GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: מישהו מגן על הילדים האלה שנמצאים בתוך סאגה שאמורים לטפל בה בדחילו ורחימו?
פנינה תמנו: אני שואלת את זה כי ממה שאני שמעתי בסיפור שהיה, זה היה מאוד מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, ואני מחזירה אליך מאיר אסרף - - -
מאיר אסרף: מאחר שהרחיבו את היריעה, אני מבקש יותר זמן כדי להגיב.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את כל הזמן, אני רק רוצה שתזכור גם אתה את הסיטואציה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו משביתים מערכת בגלל ילד בכיתה ג', אנחנו שמים אותו על המוקד, שמים אותו על המוקד.
יפעת שאשא ביטון: תחשוב איזה השלכות חברתיות יש לזה אחר כך, גם מצד הילדים, גם מצד ההורים וגם מצד מערכת שלמה.
מאיר אסרף: אתמול חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, שאל אותי שאלה – איך זה שאתם לא משביתים בית ספר שהתקינו בו אנטנה סלולרית?
מאיר אסרף: ואני מופתע שפעם אומרים לנו, תשביתו, ופעם אומרים לנו אל תשביתו.
מאיר אסרף: אני רק יכול להגיד שזכות השביתה היא זכות חוקתית, ולקרוא לזכות חוקתית בריונות, זו בריונות.
יפעת שאשא ביטון: אבל על מה אתה משבית?
מאיר אסרף: אנחנו משביתים על תנאי העבודה של עובדי ההוראה, על זה שמכים הורים, על זה שמורות חוטפות אגרוף לפנים, על זה ששוברים למורים שיניים, על הדברים האלה אנחנו משביתים.
מאיר אסרף: אנחנו לא נסכים שעובדי הוראה יהיה שקי חבטות של אף אחד, לא של ילדים, לא של הורים, לא של אף אחד.
פנינה תמנו: ילד בכיתה ג', אתה רציני?
מאיר אסרף: גברתי, 20 דיונים יפה בן דוד - - -
פנינה תמנו: אתה רציני?
פנינה תמנו: ילד בכיתה ג'.
מאיר אסרף: - - ישבה בדיונים של החינוך המיוחד.
מאיר אסרף: את לא תטיפי לנו על חינוך מיוחד.
פנינה תמנו: אני אטיף לך.
פנינה תמנו: אתה לא תטיף לי.
מאיר אסרף: 20 דיונים.
פנינה תמנו: אתה לוביסט שלא יטיף לי.
פנינה תמנו: מאיר, אתה לא תטיף לי.
יפעת שאשא ביטון: מאיר אסרף, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה - - -
מאיר אסרף: אם נרד לפסים אישיים - - -
פנינה תמנו: ילד בכיתה ג'?
פנינה תמנו: גיבור גדול.
מאיר אסרף: אני גאה לייצג את הסתדרות המורים.
פנינה תמנו: זכות השתיקה.
פנינה תמנו: את הזכות של הילדים אתה לא רואה.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, עם כל הכבוד, עם כל הכבוד - - -
מאיר אסרף: אנחנו לא נהיה שק חבטות - - -
פנינה תמנו: ואתה תכבד חברי כנסת, - -
מאיר אסרף: אני מכבד אותך, גברתי.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בואי רגע נירגע.
פנינה תמנו: - - אחרת אני אפעל שיוציאו אותך מפה.
מאיר אסרף: אבל יש לי זכות תגובה.
מאיר אסרף: את תכבדי את זכות התגובה שלי.
יפעת שאשא ביטון: מאיר אסרף, עם כל הכבוד - - -
זאב גולדבלט: שק חבטות של ילד בן 8?
פנינה תמנו: ילד בכיתה ג', אומר לי שהוא שבר את השיניים – אל תפיל עליו את כל השבירת שיניים ואת כל האלימות שהיתה נגד מורים.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, - - -
פנינה תמנו: אתה לא יכול להפיל על הילד הזה.
פנינה תמנו: כל ילד.
מאיר אסרף: גברתי יושבת הראש, אני מבקש שתתני לי זכות להגיב.
מאיר אסרף: אני אגיב רק כשתתני לי זכות להגיב, כי יש כאן סדרנית שמאיימת להוציא אותי.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, קודם כל, אתה תשנה את הסגנון ואת הנימה.
יפעת שאשא ביטון: הבנו שזו הדרך וההתנהלות בהסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד פה לא אמר שהמורים הם שקי חבטות, ובוא ניכנס לפרופורציה, הייתי שם, הייתי שם - - -
מאיר אסרף: אנחנו עדיין שם.
מאיר אסרף: זה ההבדל, גברתי.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, מאיר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת איתך בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרה של ילד בכיתה ג' ועל ילד בכיתה א'.
יפעת שאשא ביטון: ובמקום שאתם תבואו ותזעקו חמס, ותגידו, אנחנו עוצרים.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, נכון ששביתה זה משהו שהוא לגיטימי והוא חוקתי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוצרים את מערכת החינוך כדי להחזיר את החינוך, אנחנו עוצרים את מערכת החינוך כדי שהמורים יקבלו את הכלים, כדי שהמורים יקבלו את הליווי.
יפעת שאשא ביטון: אני גם הייתי נוכחת באחת ההתרחשויות וראיתי איך זה מתנהל.
יפעת שאשא ביטון: כשיפה בן דוד מקבלת טלפון ממנהלת, אומרת לה, תקשיבי, היה לי אירוע אלימות עם ילד, אז היא אמרה לה, בואי נשבית את המערכת ביום ראשון.
יפעת שאשא ביטון: אז היא אמרה לה, למה ביום ראשון?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עובדים גם מחר.
יפעת שאשא ביטון: אז היא אומרת לה, אה, אז תשביתי אותה מחר.
יפעת שאשא ביטון: ככה זה מתנהל.
מאיר אסרף: גברתי, אני לא יודע על מה את מדברת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, ואני לוקחת אחריות על כל מילה שאני אומרת כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר בדיוק באיזה יום זה היה, באיזו שעה ובאיזה מקום, ומי גם נכח איתה.
יפעת שאשא ביטון: אז עם כל הכבוד, אני מתעסקת בחינוך ואני עוסקת בביטחון של הילדים, ואני אגיד לך יותר מזה, כל הדיון הזה אני שמה את הפוקוס על המורים, על המורים והמנהלים, שצריכים לקבל את מה שמגיע להם כדי שהם יהיו מסוגלים להתמודד עם התופעה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אז עם כל הכבוד, השבתה של שעתיים – בריונות מול בריונות.
מאיר אסרף: גברתי, אני לא מסכים למשוואה הזו.
יפעת שאשא ביטון: מותר לך.
מאיר אסרף: כפי שאמרתי, זכות חוקתית היא לא בריונות.
מאיר אסרף: אני רק רוצה להגיב, ברשותך, ואני מבקש שלא יפריעו לי כדי שאני אוכל להגיב.
יפעת שאשא ביטון: אבל תנהל את זה - - -
מאיר אסרף: כי לאיים עליי שיוציאו אותי כשאני מגיב, זה לא מקובל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא משחקת את המשחק.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אתה מכיר אותי כבר איזה דקה וחצי.
מאיר אסרף: אני גם לא משחק, גברתי.
מאיר אסרף: דקה וחצי.
מאיר אסרף: לגבי המורים, הם בקו הראשון, הם בקו החזית והם אלה שסופגים את האלימות.
מאיר אסרף: אנחנו מוקיעים אלימות מכל צד, לכל מצד, אנחנו חושבים שאלימות - - -
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא משביתים על כל מקרה של אלימות בין תלמידים בבית הספר?
מאיר אסרף: אלימות היא לא חלק מהמשחק.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא משביתים כשיש אלימות של מורה כלפי תלמיד?
יפעת שאשא ביטון: גם בזה אנחנו עסקנו.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה אנחנו הבאנו לשולחן הוועדה, גננת שפגעה.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא משביתים?
מאיר אסרף: כל מקרה של אלימות אנחנו מוקיעים, כל מקרה של אלימות אנחנו מוקיעים גם בכתב, גברתי.
מאיר אסרף: אנחנו מתנגדים לאלימות בבתי הספר.
מאיר אסרף: אין לזה מקום במערכת החינוך.
מאיר אסרף: התפקיד של עובדי ההוראה זה לא להיות שוטרים, לא להיות מפרידים, לא להיות שופטים בהיאבקות.
יפעת שאשא ביטון: זה להיות אנשי חינוך.
מאיר אסרף: התפקיד שלהם זה לחנך.
יפעת שאשא ביטון: גם לא קבלני מספרים ואותיות כמו שיפה בן דוד רוצה.
מאיר אסרף: סליחה?
יפעת שאשא ביטון: גם לא להיות קבלנים של אותיות ומספרים.
מאיר אסרף: אני לא יודע, גברתי.
מאיר אסרף: אני מייצג את הסתדרות המורים, גברתי.
מאיר אסרף: אם יש הערות כלפי גב' יפה בן דוד, היא לא כאן כדי להגיב.
יפעת שאשא ביטון: זה כלפי ההסתדרות.
יפעת שאשא ביטון: היא פשוט עומדת בראשה.
פנינה תמנו: לא ראיתי אותו משבית כשהילד בן ה-15 חטף מהמכות.
מסעוד גנאים: זה חלק מהשליחות החינוכית של המורה.
מסעוד גנאים: זה חלק מעבודתו, מהשליחות החינוכית שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהחינוך שצריך להחזיר חזרה למערכת.
מסעוד גנאים: לא באתם לשם רק כדי לתת את החומר וללכת הביתה, כאילו רובוט.
מאיר אסרף: לחנך לסובלנות.
מסעוד גנאים: זו הביקורת שלנו, שכל מורה הוא מחנך, הוא צריך להתערב בכל מקרה אלימות.
מסעוד גנאים: שלא יגיד, לא אכפת לי, אני באתי כדי ללמד היסטוריה או מתמטיקה ו-that's it, לא אכפת לי מהתנהגות, לא אכפת לי מערכים, לא אכפת לי מבריונות וכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אוי ואבוי לנו.
קריאה: הסתדרות המורים עכשיו עסוקה במלחמה נגד - - -
מאיר אסרף: אנחנו דואגים להגיב בכל הכלים שיש לנו, גברתי, בכל הכלים שיש לנו כדי להוקיע אלימות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מאיר אסרף.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לטובת המסגרות והמערכות והמורים שכן מצליחים בשטח להתמודד עם התופעות האלה, לא משביתים מערכות, יוצרים מערך של חינוך, הם ישבו כאן בוועדה, אנחנו ראינו בתי ספר שלמים שהתגייסו לטובת בנייה של שיח אחר, של שיח חדש בתוך בית הספר, של התנהלות שמגייסת את הילדים לטובת המאמץ הזה.
יפעת שאשא ביטון: ואתם יודעים, אני אגלה לכם סוד, בלי שהם התכוונו, כי הם באמת החליטו שהם מרכזים מאמץ בכל הנושא של חינוך ואקלים בית ספרי, הם גם הצליחו להגיע להישגים יותר גבוהים כי הילדים שלהם בבית הספר הרגישו יותר מוגנים, היו יותר שמחים והיו יותר פנויים ללמידה.
יעל אודם: אני רוצה לומר.
יעל אודם: יש לכם את כל הכלים – עזוב את כלי ההשבתה.
יעל אודם: יש את כלי ההפגנה, אפשר לצאת לרחובות, אפשר לעשות המון דברים.
יעל אודם: בסוף יש פה ילד ששחטתם אותו, כי מה יהיה הזיכרון ילדות שלו?
יעל אודם: שיום אחד בית ספר שלם הושבת בגלל, כשפעם הוא היה בכיתה ג'.
יעל אודם: השיימינג הזה שובר את הלב.
יעל אודם: באמת, אני לא מדברת עכשיו על סכסוכים, פוליטיקה, כן הסתדרות המורים, לא הסתדרות המורים.
יעל אודם: אבל זה נורא, זה כל כך אלים כלפיו.
יעל אודם: יש פה ילד.
יעל אודם: זהו.
יפעת שאשא ביטון: כל כך מדויק ונכון.
יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שמפה תצא הקריאה לפחות לשנות את ההתנהלות במקרים כאלה ולבחור כלים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, ואחר כך רינה.
לירון אשל: תודה, גברתי.
לירון אשל: אני חייבת לומר שאני יותר מודאגת כרגע מאשר בתחילת הדיון.
לירון אשל: גברתי פתחה בשיח שכולנו פה כדי לחזק את משרד החינוך ולתת יותר כלים וכוח אדם, ולחזק את הגורמים הכי חשובים במהלך היום-יום של התלמיד, והשיח השתנה לזירה של מערכות, של תלמידים תוקפים את המורים או המורים תוקפים את התלמידים.
לירון אשל: לא זה השיח.
לירון אשל: כולנו פה תמימי דעים ואף אחד כמובן לא נותן יד לאלימות של שום גורם, אבל בעיניי כולנו פה מתוך מטרה לחזק את מערכת החינוך שתיתן את הדעת ויהיה לה את הכלים ואת הפנאי ואת הזמן לתת את המענה הראוי לילדים האלה.
לירון אשל: כרגע יש להם לתפיסתנו כלים מידיים, של השעיות, למשל, של תלמיד שנקט באלימות, וזה כמובן לא טיפול שורש.
לירון אשל: צריכים לתת טיפול עמוק ורוחבי מותאם לילד, ולהבין מה קורה ברקע של אותו ילד.
לירון אשל: ואני חושבת שדי למי שלוקח חלק פעיל בוועדות פה להבין כמה עול מונח על כתפי חצי תקן של יועצת בית ספר, כי אנחנו יושבים פה בדיונים על זנות קטינים ועל אובדנות קטינים ועל אחוזי נשירה ועל מה לא, ואת הכול משרד החינוך מנסה להכניס בחצי תקן של יועצת בית ספר או בשעת חברה, כישורי חיים, קוראים לזה היום, והעול הוא עול גדול.
לירון אשל: אז כולנו פה במטרה להגדיל את כוח האדם ולהגדיל את הרצון, כי הרצון קיים והרצון הוא טוב.
לירון אשל: אני חייבת להגיד עוד משהו ואני מתנצלת שזו הרחבת זירה, אבל לפחות מהנתונים שלנו יש מגמה של ירידה מתונה באירועים אלימים של ילדים בתוך בית הספר, לעומת מגמה הפוכה, של עלייה מתונה באלימות של גורמי חינוך בתוך בית הספר כלפי תלמידים, וזה כמובן מעלה שאלות נוספות ומצריך כלים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: כאן את הכלים צריך משרד החינוך.
לירון אשל: ואני רק אגיד, בהתחשב במה שגברתי פתחה, אין לנו ספק שההתמודדויות הן התמודדויות שונות כיום, הזירות השתנו, גם המרחב הווירטואלי והדיגיטלי בעצם הרחיבו – אם פעם ילד היה מתמודד עם שיימינג או אלימות בין ארבע קירות בכיתה וחוזר למקום מבצרו, היום האלימות והחוויות הקשות חודרות עד למחשב בבית שלו ועד לפלאפון ולסמארטפון.
יפעת שאשא ביטון: זירת האלימות מתרחבת בלי שום ספק.
לירון אשל: והמענים והכלים צריכים בעצם להשתנות ולהיות מותאמים בהתאם לשינויים המתווספים.
לירון אשל: אנחנו כן פה בבקשה לסייע למשרד החינוך, להרחיב להם תקנים, להכניס יועצות לבתי הספר - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה לסייע למשרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לעשות את שינוי התפיסה ושינוי סדרי העדיפויות כדי - - -
לירון אשל: שיטתית, תודעתית, אבל גם להרחיב את התקנים של יועצים, של פסיכולוגים, בעבר היו עובדים סוציאליים שנכנסו לבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן, אז אנחנו נשמע את רינה, ואחר כך כשתרצה - - -
מאיר כהן: באתי לשמוע.
רינה כהן: אני רינה כהן, יושבת ראש המועצה הציבורית להורים בישראל.
רינה כהן: אנחנו לא מייצגים את ההורים במערכת החינוך.
רינה כהן: אנחנו פועלים לקידום הנושא של ההורות וההורים בחברה הישראלית, כמובן גם במערכת החינוך, אבל יש את פורום ועדי ההורים היישוביים שעושים עבודה טובה ואנחנו מברכים אותם ותומכים בעשייה.
רינה כהן: אני באה מתוך משרד החינוך, אני יודעת שמשרד החינוך, ושפי כמוביל את הדבר, עושים ועושים ועושים כמיטב יכולתם.
רינה כהן: ברור שצריכים לעשות יותר משום שהתופעה ישנה וגברתי זימנה את הישיבה המאוד-חשובה הזאת.
רינה כהן: הייתי מציעה, גילוי הדעת של המועצה מונח לפניכם, אני לא אחזור על הדברים, הם כתובים.
רינה כהן: קודם כל, צריכים להחזיר את הסדר לקדמותו: דרך ארץ קדמה לתורה.
רינה כהן: זה צריך לצאת מהדבר הזה: דרך ארץ קדמה לתורה.
רינה כהן: ההתנהגויות והיחסים אחד עם השני, גדולים וקטנים, מורים והורים וכל השאר, זה קודם לתורה, חשבון, אנגלית וכל השאר, שאני בעד, אבל יש סדר.
מאיר כהן: אבל למה הסעיף הראשון שלכם זה העצמת ההורים?
רינה כהן: כי אני המועצה הציבורית להורים בישראל - - -
מאיר כהן: אז את חושבת שהדבר שיותר טוב היה זה להעצים את ההורים?
רינה כהן: אני אגיד בדיוק מה אני חושבת בעניין.
מאיר כהן: להעצים הורות, אני מסכים איתך, זה נהדר.
מאיר כהן: אבל להעצים הורים?
רינה כהן: כן.
רינה כהן: זו דעתי, ואני מוכנה גם להסביר אותה בהמשך - - -
יפעת שאשא ביטון: כולם איבדו את הסמכות שלהם, ההורים איבדו את הסמכות שלהם, המורים איבדו את הסמכות שלהם.
מאיר כהן: אבל בכל זאת צריך לעשות פיין טיונינג לזה.
רינה כהן: נהדר.
רינה כהן: אז אני בדיוק רוצה ללכת לפיין טיונינג הזה שאתה אומר, שאתה בדימונה עשית אותו.
רינה כהן: ימית אלפסי בהשראתך עשתה שם את בית הספר להורים.
רינה כהן: אני מכירה את הדברים לפני ולפנים.
יפעת שאשא ביטון: במשפט, כדי שנוכל לאפשר לכל הדוברים.
רינה כהן: אני רוצה לעבור מהדיאגנוזה לפרוגנוזה.
רינה כהן: הדיאגנוזה ברורה לכולם.
רינה כהן: משרד החינוך לא יכול לטפל לבד בתופעה הזו.
רינה כהן: זו תופעה חברתית ישראלית, וחינוכית ישראלית, ולא רק משרד החינוך יכול לטפל בזה.
רינה כהן: אנחנו צריכים, לדעתי, להגיע לקואליציה, לקואליציית ארגונים למען צמצום אלימות או מניעת אלימות או איך שתקראו לזה.
רינה כהן: המשימה – המשימה היא לבנות אמון.
רינה כהן: לא יעזור לנו כלום.
רינה כהן: אי אפשר לברוח מהדבר הזה שיש משבר אמון בחברה הישראלית כולה, אבל בין ההורים לבין המערכת ובין הסתדרות המורים לבין המערכת, ובין כל מישהו לכל מישהו.
רינה כהן: יש משבר אמון, חייבים לבנות - - -
לירון אשל: נכון.
לירון אשל: כולם צריכים לפעול ביחד, כאחד, אולי באמת מטרה משותפת.
רינה כהן: בדיוק.
רינה כהן: מטרה משותפת.
רינה כהן: כולנו רוצים לצמצם את האלימות הזאת, ואני מעזה כסבתא לומר, אפילו למגר אותה.
רינה כהן: זה אי אפשר, אי אפשר לחיות ככה, ואי אפשר אפילו כסבתא לישון בשקט בלילה כשאני יודעת שהנכדים שלי שם, כל ה-15, בתוך המערכת.
רינה כהן: זה לא ניתן.
רינה כהן: זה בלתי אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: תודה, רינה.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום כדי שנוכל לאפשר גם לאחרים.
רינה כהן: יושבת ראש הוועדה, ד"ר שאשא ביטון, יפתי, שאנחנו באמת נצא עם קואליציה שאנחנו מחויבים אחד לשני, ולא נשאיר אף אחד לבד בשטח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רינה.
יפעת שאשא ביטון: היא אישה, אז לא עושים מזה סיפור.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אם היה אומר לי את זה גבר עכשיו - - -
יפעת שאשא ביטון: מקבלת באהבה.
רינה כהן: סליחה.
רינה כהן: באמת זה נפלט.
יפעת שאשא ביטון: באמת הכול בסדר.
יפעת שאשא ביטון: טל סעדה ושירה דרור, נציג מטעמכם?
שירה דרור: אנחנו יכולים לדבר ביחד?
יפעת שאשא ביטון: אם אתם יודעים לחלוק את הזמן ביניכם, אז כן.
יפעת שאשא ביטון: כי יש לי פה רשימת דוברים שחשוב לי לתת להם מקום.
טל סעדה: שלום, אני טל וזאת שירה.
טל סעדה: אנחנו לא נציגי מועצת התלמידים.
שירה דרור: אנחנו מטעם איגי, ארגון נוער גאה.
טל סעדה: ארגון נוער גאה זה ארגון של נוער להט"בי שפועל בכל הארץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים היטב.
יפעת שאשא ביטון: מקיימים איתם הרבה דיונים.
טל סעדה: אוקיי, נחמד.
שירה דרור: אנחנו נציגים של הנוער הלהט"ב בישראל, ואנחנו רוצים להעלות את הסוגיה של אלימות כלפי נוער להט"ב במוסדות החינוך.
שירה דרור: לאיגי יש - - - מחקר והוא מציג נתונים מחרידים.
שירה דרור: האלימות המילולית כלפי נוער גאה במוסדות החינוך היא פי 2.5 מאשר כלפי ילדים שהם לא להט"בים, ההטרדות המיניות הן פי שלושה, והומו עדיין נחשבת מילת גנאי, כקללה.
שירה דרור: שנינו, נוער להט"בי שלומדים בבתי ספר, על בסיס יומיומי אנחנו שומעים את המילה הומו כקללה.
טל סעדה: אם זה כל נוער להט"ב, בכל בית ספר, בכל חטיבה, בכל תיכון, בכל בית ספר יסודי, שצריך להסתובב, אם זה במגרש, אם זה בכיתה שלו, ולשמוע את המילה הומו כקללה, לסבית נחשב משהו רע, זה נחשב ללא ספק אלימות וזה דבר שצריך לטפל בו.
טל סעדה: בני הנוער לא מקבלים מענה מיועצות או גורמי חינוך אחרים, וחייב, צריך שיהיה גורם אחראי שיהיה אמון לתת מענה חינוכי לאלימות כלפי נוער להטב"י בבית ספר.
טל סעדה: צריך שיהיה גורם אחראי שאמור למגר את התופעה הזאת.
שירה דרור: בקיץ שעבר היתה מחאה של הנוער הלהט"בי בישראל לגבי זכויות ודרישות.
שירה דרור: אני אחדד את הדרישות: איסור מוחלט על סגל ההוראה במערכת החינוך להפנות תלמידים לטיפולי המרה של להט"ב, כולם יודעים מה זה טיפולי המרה; הפסקת תקצוב מוסדות לימוד ששולחים או מעודדים תלמידים לעבור טיפולי המרה; קמפיין של משרד החינוך בשנת הלימודים הקרובה במסגרת 10 שנים לרצח בבר נוער, בתוך בתי ספר, שמחדד את הזכויות.
יפעת שאשא ביטון: כל מצוקה שעולה מהשטח אנחנו פוגשים אותה שבעתיים כאן בדיוני הוועדה עם נוער להט"ב.
יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה שלצד הטיפול הכולל והכלים הכלליים שנותנים, צריך גם לתת כלים ייחודיים לטיפול בסוגיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה צריכה לצאת, אז משפט.
פנינה תמנו: האמינו לי, אני לא אוהבת ללכת למקום הזה, אבל אני אגן בגופי על ילדים יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: בהמשך לדברים שאמרתם, באלימות שחווים ילדים שהם שונים – אנחנו לא מרגישים שונים – הוא מאוד גבוה, כולל זה שבכנסת הזאת דנו באלימות של מורים ואנשי חינוך כלפי ילדים יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: אנחנו לא נהיה שק חבטות, הילדים האתיופים לא יהיו שק חבטות, לא יספגו אלימות מהורים שמגיעים מבחוץ כי הם החזקים וההורים שלהם עולים חדשים או הורים יותר חלשים.
פנינה תמנו: גם במקרה באשדוד זה מה שהיה.
פנינה תמנו: לא ראיתי את המערכת שלכם מזדעקת כשהילד בן 15 יוצא אתיופיה קיבל מכות בשטח בית ספר על ידי שוטרים.
פנינה תמנו: ואני אומרת לכם, משרד החינוך, במיוחד לכם, אתם מכירים את הדרך החדשה, אני עובדת צמוד עם גילה נגר – הילדים האתיופים לא ישלמו מחיר, אתם תעשו מחקרים מצדי מהבוקר עד הלילה כדי להבין למה מורים מתנפלים קודם כל על ילד אתיופי, למה קל מאוד להשבית מערכת כשמדובר בילד אתיופי, בילד ישראלי ממוצא אתיופי.
פנינה תמנו: הילדים האלה, הרבה פעמים שמים עליהם את התווית, ישר כשרואים ילד לבן וילד שחור שרבים, ישר מאשימים את הילד השחור.
פנינה תמנו: לצערי, זה המצב.
פנינה תמנו: נעשו על זה מחקרים.
פנינה תמנו: צריך לנטרל את זה.
פנינה תמנו: צריך לנטרל את האלימות.
פנינה תמנו: אני נגד אלימות בשטח בית ספר, אני לא מגבה את הילד הזה בכיתה ג' ששבר את הרגל או שנקט באלימות, אבל אי אפשר לעסוק רק בסימפטום, תעסקו בכל הבעיה.
פנינה תמנו: אבל דבר אחד אני אומרת לכם, בכל דיון אני אהיה כדי להגיד לכם, ילדים יוצאי אתיופיה לא יהיו השעיר לעזאזל של החברה הישראלית, ואתם צריכים להיות הראשונים שדנים בזה, ואתם הראשונים שצריכים לעשות פילוח.
פנינה תמנו: בכל המקרים המדווחים אני חושבת שאתם צריכים לעשות פילוח על איזה ילדים מדובר, כי את יודעת מה תהיה התשובה, לצערי.
פנינה תמנו: כמה ילדים יוצאי אתיופיה נשלחו לחינוך מיוחד?
פנינה תמנו: על מה?
פנינה תמנו: על התנהגות רעה, יש שם איזה סעיף ואתם מודעים לזה.
פנינה תמנו: אז אני מבקשת מכם, ואת יודעת את זה, אבל היה דוח מאוד - - -
יפעת שאשא ביטון: קיימנו דיון שלם סביב זה בוועדה כאן.
פנינה תמנו: בוודאי.
פנינה תמנו: לשלוח אותם ישר לחינוך מיוחד כי לא יודעים איך להתמודד איתם בזמן שהרבה פעמים גם מפילים עליהם תיקים?
פנינה תמנו: צריך לדון בכל הבעיה.
פנינה תמנו: יש בעיה מאוד רצינית.
פנינה תמנו: כל טוב.
יפעת שאשא ביטון: תודה, יקירה.
יפעת שאשא ביטון: אבל חשוב.
פנינה תמנו: אבל אני מאוד מעריכה, גברתי היושבת-ראש, דיון חשוב.
פנינה תמנו: אני מאוד מעריכה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אוסיף ואומר שלצד הילדים האלה הוועדה הזו בסמכות שלה לא תיתן שאף ילד יהיה שק חבטות, ולא משנה מהיכן הוא מגיע, ואנחנו כאן בשביל כולם.
יפעת שאשא ביטון: אביב גולן, תלמיד י"ב, בבקשה.
אביב גולן: האמת היא שנקלעתי לפה במקרה.
אביב גולן: אמא שלי היא יו"ר - - - של רחובות.
אביב גולן: אני תלמיד י"ב, 12 שנה במערכת החינוך - - - כל מה שאמרו על היועצות אני יכול לבחון מהתפיסה שלי.
אביב גולן: היועצת היום, לפחות אצלנו בבית הספר, עסוקה בעיקר בהתאמות.
אביב גולן: זאת אומרת שמשרד החינוך כל הזמן משנה את כל החוקים ואת כל הנהלים, עושים עם זה בלגן כל יומיים, ורוב עיסוקיהן של היועצות זה פשוט לדאוג לזה.
אביב גולן: יכול להיות שאני לא שם לב, אבל אתה רואה שכל מה שהיא עושה בכלום שעות שהיא נמצאת בבית הספר, אני יכול להגיד שאני רדפתי אחריה כדי לקבל את ההתאמה הזו ואת ההתאמה הזו, וכשאתה רואה מחוץ למשרד למישה אנשים יושבים כי היא לא פה, כי אין לה זמן, ואת הזמן שיש מקדישים לבעיות האלה.
אביב גולן: אז יכול להיות שזה לא קשור, יכול להיות שזה מקרה של בית ספר פרטי, אבל זה עוד משהו שקיים על היועצות מעבר לבעיה של ההתנהגות, מעבר לכל דבר אחר, זה גם הדבר הזה.
אביב גולן: ובכלום זמן שיש, יש בתי ספר שיש להם רכזי התאמות ודברים אחרים, אבל בבתי ספר שאין גם זה פוגע.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביב.
יפעת שאשא ביטון: הדברים מאוד מאוד חשובים, כי כשאנחנו באנו כמבוגרים ואמרנו, לאנשים בשטח אין כלים, אין זמן, הם לא מקבלים את מה שהם צריכים כדי לקיים את מה שצריך בתוך מוסד חינוכי, אז אם אתה כתלמיד מסוגל להבחין בסיר הלחץ שהמערכת נמצאת בתוכו, אז אני חושבת שזה אומר דרשני.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, הילדים מרגישים טוב מאוד את כל השינויים ואת כל ההנחתות של משרד החינוך ואת ההשלכות של זה עליהם, והם נמצאים שם וחווים את זה אפילו ביתר שאת.
יפעת שאשא ביטון: לילי, בבקשה.
לילי הלפרין: בעשר השנים האחרונות אני מקבלת באופן קבוע מחקרים, נתונים ופירוט של אירועי אלימות שמתרחשים בתוך בית הספר.
לילי הלפרין: להפתעתי בשנה האחרונה אני מקבלת פחות, לאו דווקא מחקרים ונתונים, את זה אני מקבלת, אבל לא על אירועים ספציפיים.
לילי הלפרין: ואני תוהה אם זה נכון.
לילי הלפרין: אחר כך מערכת החינוך תגיד.
לילי הלפרין: אבל אני עומדת בראש גוף שעומד לצמצום - - -
תמי ברנע: לילי, דברי למיקרופון ויותר בקול רם.
קריאה: וגם תציגי את עצמך, אם אפשר.
לילי הלפרין: אני לילי הלפרין, יו"ר מרכז אמת לקידום הסובלנות ולמאבק באלימות.
לילי הלפרין: זה גוף שקיים כבר 10 שנים, הוא פיתח מודלים למאבק באלימות במערכת החינוך הפורמלי והלא-פורמלי.
לילי הלפרין: התחלתי ואמרתי שאני מרגישה בשנה האחרונה שאני מקבלת פחות אירועים, ואני מקבלת באופן קבוע דיווחים על אירועים.
לילי הלפרין: זה מצד אחד.
לילי הלפרין: מצד שני, בפעילות שלי בשטח, בהתמחות של המרכז שלנו זה עם בני נוער בסיכון בחינוך הלא-פורמלי, אוהדי כדורגל או קידום נוער וכדומה.
לילי הלפרין: אני רואה את ההחמרה, אבל החמרה שמשקפת את ההחמרה באלימות ובגזענות בחברה הישראלית, במיוחד משנת 2014, שזה רק הולך ומחמיר.
לילי הלפרין: אני רואה את זה יותר ויותר באלימות המילולית ובהתבטאויות שמצדיקות אלימות וגזענות.
לילי הלפרין: למשל, קודם 2014 לשמוע משפט כמו: גזענות היא ערך, לא היה נשמע.
לילי הלפרין: היום הילדים שאני עובדת איתם, כך צריך לנהוג, גזענות היא ערך, אנחנו לא מתביישים וכדומה.
לילי הלפרין: ואני תוהה אם מה שאנחנו מציעים פה, להגדיל את מספר הפסיכולוגים או העובדים, צמצום הכיתות וכדומה יכול לסייע כשאנחנו עובדים עם החינוך הלא-פורמלי, כי שם האלימות גוברת ויש הרגשה שצריך לבדוק כיווני חשיבה אחרים לנוער שנמצא בחינוך הלא-פורמלי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לילי.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על מה שאת אומרת, כי גם כשלירון דיברה רציתי לומר את זה, ובשטף הדברים לא ציינתי.
יפעת שאשא ביטון: במפגש שלי עם השטח ומפניות שאני מקבלת, אני לא בטוחה שיש פחות דיווחים על אלימות בגלל שאין אלימות אלא בגלל שמרוב שיש כל כך הרבה אלימות אז אנחנו מסננים על מה אנחנו מדווחים, ואנחנו בדרך כלל הולכים על החמורים ביותר.
יפעת שאשא ביטון: ולצערי הרב, מקרים כמו אלימות מילולית, כמו חרמות כשהם עוד בראשית הדרך, לפני שהם הופכים למפלצתיות.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, גם אם הן לא מתפתחות לממדים כאלה, הם משאירים צלקת בלב של ילד אם לא מטפלים.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד אירועי אלימות ששמים אותם בצד, כי צריך לטפל בדברים הכבדים הבולטים יותר מעל פני השטח, לרוב זה גם באלימות פיזית, כאילו עד שהילד לא חוטף בצורה פיזית, אז גם לא באמת נותנים לזה את המשקל ואת הדגש.
יפעת שאשא ביטון: ואני רואה את זה באופן שיטתי בכל האירועים שאני מקבלת, ואני מקבלת המון.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שגם לא תמיד אני מצליחה באופן אישי להגיע לכל אחד, וזה משרד שלם שמטפל בהרבה מאוד אירועים שקורים במוסדות שונים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמכאן צריכה לצאת הקריאה שאנחנו צריכים להתייחס לכל אירוע אלימות קטן כגדול, כי אם אנחנו נדע לטפל בזה כבר כשזה בניצנים הראשונים שלו, אנחנו נצליח להרתיע, בטח ובטח לגבי הדברים הגדולים יותר.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על הדברים, לילי.
מאיר כהן: שלום, גברתי היושבת-ראש.
מאיר כהן: אני רוצה להוסיף משהו לדיון, היות וניהלתי בית ספר 28 שנים.
מאיר כהן: א', אני מקפיד בימי חמישי להמשיך ללמד ברחבי הארץ.
מאיר כהן: אני מוצא בתי ספר, שגברתי שדיברה על דיווחים, אני חושב שנוצרה תרבות שלא כל כך מדווחים.
מאיר כהן: יש אפילו תרבות שמשלימה עם אירועים שבתקופות אחרות נראו אירועים יוצאי דופן.
מאיר כהן: היום זה הופך להיות מתוך השיח התרבותי בתוך בתי הספר, למשל, הדיווח על גזענות כשקם תלמיד בפגישה שלי בשיעור עם י"א, כשיושבים בבית הספר הזה בין 5% ל-10% מוסלמים, ואומר, ערבי טוב זה ערבי מת, וזוכה למחיאות כפיים.
מאיר כהן: ויושבות מולי בשורה הראשונה צוות ההוראה של בית הספר, ואף אחד לא מזדעק.
מאיר כהן: דבר שני, מורים שלצערי הגדול, ואמרתי את זה מעל דוכן הכנסת, כשאני אומר להם למה אתם לא מגיבים, אז הם אומרים, אנחנו לא יכולים להורים שלהם.
מאיר כהן: לכן, גברתי, ואני מאוד מעריך את הקואליציה, הדבר הראשון הוא לא העצמה של הורים.
מאיר כהן: כשאני עשיתי את בית הספר להורים המשותף עם המורים והתלמידים שהיו שם, אז הדבר הראשון, אנחנו חידדנו מה תפקידו של כל אחד ממרכיבי הפאזל הזה.
מאיר כהן: ובראש ובראשונה אמרתי להורים, אתם לא מנהלים את בית הספר.
מאיר כהן: הורים לא מנהלים בתי הספר.
מאיר כהן: זה המקצוע היחיד בעולם שיושב הורה שלא משנה מה לימודיו ומה הכשרתו, אבל עצם העובדה שהוא ההורה מאפשרת לוועדי הורים להושיב מורים ולנתח אותם על השולחן, ולבוא למנהלת ולהגיד, שמע, המורה הזה והמדריכה הזאת, הם לא יהיו.
זאב גולדבלט: רק שזה לא הנושא.
מאיר כהן: מה?
זאב גולדבלט: רק שהנושא זה אלימות.
מאיר כהן: אז אני אומר, אם אתם רוצים לגדוע את האלימות, זה בראש ובראשונה להבהיר למרכיבי השיח החינוכי בבית הספר מה הן גבולות הגזרה שלו.
זאב גולדבלט: נהדר.
זאב גולדבלט: בוא נחוקק חוק מעמד ההורים ונציגותם, ונפתור את הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך חוק.
יפעת שאשא ביטון: צריך פשוט ל הגדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: חבריא, מדינת ישראל הסתדרה הרבה מאוד שנים בלי חוקים.
יפעת שאשא ביטון: אז עם כל הכבוד, אל תחכה עד שיחוקק חוק.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומר לכם את זה ואני מטיח את זה בפניכם, כי אני רואה ויש לי הערכה גדולה מאוד להורים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רואה שאתם עוברים את גבולות הטעם הטוב.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מנהלים את משרד החינוך.
זאב גולדבלט: מי זה אתם?
זאב גולדבלט: אתם זה עם ישראל בעצם, אתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא הנושא, אז תאפשר לחבר הכנסת לסיים את דבריו.
זאב גולדבלט: מי זה ההורים?
זאב גולדבלט: ההורים זה עם ישראל.