GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אתם טועים והגיע הזמן שנשנה את התפיסה הזו, אתם צריכים לצאת החוצה לציבור, אתם צריכים לדאוג להגיע לציבור כדי שהציבור יידע מה אתם באמת רוצים להזהיר מפניו ולא הפוך.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שאם מכל הדיון הזה התרומה הקטנה תהיה בזה שמשרד הבריאות ייצא החוצה ולא יחכה שהציבור יבוא אליו, אז אנחנו כבר עשינו את שלנו.
שי רייכר: אז אני רק אגיד שהסמכות היא לא של משרד הבריאות, הסמכות היא של משרד הכלכלה לאכיפה של כל התקנים הרשמיים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת עכשיו על האכיפה של התקנים, אני מדברת על הבריאות של הציבור, נקודה.
שי רייכר: לא, סליחה, אז אני אגיד שבהינתן שבאמת יש חריגה מתקן רשמי בישראל, משרד הכלכלה מפרסם בשלושה עיתונים יומיים הודעות בגודל כזה.
שי רייכר: כמה אנשים רואים אותן?
שי רייכר: זה לא בתוך אתר המשרד, זה יוצא החוצה: שימו לב, יש כאן צעצוע מסוכן.
יפעת שאשא ביטון: שי, אנחנו באותו חדר?
שי רייכר: אנחנו באותו חדר.
יפעת שאשא ביטון: אתה עוד פעם, אני מדברת איתך עכשיו על הנושא של הדיון, צעצועים שמייבאים אנשים ביבוא אישי, ואתה חוזר איתי עכשיו לעניין של התקינה במדינת ישראל ומי לא פועל לפי התקן - - -
שי רייכר: ואני מסביר שלתקינה יש משמעות ואסור לנו לבטל אותה בזה שתהיה הסברה טובה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא מבטלים את התקינה.
שי רייכר: הסברה היא עוד נדבך, היא לא מהות הכול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מבטלים את התקינה, אנחנו רק אומרים שאת כל מה שהעלית כאן והזהרת מפניו ואתה חושב שחשוב שהציבור שיידע, פשוט תוציאו החוצה, לא רק בהקשר של מה שנכנס למדינת ישראל ובודקים את התקן שלו, אלא לגבי כל מה שבן אדם חושב להביא מכל מדינה שהוא מטייל בה בעולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פשוט כאילו מדברים בשני קווים מקבילים.
יפעת שאשא ביטון: גברתי פה רצתה להתייחס.
רקפת ישי: אני רקפת ישי, מהממונה על יבוא אישי במכס.
רקפת ישי: אני רציתי רק להבהיר, כי דיברתם על הכנסה לארץ של מי שנוסע לחו"ל, יש חוקים, יש תקנות, יש רגולציה על מוצרים ביבוא אישי, זה חל גם על מי שקונה אותם בחו"ל ומכניס אותם לארץ.
רקפת ישי: זאת אומרת אם יש מוצר כמו קורקינט חשמלי, למשל, שצריך אישור של מעבדה מוסמכת, אז גם אם הוא יביא את זה איתו יעצרו אותו במסלול הירוק ויבקשו ממנו - - -
יפעת שאשא ביטון: ואם אני אביא - - -
רקפת ישי: זה בדיוק היה בהקשר של המטרנה.
רקפת ישי: אם תביאי מטרנה לא ייתנו לך להכניס אותה לארץ.
יפעת שאשא ביטון: מאיפה את יודעת איפה קניתי?
רקפת ישי: זה לא משנה איפה קנית, זה אסור ביבוא אישי.
רקפת ישי: רק רציתי להבהיר שיבוא זה גם הכנסה לארץ כשאת נכנסת מחו"ל.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, בואו רגע, בואו נהיה אמיתיים, אם אני עכשיו עם תינוק, נסעתי, את לא תיקחי לי את האוכל של התינוק שלי, נכון?
יפעת שאשא ביטון: מה, יש לי קופסה פתוחה, את תיקחי לי אותה?
יפעת שאשא ביטון: כי הילד הזה צריך לאכול בעוד שעתיים, מה אני אתן לו?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לו: לקחו לך את זה - - -
משה בר: אז תיקני חוקי.
יפעת שאשא ביטון: קניתי חוקי, אתה יודע אם הבאתי את זה מהארץ או לא?
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה ל - -
משה בר: אל תכניסי.
יפעת שאשא ביטון: מה אני לא אכניס?
יפעת שאשא ביטון: אני עכשיו מגיעה חזרה לארץ עם אוכל של הילד שלי, אתה תגיד לי: אני לא יודע איפה רכשת את זה, אני זורק לך את האוכל?
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, למה אני אומרת?
יפעת שאשא ביטון: אתם לא תעשו את זה, אני יצאתי עם תינוקות וחזרתי.
יפעת שאשא ביטון: אני יצאתי מהארץ עם תינוקות וחזרתי עם תינוקות, אני לא קניתי תחליפי מזון לתינוקות בחו"ל, אני קונה אותם רק בארץ, ולא כי זה לא חוקי, כי מה לעשות אני קצת יותר פולנייה ממה שנולדתי, אבל אף אחד לא לקח לי את זה וגם לא הייתי נותנת שייקחו לי את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שהוא ריאלי, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: כשאתה יוצא - - -
משה בר: מישהו במכס אומר לך: תני לי, אז את נותנת לו.
משה בר: את לא עבריינית.
יפעת שאשא ביטון: אתה תגיד במכס שאני אתן לך את האבקה של המזון?
משה בר: כן.
יפעת שאשא ביטון: תסלח לי, אתה לא מחובר.
משה בר: אם זה לא חוקי.
יפעת שאשא ביטון: מה לא חוקי?
יפעת שאשא ביטון: הילד הזה צריך לאכול בעוד שעתיים.
רקפת ישי: אנחנו מדברים על אדם שנסע לחו"ל, ראה ש - - -
משה בר: אם קנית בחו"ל ואסור להביא?
משה בר: מה את אומרת, שלאנשים מותר להיות עבריינים?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה אני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי קצת לדיון - - -
אנואר חילף: לא, אבל מה הקשר?
אנואר חילף: זה לא העניין - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי קצת לדיון שהיה כאן בצד, שבסוף בסוף אנחנו צריכים להיות שם במקום שההורים מבינים שלקנות בחוץ, לא משנה, נתתי דוגמה של תחליף מזון כי זה הכי פשוט ואני בשוק בכלל שאתה מתעקש שייקחו את זה ואני אומרת לך שלא ייקחו את זה כי לא לקחו לי את זה אף פעם, בסוף בסוף אנשים צריכים לעשות את החשבון ולהיות מודעים למה הם נותנים לילדים שלהם ומה לא.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מוצצים לא קניתי, מימיי לא קניתי בחו"ל, גם כשהם היו של חברה מסוימת - - -
שי רייכר: למה?
יפעת שאשא ביטון: כי ככה, כי לי יש את האחריות האישית והמודעות האישית.
שי רייכר: מודעות, אולי אין ל-98% מהציבור.
יפעת שאשא ביטון: ואמרתי לך, אני לא יודעת אם זה מודעות יותר או פולניות יותר, אבל אני באמת לא עשיתי את זה.
שי רייכר: יש לך מודעות, כל הכבוד.
שי רייכר: כי לך יש מודעות.
שי רייכר: ולאחרים לא.
יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו צריכים להביא את הציבור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להביא את הציבור דווקא היום, בעולם שהוא כל כך פתוח והוא כל כך מאפשר והדברים הם כל כך נגישים, להיות מודעים לסוגיות האלה.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יש לנו את העבודה המשותפת, גם עם הארגונים וגם עכשיו אני רואה שמזמינים שותפים נוספים, כדי שביחד אנחנו נביא את זה לציבור.
יפעת שאשא ביטון: ככל שהציבור יהיה מודע יותר יהיו הרבה מאוד דברים שהוא יעדיף לקנות פה, תחת ההשגחה והחוק של מדינת ישראל, וזה לא כי אני עכשיו משכנעת את הציבור לקנות כאן, אלא כי יש דברים שאנחנו חושבים שאנחנו צריכים לדעת שאנחנו סומכים על מה שאנחנו קונים.
יפעת שאשא ביטון: זאת הדוגמה שאני נתתי ולשם אני כיוונתי ובטח ובטח לא לכאלה שיכניסו משהו כי זה בניגוד לחוק.
שי רייכר: אני לא מכיר הורה אחד שבשם כמה שקלים, אם הוא יידע שיש סיכון, גם אם הוא לא 100%, סיכון גבוה יותר, הוא יעדיף לא לחסוך כמה שקלים ולקנות מוצר טוב יותר ובטוח יותר.
יפעת שאשא ביטון: תתפלא, אבל יש.
שי רייכר: וזה התפקיד שלנו לעזור אם יש - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, חלקכם מנותקים כאן, סביב השולחן, יש הרבה.
שי רייכר: אם יש כזה אז אנחנו מזמינים אותו לדיון אצלנו ונסביר לו למה זה לא כדאי.
יפעת שאשא ביטון: רצה האדון שאחריך, אבל ממש בקצרה.
הרצל דיב כהן: בכותרת.
הרצל דיב כהן: את דיברת כל הזמן על מישהו שיוצא לחו"ל וקונה - - -
תמי ברנע: רק תציג את עצמך, אדוני.
הרצל דיב כהן: קוראים לי הרצל דיב כהן, מלשכת המסחר.
יפעת שאשא ביטון: כל הלשכה פה, מי נשאר לעבוד?
קריאה: לא, הוא יבואן.
הרצל דיב כהן: לא משנה, מטעם הלשכה הגעתי.
הרצל דיב כהן: כשהוא קונה בחנות בחו"ל, אני לא רוצה להגיד באחוזים, מי שמוכר בחנות אז זה כבר מוצר שנבדק כשהוא קנה אותו, הוא ייבא אותו מאיזה שהוא מקום, אבל מישהו שקונה באינטרנט הוא לא יודע מאיפה הוא מביא מה.
הרצל דיב כהן: זה שונה, אם מישהו קונה בחו"ל בחנות מסודרת וידועה והוא מביא את זה לארץ, ממישהו שקונה סתם באתר מסוים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, קודם כל זה תלוי וזה לא גורף לא לכאן ולא לכאן, אבל משרד הכלכלה רוצה להתייחס לזה, ואני יכולה להגיד לך שאני קניתי הרבה דברים שהם לא אכילים בעליל ולא היו עוברים פה שום תקינה במדינת ישראל, אין לי מושג איך מוכרים את זה שם.
יפעת שאשא ביטון: אבל, שוב, זה עניין שהוא באמת אישי, של כמה אנחנו מודעים ושמים לב לדברים האלה והשאיפה היא, ולא סתם אנחנו יושבים כאן, שכמה שיותר אנשים בציבור יהיו במקום הזה שהם מסוגלים לעשות את ההבחנה הזאת.
אנואר חילף: צריך להבהיר עוד משהו שגם לא פופולרי להגיד בתוך משרדי הממשלה, הרגולציה הישראלית מתעדכנת תמיד באיחור, לשכת המסחר סובלת מזה.
אנואר חילף: יכול להיווצר מצב ביבוא אישי שאת יכולה להביא מוצר שעומד בתקן בינלאומי מעודכן יותר, והדבר הזה, את לא תשמעי, כל פעם שאני אומר את זה מול החברים, עכשיו את נותנת לי הזדמנות, אבל בדרך כלל מסתירים את הדבר הזה כי אין מה לעשות, אנחנו כממשלה צריכים להאיץ את קצב עדכון הרגולציה שלנו בהרבה ממה שקורה היום.
יפעת שאשא ביטון: אני רמזתי על זה מקודם.
אנואר חילף: היבוא האישי הוא גם הזדמנות, הוא לא רק סיכון, הוא נותן לאנשים גם לקנות דברים שעומדים ברגולציה עדכנית יותר שטרם אומצה בארץ.
אנואר חילף: צריך להגיד את האמת, וזאת עובדה שגם קיימת למוצרים הקיימים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה היה בתחקיר, שי ישר קפץ ועשה ככה, לא נכון, אבל זה מאוד נכון, כי היה שם תחקיר עם אנשי מקצוע, לא ישבו שם עיתונאים, אלא אנשים שחלקם, אגב, היו ממכון התקנים והם הראו שיש מוצרים שהביאו מבחוץ והם היו בתקן יותר גבוה ממה שמוכרים.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותנו שוב חזרה לאותו מעגל של שיח.
שי רייכר: אני ממש מבקש עוד משפט אחד לפקס את הדיון לכאן.
שי רייכר: מודעות, מעולה, המודעות תצא ביום של התיקון.
שי רייכר: כלומר ברגע שצו יבוא אישי נכנס לתוקף אפשר להניע מודעות ציבורית מאפס ל-100% תוך יומיים?
שי רייכר: התשובה היא לא.
שי רייכר: מודעות זה תהליך של שנים, מה יקרה בשנים האלה.
שי רייכר: מה שאנחנו מציעים, בואו נעשה השהיה - - -
שי רייכר: נעשה השהיה של מוצרי תינוקות וילדים, נראה מה קורה, שלוש שנים, ארבע שנים, אם המצב יהיה כל כך טוב והציבור יהיה מודע, מעולה, אפשר יהיה לשחרר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההמלצה.
שי רייכר: אבל אם נראה שהציבור לא בכיוון הזה ולא מודע לזה ועדיין לא מבין משמעות בריאותית ובטיחותית שבחיסכון של כמה שקלים אז יכול להיות שבהחלט המדינה תצטרך כן לקחת אחריות יותר מוגברת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה ועל זה שהחזרת אותנו למקום שאנחנו הרבה פעמים שבויים בו, שאנחנו קצת פטרונים, אבל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שי.
רז הילמן: רז הילמן, אני גם מלשכת המסחר ואני רוצה באמת להיות בעולם של הפתרונות.
רז הילמן: אני יכול להבין את התחושה שלך שההצעה של שי היא לא מידתית - - -
יפעת שאשא ביטון: היא קצת פטרונית.
רז הילמן: היא ללכת לכיוון קיצוני מדי, הבעיה שהמדינה הלכה לכיוון קיצוני לצד השני.
רז הילמן: בניגוד למה שמקובל באירופה, בארצות הברית ובקנדה - - -
יפעת שאשא ביטון: מאיפה אתה?
רז הילמן: רז הילמן מלשכת המסחר.
יפעת שאשא ביטון: גם אתה?
רז הילמן: בניגוד למה שמקובל באירופה, בקנדה ובארצות הברית ובהרבה מאוד מדינות מפותחות אחרות, בישראל החליטו לקבוע כלל שביבוא אישי על הרבה מאוד מוצרים, לרבות מוצרי תינוקות, אין צורך לעמוד בכלום.
רז הילמן: לא קבעו את הכלל הזה במקום אחר.
רז הילמן: הפתרון שאני רוצה להציע הוא פתרון שאני חושב שהוא גם ישים.
רז הילמן: הכלל ישתנה באופן כזה שיגיד שביבוא מוצרי תינוקות, למשל, ניתן להביא לישראל מוצרים שעומדים בתקינה בינלאומית מקובלת ושזה לא ייבדק באופן קבוע בכניסה, אלא שמדינת ישראל תבנה לעצמה מנגנון של ניהול סיכונים שבאופן אקראי ביבוא מספקים מסוימים, ממדינות מסוימות, של מוצרים מסוימים, המדינה על חשבונה תבדוק, תדגום, ואל"ף, תודיע לציבור: חבר'ה, אין פה נורמה שאפשר להביא כל דבר, אפשר להביא רק מה שעומד בתקינה בינלאומית.
רז הילמן: ושתיים, אנחנו מעת לעת נבדוק את זה ואם נמצא מוצר שמסכן את הציבור אנחנו לא נכניס אותו לישראל.
רז הילמן: זה לא משהו שהוא בלתי אפשרי, אפשר לעשות את זה וזה מייצר את האיזון הנכון בין מצד אחד לשמור על הציבור ומצד שני, לאפשר את היבוא האישי.
יפעת שאשא ביטון: לשמור על האינטרס של לשכת המסחר.
רז הילמן: לא, ממש ממש לא.
רז הילמן: ממש לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו שרוצה להתייחס לפני שאני מסכמת את הדיון?
חיים עוז: כן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חיים, בקצרה.
חיים עוז: ממש בקצרה.
חיים עוז: כל מי שיושבים פה מבינים את המשמעות של הגידול ביבוא האישי ובאפשרויות הנוספות להכנסת מוצרים מחו"ל כאשר זה פטור לחלוטין.
חיים עוז: אז מצד אחד לוקחים את זה לקיצוניות, שלא להיות פטרונים, אבל מצד שני אנחנו נמצאים במצב שכמעט שליש ממוצרי התינוקות, צעצועים ומוצרי תינוקות, הם ביבוא אישי שהם לא נבדקים.
חיים עוז: עכשיו, מצד אחד, יש לנו את היבוא המסחרי של בדיקה מחמירה - - -
יפעת שאשא ביטון: שליש זה לא קיצוני.
חיים עוז: לא, שנייה.
חיים עוז: מצד אחד יש לנו את היבוא המסחרי, שנבדק על כל פיפס ופיפס, אפילו על האריזה שלו, ומצד שני, ביבוא האישי - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא נמכר פה בישראל, יש לנו אחריות אישית.
חיים עוז: מאה אחוז, מצד שני, יש לנו את היבוא האישי שהוא לא נדרש לחלוטין ויש פה חוסר איזון.
חיים עוז: אין פה אמירה של הממשלה בעניין הזה, הממשלה בעצם אומרת שאתה כאזרח תהיה אחראי לעצמך.
חיים עוז: אז בואו נעשה את זה לכל דבר, למה רק לדברים האלה?
חיים עוז: אני אומרת שצריכה לצאת איזה שהיא אמירה מאוזנת והיום המצב הוא לא מאוזן ומעמיד בסכנה אמיתית את שלום ובריאות הילדים ככל שאנחנו מתקדמים.
חיים עוז: ככל שאנחנו מתקדמים התופעה הזו ושיטת הקנייה הזו מתרחבת וגדלה.
רונן מועלם: רק עוד משפט, הערה אחת.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שלא נאמר?
רונן מועלם: לא, לא שהוא לא נאמר, אני חושב שכדי לחזק את כל מה שנאמר פה צריכה לצאת מפה אמירה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לחזק את מה שנאמר פה.
רונן מועלם: לא, צריכה לצאת אמירה שאנחנו צריכים לדרוש שיהיה פה תו איכות למוצרים, כמו שיש מוצרים שמיוצרים בישראל, בדיוק את אותו דבר.
רונן מועלם: כל הארגונים הנחמדים שיושבים פה, 'בטרם' ושלום הילד וכן הלאה וכן הלאה, כולם לשנס מותניים וליצור תו איכות שבתו האיכות הזה מסבירים ואומרים את הדברים ומדגישים את הדברים, והכי חשוב, שכשהצרכן רואה את הסמל הזה הוא מבין שישבו אנשים מלומדים ומשכילים שבדקו את הדברים כי ישנה תפיסה בציבור לבינוניות של מידע.
רונן מועלם: אף אחד, כמו שאמר שי, לא קורא את הנתונים ואת הרכיבים של מוצרי מזון ואלה הנזקים שנגרמים לציבור עם הזמן.
רונן מועלם: אלה דברים שהם מאוד מאוד חשובים ואני אתן רק דוגמה אחת, לדוגמה בנושא של כובעים.
רונן מועלם: זה משהו שהוא מאוד חשוב, לי בתור יצרן, כשאני מייצר כובעים - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת כבר על הייצור של המשקפיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה דומה, אנחנו יכולים לתת את הדוגמה הזו לגבי כל מוצר מחדש.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנקודה היא ברורה.
רונן מועלם: נכון, בגלל זה אני רוצה לנסות ליצור פה סוג של תו איכות, שאני חושב שזה ייתן לנו קפיצה מחד לדאוג לציבור, ומאידך, לתת בטיחות, לתת ביטחון לציבור שירכוש מוצרים נכונים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם על הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאני קצת עצובה בשביל הילדים, כי בתחושה האישית שלי, ואני לא חושבת שאי פעם, אני עוד מעט ארבע שנים כאן בכנסת, מעולם לא סיימתי ככה דיון, אבל התחושה שלי שיש איזה שהוא ניצול ציני של בטיחות הילדים כדי לקדם דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: התחושה הזו הלכה והתגברה במהלך הדיון בניסיון לסטות מהנושא של בטיחות ואיך אנחנו באמת מביאים בפני הצרכן הישראלי את הידע ועושים את ההסברה הנכונה כדי שכשהוא רוכש מוצר, ולי זה באמת לא משנה אם הוא רוכש אותו כאן בישראל או במקום אחר, שהוא יידע ממה הוא צריך להיזהר, מה הוא צריך לבדוק כדי שהוא יוודא שהוא לא מסכן את שלום ובריאות ילדיו.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זאת מהות הדיון ומשום שאנחנו יודעים שהנושא של יבוא אישי הולך ונפתח, ואני מברכת על זה שזה הולך ונפתח, אז אנחנו צריכים על אחת כמה וכמה להגביר את ההסברה ולא להגיד כמה אנחנו צריכים לסגור וכמה אנחנו צריכים לחייב שהכול יישאר כאן בתוך הבית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מעודדים צרכנות של כחול לבן, אנחנו עושים את זה במקביל לכל התהליכים האחרים שאנחנו מקדמים, וגם שם אנחנו נמשיך ונאמר מה נכון ומה לא נכון, מה צריך לבדוק ועל מה אפשר לסמוך, כך שהדיון הוא באמת הרבה יותר כוללני ממה שניסו להציג אותו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת את הדיון בכך שאני אומרת שהוועדה לגמרי תומכת ביבוא אישי ובאפשור להורים לרכוש את מה שהם רוצים לילדים שלהם, ולצד זה אנחנו כן מקדמים את כל נושא הבטיחות ואת כל נושא ההסברה ועדיין יש מוצרים שאתם בעצמכם אומרים שמבחינת החוק מדינת ישראל סגרה ליבוא אישי וגם כאן, למרות שסגרנו את זה ליבוא אישי, אני כן חושבת שצריך לעשות הסברה כדי שאם כשהם נמצאים בחו"ל תהיה להם ההזדמנות או האפשרות לרכוש את זה בזול או בצורות אחרות, שהם יידעו שהם לוקחים סיכון כי הדבר הזה צריך איזה שהיא בדיקה או איזה שהוא תו תקן שישראל קבעה לו.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה לארגון 'בטרם', שוב, באמת על העבודה המשותפת יחד עם משרד הכלכלה - - -
גלית גלעד: זו התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מברכת שוב על שיתוף הפעולה עם משרד הכלכלה, כדי באמת לקיים את ההסברה הנכונה בכל מה שקשור לקנייה של מוצרים באינטרנט ואני מתחברת לגמרי להזמנה שלך את לשכת המסחר כדי כן לשתף פעולה, כן להעלות מודעות, גם לגבי המוצרים הנוספים שעלו כאן ומיוצרים בארץ.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שבהסברה נכונה כולם ירוויחו, גם מי שמייצר כאן ומצליח למכור בזול ומוצרים איכותיים וגם מי שמחליט בסופו של דבר לעשות את הקנייה שלו במקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, הדיון נעול.
יפעת שאשא ביטון: מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה בנושא חוק התקנת מצלמות לשם הגנה על פעוטות במעונות יום לפעוטות התשע"ט–2018.
יפעת שאשא ביטון: הצעת חוק פרטית שלי ושל חברי כנסת רבים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים בישורת האחרונה, דיון הצבעה לאחר שקראנו בדיון האחרון את החוק, הכנסנו בעצם את ההתייחסויות האחרונות והיינו אמורים להגיע היום עם תשובות לגבי סוגיות שהשארנו פתוחות.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר, לגבי האודיו – הסיפור הזה ירד.
יפעת שאשא ביטון: לא מצליחים להגיע להסכמות וזה נשאר כפי שקראנו בטיוטת החוק בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של חובה ורשאי לגבי המשרד לביטחון פנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נעלה זאת לדיון כשאנחנו נרצה שזה יהיה חובה לגבי הממונה ורשאי לגבי כל הגורמים האחרים ואז זה בעצם משאיר את שיקול הדעת למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא משאירים שיקול דעת בכל הנוגע לחובת דיווח לממונה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם קצת מתאים להערה, אני אסביר שוב לפרוטוקול: היה סעיף שבו אם מה שיש בהקלטה לא מגיע לידי תהליך פלילי מכל סיבה שהיא, ואנחנו יודעים שהסיבות יכולות להיות מגוונות, אבל בכל זאת אנחנו רואים שיש פוטנציאל לפגיעה, אז היה ויכוח אם המשטרה רשאית לדווח לממונה או מחויבת לדווח לממונה כדי למנוע את הפגיעה באותו גן.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי שזה יהיה חובה ואני מבקשת שזה יישאר חובה ככל שמדובר בממונה, ורשאי ככל שמדובר בכל הגורמים האחרים אנחנו דיברנו על הורים, מנהל מעון וכולי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת באמת עכשיו, מה הסיבה להתנגדות, לא בא לכם להיות חלק מההגנה על הילדים?
ליאורה סולטן: ברשות גבירתי, אני לא סתם, ביקשתי מראש מחלקת נוער ומשפחה להגיע לדיון היום .
ליאורה סולטן: אנחנו ערכנו חשיבה מחודשת לאור כל הסיכונים של החוק ובאמת - - -
יפעת שאשא ביטון: נזכרתם קצת בדקה ה-200.
ליאורה סולטן: גבירתי, לא נזכרנו, גם מבחינתנו יש כמובן לחצים מסוימים וכל פעם בדקנו מחדש וערכנו חשיבה.
ליאורה סולטן: אבל כאן באמת שהגיע נוסח לפני יומיים אם אינני טועה.
ליאורה סולטן: אנחנו ביצענו חשיבה מחודשת ואנחנו כן נבקש להעלות בפני גבירתי את הטיעונים שלנו וגם את הבקשה שלנו לשנות מסעיף 7.
ליאורה סולטן: זה יכלול כמובן את מה שכרגע גבירתי העלתה לגבי החובה והרשאי.
ליאורה סולטן: אז אני אבקש שגבירתי תשמע את נצ"מ ברקוביץ ואחר כך אני אוסיף אם יהיה מה להוסיף.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אשמע ואז אני מניחה שאקבל התייחסות בעצם לכל הסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר, ושייכתב גם בפרוטוקול, שאני חושבת שזה בלתי-סביר שאנחנו יושבים כאן דיונים אחרי דיונים, כולל בתקופת הפגרה, ורגע לפני שמצביעים פתאום מישהו מתעורר לחיים ומחליט שיש לו מה לתקן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את הכול מפאת הספק וכי אני באמת רוצה שבסוף, מהשולחן הזה יצא החוק הראוי ביותר ושכולנו יכולים לחיות איתו בשלום.
יפעת שאשא ביטון: אבל, אני רואה - -
ליאורה סולטן: שהוא יהיה ישים.
יפעת שאשא ביטון: - - טעם לפגם, הוא ישים בכל מקרה אבל אני באמת רואה טעם לפגם בזה שאתמול פתאום מישהו התאפס על עצמו ואמר: אה, רגע, יש כמה דברים שאנחנו לא יכולים לחיות איתם.
יפעת שאשא ביטון: אחרי שאנחנו דנו בהכול.
ליאורה סולטן: גבירתי, לכן יש את החשיבה המחודשת.
ליאורה סולטן: אני מסכימה עם כל מה שאמרת, אחד לא מתעלם מזה.
ליאורה סולטן: אנחנו לוקחים אחריות אך עם זאת, גם הדיונים שהיו בפגרה שאני הייתי חלק מהם, אנחנו לא דנו בדברים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: דנו בהכול, יכולתם להתייחס להכול.
יפעת שאשא ביטון: עברנו סעיף סעיף.
ליאורה סולטן: אבל השינויים היו מאוד אינטנסיביים והם קרו אך לא מזמן מהנוסח ששם, מה שבעצם היום אנחנו נבקש להחזיר, הנוסח הזה הוא נוסח אחד לפני הנוסח הקיים היום ולכן זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע במה מדובר.
יפעת שאשא ביטון: רק כדי שלא אחטא כלפיך.
יפעת שאשא ביטון: נצ"מ ברקוביץ בבקשה.
מאיר דב ברקוביץ: קודם כל אנחנו מקבלים את ההערה על כך שזה בשלב מאוחר.
מאיר דב ברקוביץ: בגלל שזה נעשה בשלב כזה אז מבחינתנו היה פה תהליך של בחינת העמדה הזו עד לרמת ממלא מקום המפכ"ל שזה לא קורה בכל הצעת חוק אבל בגלל שהבנו שאנחנו בשלב כזה אז היה חשוב שזה יהיה מגובה.
מאיר דב ברקוביץ: אין שאלה לגבי החשיבות החוק ואנחנו לא נמצאים במצב אחר מבחינת הבנת החשיבות של החוק, לא התנגדנו לו גם בעבר, גם בדיונים שהיו בוועדת שרים בנוסחים קודמים.
מאיר דב ברקוביץ: הדבר המרכזי שהוא בעייתי פה זה שזה מכניס את המשטרה באופן שזה מנוסח כעת למקומות שהמשטרה לא נמצאת בהם שהם לא קשורים רק לנושא של הגנה ושל אכיפה, וזה מטיל על המשטרה הביטים מאוד רחבים שהם מתחום הפיקוח בכלל, כמו בהרבה תחומים אחרים, שאנחנו חושבים שזה לא נכון יהיה שהמשטרה במקום לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: תנו דוגמאות, מהשיח שאני ניהלתי בבוקר כנראה מישהו לא הבין את מהות החוק.
יפעת שאשא ביטון: נכון, ובמקום הזה אמרנו שברגע שאתם תפתחו ואתם תראו שאין שם משהו פלילי אבל יש שם בכדי התעללות אתם תוכלו לדווח.
מאיר דב ברקוביץ: אז צריך להבין שהמנגנון הזה שבו אנחנו נקבל מאות ואלפי פניות של הורים שאין להם אפילו מסלול אחר.
מאיר דב ברקוביץ: אם הם רוצים לבדוק משהו שהם לא חושבים שהוא פלילי אבל הם חושבים שיש התנהגות במעון שהם לא אוהבים, זה שאנחנו מפנים את כל אלה למשטרה והמשטרה תתחיל להעסיק את עצמה בלשבת לצפות – צפייה בדבר כזה זה משמעותי.
מאיר דב ברקוביץ: אתה צריך לצפות כל יום 8 שעות ואולי יש הקלטה של כמה ימים שיש לצפות בה, לעשות את כל זה ובסוף לטפל בנושא שהוא מקצועי ופיקוחי במהותו כשאין לך גם את הכלים, אתה לא הוכשרת לדעת אם ככה צריך להתנהג, אתה יודע מה פלילי ומה לא.
מאיר דב ברקוביץ: לכן, אנחנו חשבנו שהנכון הוא, כמו שזה קיים בהרבה מקומות אחרים שעושים חלוקה בין סמכויות גורמי האכיפה לסמכויות גורמי הפיקוח.
מאיר דב ברקוביץ: פה יש גורם שנוצר לטובת זה.
מאיר דב ברקוביץ: יש ממונה ויש מפקח, וכשלהורים יש טענות לגבי התנהלות מקצועית ומישהו רוצה לבדוק אז יש מערכת שהיא תבדוק, תצפה, תראה את מה שהיא רוצה.
מאיר דב ברקוביץ: להם צריכה להיות הסמכות לצפות כמו שיש להם סמכויות פיקוח מאוד רחבות כמו – לבוא לביקור או לשאול שאלות.
מאיר דב ברקוביץ: אז שיוכלו לצפות אם הם רוצים.
מאיר דב ברקוביץ: אם הם יראו שיש בתוך הדבר הזה עבירה, כמו שקורה בהרבה מקומות אחרים, אם הם רואים שיש בזה עבירה הם יפנו את זה למשטרה.
מאיר דב ברקוביץ: אם מישהו יתלונן ישירות למשטרה אז אין לנו ברירה – אנחנו נפתח תיק וננהל אותו ואז אני מסכים שאם נראה משהו שהוא לא בתחום העבירה הפלילית אנחנו לא נבחן אם זה מתאים או לא מתאים אלא נעביר את זה לגורם שיבחן.
מאיר דב ברקוביץ: אבל ליצור מצב שאתה אומר לכל ההורים שאין להם מסלול אחר פרט למשטרה, זה יוצר עלינו עומסים ואם אנחנו מדברים על הגנה על ילדים – זה מסיט אותנו מהמשימה העיקרית שלנו.
מאיר דב ברקוביץ: במקום שאנחנו נעסוק באכיפה במקרה של ביצוע עבירות פליליות אנחנו נתחיל להיות גורם מפקח מטעם משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא ביקש מכם לפקח.
מאיר דב ברקוביץ: זאת המשמעות.
מאיר דב ברקוביץ: עכשיו תראו, אם היינו הולכים על המהלך הזה זה חלק מהדברים שעשינו עליהם חשיבה שיכול להיות שצריך להגיד שנקבל את זה על עצמנו ונשים בצד זה היבטים של עלויות ומה המשמעות של זה.
יפעת שאשא ביטון: ברור, הרי כשמגיע ממלא מקום מפכ"ל חדש וחושב איך להרוויח עוד כמה שקלים, ככה זה נותן לי בתחושה מהשיח שנוצר פה.
מאיר דב ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך שאני לא בכיוון הזה.
מאיר דב ברקוביץ: אמרנו, טיפשי, סליחה, גם אם יתנו לנו עת התקציב לזה, זה תקציב גדול מאוד כי צריך להקים בשביל זה עכשיו יחידות, אני מתנצל על המילה "טיפשי", זו לא המילה הנכונה.
מאיר דב ברקוביץ: אבל, זה לא יהיה נכון מבחינתנו, גם אם יתנו לנו תקציב ויתנו לנו יחידת אנשים שתשב ותצפה, אתם מבינים כמה מאות תלונות תהיינה בסיפור הזה ברגע שנשב ונצפה ונעשה את העבודה הזו.
מאיר דב ברקוביץ: לא מוצדק לשים את הכסף על הדבר הזה.
מאיר דב ברקוביץ: תוסיפו עוד ממונים ומפקחים – זה יותר נכון.
מאיר דב ברקוביץ: הם גם יודעים לבחון את מה שהם רואים, אנחנו לא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ברקו.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר – ברוכים הבאה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שהמשטרה לא ישבה כאן סביב השולחן בכל הדיונים, לפחות מהדברים שעולים כעת.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה בצורה כזו ישירה אם כי לא בוטה כמו שיש לאומרה.
יפעת שאשא ביטון: ניהלנו דיונים בדיוק על הסוגיות הללו, התנהל שיח ממושך זסביב השאלה מי פותח מצלמות מהרבה מאוד הביטים וסיבות.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני רק אומר לך בשביל שלא תהיו סקרנים לסוף – אין לי בעיה שמפקח יפתח את המצלמות אבל אני כן חוזרת למה שהתחלתי לומר: אנחנו ניהלנו שיח עם הציפורן בדיוק בנקודה של מי פותח ולמה.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה רק בדיון הקודם, אתה מוזמן לגשת לפרוטוקול המוקלט ולראות שאנחנו דיברנו על כך שיש מקרים שבהם מנהל מעון או מנהלת מעון פותחים את ההקלטה, עלולים לראות משהו שהם לא אוהבים לראות אבל הם גם לא ירצו להעביר את זה החוצה כי זה עלול להאפיל על הגן שלהם או לייצר איזשהו באזז סביבם והם פשוט יטייחו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמרנו שאנחנו חוששים מזה.
יפעת שאשא ביטון: ליאורה, את זוכרת שדיברנו על זה?
ליאורה סולטן: כן, אני מסכימה - - -
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בצורה מאוד ממוקדת.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך.
יפעת שאשא ביטון: בסוף מי שמגיע למשטרה זה מי שבאמת יש לו חשש לפגיעה.
יפעת שאשא ביטון: לא כל מי שהילד שלו ננשך או מי שחלם חלום רע בלילה ועכשיו מרגיש לא טוב ועכשיו רוצה שיפתחו רק כדי להרגיע את האינטואיציה שלו.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הדברים האלה בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם הייתם באים בדיונים הקודמים ואומרים רגע, בואו ננסה לחשוב עוד חשיבה אחרת אז הייתי יכולה לראות זאת כמשהו לגיטימי.
יפעת שאשא ביטון: אבל לבוא אחרי שטחנו את כל הסיפור הזה וניסינו להבין מי כן ומי לא ולמה ולהגיד לי: רגע, התבלבלנו, אנחנו חושבים שמישהו אחר צריך לפתוח את זה, בעיני זה לא רציני במיוחד שאנחנו דיברנו לעומק בכל הסוגיות האלה ודווקא כאן אנחנו נתנו מקום מאוד נכבד למשטרה מתוך הכרה גם בעבודה שלהם וגם בסמכויות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: בהתחלה אנחנו דיברנו על בתי משפט ואנחנו הורדנו את זה לרמת המשטרה כי המשטרה טענה שיש דברים שלא צריך לחכות איתם לבית משפט, זה יכול לחנות במגרש שלנו, אנחנו היינו קשובים לבט"פ לאורך כל הדרך, זה לא שמישהו פה דילג מעליכם.
יפעת שאשא ביטון: זה מאכזב אותי לראות שאנחנו מנהלים שיח כזה רגע לפני שהיינו צריכים לפתור עניינים טכניים ופשוט לרוץ להצבעה.
יפעת שאשא ביטון: הייתה לי שיחת טלפון מהבט"פ ומתוך השיחה היה לי הרושם שמישהו שם לא הבין את מהות החוק.
יפעת שאשא ביטון: התחילו לדבר איתי אם האוכל שמוגש הוא סביר ומוגש נכון, המטרה של המצלמות היא לא פיקוחית, אמיתי אני אומרת, זה לא עניין של פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה גם יש סעיף מוגדר בחוק לכל הדברים האחרים, לאם אנחנו רוצים להשתמש בצילומים לצורכי פדגוגיה והדרכה ולצורך דברים אחרים שנעשים בגן.