GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאלה ארבל: כפר מנדא באומץ אמר, סליחה, אני על המיתר לא מוותר כי הוא נותן מענה לילדים שהמח"ט לא יוכל לתת להם והמיתר עובד שם מצוין.
יוסף ג'בארין: מה תמונת המצב כרגע?
יוסף ג'בארין: הנושא נפתר?
יחיאלה ארבל: הנושא נפתר.
יחיאלה ארבל: אין מפתן אבל יש מיתר מצוין ל-50 בני נוער בכל רגע נתון.
יוסף ג'בארין: לגבי מפתנים ומיתרים, אנימבין שזה באחריותך.
יוסף ג'בארין: אם אפשר לדעת קודם כל לגבי אותם 2,600 תלמידים, הפריסה שלהם, גם בחתך היהודי-ערבי.
יחיאלה ארבל: יש לי למסגרות שלנו במגזר הערבי.
יחיאלה ארבל: גם הבדואי וגם הערבי.
יוסף ג'בארין: השאלה – אולי נגיע אליה בדיונים העתידיים – היא לגבי הצרכים.
יוסף ג'בארין: את אומרת, אני אומר, דוח מבקר המדינה אומר, העמותות אומרות שיש מחסור קשה במסגרות הללו.
יוסף ג'בארין: השאלה אם יש לכם נתונים ברמת היישובים.
יחיאלה ארבל: כן.
יוסף ג'בארין: יש אפשרות – מריה ויחיאלה – לקבל אחרי הישיבה את הנתונים הללו?
יחיאלה ארבל: אני אעביר נתונים.
יחיאלה ארבל: ברהט יש מיתר מצוין.
יחיאלה ארבל: הם ביקשו מפתן.
יחיאלה ארבל: לרהט יש הרבה מאוד בעיות עם בני נוער בסיכון, בני נוער מנותקים מכל מסגרת, משוטטים.
יחיאלה ארבל: משרד החינוך שצריך לתת את האישור למפתן, כמו שאנחנו צריכים לתת אישור למפתן ואנחנו רצינו להקים שם מפתן, אמר שברהט אין צורך במפתן, שזה לא רציונאלי.
תמי ברנע: מה ההבדל בין מפתן למיתר?
יחיאלה ארבל: אני אומר בשני משפטים מה ההבדל בין מפתן למיתר.
יחיאלה ארבל: מפתן זאת מסגרת שמובלת על ידי משרד החינוך ומשרד הרווחה כאשר המטרות הן מטרות גם טיפוליות וגם חינוכיות.
יחיאלה ארבל: היא עובדת במודל שמבחוץ נראה כמו בית ספר למרות שזאת אמירה מאוד מצמצמת למקום הזה.
יחיאלה ארבל: זה מתפקד כסביבה טיפולית.
יחיאלה ארבל: זאת אומרת, רואים את הילד ואת הצרכים שלו וזה מה שקובע.
יחיאלה ארבל: במפתן יש צלצול, שיעור, שיעור עיוני, יש סדנה מקצועית בה לומדים מקצוע, יש תעסוקה שמרוויחים בה כסף.
יחיאלה ארבל: המפתן עובד מ-8:00 בבוקר עד 3:00 אחר הצוהריים בלוח זמנים של בתי ספר בארץ.
יחיאלה ארבל: מיתר הוקם בשנת 2000 בעקבות דוח מבקר המדינה שטען אז על 50 בני נוער מנותקים מכל מסגרת.
יחיאלה ארבל: זאת מסגרת קצרת מועד של עד שנה וחצי.
יחיאלה ארבל: היא מאוד אינטנסיבית מ-8:00 בבוקר עד 10:00 בלילה כאשר המטרה המרכזית שלה היא להיות מסגרת מעבר למסגרת משלבת בקהילה, כמו מפתן לדוגמה, כמו מקום עבודה, כמו צבא, כמו בית ספר עמל או אורט או הזדמנות שנייה אחרת.
יחיאלה ארבל: זאת המטרה של המיתר.
יחיאלה ארבל: הוא עובד מאוד אינטנסיבי, יחסית הוא עתיר משאבים כדי להחזיר את הילד למסגרת משלבת בקהילה בתעסוקה גם שם.
יחיאלה ארבל: גילינו שתעסוקה זה כלי טיפולי מאוד מאוד טוב.
יוסף ג'בארין: ודאי.
יוסף ג'בארין: אני חייב שבנושא הזה יש הרבה מה לעשות.
יוסף ג'בארין: אני תושב אום אל פאחם, ביקרתי במפתן באום אל פאחם, היה מאוד מרשים מה שראיתי שם, איך הם מכינים את התלמידים לעתיד ברמה המקצועית.
יוסף ג'בארין: היה לי כל כך קשה לקבל את העובדה שמדובר בעשרות תלמידים בתוך המפתן כאשר ברמה של זיהוי צרכים, הם דיברו על אלפים.
יחיאלה ארבל: אבל המפתן לא יכול לתת מענה ליותר מ-80-70 ילדים.
יחיאלה ארבל: זאת חייבת להיות מסגרת אינטימית שרואה כל ילד ומתאימה לו תכנית אישית.
יוסף ג'בארין: אבל אפשר לפתוח כמה.
יחיאלה ארבל: כן, אפשר.
יוסף ג'בארין: גם ברמה האזורית.
יוסף ג'בארין: זה לא בהכרח פר ישוב.
יחיאלה ארבל: אני כל כך מסכימה אתך, שאתה לא יכול לתאר לעצמך.
יוסף ג'בארין: מה מונע?
יוסף ג'בארין: תקציבים?
יחיאלה ארבל: גם.
יחיאלה ארבל: לגבי מפתנים זה משרד החינוך שלא רוצה לפתוח מפתנים.
יחיאלה ארבל: המפתן האחרון שנפתח בארץ הוא בטירה, במשולש, לפני 12 שנים.
יחיאלה ארבל: הוא האחרון שנפתח בארץ.
יחיאלה ארבל: לעומת זאת נסגרו עשרה מפתנים בעשר השנים האחרונות.
יוסף ג'בארין: נסגרו עשרה מפתנים?
יחיאלה ארבל: היה בפתח תקווה ונסגר, היה בעכו.
יוסף ג'בארין: השאלה מה האלטרנטיבה.
יוסף ג'בארין: אם מדובר בתכנית אסטרטגית של סגירת מפתנים לטובת מסגרות אחרות, זה בסדר.
יחיאלה ארבל: אנחנו לא סגרנו אף מפתן.
יחיאלה ארבל: משרד הרווחה מאוד מאמין בכלי הזה ורוצה להרחיב אותו אבל יש לנו שותפים.
יוסף ג'בארין: לכאורה זו גם המומחיות שלכם.
יוסף ג'בארין: אלה יותר ענייני רווחה.
יוסף ג'בארין: יש מצ'ינג במימון?
יחיאלה ארבל: יש מצ'ינג של 25 אחוזים.
יחיאלה ארבל: כמו כל ההתקשרויות עם משרד הרווחה.
יחיאלה ארבל: בוודאי.
יוסף ג'בארין: אני לא חושב שזו הסיבה שסגרו.
יחיאלה ארבל: אדוני היושב ראש, עוד שני משפטים לגבי הדוח.
יחיאלה ארבל: מה שהדוח מבקש זה, ראשית, להגיע לאיזשהו כלי שיאפשר לנו לדעת נתונים על מספר הנושרים, ושנית, הסדרת הליכי עבודה של משרד הרווחה עם משרד החינוך בנוגע למפתנים ובכלל מסגרות לבני נוער בסיכון גבוה.
יחיאלה ארבל: הוא מבקש שנרענן את הוראת האאוט ריצ', לאתר אותם, לחזר אחריהם, להביא אותם למסגרות.
יחיאלה ארבל: הדבר האחרון שדוח מבקר המדינה מאוד מבקש וממליץ זאת פריסה של מפתנים ומיתרים ברחבי הארץ.
יוסף ג'בארין: לכם ומשרד החינוך יש צוות משותף?
יחיאלה ארבל: אנחנו מנסים לרתום את מיכל להיות הגשר שלנו.
יוסף ג'בארין: המגשרת.
יוסף ג'בארין: זה נשמע שצריכים כאן גישור.
קריאה: אתמול דיברתי עם ניר פאל מאשלים וחשבנו לעשות משהו יחד אתך.
קריאה: אנחנו מחפשים את הדרך.
יוסף ג'בארין: חשוב מאוד וחשוב ביותר.
יוסף ג'בארין: מיכל, כנראה שהם צריכים את עזרת משרד המשפטים.
יחיאלה ארבל: לא את משרד המשפטים.
יחיאלה ארבל: את מיכל גולד.
יוסף ג'בארין: שניכם שותפים לשולחן העגול, גם החינוך וגם הרווחה.
יחיאלה ארבל: אני יושבת בשולחן העגול.
יוסף ג'בארין: משרד הרווחה, איילה, רוצה להוסיף?
איילה מאיר: כן.
איילה מאיר: בוקר טוב ותכף צוהריים טובים.
איילה מאיר: אני עובדת סוציאלית, עובדת במשרד הרווחה, אני ראש אגף בכיר למשפחות, ילדים ונוער, אגף קהילה ומינהל שירותים חברתיים ואישיים.
איילה מאיר: אני רוצה לפתוח ולומר שאני אמנם עובדת סוציאלית אבל אני לא שובתת בגלל שאני בחוזה אישי אבל אתי ניצבים, גם אם וירטואלית, מאחורי, לצדי, עשרות ואלפי עובדים סוציאליים שאני רוצה להביע את ההזדהות ואת התמיכה במחאה שלהם, בשביתה שלהם.
איילה מאיר: אי אפשר לדבר על איתור, טיפול וזיהוי ילדים ונוער בסיכון בלי לדבר באותה נשימה על קריסת השירותים החברתיים, על המשבר החמור ביותר שידעו שירותי הרווחה בשנים האחרונות בתחום הזה, גם בגלל מחסור בעובדים סוציאליים, בתקנים שלא מאוישים בגלל שעובדים סוציאליים לא רוצים לבוא לעבוד ללא מוגנות, ללא הגנה, כשהם חשופים גם לאלימות וגם למחסור חמור בתקציבים לפיתוח.
איילה מאיר: אני רוצה להתחיל בזה ולהביע את תמיכתי הרבה במאבק.
איילה מאיר: עכשיו אני רוצה להתייחס לשאלה שעלתה כאן מתחילת הדיון, של איתור וטיפול בילדים בסיכון בתקופת קורונה.
איילה מאיר: מתחילת המשבר, בתחילת מארס, כל גורמי המקצוע במשרד העריכו וחזינו שהולך להיות גל עלייה והידרדרות גדול מאוד בהרבה מאוד תחומי העבודה שלנו, גם במצבים של ילדים בסיכון, גם בנושא של אלימות במשפחה, גם בהיעדר מסגרות חינוך ובהשבתה של הרבה מאוד מהשירותים שהושבתו בתחילת הדרך.
איילה מאיר: ידענו שאנחנו הולכים לקראת המפץ הגדול.
איילה מאיר: אנחנו ממש הגדרנו את זה כך.
איילה מאיר: מהרגע הראשון נערכנו.
איילה מאיר: יש שירותים רבים שאמנם הושבתו אבל יש גם שירותים לצדם שהוחרגו מהרגע הראשון, מהיום הראשון, ופעלו ב-100 אחוזים.
איילה מאיר: כל המרכזים לטיפול בפגיעות מיניות גם בקטינים וגם בבגירים, כל שירותי הטיפול באלימות במשפחה, כל העובדים הסוציאליים לחוק והעובדים הסוציאליים לשירותים חברתיים הוחרגו ובחוזרי המנכ"ל שלנו הם היו אמורים לפעול ב-100 אחוזים ממש מהיום הראשון.
איילה מאיר: לצערנו הרב גילינו שהרבה מאוד ראשי רשויות החליטו, למרות ההחרגה הזאת, לשלוח עובדים סוציאליים הביתה ולהשאיר רק אחוז קטן מהם.
איילה מאיר: הביתה, זאת אומרת לחופשה כפויה.
איילה מאיר: גם בתוך המשרד, מנהלי התחומים שלנו, מומחים בתחומי התוכן, נשלחו כ-60 אחוזים לחופשה כפויה ועבדנו במחסור גם ברשויות המקומיות וגם במשרד הרווחה, במחסור חמור מאוד בעובדים סוציאליים מומחים דווקא בזמן המשבר.
איילה מאיר: ציפינו שהממשלה והמדינה תבין שדווקא במקומות האלה אסור לשלוח הביתה את הלוחמים בחזית החברתית, אותנו במשרד הרווחה ואת העובדים ברשויות המקומיות ואני יכולה לומר שלשמחתנו, אחרי הרבה מאוד מאבק וגם בזכות הדוח של מיכל גולד וורד וינדמן מהמועצה לשלום הילד בשולחן העגול, הצלחנו להושיב ולהשיב הרבה מאוד עובדים סוציאליים לעבודה.
איילה מאיר: אתגר נוסף שגילינו הוא שהרבה מאוד עובדים סוציאליים שהיו אמונים על איתור, זיהוי וטיפול בילדים בסיכון "נשלחו" לעבודה אחרת שהיא גם חשובה וחיונית אבל היא לא העבודה המרכזית שלהם.
איילה מאיר: למשל לטפל בנושא של חלוקת מזון בתוך הרשויות המקומיות וכל מיני מצבי חירום נוספים שהרשויות נדרשו להם ובמחסור של כוח אדם העובדים הסוציאליים לחוק, במקום לעשות את תפקיד הליבה שלהם שהם היו צריכים להגיע לילדים האלה בבית שלהם, לדבר עם המשפחות, לאתר ולזהות, להיות בקשר עם אנשי החינוך, להיות בקשר עם אנשי הבריאות ברשות המקומית, הם נאלצו לעשות תפקידים אחרים ופחות לטפל בנושא הליבה שלהם.
יוסף ג'בארין: מנהלי מחלקות הרווחה אמורים להיות עכשיו אחראים?
איילה מאיר: מנהלי מחלקות הרווחה, ראשי המועצות – כן.
איילה מאיר: העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות לא מועסקים באופן ישיר על ידי משרד הרווחה.
איילה מאיר: המעביד שלהם זאת הרשות המקומית.
איילה מאיר: אנחנו מנחים מקצועית, אנחנו קובעים מדיניות במשרד הרווחה אבל בסופו של דבר מי שאמון על הביצוע והיישום, אלה הן הרשויות המקומיות ויש רשויות שפעלו שונה מכפי שהנחינו.
איילה מאיר: עשינו הרבה מאוד התערבויות, גם באמצעות מנכ"ל המשרד מול ראשי רשויות באופן קונקרטי, ספציפי, והצלחנו הרבה מהם להחזיר לעבודה והרבה מהם להחזיר לעיסוק המרכזי שלהם אבל זה לקח זמן.
איילה מאיר: כולנו במדינת ישראל היינו בכאוס מאוד מאוד גדול בשבועות הראשונים ולקח זמן עד שהתעשתנו, לקח הרבה זמן עד שחזרנו לאיזושהי פעילות, אבל מלכתחילה ידענו והתרענו על מצבם של ילדים בסיכון.
איילה מאיר: עשינו כמה מהלכים ואני כן רוצה לציין אותם.
איילה מאיר: גם מרכזי הגנה לקטינים נפגעי אלימות, התעללות ומין פעלו מהרגע הראשון באופן מלא.
איילה מאיר: כמובן במוקד 1118 של משרד הרווחה.
איילה מאיר: גם עשינו קמפיין כדי לעודד גם ילדים וגם בני נוער, גם כמובן משפחות ומבוגרים אחרים שנמצאים בתוך הבית שלהם, בתוך סיר הלחץ של הבית שלהם, הזמנו אותם ליצור קשר ויצרנו גם אפשרות לפניות שקטות באמצעות מסרונים תוך כדי משבר הקורונה.
איילה מאיר: ניסינו לייצר מענים יצירתיים חדשניים נוספים, גם עבודה מרחוק, גם יצירת קשר באופן מקוון עם הילדים האלה.
איילה מאיר: לצערנו הרב המעונות היום, מעונות רב-תכליתיים, הרבה מסגרות לפעוטות בסיכון, הושבתו ונסגרו והיינו צריכים ממש להמציא את עצמנו מחדש כדי להנחות את השטח איך להגיע לאותן משפחות ולאותם ילדים, לנסות לאתר ולזהות אותם.
איילה מאיר: אני אומר עוד משפט.
איילה מאיר: עשינו עבודה משותפת יוצאת מן הכלל, ואנחנו עדיין בתוכה ועוד לא סיימנו, בין-משרדית יחד עם משרד החינוך ויחד עם משרד הבריאות.
איילה מאיר: כמובן יחד עם האקדמיה, עם פרופסור כרמית כץ, עם חוה לוי מהצוות שלי שהיא עו"ס ראשית לחוק הנוער, עם מיכל גולד ממשרד המשפטים שיושבת אתנו כאן וכמובן עם ורד וינדמן מהמועצה לשלום הילד.
איילה מאיר: ממש הוקם צוות בין-מגזרי, בין-משרדי משותף כדי לטפל, להציע את הכלים הכי יצירתיים והכי נכונים ומדויקים שהילדים צריכים.
איילה מאיר: אני אומרת את זה מכיוון – אני מצטרפת לכל אלה שאמרו שיש הרבה מאוד המלצות טובות, יש הרבה מאוד מומחים שיודעים לומר מה הילדים צריכים ואיך אפשר להגיע אליהם – שהקושי הגדול שלנו הוא המחסור בתקציבים, המחסור בתקציבים לפיתוח, המחסור לעובדים סוציאליים בשטח, שיהיו שם, שיסכימו לבוא ולהיות חוד החנית בטיפול בילדים ובקטינים בסיכון.
איילה מאיר: אנחנו מקווים שנצליח לשנות את זה, ואולי גם בזכות השביתה הנוכחית.
יוסף ג'בארין: אגב, דיברת על תקנים שלא מאוישים בגלל התנאים.
יוסף ג'בארין: את יכולה לומר לנו כמה תקנים לא מאוישים?
איילה מאיר: אנחנו יודעים על מאות.
איילה מאיר: יש כאלה שיאמרו 800, יש כאלו שיאמרו 1,000, אבל אנחנו יודעים שמדובר במאות.
יוסף ג'בארין: מה מאות?
איילה מאיר: מאות תקנים של עובדים סוציאליים שהם קיימים, שיש תקן, יש תקציב, אבל לא מצליחים לאייש אותם.
יוסף ג'בארין: מאות?
יוסף ג'בארין: דיברת על 800?
איילה מאיר: בין 800 ל-1,000 תקנים לא מאוישים במחלקות לשירותים חברתיים בעיקר.
איילה מאיר: שם זה עיקר השבר.
יוסף ג'בארין: זה נתון מדהים.
איילה מאיר: עובדים סוציאליים מטפלים שם במעמסות מטורפות.
יוסף ג'בארין: כמה עובדים סוציאליים יש?
איילה מאיר: בישראל?
איילה מאיר: אני חושבת שמדברים על משהו כמו 20,000 אבל אלה גם עובדים סוציאליים בשירותים מופרטים, גם במסגרות חוץ ביתיות, גם במסגרות בקהילה וגם במחלקות של השירותים החברתייםך.
יוסף ג'בארין: התקנים שאת מדברת עליהם הם של משרד הרווחה או בכלל?
איילה מאיר: לא.
איילה מאיר: אלה תקנים שמשרד הרווחה מקצה.
איילה מאיר: כמובן האוצר מקצה למשרד הרווחה ומשרד הרווחה מקצה על פי קריטריונים לרשויות המקומיות, למחלקות לשירותים חברתיים, והמחלקות לשירותים חברתיים אמורות לגייס עובדים לתפקידים שונים, למגוון של תפקידים לעובדים סוציאליים עם משפחות, לעובדים סוציאליים לחוק הנוער, לעובדים סוציאליים לסדרי דין, לעובדים סוציאליים לקשישים וכולי וכולי.
איילה מאיר: לצערנו הרב יש לנו מחסור.
איילה מאיר: היו לנו המון שנים שאמרנו שחסרים תקנים.
איילה מאיר: דרך אגב, עדיין חסרים תקנים אבל אני חושבת שהשבר הגדול של השנים האחרונות הוא שגם כשיש תקנים, יש מאות תקנים שאנחנו לא מצליחים לאייש אותם, שהרשויות המקומיות לא מצליחות לגייס עובדים שיסכימו לבוא לעבוד בתנאים הנוכחיים, בתקציבים הנוכחיים ובמעמסות הנוכחיות.
יוסף ג'בארין: זאת אחת הסיבות לשביתה של העובדים והעובדות הסוציאליים, שכמובן קשה לתפקד בתנאים הללו.
יוסף ג'בארין: אני אומר לך שנמשיך.
יוסף ג'בארין: יש עוד הרבה נקודות אבל אנחנו רוצים להשאיר זמן גם לאחרים.
יוסף ג'בארין: נמצא אתנו אחיה קמארה?
אחיה קמארה: כן.
אחיה קמארה: אני כאן.
אחיה קמארה: בוקר טוב, צוהריים טובים.
אחיה קמארה: אני קודם כל מצטרף לברכות לוועדה ואני מצטרף לתמיכה הגדולה סביב השביתה של העובדים הסוציאליים.
אחיה קמארה: אני מקווה שהם יצליחו אבל ברור שזה נזק נוסף לכל השירותים החברתיים ובאופן ספציפי לנושא של ילדים ונוער בסיכון.
אחיה קמארה: אני רוצה להתייחס בקצרה לשלוש סוגיות שעלו במהלך הישיבה.
אחיה קמארה: האחד, לנושא הנתונים הכלליים שקיבלתם ושדיברו עליהם.
אחיה קמארה: הנושא הנוסף הוא מה קורה עכשיו במשבר של הקורונה והנושא השלישי הוא היערכות לגל השני שאנחנו כבר נמצאים בו.
יוסף ג'בארין: אם אפשר בקצרה.
יוסף ג'בארין: באמת שלוש נקודות מצוינות.
יוסף ג'בארין: אתה מנהל התכנית הלאומית, כך שאתה המקור לנתונים שאנחנו רוצים.
אחיה קמארה: התכנית הלאומית היא שותפות של חמישה משרדי ממשלה – הרווחה, החינוך, הבריאות, הקליטה וביטחון פנים – יחד עם הג'וינט ומרכז השלטון המקומי.
אחיה קמארה: הרעיון הוא איך כולנו ביחד רואים ב-360 מעלות את הילדים והנוער בסיכון ולא כל משרד וכל גוף רואה ממשרדו.
אחיה קמארה: הרעיון הוא איך כולנו עובדים ביחד ומאגמים משאבים.
אחיה קמארה: נכנסנו ל-185 ישובים – הישובים הפחות חזקים בישראל – מתוך 255 ושם, כמו שנאמר קודם, נמצאו 261,000 ילדים ונוער בסיכון מגיל לידה עד 18, לפי ההגדרה בין-משרדית שמבוססת על אמנת האו"מ לזכויות הילד.
אחיה קמארה: אנחנו יודעים שבקרב אוכלוסיות מסוימות יש אחוז גבוה יותר של ילדים בסיכון.
אחיה קמארה: מכלל האוכלוסייה, מ-185 ישובים, 16 אחוזים מהילדים והנוער הם בסיכון.
אחיה קמארה: בקרב הערבים מדובר על 23 אחוזים, בקרב העולים החדשים על 27 אחוזים, גם אצל ילדים עם מוגבלות האחוז גבוה יותר.
אחיה קמארה: אלה הנתונים.
אחיה קמארה: כמו שנאמר קודם, מחצית מהילדים בזמן המיפוי הופנו על ידי אחד ממשרדי הממשלה ועוד רבע מהם מטופלים היום באמצעות מימון של 360 על ידי אחד מחמשת המשרדים.
אחיה קמארה: זה לגבי הנתונים של העבר, אתם נכנסנו למשבר הזה.
אחיה קמארה: לגבי המשבר עצמו.
יוסף ג'בארין: לפי הנתונים הללו, מדברים על אותו רבע שהוא בסביבות 70,000-60,000?
אחיה קמארה: היינו אמורים השנה לעשות מיפוי מחדש.
יוסף ג'בארין: לא, לגבי הנתונים שהיו לך.
יוסף ג'בארין: כ-250,000, מחציתם ואחר כך עוד רבע.
יוסף ג'בארין: בעצם רבע נשארו בלי.
אחיה קמארה: בערך רבע לא היו.
אחיה קמארה: אני הייתי אומר אפילו פחות מרבע לא מטופלים.
אחיה קמארה: צריך לזכור שבשנים שעברו גם משרדי הממשלה הגדילו את התקציבים שלהם וגם נכנס 360 ולכן אני מעריך שיותר ויותר ילדים מטופלים.
אחיה קמארה: לעומת זאת, בגלל המודעות ובגלל כל מיני נושאים גם המספר של הילדים בסיכון עלה ולכן אני מעריך שבערך רבע – אבל זה לא מדויק – עדיין לא מטופלים.
אחיה קמארה: לגבי המצב בעת המשבר.
אחיה קמארה: כמו שאמרה איילה וכמו שאמרו גם קודם, בבת אחת נסגרו כל המענים לילדים ונוער בסיכון, המענים של כל המשרדים.
אחיה קמארה: כולנו היינו בתחושה של מגיפה בקנה מידה ענקי, הכול התמקד בבריאות ולכן כמעט כל השירותים החברתיים נסגרו.
אחיה קמארה: אנחנו היום יודעים בדיעבד שקל מאוד לסגור שירותים, קל מאוד לסגור מסגרות, אבל קשה מאוד לפתוח אותם.
אחיה קמארה: הנתונים לתחילת יוני – ונכון שעבר חודש אבל עוד אין לי את הנתונים ליולי – מראים שמתוך 1,500 מסגרות במימון 360, ב-185 ישובים, רק 53 אחוזים מהמסגרות פעלו.
אחיה קמארה: כלומר, 47 אחוזים לא פעלו.
אחיה קמארה: אם תשאלו אותי מה אני מעריך, לפי הדיווחים מהשטח, יהיו הנתונים של סוף יוני-תחילת יולי, אני מעריך שהם יעלו ל-66 אחוזים אבל זה עדיין אומר ששליש מהמסגרות לא נפתחו מסיבות שונות.
אחיה קמארה: זה אומר שלא רק הילדים שכולנו טיפלנו בהם כבר, כל משרדי הממשלה, לא מקבלים היום את הטיפול שהם קיבלו קודם ויש להניח שמצבי הסיכון שלהם החריפו במידת מה בעקבות המשבר, בעקבות זה שלא היו מסגרות, בעקבות החרדות הכלכליות, הבריאותיות וכדומה, אלא שכל אותם ילדים שהצטרפו למעגל הסיכון בעקבות המשבר, גם הם, יש להניח, לא מקבלים טיפול.
יוסף ג'בארין: מה הסיבות לכך?
יוסף ג'בארין: שליש זה בהחלט הרבה.
יוסף ג'בארין: מישהו עוקב אחרי זה ובודק מדוע לא פותחים ולא חוזרים?
יוסף ג'בארין: מישהו מפקח על זה?
אחיה קמארה: כל משרדי הממשלה מוציאים כל הזמן הנחיות בהתאם לשינויים של ההנחיות של משרד הבריאות בניסיון ליצור מצב שהמסגרות האלה ייפתחו מחדש אבל המרחק בין הנחיות של מטות המשרדים בירושלים לבין הביצוע בשטח, הוא תמיד מאוד מאוד מסובך מסיבות שונות, מסיבות שהעובדים פוטרו וקשה מאוד להחזיר אותם לעבודה, חששות תקציביים מאוד גדולים – התקציב שלנו, 360, הוא 218 מיליון שקלים בשנה אבל חסרים לנו 63 מיליון שקלים.
אחיה קמארה: כלומר, אנחנו נתנו הקצאות ל-185 ישובים להפעיל את המסגרות עד סוף אוגוסט והישובים שואלים מה יישאר לספטמבר, האם הם יכולים להמשיך להפעיל או לא יכולים.
אחיה קמארה: לכן חלק ניכר מהישובים חוששים לפתוח מחדש את המסגרות.
אחיה קמארה: בנוסף לכך, אמרתי, הנחיות לא עד הסוף ברורות, אנשים פוחדים לפתוח מסגרות סביב כל הסיפור של המשבר, היה פסח, היה רמדאן, עכשיו מתחיל החופש הגדול.
אחיה קמארה: יש המון סיבות שמונעות את פתיחת המסגרות הללו אבל השורה התחתונה היא שלפחות 60 אחוזים מהילדים בסיכון שבמימון 360 לא מטופלים היום בגלל שאין מסגרות ובגלל שכל שיטת הטיפול שונתה – רק טיפול יחידני, רק וירטואלי וכל הדברים האלה.
אחיה קמארה: לכן הנזק לטווח ארוך הוא מאוד מאוד גדול.
אחיה קמארה: אני רוצה לומר משהו לגבי הגל השני.
אחיה קמארה: אנחנו חייבים ליצור מצב שלא סוגרים בבת אחת את כל המענים, גם אם מחליטים לצמצם מאוד, להשאיר אותם פתוחים בעצימות נמוכה כי לפתוח אותם אחר כך זה פשוט קשה מנשוא.
אחיה קמארה: הדבר השני הוא להבטיח את החששות התקציביים של הרשויות המקומיות כדי ליצור מצב שהם אכן פותחים את המסגרות הללו, והדבר השלישי זה הנושא של הבטחת כוח אדם.
אחיה קמארה: כלומר, למנוע מצב ששוב מפטרים את העובדים הסוציאליים ואת מדריכי הנוער, את כל האנשים האלה שהם אלה שעושים את העבודה בשטח והוצאו לחל"ת במקרים רבים ועדיין לא כולם חזרו לעבודה.
אחיה קמארה: הדבר האחרון כמובן הוא הנחיות משותפות של משרדי הממשלה.
אחיה קמארה: לא צריך שכל משרד יוציא הנחיה אחרת, לא צריך שיהיה מצב שמשרד אחד יאמר תעשו כך ומשרד שני יאמר תעשו אחרת.
אחיה קמארה: אנחנו יחד עם מכון ברוקדייל ובשיתוף חמשת המשרדים ששותפים לתכנית הלאומית – אני אשלח לכם אחר כך את החומרים – הכנו ערכה לישובים איך בעבודה בין-משרדית אפשר לאתר את הילדים בסיכון ולהתאים את המשאבים המצומצמים שיש היום - התקופה היא משברית מאוד מבחינה תקציבית – כדי לתת להם ולהורים שלהם, ולא דיברנו מספיק על ההורים של הילדים האלה בישיבה הזאת, את המענים הכי מותאמים לתקופה המאוד מאוד קשה שכולנו עוברים.
אחיה קמארה: תודה.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על תת איתור מאוד קיצוני שקיים ואתה מדבר על כך שגם אלה שהיו במסגרות, ההערכה היא – לפחות בתכנית שלכם – ש-30 אחוזים בכלל עוד לא חזרו לתפקד בצל משבר הקורונה.
יוסף ג'בארין: אני מניח שאחד האתגרים המרכזיים עכשיו, אם יהיה גל שני של סגר, הוא איך להבטיח ששירותי הרווחה הללו ימשיכו לתפקד.
יוסף ג'בארין: נראה לי שיש לכם אתגרים לא קלים.
יוסף ג'בארין: זה גם להחזיר את אותם 30 אחוזים שעדיין לא מתפקדים וגם לדאוג לכך שאם תהיה החרפה של המשבר, תוכלו באמת לשמור על המתכונת הרחבה של כל השירותים החיוניים.
אחיה קמארה: בהחלט.
אחיה קמארה: אני חייב גם לומר שנכון שנתתי נתונים על מענים במימון 360 אבל אין לי שום סיבה לחשוב שמענים במימון לא של 360, אותם מענים שהם לא במימון 360, המצב בהם יותר טוב.
אחיה קמארה: אני מדבר על מענים של הרווחה, החינוך, הבריאות, הקליטה, ביטחון פנים.
אחיה קמארה: צריך להבין שיש להניח שהנתונים הם די דומים לכל האורך ולא רק מה שאנחנו מתקצבים.
יוסף ג'בארין: אין ספק שעכשיו גם השביתה של העובדים והעובדות הסוציאליים היא אולי רק מחמירה את המצב אבל כמובן שהשביתה מוצדקת והקריאה שלנו היא כמובן להיענות לדרישות של העובדים הסוציאליים.
יוסף ג'בארין: נמצאת אתנו ב-זום ליאת, עובדת סוציאלית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שחשוב לשמוע את הקול הזה.
יוסף ג'בארין: אני חושב שהיא בהפגנה.
יוסף ג'בארין: חשוב לי לשמוע אותה.
יוסף ג'בארין: בינתיים, עד שהיא תעלה, נעבור לדובר אחר.
יוסף ג'בארין: נמצא אתנו אלי כהן מפתחון לב?
אלי כהן: שלום.
אלי כהן: אני מתנצל שאתם תופסים אותי ברכב.
אלי כהן: אני בדרך לפגוש קבוצה מהילדים שאנחנו מדברים עליהם כאן בדיון.
אלי כהן: אנחנו בפתחון לב מפעילים תכנית לנוער בסיכון שמלווה אותם שבע שנים, שלוש שנים בתיכון, שלוש שנים בצבא ושנה באזרחות.
אלי כהן: הנקודה המרכזית שאני הייתי רוצה להעלות כאן לדיון היא את המעמד של פעילות החינוך הבלתי פורמלי שהוא בעצם כמעט ולא קיים.
אלי כהן: זה עלה גם כאן בדיון.
אלי כהן: בעצם העמותות והחינוך הבלתי פורמלי, הם זרוע המשך של משרדי הממשלה השונים.
אלי כהן: דיברה הגברת ממשרד הרווחה על הפעילות של עלם שהיא בעצם פעילות המשכית לפעילות של משרד הרווחה ועדיין המעמד של החינוך הבלתי פורמלי בעצם לא קיים.
אלי כהן: הדוגמה בקורונה הייתה בולטת באופן יוצא דופן.
אלי כהן: הדבר הראשון שקרה, ברגע שהתחילה פעילות הקורונה, זה שעמותות שמשתתפות בחינוך של נוער בסיכון וכולי ובעולמות אחרים, בעצם קיבלו הודעות על הפסקת פעילות והשבתה, בדומה לספקים של ניירות למחשב או עפרונות.
אלי כהן: בעצם עצרו את הפעילות בתקופה שהכי צריך אותה.
אלי כהן: אני חושב שאם הוועדה הזו יכולה לקחת את הדגל ולדאוג שהחינוך הפורמלי קודם כל יוכר במעמד שלו, כי בניגוד לדברים שעלו כאן, שלרובם יש משמעויות תקציביות גדולות מאוד והן פעילות לטווח הארוך, לטפל בנושא המודעות לחינוך הבלתי פורמלי ולהחליט שזה לא מהו שמבטלים אותו כלאחר יד.
אלי כהן: זה נושא שהוא יחסית מהנושאים הפחות כבדים כאן.
יוסף ג'בארין: וכיום הצלחתם להחזיר את הפעילות בהיקף מלא או חלקי מה קורה היום?
אלי כהן: לנו יש 984 בני נוער בכל המגזרים בלמעלה מ-43 ישובים ברחבי הארץ שם עושים את הפעילות.
אלי כהן: ברובם הצלחנו לעשות.
אלי כהן: אני עכשיו בדרכי לשדרות כדי לנסות לטפל ולהחזיר את הפעילות שנעצרה בקורונה א' בואך קורונה ב'.
אלי כהן: כפי שאמרו קודמיי, להחזיר פעילות שנעצרה, הרבה יותר קשה.
אלי כהן: אגב, התכנית לנוער בסיכון שאנחנו חלק מהפעילות שפועלת בחלק מהרשויות במסגרת התכנית לנוער בסיכון, הרבה יותר קשה.
אלי כהן: אני חושב שאם הייתה קריאה ברורה להחריג את פעילות החינוך הבלתי פורמלי ולא להתייחס לזה כאל ספק של נייר משרדי, אני חושב שזאת הייתה עשייה משמעותית.
אלי כהן: אם נמקד את זה, היינו עושים פעילות חשובה שלא כרוכה בהרבה יותר.
יוסף ג'בארין: הקריאה שלך נשמעה.
יוסף ג'בארין: אחד ההדגשים כאן הוא איך להימנע מהשבתת שירותים חיוניים, לרבות העבודה שאתם עושים, אם יהיה גל שני שיחייב השבתה חלקית.
יוסף ג'בארין: נמצאת אתנו ליאת?
ליאת שפירא: כן.
ליאת שפירא: שלום לכולם.
ליאת שפירא: אתם רואים אותי ושומעים אותי?
יוסף ג'בארין: אני מניח שאת בהפגנה בתל אביב.
ליאת שפירא: נכון.
ליאת שפירא: אני בהפגנה.
ליאת שפירא: אני אציג את עצמי.
ליאת שפירא: שמי ליאת שפירא.
ליאת שפירא: אני עובדת סוציאלית לחוק הנוער 25 שנים.
ליאת שפירא: אני מנהלת צוות של חוק נוער ואני יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים לחוק הנוער.
ליאת שפירא: אנחנו כרגע בהפגנה.
ליאת שפירא: אני לא יודעת אם מתאפשר לכם לראות אותה, אבל אני חושבת שיש כאן מאות עובדים סוציאליים שמוחים על תנאי העסקה שלהם.
ליאת שפירא: אנחנו בעצם עוסקים בשגרה וגם בחירום בילדים ונוער בסיכון, ילדים מכל הקשת, מגילי אפס עד גיל 18, מקבלים דיווחים הן על פי חוק חובת הדיווח והן צווים בבתי משפט על פי חוק הנוער, שפיטה וענישה.
ליאת שפירא: יש לנו מאות פניות שאינן יכולות להיות מטופלות עקב העומסים והיעדר המשאבים, גם שלנו.
ליאת שפירא: אני לא יודעת כמה אתם שומעים אותי כי אני בתוך הפגנה מאוד מאוד רועשת אבל אני חושבת שאם מדינת ישראל שרטטה חצים כדי לטפל בילדים ונוער בסיכון, עליה לתת לנו את האמצעים, את הכלים ואת המשאבים כדי לתת מענה לכל אותם ילדים.
ליאת שפירא: בקורונה קיבלנו הרבה מאוד דיווחי מרפסות, כפי שאנחנו קוראים להם, דיווחים של שכנים שהילדים היו בבית והם שמעו צעקות ובכי ואלימות ודמעות.
ליאת שפירא: עשינו ביקורי בית, כולל בקורונה.
ליאת שפירא: אנחנו באים לבתים של ילדים בסיכון כשאנחנו לבושים בלבוש ממוגן.
ליאת שפירא: נאלצנו לעשות שיחות עם הורים וילדים ובני נוער.
ליאת שפירא: ילדים רבים שהיו בבתים לא יכלו לחזור לפנימיות שלהם בגלל נהלי הקורונה והבידוד.
ליאת שפירא: אנחנו בעצם, גם בשגרה וגם בחירום, מרגישים שאין ביכולתנו לספק את המענים המתאימים לילדים ונוער בסיכון.
יוסף ג'בארין: שמענו ממשרד הרווחה על מאות תקנים שלא מצליחים לאייש.
יוסף ג'בארין: בגלל תנאי העבודה ותנאי השכר.
ליאת שפירא: אכן יש הרבה מאוד משרות לא מאוישות.
ליאת שפירא: אצלי בצוות ברמת גן יש 2.5 תקנים שלא מאוישים.
ליאת שפירא: אנשים שמגיעים לראיון, לא רוצים.
ליאת שפירא: (הקשר מתנתק).
ליאת שפירא: זאת עבודה מאוד מאוד מורכבת ואנשים לא רוצים את האחריות הזאת.
יוסף ג'בארין: לא שמעו אותך טוב אבל חשוב לי שתדעו שפתחנו את הישיבה הזו בדברי תמיכה במאבק שלכם ובשביתה שלכם.
יוסף ג'בארין: כל חברי הכנסת שהיו כאן התבטאו ברוח הזו.
יוסף ג'בארין: אנחנו מעריכים מאוד את המאבק ואת היציאה לרחוב.
יוסף ג'בארין: נא למסור לשובתים ולמשתתפים בהפגנה את ברכתנו.
יוסף ג'בארין: במה שנוכל לסייע מהוועדה הזו, אנחנו נשמח לעשות.
יוסף ג'בארין: כל הכבוד והמאבק שלכם ראוי להרבה הערכה.
יוסף ג'בארין: שיהיה בהצלחה.
ליאת שפירא: תודה רבה.
יוסף ג'בארין: נשמע את ג'סיקה מויצ"ו ואחר כך את משרד החינוך.
ג'סיקה: בוקר טוב.
ג'סיקה: אני מויצ"ו ישראל.
ג'סיקה: קודם כל, תודה רבה ליושב ראש וברכות על כינוס הוועדה.
ג'סיקה: אני שמחה לראות שהנושא הזה הוא בראש סדר העדיפויות וזה באמת מאוד משמח.
ג'סיקה: אני חושבת שאני כן אחזור על דברים שנאמרו אבל חשוב לי לספק את זה מהצד של העמותות שבאמת נמצאות במצב כלכלי לא פשוט לאור המצב ובכלל.