GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניבין אבו רחמון: גם אם אנחנו פונים לאימהות שם ולהורים בכלל, זה גם יעזור.
ניבין אבו רחמון: נראה לי שזה גם התפקיד של המוסדות שעובדים ופועלים שם, אני יודעת שפועלים המון עם הקהילה שם, ואני גם במיוחד באתי היום לוועדה לשמוע את האנשים מהשטח שעובדים עם הקהילה וגם לשמוע אנשים מהקהילה עצמה.
ניבין אבו רחמון: לכן אני פונה לצעירות כאן (מדברת בערבית).
ניבין אבו רחמון: בערבית גם אפשר לדבר ואני אעזור ליפעת לתרגם, כי חשוב לי לשמוע אנשים וצעירות וצעירים שנמצאים כאן כדי לדבר על הסוגיה באופן ברור יותר ומהניסיון האישי שלהם.
ניבין אבו רחמון: ותודה לך, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת ניבין.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בהתייחסות לראשית דברייך, אני מבינה בהחלט את הסוגיה שאת מעלה בהיבט הפוליטי, אבל חשוב לי לומר בוועדה לזכויות הילד שכשאנחנו מדברים על ילדים זה מעל הפוליטיקה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על המגזר הערבי זה לא רק במקומות שהם לא מוכרים, אלא בכלל, אנחנו מחויבים לכל ילד שנמצא פה בגזרה שלנו בתוך מדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: ככל שאנחנו נישאר במיקוד הזה אז אני בטוחה שגם נוכל לגייס הסכמה רחבה יותר להגנה על הילדים באשר הם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת, ילדים מבחינתי זה לא פוליטיקה וכך אני רוצה גם שיתייחסו לזה סביב השולחן הזה.
קריאה: מסכים איתך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה לארגון 'בטרם', אנחנו נפתח איתכם.
גלית גלעד: שלום, גברתי יושבת הראש, חברי הכנסת הנכבדים וכל השותפים שלנו.
גלית גלעד: אנחנו מאוד מאוד מוקירים ושמחים על ההזדמנות להציג פרויקט מאוד מאוד חשוב, שהוא לא לבד, יש הרבה פרויקטים, לשמחתי, שאנחנו רואים תוצאות שלהם.
גלית גלעד: אנחנו בהזדמנות זאת רוצים להודות לכל מי שעוד פעם שילב איתנו ידיים והבין כמה הנושא הזה חשוב וכמה אסור להפסיק את הפעילות.
גלית גלעד: קודם כל אני רוצה להצדיע לידידי עזרא חן, שהוא נציג משרד החקלאות ומלווה אותנו לאורך כל הדרך.
גלית גלעד: הוא לא איש קל, אבל איתו אנחנו מתחדדים, איתו ועם יריב מן, אנחנו כל הזמן מתחדדים איך לעשות את הפרויקט הזה בצורה המיטבית, והיום אתם תשמעו, כמה שיותר מהר, אנחנו נהיה מאוד ממוקדים, על איך הפרויקט הזה הצליח לעשות שינוי כבר, לא בשנה הקרובה אלא כבר.
גלית גלעד: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, את תמיד שומעת ותמיד מבינה כמה זה חשוב.
גלית גלעד: בסופו של דבר התקציבים האלה הם נורא זניחים וביחד איתך הצלחנו גם השנה להמשיך ואוטוטו ב-1 בינואר אנחנו פוסעים להמשך של הפרויקט החשוב הזה ותודה רבה.
גלית גלעד: מי שתציג את הפרויקט זו עמיתתי, מיכל בר דורון, היא אחראית על הדבר הענקי הזה ב'בטרם', זה פרויקט דגל שלנו, בלי להפלות את התכנית הלאומית.
גלית גלעד: אנחנו גם, חברת הכנסת ניבין, הבאנו ידיד, חבר, שותף, ממועצת חורה, עודיי, שהוא ישמח לשתף בשתיים וחצי מילים איך הוא רואה את זה מנקודת המבט שלו.
גלית גלעד: אז בבקשה, מיכל, ותודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, גלית.
מיכל בר דורון: תודה על ההצגה, גלית.
מיכל בר דורון: (מצגת): אני ארוץ, אם יהיה ממש חשוב לעצור אותי, אז פשוט תעצרו אבל אני אנסה לרוץ כדי לתת גם לעודיי פה את ה – אני חושבת שאני יכולה לדבר עד מחר בבוקר, אבל כשעודיי ידבר ויספר מה זה עושה לו, זאת המשמעות האמיתית של הדבר הזה.
מיכל בר דורון: אז באמת התכנית לקידום בטיחות הילדים בחברה הבדואית, בתמיכה של משרד החקלאות, באה לתת מענה לתמונת המצב הזאת, כשאנחנו קמנו ב'בטרם', לפני 25 שנה, באנו להציל ילדים ואנחנו כבר 25 שנה מצילים ילדים ואנחנו מבינים שאם אנחנו רוצים לעשות עבודה טובה אנחנו צריכים לעשות סדרי עדיפויות ולהתמקד קודם כל וראשית לכל בילדים שזקוקים לזה יותר מהכול.
מיכל בר דורון: זו תמונת המצב, הילדים בחברה הבדואית בנגב הם בסיכון גבוה הרבה יותר מכל שאר ילדי ישראל, לתמותה, להיפגעות, לפניות למיון ולהתאשפז.
מיכל בר דורון: לסבר את האוזן, אם אני יורדת למחוז דרום, יושב פה יהודה ממשרד החינוך, מחוז דרום היום בישראל, הסיכוי של ילד, הוא נולד, נולדת בדואי יש לך סיכוי פי שבעה למות מאותו ילד שנולד מיטה לידך בבית החולים סורוקה, כי הוא יהודי ואתה בדואי.
מיכל בר דורון: איך שנולדת הסיכוי שלך הוא פי שבעה למות.
מיכל בר דורון: ואת זה אנחנו באנו לפה לשנות ואנחנו משנים.
מיכל בר דורון: צריך להגיד את זה.
מיכל בר דורון: אם אני קצת מתייחסת לזירת ההיפגעות היותר משמעותית אז אנחנו באמת רואים ששליש מהפניות של ילדים בדואים למיון הם של ילדים בגילאי לידה עד ארבע ולכן אנחנו נתמקד לא רק בילדים בדואים, אלא בילדים בדואים בגיל הרך, כי הם הילדים שבעיקר נפגעים והמקום שבו הם בעיקר נפגעים זה הבית.
מיכל בר דורון: כשדיבר חבר הכנסת על דריסות החצר, דריסת חצר היא תאונת בית, היא לא תאונת דרכים, כי היא קורית בסביבת הבית.
מיכל בר דורון: אגב, אנחנו יודעים בשנתיים-שלוש האחרונות שזה לא רק מדריסה לאחור, גם בדריסה קדימה, כשהחצר משמשת גם למשחק וגם לחניה, ילדים ייפגעו בה.
מיכל בר דורון: אם הוא ייסע הצדה, אחורה, קדימה, כל עוד הוא נוסע באזור שבו הילד שלו משחק, כי אין לו אזור משחק אחר, הוא עלול לפגוע בו.
מיכל בר דורון: אז זה הפרויקט.
מיכל בר דורון: בשנת 2014 התכנסנו בתמיכה של משרד החקלאות לפרויקט רב מערכתי.
מיכל בר דורון: התחלנו בשלושה יישובים, צמחנו לשישה וברוך ה' בשנתיים האחרונות אנחנו פועלים בכל תשעת היישובים הבדואיים.
מיכל בר דורון: הרשויות הבדואיות הן שותף מלא בפרויקט הזה, בלעדיהן הוא לא יכול היה להצליח.
מיכל בר דורון: וזאת תמונת המצב.
מיכל בר דורון: יפעת, רצית לראות ירידה, אז סתם שתראו, הירידה לא התחילה ביום הראשון של הפרויקט.
מיכל בר דורון: שינוי בתמותה ובהיפגעות הוא שינוי שלוקח זמן, שינוי של תרבות לא קורה מהיום למחר.
מיכל בר דורון: אם אנחנו התחלנו את הפרויקט באמצע 2014, אנחנו יכולים לראות, בשנת 2017 נהרגו 36 ילדים בדואים מתאונות, בשנת 2018, נכון ל-18 בדצמבר 2018, וצריך להיות זהירים, נהרגו 17.
מיכל בר דורון: כל אחד פה לא היה צריך למות, אבל נהרגו 17 ולא נהרגו 36 ותיכף תראו שאנחנו במגמת ירידה גם בהיבטים נוספים.
מיכל בר דורון: אני אראה לכם את זה ככה, אנחנו התחלנו עם שלושה יישובים, אחרי שנה, בשיתוף פעולה מלא עם בית חולים סורוקה שאפשר לנו גישה לנתונים שלו, אנחנו מדברים על ירידה של 10% מהילדים בפניות למיון.
מיכל בר דורון: פחות ילדים פנו למיון מהיישובים שבהם התערבנו.
מיכל בר דורון: בשנה השנייה הרחבנו את הפעילות וגם שם נצפה ירידה משמעותית יותר.
מיכל בר דורון: צריך להבין, משנה לשנה, עם כל הצניעות, הפרויקט הזה נהיה טוב יותר, השותפים שלנו מחזירים לנו פידבק מהשטח, 'בזה היה טוב', 'זה לא היה טוב', 'תחזרו יותר על זה', 'תתעכבו יותר בזירה הזאת' ואנחנו הולכים ומשתפרים גם בירידה שלנו.
מיכל בר דורון: מי שירצה אחר כך אני אשמח לשתף אותו, אבל זו הירידה פר יישוב.
מיכל בר דורון: כמו שאתם רואים, המגמה היא מגמת ירידה, ביישובים מסוימים יותר.
מיכל בר דורון: צריך להגיד, אני יודעת שחלק מכם חושבים: רגע, אבל ברהט יש הרבה יותר ילדים מאשר בחורה אז ברור ששם תהיה יותר ירידה גדולה.
מיכל בר דורון: לא, הסטטיסטיקה פה היא סטטיסטיקה שמתייחסת לשיעורים, זה אחד ל-100,000 ילדים, זה לא משנה אם יש ביישוב הזה 100 ילדים, 200 ילדים או 100,000 ילדים, בשיעורים הירידה היא ירידה מובהקת.
מיכל בר דורון: קשה לנו לדבר על חיסכון בהיפגעויות, הרבה יותר קל לנו לדבר על כמה ילדים מתו.
מיכל בר דורון: קשה לי להגיד כמה ילדים לא מתו, כי אם אני בסוף שכנעתי את האמא הזאת אחרי ביקור בית לסגור את הארון במטבח של חומרי הניקוי, אני לא יודעת כמה ילדים לא הורעלו בבית הזה.
מיכל בר דורון: אני רק יודעת שהיה סיכוי מאוד גדול שילדים יגיעו מהבית הזה למיון כי הם שתו אקונומיקה או סודה קאוסטית או כל כלי שהיה שם במטבח הלא מוגן, יום אחרי ביקור הבית היא מיגנה את המטבח.
מיכל בר דורון: אני לא יודעת כמה ילדים לא נפגעו, אבל אני יודעת שהם לא נפגעו.
מיכל בר דורון: אז זה מה שעשינו, חישבנו.
מיכל בר דורון: מחלקת המחקר של ארגון 'בטרם' עשתה השוואה בין כמות הילדים שפנו למיון בעבר וחשבה כמה ילדים יגיעו אם לא ניגע בהם, אם לא נתערב בהם.
מיכל בר דורון: בחישוב של העונה, כי אנחנו יודעים שבחורף נפגעים יותר מכוויות ובקיץ נפגעים יותר כי הם בחופש, אחרי שלוש שנות התערבות אנחנו יודעים להגיד היום שמעל 2,000 חיי ילדים נחסכו.
מיכל בר דורון: זאת אומרת שאם לא היינו מתערבים 2,000 ילדים יותר היו מגיעים למיון ואחר כך לאשפוז ונשארים נכים והיו עולים למשק הרבה יותר כסף.
מיכל בר דורון: אז איך עשינו את זה?
מיכל בר דורון: אתם בטח שואלים.
מיכל בר דורון: פעלנו במה שנקרא שילוב אסטרטגיות.
מיכל בר דורון: פעם אחת עשינו תהליכי הסברה, שתיכף אני אפרט עליהם, וליבת הפרויקט הזה הייתה תכניות התערבות בשטח.
מיכל בר דורון: אני ארוץ על התכניות, ברשותכם, ואני אשמח להרחיב עליהן אחר כך למי שירצה.
מיכל בר דורון: הדרכנו נשים בטיפות החלב, הזירה הטובה ביותר להדריך נשים בדואיות.
מיכל בר דורון: הן מגיעות לשם עם קצת פחות תחושה של הכול זה מלמעלה, כי אם הכול זה מלמעלה אז למה אני צריכה לחסן?
מיכל בר דורון: אבל אני באה כי אני מבינה - - -
ניבין אבו רחמון: יש לכם מספר של טיפות החלב שם באזור?
מיכל בר דורון: כמה טיפות חלב?
מיכל בר דורון: כל טיפות החלב.
ניבין אבו רחמון: כי יש מחסור שם, כמו שבדקתי.
גלית גלעד: נציגת משרד הבריאות תברר לך.
זהבה רומנו: אני אביא לך את הנתונים.
מיכל בר דורון: אבל אנחנו הגענו – אני רוצה להגיד, בזירה הזאת הנשים מבינות שיש להן כוח לעשות שינוי.
מיכל בר דורון: הן הולכות לחסן את הילדים שלהן כדי שהם לא יהיו חולים, אז אנחנו ניתן להם גם חיסון התנהגותי ונעזור להם בהסברה מאוד מאוד רחבה על ידי מדריכות בדואיות.
מיכל בר דורון: יש לנו היום מעל 30 מדריכות בדואיות, הדרכנו מעל 16,000 נשים בדגש על זירת הבית ודריסות חצר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק, ברשותכם, בעקבות ההערה של חברת הכנסת ניבין.
יפעת שאשא ביטון: העניין של טיפות חלב הוא עניין כאוב במדינת ישראל בכלל, זאת אומרת יש מצוקה שהיא ניכרת בכל החזיתות, על אחת כמה וכמה ככל שאנחנו מגיעים למגזרים ייחודיים, אז המצוקה שם הולכת וגדלה, אבל אני רוצה פה לחדד ולשאול, המענים שאתם נותנים בטיפות החלב הם מעבר להסתמכות על טיפות החלב המובנות.
מיכל בר דורון: חד משמעית.
מיכל בר דורון: זה נוסף - - -
יפעת שאשא ביטון: בדיוק, ובגלל זה אני רציתי לחדד את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שלוקחים את טיפות החלב שנמצאות ושם מנסים, אלא כל המהות של התכנית זה לקחת ולהעצים את הפעילות ולהרחיב אותה מעבר למה שהיא ניתנת על ידי המדינה.
מיכל בר דורון: אנחנו מנצלים את זמן ההמתנה של הנשים בטיפת החלב ומדריכים אותן.
ניבין אבו רחמון: כן, אבל יש גם טיפת חלב ניידת שם.
מיכל בר דורון: הניידת עוסקת בנושאים אחרים.
מיכל בר דורון: בנוסף לזה הקמנו קבוצות נשים, 'נשים מובילות שינוי', הדרכנו מעל 1,000 נשים במסגרת הזו.
מיכל בר דורון: התכנית האהובה עלינו ביותר ושפותחה אצלנו, שנקראת 'דובי עזיז'.
מיכל בר דורון: זו הדרכת ילדים בגני הילדים, גם על מניעת דריסה.
מיכל בר דורון: דרך דובי, אנחנו לא רוצים להפחיד את הילדים, אז הדובי נפצע קצת, ממש קצת, ארבעה מפגשים שאנחנו עושים, הדרכנו מעל 17,000 ילדים בתכנית הזאת.
מיכל בר דורון: מעל 4,600 בתים שנכנסנו אליהם לביקור בית פרטני, אחד על אחד, בסיומו המשפחה מקבלת ערכת אביזרי בטיחות ואנחנו מגיעים אליה לביקור שני, גם כדי לבדוק לעצמנו האם באמת היינו יעילים בביקור הראשון, האם באמת היה שינוי בבית.
מיכל בר דורון: והיה שינוי, אתם יכולים לראות.
מיכל בר דורון: בהרבה מאוד בתים בדקנו, הבית מאורגן יותר טוב, יש הבנה יותר טובה של מה פוגע בילד שלי.
מיכל בר דורון: סיפור הבלונים, אני לא יודעת כמה מכם מכירים את הסיפור של אגם, שנחנקה מבלון.
מיכל בר דורון: זה עשה הרבה מאוד למודעות של הורים ואנחנו רואים שינוי בבתים, בחברה הישראלית בכלל ובוודאי ובוודאי בחברה הבדואית.
מיכל בר דורון: הדרכנו 1,500 בני נוער בפרויקט מנהיגות חברתית בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.
מיכל בר דורון: ותודה, יהודה, שוב.
מיכל בר דורון: פרויקט הבגרות החברתית, פרויקט שלוש שנתי, פרויקט עומק, שבא לבני הנוער הזה פעמיים, פעם אחת כי הם קבוצה בסיכון, הם נוהגים בפראות, הם לא מבינים סכנה מהי, ופעם שנייה, הם קרובים להיות הורים וכדי להיות הורים בטוחים יותר אנחנו פה כדי לחנך את הדור הבא, לא רק את הדור של היום.
מיכל בר דורון: התכנית הזאת עברה הערכה, כמו שחברת הכנסת יפעת אמרה, אנחנו מודדים את עצמנו כל פעם מחדש, התלמידים מביעים שביעות רצון מאוד גבוהה מהתכנית הזאת, ההורים שלהם מאוד שמחים על זה שהילדים שלהם משתתפים בתכנית הזאת.
מיכל בר דורון: הילדים הם שגרירים של בטיחות, בני הנוער האלה עשו תצפיות בבתים שלהם, בבתים של השכנים, וראו שיפור גם בתהליכי ההתנהגות בחצר הבית, אני לא אגיד הרבה יותר מזה.
מיכל בר דורון: עם זה אנחנו ממשיכים.
מיכל בר דורון: תודה, אני אגיד שוב, בשנה הבאה אנחנו ממשיכים לעבוד עם אותם תשעה יישובים, כמעט באותם היקפים, קצת קצת פחות, אבל התכנית הזאת לא הייתה מצליחה אם היא לא הייתה מקבלת מעטפת שלמה של הסברה מתמדת שהתפקיד העיקרי שלה הוא להעלות את המודעות, ואז כשאני נכנסת לאמא בטיפת החלב, היא לא שואלת אותי מי אני ועל מה אני מדברת, היא אומרת: אה, ראיתי את השלט, ראיתי את הסרטון, ועכשיו בואי נעשה איתך תהליך עומק.
מיכל בר דורון: אז הנה בחשיפה ראשונה, סרטון ויראלי שהופק ממש בימים האחרונים ותפקידו לרוץ ברשת החברתית.
גלית גלעד: ואנחנו קוראות פה לכולם, אנחנו נשמח שתפיצו את זה.
מיכל בר דורון: להפיץ.
מיכל בר דורון: אני מקווה שהסאונד יעבוד לנו והטכנולוגיה תעבוד לנו והעכבר יעבוד לנו.
מיכל בר דורון: בבקשה, זה עובד.
מיכל בר דורון: (הקרנת סרטון).
גלית גלעד: האינטרנט לא זז, תנסי עוד פעם.
גלית גלעד: בינתיים אני אתן לזה פרומו, מה שקורה זה שכל פעם כשאנחנו הולכים להסברה אנחנו עושים קבוצות מיקוד עם האוכלוסייה כדי להבין איך אנחנו פונים אליהם.
גלית גלעד: ההסברה לא דומה, לא בחברה הערבית ובטח לא בחברה היהודית, ואנחנו דואגים גם להעביר מסר בצורה מותאמת וגם להשתמש במוביל דעת קהל.
גלית גלעד: הפעם היה לנו הכבוד להשתמש בד"ר ג'בר, שהוא רופא ילדים, ואנחנו מודים לו.
מיכל בר דורון: בכלל הרופאים של בית החולים סורוקה הם שותפים מאוד מאוד גדולים לפרויקט הזה, בסוף הם מטפלים בילדים האלה.
מיכל בר דורון: אז הנה, אני מראה לכם את זה שוב.
מיכל בר דורון: חשיפה שנייה.
מיכל בר דורון: אנחנו עבדנו המון ברשת החברתית, פוסטים מכוונים לפי עונות, לפי היפגעות.
מיכל בר דורון: נפגע ילד, אנחנו מה שנקרא ממנפים את ההזדמנות הזאת כדי להעלות מודעות, בפייסבוק, בקבוצת ווטסאפ ייעודית שפתחנו כדי לעבוד עם משפיעי דעה.
מיכל בר דורון: ווטסאפ הוציאו הודעה שבקרוב הם יוכלו לתת לנו חשיפה של ה-forward שלנו, זאת אומרת אם אני מעבירה מסר לך, צביקה, ווטסאפ יוכל להגיד לי לכמה אתה העברת את זה ולכמה מי שהעברת לו.
מיכל בר דורון: זאת התפיסה, התפיסה שכאן יושבים 60 איש, ל-60 האלה יש מוטת השפעה על עוד 60,000 לפחות, וזה הרעיון.
מיכל בר דורון: צריך להבין, העלאת מודעות ופעילות שטח היא חשובה.
מיכל בר דורון: אם אנחנו לא רואים בסוף שפחות ילדים נפגעים וההתנהגות משתנה לא עשינו כלום.
מיכל בר דורון: אז פחות ילדים נפגעים וההתנהגות משנה ותודה תודה תודה באמת.
מיכל בר דורון: ורגע, לפני שאני מסיימת, אני חושבת שבמרב הצניעות, אני ככה לעומת מי שבסוף צורך את הסיפור הזה.
מיכל בר דורון: אז, ברשותכם, עודיי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ארגון 'בטרם', ואנחנו נשמע בשמחה, בבקשה, רק תציג את עצמך לפרוטוקול.
עודיי סמאענה: טוב, אני עודיי, אני מנהל מחלקת נוער במועצה מקומית חורה.
עודיי סמאענה: קודם אני אציין שאני מאוד מתרגש לשבת בשולחן הזה ולשתף, גם מבחינה אישית וגם תמונת מצב להעביר מהשטח.
עודיי סמאענה: אני אתחיל לציין שלפני כעשר שנים אני איבדתי חבר יקר, בן דודה ומשפחה, לאחר ששתה רעל שאמא שלו שמה בתוך בקבוק שתייה.
עודיי סמאענה: מאז אני מייחס כבוד רב ומצדיע לכל פרויקט שמטרתו כן להציל חיים.
עודיי סמאענה: לפני שלוש שנים נכנסתי לתפקיד מנהל מחלקת הנוער ברשות המקומית חורה ואני מאז מלווה את ארגון 'בטרם'.
עודיי סמאענה: אני רוצה להתייחס לשלושה מאפיינים ייחודיים שנמצאים בפרויקט של 'בטרם', חלק מהם לא ראיתי באף פרויקט אחר, לפחות בפרויקטים שאני ממונה עליהם ברשות המקומית חורה.
עודיי סמאענה: דבר ראשון, אני רוצה להתייחס למעגל האישי.
עודיי סמאענה: קודם כל פרויקט 'בטרם' מוכר כמקום השמה למקום התנדבות של בני נוער ברשות המקומית.
עודיי סמאענה: משם הם מתנדבים בקהילה ומקבלים את שעות ההתנדבות.
עודיי סמאענה: נער או נערה שמסיימים כיתה י"ב במגזר הבדואי, מאחר שאין בפניו את המסלול של גיוס לצבא יש בפניו שני מסלולים, או שהוא הולך לאקדמיה, או שהוא הולך לעולם התעסוקה ונישואים ובניית בית ולצערנו הרב, הרוב הגדול הולך לכיוון העבודה ונישואים ובית ומכאן נערות ונערים מתחתנים מוקדם.
עודיי סמאענה: נער שהשתתף או נערה שהשתתפה בארגון 'בטרם' במהלך כיתה י', י"א וי"ב, מדובר כאן בפרויקט תהליכי שהוא תלת שנתי, אז בעצם הוא רכש את הכלים ורכש את הידע ואת המידע איך להרחיק את ילדו ובנו החדש שהולך להיוולד לו מסיכון ממשי בשטח.
עודיי סמאענה: המעגל השני, אני רוצה לדבר על מעגל המשפחה, המשפחה המורחבת והמשפחה המצומצמת.
עודיי סמאענה: אנחנו רואים בני נוער בתכנית שמתנדבים בתכנית הזאת, הם נכנסים ומעבירים ידע שרכשו על ידי מדריכים מוכשרים מ'בטרם' שמעבירים את התכניות בבתי ספר.
עודיי סמאענה: אנחנו רואים שהנער הזה מתחיל לעשות שינוי ולדבר ולהגיד לאמא שלו, למשל: אסור לשים תרופות בארון התחתון, אסור לשים רעל בבקבוק של שתייה.
עודיי סמאענה: לאחות הנשואה, לשכנה, לאבא, לאמא ומכאן המידע עובר הלאה.
עודיי סמאענה: אני מאמין ששינוי בחברה הבדואית לא יתרחש בשום שיטה אחרת אלא מתרחש דרך הניצנים של השינוי והם בני הנוער, שהם עמוד השדרה של החברה.
עודיי סמאענה: מכאן המידע יוצא הלאה.
עודיי סמאענה: אם אנחנו נדבר כל הזמן על משאבים ועל כסף ועל תקציבים, אבל המידע לא יגיע אכן לאנשים בבתים ויגיע לכל אישה בחברה הבדואית, אני חושב שהוא פחות יצליח.
עודיי סמאענה: וכאן אני רוצה לעבור לנקודה השלישית, הנקודה של הקהילה.
עודיי סמאענה: כאן הנקודה הייחודית של ארגון 'בטרם' בחברה הבדואית.
עודיי סמאענה: ארגון 'בטרם' נכנס לתוך הבתים.
עודיי סמאענה: אם אנחנו רוצים לארגן כנסים, לבוא ולשלוח הזמנות לאנשים, אני חושב שפחות משתתפים, כי אולי הם חושבים שהם יודעים הכול, כי הם חושבים שזה לא מעניין או זה מובן מאליו.
עודיי סמאענה: לא, 'בטרם', בני הנוער בפרויקט 'בטרם' דופקים בדלת ונכנסים לבית ומסבירים ומעבירים פליירים ומדברים לאימהות ובמיוחד לאוכלוסייה - - -
קריאה: זה בחורה?
עודיי סמאענה: זה בחורה ובכל החברה הבדואית, אני חושב.
עודיי סמאענה: אני מלווה את הפרויקט הזה לפחות שלוש שנים בחורה וכל שנה בני הנוער נכנסים לבתים, והטוב בנושא, ואני מחזק את הנקודה הזאת, בני הנוער מתעדים שינוי, מטרתם בפרויקט הזה, בסוף הפרויקט, לבנות מצגת ולהראות מה הם עשו.
עודיי סמאענה: אנחנו יכולים לראות תמונות של תרופות בארון תחתון, ואז הם שמים בארון העליון, אקונומיקה בבקבוק, אנחנו רואים שזה השתנה ואין עכשיו אקונומיקה בבקבוק.
עודיי סמאענה: הם מתעדים את השינוי ומציגים את זה ברמת הרשות.
עודיי סמאענה: וכאן בני הנוער מתגאים בעשייה שהם עושים.
עודיי סמאענה: חשוב גם לציין שהפרויקט הייחודי של 'בטרם' הפך לתכנית ליבה לתכניות המעורבות החברתית במחלקת הנוער אצלנו.
עודיי סמאענה: עכשיו בחמשת התיכונים ברשות מובן מאליו שקבוצה של 'בטרם' עובדת ושולחים לי רשימה של תכניות שהם רוצים לרכוש, בבתי הספר, הם לא מדברים על 'בטרם' כי מבחינתם זה מובן מאליו שפרויקט 'בטרם' אכן פועל.
עודיי סמאענה: עוד נקודה ייחודית בארגון 'בטרם', מדובר כאן בפרויקט תהליכי ותלת שנתי.
עודיי סמאענה: קבוצה מתחילה בכיתה י', עוברת לי"א ואז לי"ב וזה שונה מכל התכניות, גם של משרד החינוך, שאנחנו רואים היום במאגר, הרוב מדובר בתכניות חד שנתיות שאי אפשר לראות את השינוי מיידי אחרי שנה, אלא צריך ל - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך להטמיע את זה לאורך זמן, נכון.
עודיי סמאענה: אני מאמין שזה צריך להיות תהליך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עודיי.
יפעת שאשא ביטון: באמת תודה רבה, עודיי, גם על הדברים וגם על היכולת לנתח, בעצם לשים את האצבע על מה הופך את התכניות האלה לשונות מתכניות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: אני כאשת חינוך, כשדיברת על מה שקורה במערכת החינוך ואמרת שזו לא תכנית של שנה, אלא מדברים פה על תכנית תהליכית, מבחינתי זה אומר הכול.
יפעת שאשא ביטון: גם אני כל הזמן טענתי במערכת שאם רוצים לייצר שינוי חברתי אמיתי ולייצר תהליך של הטמעה, הוא חייב להיות לאורך זמן, הוא חייב להיות חלק מאורח החיים בבית הספר ולא רק משהו שבאים, מסבירים והולכים.
יפעת שאשא ביטון: והלוואי שנשכיל לעשות את זה בעוד הרבה מאוד תחומים חשובים אחרים, לא רק בחברה הבדואית, אלא גם בחברה היהודית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, שוב, להודות לארגון 'בטרם'.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעבודה בתוך הקהילה, להגיע לאנשים, להפוך אותם לשגרירים בתוך הקהילה, זאת הדרך שמרחיבים את המעגלים, לא רק ברשתות החברתיות אלא גם ב - - -
קריאה: ברשתות האמיתיות.
יפעת שאשא ביטון: כן, בחברה האמיתית.
יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת יוסף ג'בארין, שגם הם מדלגים מוועדה לוועדה, אז אני אתן להם את רשות הדיבור ואחר כך אנחנו נמשיך.
מסעוד גנאים: כולנו ממהרים, כי היום עמוס בוועדות והנושא הוא נושא הנגב והאוכלוסייה הערבית בנגב.
מסעוד גנאים: תחילה תודה על הדיון החשוב הזה, זאת לא פעם ראשונה שאנחנו דנים בנושא הכאוב הזה של האחוז הגבוה של פגיעה ותמותת ילדים ערבים, לצערי במיוחד בדרום.
מסעוד גנאים: כבר שנים, כאשר התחלתי את דרכי בכנסת משנת 2009, 2010, נדמה לי שהיה פה כנס גדול, 'בטרם' גם ערכו על הדוח שלהם והיו חברי כנסת והיו ראשי רשויות ערביים, מאחר שאנחנו רצינו להעלות את הנושא הזה שיהיה בראש העדיפויות.
מסעוד גנאים: כפי שאמרנו, מדובר בעתיד שלנו כי הילדים שלנו, בסוף אנחנו לא רוצים לאבד את הילדות, אנחנו רוצים לשמור על הילדים שלנו כדי לשמור על העתיד ומבורכת העשייה של ארגון 'בטרם' בנושא הזה.
מסעוד גנאים: אז בקצרה אנחנו מהתחלה אמרנו שהעניין של לפתור את הבעיה הזו או להקל ולהפחית את אחוזי הנפגעים, זה בשני מישורים.
מסעוד גנאים: המישור הראשון והחשוב זה הנושא התודעתי והחינוכי.
מסעוד גנאים: מאחר שאם רוצים לעשות איזה שינוי בשטח אנחנו חייבים לעשות שינוי בתפיסה, בחשיבה וחינוך לחיים בטוחים.
מסעוד גנאים: הבאנו הרבה דוגמאות שבמקום לקשט את הבית בכל מיני אבנים יקרות וכל מיני דברים, צריך לדאוג שהבית שלנו יהיה בטוח לילדים שלנו.
מסעוד גנאים: אז בנושא הזה, עם הפרסומים, עם מה שאנחנו רואים, עם הנתונים שאמרתם שאכן יש שינוי, זה דבר מבורך ובאמת נותן תקווה שכן אנחנו יכולים לשנות.
מסעוד גנאים: הדבר השני זה שינוי הסביבה ביישובים הערביים, או הסביבה בבתים, שתהיה סביבה בטוחה יותר.
מסעוד גנאים: אני מקווה שנצליח במשימה הזו, זו עבודת קודש להציל את חיי הילדים שלנו ותודה.
מסעוד גנאים: אני מתנצל, כי אני חייב ללכת לוועדה אחרת.
יוסף ג'בארין: הנוכחות שלהם ספציפית, של מכרים וידידים ופעילי ציבור ערביים, מקלה על העבודה שלנו כאן בכנסת.
יוסף ג'בארין: אמרתי מילה שהיא יותר פוליטית טעונה שהיא ניכור.
יוסף ג'בארין: ניכור שלנו במשכן הזה, כי עכשיו אנחנו מרגישים ככה יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מרגישים מנוכרים פה?
יוסף ג'בארין: הרבה פעמים כן.
יוסף ג'בארין: לא פה, זה מה שאני אומר, שהנוכחות שלהם מקלה על אווירת הניכור בכנסת.
יוסף ג'בארין: אז אהלן וסהלן, ברוכים הבאים.
יוסף ג'בארין: האמת היא שאני מזהה פעילי ציבור מאוד מוכרים וגם ותיקים.
יוסף ג'בארין: עטייה אל אעסם כמובן, מאג'ד בלאל, שנבחר לראש עיריית רהט, מקבולה נסאר, שמלווה את הנושא הזה זה הרבה שנים.
יוסף ג'בארין: אלה לפחות שאני בקשר אישי איתם, אני מניח שיש עוד אחרים כמובן והנוכחות שלהם מצביעה על חשיבות הנושא.
יוסף ג'בארין: בהזדמנות הזו אני רוצה להגיד לחברה שאני עובד איתה, שאני מאוד מעריך את המחויבות של יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת ד"ר שאשא ביטון.
יוסף ג'בארין: אנחנו מלווים את הנושא כמעט מאז שאת התחלת בוועדה הזו, זה אולי הדיון הרביעי או החמישי - - -
יפעת שאשא ביטון: הפסקנו לספור מזמן.
יוסף ג'בארין: כן, בנושאים הללו.
יוסף ג'בארין: וזה באמת לא מובן מאליו ואני מקווה שההרגשה היא שיש התקדמות ושמי שעוקב אחרי הנושא הזה מזהה שבאמת אנחנו מצליחים להתקדם.
יוסף ג'בארין: אני אומר שהלב נשבר כל פעם ששומעים, קוראים על עוד טרגדיה, בנגב וגם בכלל, אבל גם במיוחד בנגב.
יוסף ג'בארין: כל פעם עולה השאלה האם לא ניתן היה לחסוך בחיים של אותו ילד אחרי אירוע טרגי כזה.
יוסף ג'בארין: אני מאמין שאפשר, אני מודע לגורמי הסיכון המובנים ביישובים הערביים, במיוחד ביישובים הלא מוכרים, אבל השאלה, גם בהתחשב בגורמי הסיכון הללו, האם אנחנו יכולים לעשות עוד יותר מבחינת הגברת המודעות ופעילות בשטח ואני מאמין שאפשר.
יוסף ג'בארין: אני רק רוצה להצביע, בכל מה שקשור במערכת החינוך, כבוד היושבת ראש, היה דוח לא מזמן של הרשות הלאומית למאבק בתאונות דרכים והוא הצביע על ליקויי בטיחות מאוד קשים בתוך בתי הספר, גם בכניסה ויציאה וגם במערך ההסעות וגם בדרכים.
יוסף ג'בארין: כאן אולי זה נושא שאולי יש פחות תשומת לב אליו בדיונים שהיו לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד מעט נשמע.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שבאמת נשמע בשורות טובות ממשרד החינוך שהקצה סוף סוף את המשאבים.
יוסף ג'בארין: זה נושא שעלה בדיונים קודמים ולא בטוח אז שאמרו שהם מחויבים לתיקונים הללו.
יוסף ג'בארין: אין ספק שזו שאלה תקציבית ואני מקווה שאפשר לשמוע על התקדמות בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: שוב, זה כל מה שקשור למסגרת הזו של הורדת ילדים בבוקר ואז לאסוף אותם אחר הצהריים, ליקויים מאוד קשים של היעדר אזורים בטוחים, של היעדר מדריכות וכדומה, אבל, כפי שאתם יודעים, כל מערך ההסעות הוא מערך מאוד בעייתי מהבחינה הזאת.
יוסף ג'בארין: אז אני אומר, אנחנו יודעים את מורכבות הסוגיה של הכפרים שהמדינה לא מכירה בהם, אבל אנא מכל הגורמים הממשלתיים, שהילדים שלנו לא ישלמו את המחיר.
יוסף ג'בארין: מה שצריך לעשות כדי לשמור על החיים של הילדים ועל הבריאות שלהם צריך להשקיע גם אם עדיין אין פתרון לסוגיות היותר מורכבות של היישובים הלא מוכרים.
יוסף ג'בארין: צריך פשוט להשאיר את הילדים מחוץ למעגל הזה.
יוסף ג'בארין: אנחנו נמשיך במאבק שלנו שהממשלה, שהמדינה תכיר ביישובים הללו, כל משרד ממשלתי והתכניות שלו, אנחנו נרצה רק שהילדים שלנו יישארו מחוץ לתחום ומחוץ למאבק הפוליטי הזה כדי שנבטיח את הבריאות שלהם ואת החיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור, כך אולי זה יתחבר גם קצת לדברים שלך, לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שגם לכם יש מצגת.
מקבולה נסאר: שלום לכולם ותודה על ההזמנה וגם על ההזדמנות לדווח.
מקבולה נסאר: אני מקבולה נסאר, אני מנהלת אגף הסברה לחברה הערבית ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
מקבולה נסאר: אני מתכוונת להציג את פעילויות ההסברה שביצענו בשנה שעברה וגם מה מתוכנן ב-2019 בתחום של מניעת דריסות חצר בחברה הערבית הבדואית בנגב.
מקבולה נסאר: הקולגה שלי, צביקה אלעזרי, הוא גם יציג את פעולות השטח.
מקבולה נסאר: צריך לציין שזה נושא שמלווה את הפעילות של הרשות יותר מעשר שנים.
מקבולה נסאר: התופעה הזו קיימת, מוכרת, היא יותר ייחודית לחברה הערבית.
מקבולה נסאר: היא מתקיימת גם, אגב, אפילו השנה היה מקרה של דריסת חצר בחברה היהודית, אבל הרוב המוחלט של התאונות האלה קורה בחברה הערבית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחזור אליכם, ניתן לכם זמן להתארגן.
יפעת שאשא ביטון: בינתיים אנחנו נשמע את המשרדים הממשלתיים, משרד הבריאות, נתחיל איתך, זהבה.
יפעת שאשא ביטון: רק תגידי את השם המלא לפרוטוקול.
זהבה רומנו: זהבה רומנו ממשרד הבריאות, מנהלת את התכנית לבטיחות ילדים.
זהבה רומנו: קודם כל תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון שמלווה אותנו בכל הנושא של לקדם את הנושא של בטיחות ילדים, זה כבוד גדול לנו, וחברי הכנסת האחרים גם כן שלקחו את זה על עצמם.
זהבה רומנו: התכנית הלאומית לבטיחות ילדים שמה כאסטרטגיה את כל הנושא של בטיחות ילדים במגזר הערבי ובמגזר הבדואי בפרט.
זהבה רומנו: הקמנו ועדה לנושא האוכלוסייה הערבית.
זהבה רומנו: יושב ראש הוועדה הוא ד"ר מוחמד אלנבארי שהסכים לכהן כיושב ראש הוועדה.
זהבה רומנו: הוא עסק הרבה מאוד בנושאים שהם נושאים חברתיים, בהעלאה של מודעות, היו ישיבות מאוד פורות עם הוועדה.