראה שהם לא רוצים לפתור את הבעיה.
עטיה אלאעסם: הם יכולים לקחת החלטה ולפתור את הבעיה.
עטיה אלאעסם: תראה, זה לא קשה.
עטיה אלאעסם: יש לנו כפרים שיש בהם מאות ילדים שהמדינה לא יכולה לסלול להם דרך, לא כביש, אז איך המדינה יכולה לסלול דרך לחוות בודד במרחקים גדולים, יש לה את התקציב, יש לה את היכולת והיא סוללת לחוות בודד כביש, אבל לילדים האלה שהם בסכנה בהסעה היא לא יכולה.
עטיה אלאעסם: זה מראה שהם לא רוצים לפתור את הבעיה.
עטיה אלאעסם: מבחינת כסף, יש למדינה כסף, יש להם את כל האמצעים אבל המדינה לא רוצה.
עטיה אלאעסם: המדינה לא מאפשרת לנו בכפרים הלא מוכרים לסלול דרכים, לא אספלט, כי המנהל מתנגד.
עטיה אלאעסם: הוא רוצה שאנשים ייסעו בדרכים-לא-דרכים.
עטיה אלאעסם: הוא רוצה להקשות את החיים על אנשים בכפרים הלא מוכרים.
עטיה אלאעסם: אני מבין שהמדינה אולי רוצה להעניש את התושבים המבוגרים בכפרים הלא מוכרים, בסדר, אבל למה היא רוצה להעניש את הילדים בגיל 3 ובגיל 5?
עטיה אלאעסם: יש פתרון אבל המדינה לא רוצה לעשות אותו.
עטיה אלאעסם: תודה.
יוסף ג'בארין: תודה, דברים קשים.
יוסף ג'בארין: אני מציע ישירות לפנות לנציג משרד החינוך, מנהל מחוז הדרום.
יוסף ג'בארין: מר זהבי איתנו?
רם זהבי: בוקר טוב, שלום לכולם, אני אענה קצת על השאלות שנשאלו כאן במהלך הדיון.
יוסף ג'בארין: מר זהבי, קודם כל אולי תרים את הקול קצת.
יוסף ג'בארין: היית איתנו מתחילת הדיון?
רם זהבי: הייתי איתך גם בדיון בשבוע שעבר וגם בדיון הזה מתחילתו.
יוסף ג'בארין: אנחנו שמחים שאתה איתנו.
יוסף ג'בארין: אני אומר לך כפי שאולי שמעת גם ממני וגם מחברי כנסת אחרים.
יוסף ג'בארין: את הנושא הזה אנחנו מלווים מזה כמה שנים.
יוסף ג'בארין: כל כך שמחנו כשמנכ"ל המשרד הציג את תוכנית החומש של המשרד שהייתה אמורה להשאיר אותנו עם פחות או יותר 800 ילדים השנה ולפתור את הבעיה כליל בעוד שנה.
יוסף ג'בארין: אני נחרדתי לראות את הנתונים של היום שבעצם כמעט ולא הייתה התקדמות.
יוסף ג'בארין: עדיין מדברים על 5,000-4,500 ואנחנו פונים אליך כי אני מניח שאתה כמונו רוצה לפתור את הבעיה הזאת.
יוסף ג'בארין: אולי תגיד לנו בעיקר מה החסם, מה מונע את שילובם של הילדים?
יוסף ג'בארין: אגב, אתה יודע, החוק מחייב את זה.
יוסף ג'בארין: זה לכאורה אפילו עבירה פלילית שהילדים הללו לא נמצאים במסגרת.
רם זהבי: אני רוצה לתת רגע סקירה.
רם זהבי: כבר אני משיב לך על השאלה.
רם זהבי: נשאלה כאן שאלה במהלך הדיון לגבי מה תמונת המצב של הילדים בגן חובה ובכיתות א'.
רם זהבי: אני רוצה לתת את הנתון המעודכן לשנת הלימודים תש"פ לגבי כיתות א', אותם ילדים שאנחנו גם בוחנים את הרצף הגילאי שלהם מגיל 3.
רם זהבי: בכיתות א' נכון להיום בשנה המסיימת, מתוך 7,700 תלמידים לא למדו במערכת 186 ילדים.
רם זהבי: המספר הזה, לא למדו במערכת 186 ילדים, כל ילד זה עולם ומלואו אבל כשאנחנו בוחנים את ההשוואה בין מערכת החינוך הבדואית למערכת החינוך בשאר המגזרים במדינת ישראל, זה מספר נורמטיבי.
רם זהבי: אני מדבר על ילדים בכיתה א'.
יוסף ג'בארין: אנחנו מתמקדים עכשיו בגנים.
רם זהבי: נדמה לי שאמר חבר הכנסת סעיד אלרחומי, צריך לבחון את כל הרצף.
רם זהבי: גם חבר הכנסת טייב מש"ס אמר לבדוק את כל הרצף.
רם זהבי: כשאנחנו מגיעים לכיתות א', אנחנו מזהים שנתון גדול קרוב מאוד לנורמטיבי, 7,700 ילדים, 186 ילדים לא רשומים בכיתות א' מכל מיני סיבות.
רם זהבי: יש לנו גם על זה עבודה של הקב"סים.
רם זהבי: שמתי את כיתות א' בצד.
רם זהבי: אני הולך לכיתת גן חובה.
רם זהבי: בגן חובה אחוז הילדים הרשומים והלומדים בפועל, וכאן העירה אחת מחברות הכנסת ונשאל כאן האם המספרים המוצגים, יש להם הלימה למציאות?
רם זהבי: האם מה שאנחנו מתארים זה רשום במערכות מחשב או לומד בתוך מערכת החינוך?
רם זהבי: אז אני רוצה לציין שמערכת משרד החינוך מחזיקה צוות פיקוח נרחב בגני הילדים שכולל גם ביקור בתוך מוסדות החינוך ומפגש בין מערכת הרישום לבין הראשים שאנחנו רואים בפועל.
רם זהבי: תיכף אני אדבר על הפערים שאנחנו מוצאים, אבל קודם כל צריך לומר שלמעשה כשילד רשום בגן הוא גם נמצא בגן.
רם זהבי: אם הוא לא מגיע לגן, ביקור סדיר הולך הביתה, מזהה אותו, פוגש את האימא.
רם זהבי: אני תיכף אדבר על כל סט הפעולות שאנחנו עושים כדי להביא אותו לגן.
רם זהבי: גם אם ילד לא מגיע לבית ספר יש לנו סט פעולות להביא אותו לבית הספר.
רם זהבי: חוק חינוך חובה של המדינה אומר שאנחנו מעמידים לו כיתה, מעמידים לו מורה, מעמידים את המשאבים ואת כל המעטפת לטובת הדבר.
רם זהבי: בבוקר אנחנו לא באים הביתה להעיר אותו, לא מכינים לו את הסנדוויץ' אבל כן אם הוא לא יגיע שלושה ימים, אנחנו נלך הביתה לראות מה קרה לו.
רם זהבי: אנחנו בוחנים את כל הרצף הגילאי, 3, 4 ו-5, ואני מזכיר לכולנו שגילאי 3 זה בעקבות המסקנות של דוח טרכטנברג.
רם זהבי: אנחנו לא מדברים כאן על היסטוריה חינוכית ארוכת שנים מאז שנת 1953-1952 אלא על דוח טרכטנברג שהרחיב את חוק חינוך חובה מגילאי 3.
רם זהבי: גילאי חובה שהם מסורת ארוכת שנים, אנחנו מדברים נכון לתש"פ: 93% מילדי השנתון במרחב הבדואי היו בתוך גני חובה.
רם זהבי: שואלים אותי, בוא נעשה השוואות לחברה היהודית, אז הפער הוא אחוזים בודדים.
רם זהבי: אנחנו יכולים לדבר על החברה היהודית, 96%, ובחברה הבדואית 93% בגן חובה.
רם זהבי: גן חובה היה מאז ומעולם, כלומר את גני החובה הצלחנו להטמיע באופן עמוק גם עבור הילדים מהכפרים הבלתי מוכרים.
רם זהבי: זה נכון שאנחנו מזהים דיפרנציאליות גדולה בין הילדים במועצות אל קסום ונווה מדבר לבין הילדים בשבע הרשויות האחרות, הרשויות המקומיות והעיר רהט.
רם זהבי: הפערים בין שבע הרשויות לבין נווה מדבר ואל קסום הם פערים גם בתשתיות, גם בתרבות ארגונית-רשותית, גם במסורת.
רם זהבי: יש הרבה דברים שהם פערים ואנחנו מזהים את הפערים האלה בכל הגזרות.
רם זהבי: איזה סוגיה שלא תשימו, תגידו דרכים, יש פער.
רם זהבי: תגידו תשתיות, יש פער.
רם זהבי: תגידו התנהגות ארגונית, יש פער.
יוסף ג'בארין: נחזור לנתונים, מר זהבי.
יוסף ג'בארין: אתה מדבר על 93%.
יוסף ג'בארין: יש לך את הנתונים?
רם זהבי: 93% גן חובה.
רם זהבי: נשאלנו קודם איך הילד יגיע לכיתה א'.
יוסף ג'בארין: ראית את הנתונים של מרכז המחקר וספציפית גם לגבי אל קסום וגם לגבי נווה מדבר.
יוסף ג'בארין: מדובר שם על אחוזים שמגיעים ל-30% של ילדים שפשוט לא רשומים במערכת החינוך.
רם זהבי: בגילאי 3 אתה מתכוון.
יוסף ג'בארין: בגילאי 3 עד 5.
יוסף ג'בארין: זה הנושא שלנו בעיקר.
רם זהבי: אני אסיים רגע את הנושא של גן חובה.
רם זהבי: גן חובה, בחמש שנים הגענו בעלייה מ-87% ל-93% שזה אחד מהשלבים הקריטיים בכניסה לכיתה א'.
רם זהבי: אנחנו עובדים עליו במרץ רב.
רם זהבי: יש לנו עלייה בגני חובה.
רם זהבי: בוא נתמקד ב-4-3 בשתי המועצות האזוריות, נווה מדבר ואל קסום.
רם זהבי: אם יש נקודה שצריך לחולל בה שינוי וצריך לראות בה תמורה, זה הפעילות החינוכית שמתקיימת בשתי המועצות האזוריות.
רם זהבי: הפלטפורמה שנבנתה למועצות אזוריות שאחריות על שני מרחבי חיים: מרחב חיים של ישובים מקוריים בתוך המועצה האזורית ומרחב של כפרים בלתי מוכרים בתוך המועצה האזורית.
רם זהבי: המועצה האזורית נותנת שירותים גם לאלה וגם לאלה.
רם זהבי: אנחנו בהחלט מזהים בחלק מהאזורים בתוך המועצות האזוריות חסמים רבים, חסמים של קודם כל התארגנות פנים-שבטית, זאת אומרת הטמעה של תהליכים, של רכישה ושל מחויבות לתהליכי חינוך חובה.
רם זהבי: אנחנו מדברים פה כאילו הכול ברור מאליו ואני אומר שאנחנו בתוך תוכנית החומש, מי שיעיין בתוכניות המוגשות למשרד החקלאות ומתפרסמות בפרסום החד-שנתי של מה עשתה הממשלה מדי שנה בתוכנית החומש, אנחנו מחזיקים 100 קבוצות של אימהות.
רם זהבי: אני מבקש לרשום את זה בפרוטוקול.
רם זהבי: 100 קבוצות של אימהות, בכל קבוצה כ-16 עד 20 אימהות לילדים בגיל הגן בלבד, כשהמטרה שלנו זה לחזק את הכשירות ההורית של אימהות שמלוות ילדים לגן.
רם זהבי: זה שינוי תרבותי, זה שינוי חינוכי, זה דבר מורכב.
רם זהבי: מדי שנה 100 קבוצות.
רם זהבי: הכשרנו אנשים.
רם זהבי: כמובן כל המועסקים הם אנשי חינוך מובילים שקיבלו הכשרה גם במכללות וגם על ידי משרד החינוך.
רם זהבי: 100 קבוצות פועלות מדי שנה.
רם זהבי: גם בתקופת קורונה המשכנו להפעיל את הקבוצות של האימהות.
רם זהבי: 100 קבוצות כאלה, הן מחוללות את השינוי.
רם זהבי: זה אחד ממנופי הצמיחה שלנו, שאנחנו פוגשים את האימהות.
רם זהבי: ההיבט השני זה ההיבט שלנו בתחום התשתיות והבינוי.
רם זהבי: כפי שצוין כאן, אנחנו פועלים בעבודה בינמשרדית.
רם זהבי: אני אציין, נמצאים איתנו גם השותפים שלנו.
רם זהבי: השותפים שלנו נמצאים גם במשרד המשפטים בשביל ההסדרה וגם אצל יאיר מעיין וגם אצל תומר המתכנן המחוזי ויובל הנציג שלו.
רם זהבי: אנחנו מנטרים את כל השטח האפשרי שאפשר להגיע אליו או בהרחבת מרכזי שירותים או בפתיחת מרכזי שירותים חדשים.
רם זהבי: כל מי שמסתובב בנגב מכיר את הסיפור.
רם זהבי: אני הובלתי פתיחה של בית ספר במרכז שירותים בפזורה בשבט קוידר ופתחתי תיכון לשבט שהוא בהתיישבות לא מוכרת.
רם זהבי: הגשנו דרך רשויות התכנון, עמדנו בבית המשפט, הגנו על ההחלטה של משרד החינוך ופתחנו תיכון חדש.
יוסף ג'בארין: אוקיי, בוא נתמקד ב-3 עד 4.
יוסף ג'בארין: אתה מצביע על הבעיה.
יוסף ג'בארין: עוד לא אמרת את הנתונים שיש לך אבל אני רואה שאתה לא כופר בנתונים שיש ואתה מדבר גם על המשרדים השותפים.
יוסף ג'בארין: מה מנע שילובם של אלפי הילדים הללו עד עכשיו ומה צריך לעשות עכשיו כדי לפתור את הבעיה?
רם זהבי: אני אומר חד משמעית, אין דבר מונע.
רם זהבי: יותר מזה, בתוך מוסדות החינוך שמוצבים בשטח יש יותר מקום ממספר הילדים שמגיעים בפועל.
רם זהבי: יש לנו גני ילדים עם 16 ילדים למרות שמבחינת התקן אפשר 32 ילדים בגן.
רם זהבי: יש רק 16 ילדים.
רם זהבי: יש יותר מקום לילדים מהמקום המנוצל.
סעיד אלחרומי: אם אפשר ברשות היושב ראש.
סעיד אלחרומי: רם, מדבר חבר הכנסת אלחרומי.
סעיד אלחרומי: אפשר גם להציב את הגן במרחק של 30 קילומטר וברור שיהיו פחות ילדים בגן הזה.
סעיד אלחרומי: אני לא מטיל עליך אישית את האחריות.
סעיד אלחרומי: ציינת מה שקרה באבו קוידר וזרנוק ובעוד מקומות אבל אנחנו יודעים שמנהל מקרקעי ישראל ורשות הבדואים הם הגוף שמונע ממשרד החינוך להרחיב גם מתחמים קיימים כשיש צפיפות.
סעיד אלחרומי: לדוגמא, אל פורעה, יש צפיפות נוראית.
סעיד אלחרומי: לדוגמא, בתי ספר אלעזזמה א' ו-ב' שבית ספר אלעזזמה א' הוא כמו מחנה פליטים, ועוד מקומות.
סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים איפה הבעיה נמצאת.
סעיד אלחרומי: אני יודע שיש כיתות שיש בהן מחסור בילדים בגלל שהילדים מרוחקים.
סעיד אלחרומי: החוכמה היא לא לבנות במקום רחוק אלא לבנות בריכוזי ילדים.
סעיד אלחרומי: האם אתה מאשר את זה שגם כשיש לך תקציב, משרדים אחרים מונעים ממך ליישם את זה ולבצע את התקציב הזה?
יוסף ג'בארין: מר זהבי, אם יש לי ילד בן 3 או 4 ואני צריך לשלוח אותו להסעה של חצי שעה או שעה, אני מניח שגם אתה באותו מצב, יכול להיות שאתה תחשוב פעמיים אם לשלוח אותו ולכן הקריטריון הזה כשאתה מציג אותו, הוא לא מספיק.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להיות יותר קונקרטי.
יוסף ג'בארין: יש כיום תשעה מוקדי שירות שמספקים גם גנים.
יוסף ג'בארין: השאלה שלי אליך, האם הכיתות בתשע הנקודות הללו לדעתך מספיקות?