GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אם אתה רוצה, אני אתווכח איתך כמה שאתה צריך ואני אנצח אותך.
קריאה: אם זה לא שיח לעומתי, אז מה זה?
מאיר כהן: כי אני אומר לך חד וחלק, כי אם לא מבהירים שהאימפרטורים של מערכת החינוך זה מנהלת או מנהל בית הספר והמורים שלה, - -
זאב גולדבלט: חד משמעית.
מאיר כהן: - - ואם ערכם ויוקרתם יורדת בפני ההורים, ואם הורים נכנסים לתוך שערי בית הספר והופכים את המקום הזה למקום שבו הם מקבלים החלטות, הם מפטרים את המורים - - -
מאיר כהן: אני יושב בוועדת החינוך, ודברים שמגיעים אלינו, אני לפעמים נרעש.
מאיר כהן: הם אלה שמפטרים, רוצים לפטר מנהלים, וכשהילד שלהם מכה – אני עכשיו מטפל באירוע, תקשיב, של מעשה מגונה שנעשה בילדה מסוימת, בעיר מסוימת, ההורים כופפו את המערכת והחזירו את הילדים הפוגעים לתוך המערכת.
זאב גולדבלט: לא תקין.
מאיר כהן: אל תגיד לי לא תקין.
מאיר כהן: אבל ההורים - - -
זאב גולדבלט: אבל מי אחראי?
זאב גולדבלט: מי עשה את זה?
זאב גולדבלט: זה לא ההורים החזירו - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, זאב, אנחנו לא מתווכחים.
זאב גולדבלט: מערכת החינוך החזירה.
זאב גולדבלט: לא ההורים.
מאיר כהן: לצערי הגדול, - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, כי כשמערכת החינוך מתקפלת זה אומר שמערכת החינוך לא מסוגלת לעמוד בפרץ של ההורים.
זאב גולדבלט: זו בדיוק הבעיה.
זאב גולדבלט: הבעיה היא מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה כשל דו כיווני.
מאיר כהן: את משלימה את הדברים שלי, גברתי.
מאיר כהן: הוא שאמרתי, האחד, לחדד מה התפקיד של כל מרכיב.
מאיר כהן: הדבר השני, העצמה של המורים בתוך המערכת.
מאיר כהן: חבריא, בסופו של דבר, כשאתם שמים את הילדים שלכם, אנחנו צריכים להתחייב בפניכם שאנחנו, מנהלי בתי הספר והמורים, אנחנו נדאג שהמרחבים יהיו מרחבים מוגנים על כל מה שמשתמע מכך.
מאיר כהן: והיום זה לא קורה.
מאיר כהן: זה לא קורה כי מרכיבי הפאזל הזה, תפקידם לא ברור.
מאיר כהן: אחד נכנס לתוך השני.
מאיר כהן: אני גם לא מקבל בהחלט מנהלים שבאים ואומרים – אתה יודע שאני נגד החלטת משרד החינוך לגבי ועדי ההורים.
מאיר כהן: אתה יודע את זה.
יפעת שאשא ביטון: ביזיון.
מאיר כהן: שהמנהל הוא זה שיחליט - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר, אתה כל כך צודק אבל זה לא הנושא של הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה כל כך צודק ששווה אפילו להקדיש לזה דיון בפני עצמו.
זאב גולדבלט: ברור.
מאיר כהן: חבריא, בסופו של דבר, במקום שאנחנו רוצים לשפר את מרחבי התלמידים ולפתור את בעיית האלימות, זה מתחיל בראש ובראשונה בחידוד תפקידו של כל מרכיב בתוך המערכת.
מאיר כהן: על אחת כמה וכמה להחזיר למורים ולמנהלים את גאוותם.
מאיר כהן: ותגידו שזה לא קשור, אבל זה ממש לא קשור, כי כשאני פוגש מנהל ואני אומר לו, עד כמה אתם מטפלים בנושא אלימות ובנושאים הערכיים, והוא אומר לי, תשמע, אני כל היום עסוק בבחינות שמשיתים עליי - - -
יפעת שאשא ביטון: אין להם זמן, נכון, במיצ"ב, בחמש יחידות מתמטיקה.
מאיר כהן: במקום שהמערכת לא מכבדת את מנהליה, היא גם בודקת אותם כל שני וחמישי.
זאב גולדבלט: הדימוי לפני הערכים.
זאב גולדבלט: זו הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: אתה כל כך צודק, ואני כל הזמן אומרת שצריך להגדיר מחדש את התפקיד של כל אחד מהשותפים במערכת, אבל אני רוצה לומר לך לפני שאני קופצת להורים, זה המערכת נתנה להם את הכוח.
מאיר כהן: אני מסכים.
יפעת שאשא ביטון: זה משרד החינוך שרוצה להשתיק כדי שלא ידעו כמה בלגן יש שם, הוא זה שנתן להם את הכוח.
מאיר כהן: אני מסכים איתך.
יפעת שאשא ביטון: וחלילה, אני לא מזלזלת במקום של ההורים, אבל אני אומרת שנוצרה פה מציאות של מערכת שלא באמת מסוגלת להתמודד.
יפעת שאשא ביטון: ואתה צודק, צריך להחזיר חזרה את הסמכות של המורים ושל המנהלים.
יפעת שאשא ביטון: והראשונים שיכולים לעשות את זה זה משרד החינוך במדיניות שהם יובילו.
יפעת שאשא ביטון: לילך קובה, ממש משפט אם יש לך להוסיף, בבקשה.
לילך קובה: בוקר טוב לכולם.
לילך קובה: אני לילך קובה, אני פסיכולוגית חברתית ואני יושבת ראש פורום הורים נגד אלימות.
לילך קובה: חשוב לי להגיד שקודם כל אני אמא, ומפה התגלגלתי לכל הנושא של החינוך, דרך הילד שלי שעבר במערכות החינוך.
לילך קובה: אני רוצה לשתף אתכם באירועים ובחוויות ובמקרים שאני מקבלת מעשרות הורים מכל רחבי הארץ - -
יפעת שאשא ביטון: רק בלי פרטים מזהים.
לילך קובה: ברור.
לילך קובה: - - שמדברים על השתקה, השתקה של מקרי אלימות בתוך מערכת החינוך.
לילך קובה: לצערי, אני מטפלת לאחרונה במספר מקרים שהושתקו במשך שלוש וחמש שנים, מקרה אלימות קשה.
לילך קובה: אני דווקא רוצה לדבר על הפתיח שהיתה שביתה באחד מבתי הספר ברמת גן השבוע ביום ראשון, כתוצאה מאלימות שחוותה המורה.
לילך קובה: באותו בית ספר קבוצה של ילדים במשך שלוש שנים חטפו מכות, כיסאות התעופפו בכיתה, היתה אלימות מאוד קשה.
לילך קובה: ולא רק שלא טיפלו בזה, ולא רק שלא השביתו את בית הספר, השתיקו, השתיקו את ההורים המתלוננים, וועדי ההורים הם גם ועדים שנהפכו להיות ועדים פוליטיים שמשתיקים את ההורים כדי שלא ייגרע תקציב לבית הספר, כדי שלא יהיו פחות נרשמים.
זאב גולדבלט: כי הדימוי יותר חשוב מהמהות.
לילך קובה: ואני חייבת לציין שהבן שלי לומד בבית ספר פרטי עם אפס סובלנות לאלימות.
לילך קובה: כל מקרה מנותח, נבדק, משוחחים עליו ופותרים אותו.
לילך קובה: אני חושבת שיש פה בעיה הרבה יותר עמוקה, אתם מדברים פה על תוספת של אנשים ועוד יותר להעמיס על המערכת שהיא גם ככה מאוד ביורוקרטית ומאוד גדולה, ואני מדברת על הדברים הקטנים.
יפעת שאשא ביטון: על שינוי הדרך.
לילך קובה: שינוי דרך.
לילך קובה: אני מדברת קודם כל על זה שהמערכת עצמה לא יכולה לבדוק את עצמה.
לילך קובה: צריך להקים פה גוף חיצוני שיבדוק מה הם הכשלים בתוך מערכת החינוך.
לילך קובה: מזה חייבים להתחיל את המשימה הזאת.
לילך קובה: אני חושבת, ואני שוחחתי עם מספר מורים שמדברים איתי על זה שגם בהכשרה שלי במכללות, באוניברסיטאות, לא נותנים להם כלים להתמודדות.
לילך קובה: לאחר שהם כבר מורים הם פשוט ממשיכים ללמוד ועדיין ההכשרות לא מטפלות בנושא האלימות.
לילך קובה: מורה אומרת לי, תשמעי, אני לא יכולה לעשות כלום כשהילד מעיף את הכיסא מצד אחד לצד השני.
לילך קובה: אין לי גיבוי של המערכת, אף אחד לא מדבר איתי.
לילך קובה: אני אפילו לא יכולה לתפוס אותו ולהוציא אותו מהכיתה.
לילך קובה: אני צריכה בעדינות ללוות אותו בזמן שהוא משתולל.
לילך קובה: יש פה בעיה שהשורש שלה מתחיל בהשתקה, ומערכת החינוך מגדלת, לצערי, דור של ילדים שלומדים להרכין את הראש ולהבין שאף אחד לא נותן להם מענה.
יפעת שאשא ביטון: עצוב.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לילך, על הדברים המאוד-מאוד-חשובים האלו, ואני חושבת שאין יותר מזה כדי לשקף גם את התחושה שלנו וגם את מה שקורה במערכת.
יפעת שאשא ביטון: מצער לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לילך.
רויטל ליפמן שמר: אפשר משפט וחצי?
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אבל משפט וחצי כי פורום ההורים כבר דיבר, ואני רוצה לתת את המקום למשרד החינוך.
רויטל ליפמן שמר: פורום ההורים דיבר, ואני סומכת את ידיי, ובהמשך לדבריהם עולה כאן משהו מעניין, שלא יכול להיות טיפול בעניין הזה בלי שיח משולש, דהיינו הורים-מורים-תלמידים, ולא בנפרד, זאת אומרת, זה חייב להיות תוך שיח משולש.
רויטל ליפמן שמר: והדבר השני, זה שחייבת להיות הסתכלות על הפרופסיה מחדש.
רויטל ליפמן שמר: אנחנו שוב ושוב שומעים שיח אחריות שמנהל את הפתרון של מי תהיה האחריות ובעצם זה מה שמנהל את המורים ואת בית הספר בטיפול בעניינים האלו.
רויטל ליפמן שמר: ואת שואלת אפילו במה האחריות של מורה, ומה הגדרת התפקיד והסמכויות, אז גם לא תהיה להם אפשרות לפעול בפועל לטיפול בעניין.
יפעת שאשא ביטון: רותם מגידי, בבקשה.
רותם מגידי: צהריים טובים.
רותם מגידי: אני כאן מטעם הרשות העירונית למאבק בהתמכרויות באשדוד.
רותם מגידי: אני מנהל תוכנית שנקראת: תוכנית מוגנות חברתית מטעם 'עיר ללא אלימות' של המשרד לביטחון הפנים.
רותם מגידי: יש לנו תוכנית שפועלת באשדוד ב-10 בתי ספר, מדריכים חברתיים שנמצאים בתוך בית ספר, והמטרה שלהם היא ליצור ולחזק את המוגנות של המורים, של ההורים, של הילדים, וכמובן קודם כל הילדים, הם הראשונים.
רותם מגידי: מדריך חברתי שלא נמצא בתוך כיתות.
רותם מגידי: התוכנית הזאת עובדת, פועלת.
רותם מגידי: זה כמובן לא ממגר הכול, לא פותר את כל הבעיות, אבל מצביעים ורואים את הפידבקים שזה עובד וזה פועל.
רותם מגידי: לצערנו, מתוך 52 בתי ספר באשדוד זה פועל רק ב-10 כי זה מוגבל בתקציבים ומשאבים.
רותם מגידי: אבל אם תינתן האפשרות והמשאבים המתאימים, אני חושב שזה יכול לעבוד ונותן איזשהו מענה מסוים, לא פותר את כל הבעיות, אבל נותן מענה.
מאיר כהן: אתם מאתרים בתוך?
מאיר כהן: - - -
רותם מגידי: אנחנו נמצאים כל הזמן בכל המרחב, מסתובבים כל הזמן בתוך המסדרונות, בין השיעורים, המדריכים לא נמצאים בתוך הכיתות ומלמדים.
רותם מגידי: תמיד נמצאים כמענה לילדים שנמצאים בחוץ, או כשעברו מקרה אלימות זה תמיד מגיע לבדיקה ולבירור שלנו, ואנחנו כמובן בשיתוף פעולה עם כל הצוות, עם המורים, עם המנהל, עם היועצת, נותנים את המענה, וגם כמובן בשביל המורים.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את התוכנית.
יפעת שאשא ביטון: היא תוכנית מבורכת.
יפעת שאשא ביטון: רק צריך לעשות שינוי בתפיסה.
יפעת שאשא ביטון: כשהקימו את עיר ללא אלימות זה לא היה בשביל להחליף את בתי הספר, אלא זה היה אמור לתת מענה נוסף במקומות שהם מורכבים יותר.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה גם התוכנית לא פועלת בכל הגזרות, אלא היא פועלת במקומות מאוד מאוד מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: ולמה חשוב לי לומר את זה?
יפעת שאשא ביטון: כדי לא לחשוב, חלילה, שאם ירחיבו לכם את התקציבים ואת התקנים, אז יפתרו את הבעיה בבתי הספר יפתרו כשהמורים יחזרו להיות אנשי חינוך כי ייתנו להם את האפשרות להיות אנשי חינוך וכשייתנו להם את הכלים לעשות את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: וכפי שאמרה גם רינה, אנחנו נשנה את סדרי העדיפויות ונבין שדרך ארץ קדמה לתורה, ודרך ארץ הזו בסופו של דבר גם תביא את התורה עצמה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ויישר כוח על הפעילות, אני מכירה אותה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני מוכרחה לומר לכם שאני לא מקנאה בכם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מקנאה בכם ספציפית, ואני מרשה לעצמי להגיד את זה, כי אתם באמת השליח כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמי שהיה צריך לשבת כאן, כמו שאמרתי מקודם, זה מי שמקבל את ההחלטות ומי שקובע את המדיניות, כי בידיים שלהם לשנות את סדרי העדיפויות גם בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אתם שמעתם את הכול.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, התייחסותכן.
עינב לוק: בוקר טוב.
עינב לוק: שמי עינב לוק.
עינב לוק: אני מנהלת אגף תוכניות סיוע ומניעה בשירות הפסיכולוגי הייעוצי, ונמצאת איתי איריס מנדה בן-יעקב, גם מהשירות הפסיכולוגי-ייעוצי.
עינב לוק: אני רוצה להגיד ששמעתי את כל הדברים, ואנחנו יושבות פה וחושבות בדיוק כמו כל הנוכחים כאן שהנושא של אקלים בית ספרי, והתמודדות עם אלימות ומניעת אלימות זה הדבר הבסיסי והראשוני שצריך לאפשר במערכת החינוך כדי לאפשר מוגנות לתלמידים, מוגנות לצוותים החינוכיים, ומוגנות להורים.
עינב לוק: אני חושבת שכל מי שבא לבית ספר, מוגנות זה הדבר הבסיסי ביותר שצריך להיות.
עינב לוק: ללא מוגנות אין למידה, אין עשייה.
עינב לוק: אני חושבת שמוגנות מייצרת ביטחון עצמי, רווחה נפשית, והיא המפתח לחינוך ולהעצמת תלמידים, ובעיניי, ואני בהחלט מייצגת את מערכת החינוך, שזה יעד מרכזי של מערכת החינוך, לייצר את אותה תחושת מוגנות במוסדות החינוך.
עינב לוק: אז קודם כל הנחת העבודה היא הנחה משותפת והדאגה לשלומם וביטחונם של הילדים מונחת לנגד עינינו כל הזמן.
עינב לוק: ויותר מזה, אנחנו לא מסתכלים על צדי המתרס, אלא ילד הוא ילד מבחינתנו, וגם ילד שפגע, או חשוד שפגע, מבחינתנו הוא מטופל בכל המענים, - -
יפעת שאשא ביטון: צריך להיות מטופל, נכון.
עינב לוק: - - חינוכי, חברתי, רגשי, משמעתי, כל ההיבטים ומתן מענה לאירועים, צריך לקחת בחשבון את כל ההיבטים, וכמובן אנחנו מסתכלים על כל התמונה.
עינב לוק: ולפעמים התמונה היא מאוד מאוד מורכבת.
עינב לוק: גם את זה חשוב לי להגיד, שהרבה פעמים התמונה היא לא כמו שהיא רק נראית, היא הרבה יותר מורכבת, מקורה במצוקות, בקשיים, של ילדים, של משפחות, של מערכות.
עינב לוק: התמונה היא מורכבת, ולכן כל מקרה לגופו מטופל.
עינב לוק: אני רוצה להפריד בין עבודה פרואקטיבית, תוכנית חינוכית של בתי הספר, של מוסדות החינוך, לבין התמודדות עם אירועים.
עינב לוק: תפיסת העולם שלנו אומרת שככל שמוסדות החינוך יצליחו לבנות תוכנית פרואקטיבית, מראש, תוכנית עבודה ארוכת טווח לקידום אקלים, לצמצום אלימות, שחוברת עם ההורים, עם התלמידים, עם השותפים, עם הרשות המקומית, עם הרווחה, עם כל הגורמים, ככל שתיבנה תוכנית, הסיכוי שיהיה אקלים ומוגנות בתוך מוסדות חינוך הוא גבוה יותר.
עינב לוק: ואני אגיד יותר מזה, אירועי אלימות כנראה קורים ויקרו, אבל ככל שתהיה תוכנית ותיבנה תוכנית ארוכת טווח, ויחסים של אמון ושיתופי פעולה, היכולת להתמודד עם אירוע כשהוא קורה היא הרבה יותר מיטבית.
עינב לוק: ולכן מבחינתנו לא רק הטיפול באירועים הוא קריטי, אלא העבודה המערכתית, המקדימה, היא הדבר.
עינב לוק: ואנחנו מדברים גם על מניעה, אבל גם מדברים על הרבה מעבר למניעה, על רווחה נפשית, על אקלים שמאפשר צמיחה, התפתחות.
עינב לוק: מחקרים מראים שככל שהחוויה היא חיובית, זה משפיע גם על היכולת של למידה, של יצירתיות, של חשיבה, וכשהחוויה היא שלילית זה ממש פוגע לא רק בפניוּת ללמידה אלא ממש ביכולת לקיים את אותה למידה.
עינב לוק: אז תפיסת העולם היא לגמרי זו.
עינב לוק: אנחנו מאוד מאוד עסוקים בנושא של הכשרות של אנשי המקצוע והצוותים החינוכיים, כי בעינינו זה המפתח לשינוי.
עינב לוק: ככל שאנשי המקצוע, ואני מדברת כמובן על יועצים, פסיכולוגים, צוותי חינוך, מנהלים, מפקחים, ככל שהצוותים יחזיקו בידע גם של יצירת תוכנית ארוכת טווח וגם של התמודדות כשמתרחש אירוע, שם יהיה השינוי.
עינב לוק: בשנתיים האחרונות, והשנה הזו ומשנה הבאה אנחנו מכניסים כבר להכשרות של היועצים בשלוש השנים הראשונות את הנושא של התמודדות עם אירועי אלימות כחלק אינטגרלי מההכשרה שלהם, וכחלק מהנושא של הכלה והשתלבות.
עינב לוק: בשנה הזו עוברים מפקחים, מנהלים וצוותי חינוך, הכשרות בנושא של התמודדות, אקלים כיתה, אקלים בית הספר והתמודדות עם אירועי אלימות ובעיות התנהגות.
עינב לוק: זאת אומרת, זה באג'נדה, חלק מההכשרה, ובהחלט צריך לעשות עוד כדי להגיע ליותר ויותר צוותים חינוכיים בהכשרה.
יפעת שאשא ביטון: ההכשרה, אגב, צריכה להיות גם למורים.
יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן שמים את כל הביצים בסל אחד, כאילו האלימות זה נישה של - - -
עינב לוק: בגלל זה אמרתי, מנהלים, מפקחים, כולם.
יפעת שאשא ביטון: כל צוות החינוך, כל מי שמיועד לעבוד בבית הספר, זאת אומרת, עובר את ההתמחות הפרופסיונלית, בין אם זה מורה, בין אם זה פסיכולוגים, בין אם זה יועצים חינוכיים, ובין אם זה כל תפקיד אחר בתוך המערכת, חייב בתהליך ההכשרה שלו גם את הסוגיה של התמודדות עם אלימות, אחרת אנחנו עוד פעם משאירים את זה כמשהו שהוא נקודתי.
עינב לוק: חד משמעית.
עינב לוק: אני רוצה להגיד שהניטור שנעשה על ידי מערכת החינוך בעצם מאפשר גם לזהות בתי ספר שנמצאים במיקוד, שיש שם אלימות גבוהה יותר.
עינב לוק: אנחנו מכשירים כ-200 מדריכים מומחים בארץ לנושא, ומלווים מדי שנה 600 בתי ספר בתהליך של שלוש שנים, לבנות תוכנית התערבות לאקלים חינוכי מיטבי, מתוכם חלק מבתי הספר הם בתי ספר שאותרו עם רמת אלימות גבוהה יותר, ושם ההדרכה היא יותר אינטנסיבית, כדי לעזור להם לבנות להם את אותה תוכנית ארוכת טווח.
עינב לוק: העבודה עם בתי הספר שאותם אנחנו מלווים היא עבודה עם חדר המורים, היא עבודה על כלים, על יצירת אקלים, על יצירת שותפות חינוכית עם ההורים, על תוכנית התערבות בכיתות, מה נעשה בכיתות, איך מתמודדים עם אירועים של אלימות, איך לגייס גם את התלמידים וגם את ההורים כשותפים לנו בתהליך הזה.
עינב לוק: נדמה לי שלא דיברנו גם על התפקיד של התלמידים.
עינב לוק: אבל גם התלמידים כעמיתים, כמובילים דעת קהל ושיח – תיכף נגיע גם לרשתות החברתיות – כולם פה חייבים להיות שותפים כי כדי לייצר את אותו שינוי שאליו אנחנו שואפים צריך לאגם את כל המשאבים, כולל משאבים קהילתיים, עיר ללא אלימות, לראות את כל התמונה שיש, לרשות המקומית, לבית הספר ולקהילה כדי להוביל ביחד את אותו שינוי שאליו אנחנו שואפים.
עינב לוק: גם בנושא של התנהלות מיטבית ברשת ומניעת פגיעה, הנושא של פגיעות לא מתרחש רק במרחב הפיזי, אלא גם במרחב הווירטואלי.
עינב לוק: אנחנו שמים שם הרבה מאוד דגש והרבה מאוד הכשרה למוסדות חינוך ותוכניות חינוכיות בתחום כדי להגביר את השיח החיובי, את השיח המיטבי, כדי למנוע מצבים של פגיעה וחשיפה לפגיעה.
עינב לוק: כמובן, רק על זה אפשר לפרט בהרחבה, אבל זה חלק מכל התוכנית הכללית בנושא של קידום אקלים.
עינב לוק: יש לנו גם תוכניות ייעודיות לתלמידים עם בעיות התנהגותיות, שמאופיינים בבעיות התנהגות, תוכניות שמתרחשות גם בתוך ביה"ס וגם בשירות הפסיכולוגי - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל האלימות בבית הספר, גם זו שאנחנו מדברים עליה, זה לא רק מילדים שיש להם בעיות התנהגות, אלא גם ילדים נורמטיביים לחלוטין שלא מאופיינים - - -
עינב לוק: לגמרי, לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, את מעלה פה נקודה חשובה מאוד כי אנחנו יודעים שהרפורמה החדשה של החינוך המיוחד בעצם תשלב עוד יותר ילדים שזקוקים לכלים ייחודיים, ואנחנו עושים את כל זה בלי שאנחנו נותנים את המעטפת שנדרשת לצוותים.
עינב לוק: לכן אני חוזרת ואומרת שמבחינתנו - - -
אבי קמינסקי: נציגי משרד החינוך לא יכולים להגיב רשמית על הרפורמה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני בכלל חסה עליהם, כי אני יודעת שעינב באמת מתכוונת לכל מילה שהיא מוציאה מהפה, אבל אני כבר שנים אומרת, ואני גם מכירה את העבודה שלה ממה שאנחנו פוגשים פה בוועדה, אבל אני תמיד אומרת שיש פער עצום בין מה שהמשרד מנסה להוביל לבין מה שבסופו של דבר יורד לשטח, כי המדיניות היא אחרת, כי בסוף שנה שעברה הוציאו הנחיות – ואני אתן לכם דוגמה, ברפורמה של אנגלית בשנה שעברה הוציאו הנחיות מסוימות, ולפני שלושה שבועות קיבלתי כבר הנחיות חדשות לגמרי שסותרות את מה שהיה לפני שנה, מאלצות את כל המערכת להיערך מחדש, ואנחנו מצפים שהאנשים האלה שנמצאים שם בשטח יעשו את כל הגלגולים האלה וגם יטפלו בנושא החשוב הזה שאנחנו נמצאים בו, וזה רק דוגמה אחת מהתקופה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על כל הרפורמות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לא פוגשים את האידיליה הזאת של כל תפיסת העולם הזו בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים לבתי הספר ויש שם משהו אחר לגמרי.
עינב לוק: אני רוצה להגיד שנעשות פעולות רבות.
עינב לוק: אני יודעת שעל הרצף יש שונות בין מוסדות חינוך, אבל כמו שאת ציינת יש פעולות רבות ומושקעות עם תוצאות טובות מאוד בנושא של אקלים בית ספרי וצמצום אלימות.
עינב לוק: ולצד זה יש הרבה מאוד מקומות שצריך להמשיך ולהשקיע ולעשות עבודה מאומצת שוב, על ידי הכשרה של אנשי המקצוע, על ידי הכשרה של הצוותים החינוכיים, ואני חושבת שזה המפתח.
עינב לוק: המפתח הוא לתת הכשרה כמה שיותר הכשרה לכל המורים במערכת החינוך.
עינב לוק: ונדמה לי שזה לא רק הכשרה אלא כל הזמן ליווי און-גואינג להתמודדות.
יפעת שאשא ביטון: ליווי ומעטפת.
עינב לוק: גם אם אנחנו עוברים תהליך של הכשרה ואנחנו מגיעים למצבים קונפליקטואליים שקשורים בהתמודדות של תלמידים, בעבודה מול הורים, בסיטואציות מורכבות, הליווי של הצוותים החינוכיים בהתמודדות במצבים מורכבים, היא הדבר המשמעותי והדרמטי והיא חלק מתהליך ההכשרה.
עינב לוק: אנחנו אכן רואים את אנשי המקצוע, את היועצים ואת הפסיכולוגים כדמויות משמעותיות שיכולות ללוות את הצוותים החינוכיים במצבי קונפליקט, במצבים מורכבים, במצבים של התמודדות, ותפקידנו להמשיך ולהכשיר את הצוותים החינוכיים ואת אנשי המקצוע שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עינב.
רויטל ליפמן שמר: אפשר לשאול אותה שאלה?
רויטל ליפמן שמר: התוכניות שדיברת עליהן הן נקודתיות או שאחרי שמונה-עשר שנים של אלימות יש מוצר מדף שכל בית ספר יכול לקחת אותו ולהכניס?
עינב לוק: לגמרי.
עינב לוק: יש מוצר, יש תוכנית התערבות - - -
רויטל ליפמן שמר: לא ספציפית, לכל בתי הספר בארץ?
עינב לוק: תוכנית ההתערבות שמשרד החינוך פיתח לקידום אקלים וצמצום אלימות היא תוכנית התערבות שיש לה עקרונות מאוד מאוד ברורים, וכל בית ספר, על פי המאפיינים והצרכים המשתנים בתוך בית הספר בונה את תוכנית ההתערבות הרלבנטית לו על פי עקרונות מאוד מובנים, ודווקא זה אחד הדברים שאנחנו גאים בהם בתוכנית ההתערבות שנבנתה.
עינב לוק: בתי ספר שמצליחים בעזרת ליווי והדרכה להוביל תוכנית התערבות מותאמת לצרכים – ואני אגיד רק במילה מה זה מותאמת, כדי להסביר את העניין.
עינב לוק: מעבר לשאלוני המיצ"ב יש לנו שאלוני אח"ם, אקלים חינוכי מיטבי, שאנחנו מעבירים ושמנהל בית הספר עושה, בוחר, מתוך מוטיבציה פנימית שלו להעביר תוכנית התערבות, מעביר את זה בכל הכיתות, הוא ממפה את האקלים הבית-ספרי בכל כיתה וכיתה, ועל סמך הנתונים ועל סמך מה שכותבים התלמידים ועל סמך מה שכותבים המורים נתפרת תוכנית ייחודית בכל בית ספר ובית ספר.
עינב לוק: והיום יש יותר ויותר מערכות שפועלות בכיוון הזה ומערכות שמאותרות, שיש בהן רמת אלימות גבוהה והן לא פועלות, מגיע לשם מדריך מומחה בעניין, והוא מלווה את בית הספר בבניית תוכנית ההתערבות הרלבנטית המותאמת לאותו בית ספר.
רויטל ליפמן שמר: שעה בשבוע.
יפעת שאשא ביטון: אני אענה לך, רויטל, וסליחה על הציניות, אבל את הגדרת את זה בשאלה שלך – מוצר מדף.
יפעת שאשא ביטון: מוצר מדף כי בהרבה מאוד מבתי הספר זה נשאר על המדף לא כי עינב לא רוצה שהם ישתמשו בזה, אלא כי אין להם זמן פשוט להוריד את זה משם ולנסות לפתור את הסיפור הזה.
רויטל ליפמן שמר: שעה בתוך המערכת, זה הכול.
רויטל ליפמן שמר: כישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה לסכם את הדיון ואני אתייחס בסיכום גם למבחני המיצ"ב.
יפעת שאשא ביטון: דבר ראשון, אני רוצה לפנות למקבלי ההחלטות במשרד החינוך, עכשיו יש נוכחים, יש לנו עוד מעט הזדמנות לבנות את זה מחדש – תשחררו לחץ מכל המהפכות שאתם עושים בבתי הספר, תפסיקו לשגע את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות שינוי בסדרי העדיפויות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במציאות שהאלימות היא זו שדורשת תוכנית חירום.
יפעת שאשא ביטון: לא מתמטיקה ולא אנגלית ולא שום דבר אחר.
יפעת שאשא ביטון: האקלים הבית-ספרי הוא זה שדורש תוכנית חירום, ואני מצפה ממקבלי ההחלטות לשנות את סדרי העדיפויות.
יפעת שאשא ביטון: המיצ"ב הוא חלק ממה שיותר את אותו סיר לחץ בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: זה כלי שלא מוכיח את עצמו, אנחנו רואים את זה שנה אחרי שנה, והשנה אפילו גם לא משתמשים בו כי אנחנו יודעים שהיו כל מיני שטיקים, וזה לא שגילינו את זה השנה, אנחנו יודעים לאורך כל השנים.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שייטב למשרד החינוך אם הוא יבטל את הכלי הזה, יקים ועדה או צוות מקצועי, לאו דווקא מתוך המערכת, יבחן את מה שקורה שם, את כל הכשלים, את כל האתגרים שדורשים שינוי, ויבנה תהליך מסודר אחר כשבראש סדר העדיפויות הוא שם בדיוק את תפיסת העולם שעינב הציגה כאן, את רווחתו של הילד, את הטיפול באקלים הבית-ספרי, ואת מתן הרווחה לא רק לילדים, אלא גם לצוותים החינוכיים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אנחנו כל הזמן מדברים על מעטפת רגשית לילדים – גם המורים צריכים מעטפת רגשית, גם המורים צריכים ליווי כזה כי הם מתמודדים עם הרבה מאוד סוגיות.
יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו לא נהיה שם בשבילם, אז לא בטוח שהם יוכלו להיות שם בשביל הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ולכן חלק מהכלים זה גם המעטפת והליווי הרגשיים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לכם שזה כבר לבד יעשה את ההבדל ויביא את השינוי גם בהישגים.
יפעת שאשא ביטון: בנושא של הכשרות המורים חייבת להיות התייחסות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על ההתמודדות עם כל מה שקורה ברשת, אבל זה התמודדות בכלל עם כל הנושא של האלימות, וזה חייב להיות בילד אין בתוך הכשרת מורים, אבל גם אחר כך בתוך התהליך של כניסה להוראה.
יפעת שאשא ביטון: ואני חוזרת ואומרת, המערכת תשכיל אם היא תקים ועדה שתצלול פנימה, כששינוי סדרי העדיפויות מתרחש, כשמים בראש מעייניה את הנושא של אקלים בית הספר, את הנושא החברתי, את הנושא הרגשי, את מיגור האלימות, ועל זה מרוויחים את כל היתר.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא תאונות ילדים במגזר הבדואי שמתקיים במסגרת יום הנגב בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה לזכויות הילד עסקה ועוסקת רבות בנושא של בטיחות ילדים בכלל ולאורך כל הדיונים אנחנו זיהינו שיש צרכים ייחודיים בכל מה שקשור להיפגעות ילדים בנגב, להיפגעות ילדים בחברה הבדואית, ואנחנו תמיד אמרנו שלצד כל מה שאנחנו עושים ברמה הכוללת אנחנו חייבים להקדיש גם תכניות וגם משאבים ייחודיים לחברה הבדואית ומי ששותפים לאורך כל הדרך זה ארגון 'בטרם' שמלווה גם את תכנית הבטיחות וגם את התכנית הייחודית לילדים בנגב.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אכחיש שהמאבק האחרון שלנו היה בשימור התקציב שניתן בשנים האחרונות ואנחנו בסופו של דבר הצלחנו, יחד עם משרד החקלאות, לשמר את התקציב הזה תוך כדי התחייבות שאנחנו נקיים מדידה והערכה של התכנית וההישגים שלה ואני בטוחה שאנחנו נצליח להראות תוצאות.
יפעת שאשא ביטון: אני תמיד אומרת, כל ילד שנצליח להציל מבחינתנו זה עולם שלם, זה לא בשביל הקלישאה, אלא באמת כי כל נפש של ילד מבחינתנו זה עולם ומלואו.
יפעת שאשא ביטון: מי שיזם את היום הזה, יום הנגב, בכנסת זה חבר הכנסת טלב אבו עראר, שמיד יצטרף אלינו, ומי שנמצא איתנו היום זה חבר הכנסת ג'מעה.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר כמה מילים בפתיחה לפני שאנחנו מתחילים בדיון?
ג'מעה אזברגה: כן, אני אגיד.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה, גברתי היושבת ראש, על היוזמה, ותודה לחברי, טלב אבו עראר, על היוזמה של היום הזה.
ג'מעה אזברגה: אני יודע שהיום הזה הוא כאוב מאוד.
ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על תאונות, יש גם תאונות למגזר, לצערי הרב מאוד ייחודיות.
ג'מעה אזברגה: נגיד אם אנחנו מדברים על פגיעה לאחור, כמעט לא קיים במדינת ישראל פגיעה לאחור חוץ מהמגזר.
ג'מעה אזברגה: אם אנחנו מדברים על 16-15 מקרים של נסיעה ברוורס, 12 מתוכן בתוך המגזר.
ג'מעה אזברגה: זה אומר דרשני, זה אומר שהמצב הוא כל כך חמור במגזר שלנו לגבי נושא התאונות וילדים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו חושבים שהדבר הזה מתחיל ומסתיים בעניין של המודעות.
ג'מעה אזברגה: אנחנו עשינו קידום בריאות הרבה שנים, גם במסגרת קופות החולים וגם במסגרת בתי הספר, ואני מאמין גדול בעניין של החינוך מהיסוד.
ג'מעה אזברגה: היסוד, זאת אומרת מכיתה א'.
ג'מעה אזברגה: אנחנו חייבים לעבור גם לתיכונים וגם בתוך הרחוב וגם בתוך השכונה ואין מה לעשות, אבל היום יש הרבה מה לעשות בעניין הזה.
ג'מעה אזברגה: אם אנחנו מדברים על 'עיר ללא אלימות', למשל, בתוך התכנית הזאת יש משאבים שאפשר לייצר.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה לברך אותך בהזדמנות על זה שאתם הצלחתם לאשר את התקציב ביחד עם משרד החקלאות, שלא יעבור, זאת אומרת שהוא נשאר צבוע לעניין הזה של קידום בריאות בנושא של בטיחות הילדים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו לרשותכם ותודה על היוזמה, עוד פעם, של חברי.
ג'מעה אזברגה: אנחנו נמשיך לוועדה אחרת, אנחנו היום רצים, יש לי עוד מעט דיון בעבודה, רווחה ובריאות וצריך להתארגן גם לזה ולהמשיך את היום הזה.
ג'מעה אזברגה: שיהיה לכולנו בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ניבין נמצאת גם כן איתנו, בבקשה.
ניבין אבו רחמון: שלום לכולם.
ניבין אבו רחמון: אנחנו מדברים כאן על סוגיה פוליטית מהמדרגה הראשונה, כי אנחנו מדברים כאן על כפרים לא מוכרים קודם כל.
ניבין אבו רחמון: אז גם אם אנחנו מדברים על כל סוגיית מניעת היפגעות ילדים בתאונות בית אנחנו גם צריכים לקחת בחשבון את הסיטואציה הזו וגם לקחת בחשבון איך מטפלים בסוגיה הזו, לכן אני תמיד אוהבת להציע מה כן לעשות ואיך לעזור לחפש פתרון לכל הסוגיה הזו ומן הסתם אני אומרת שתמיד, אם יש לנו חומר או אנשי מקצוע שמדברים בשפה של הקהילה, השפה הערבית, זה כן עוזר וזה עוזר לכל עניין המודעות, אם אנחנו אומרים שזה עניין של מודעות.
ניבין אבו רחמון: לכן נדרש פיתוח חומרים מותאמים תרבותית והנגשת הנושא בשפה הערבית, בשפה שהיא כל כך קרובה לקהילה שמשתמשת במילים, שקרובה לקהילה התרבותית, שמבינים אותה, שכן זה עוזר להם להשתמש בה.
ניבין אבו רחמון: גם כל עניין אנשי המקצוע, אם אנחנו לא נערב את הקהילה, לא נערב את אנשי המקצוע מהקהילה, לא יהיו לנו תוצאות.
ניבין אבו רחמון: לכן הכשרת אנשי מקצוע שפועלים בקהילה שם לקידום הנושא של הצלת חיים והכשרת מנהיגות מתוך הקהילה עצמה להטמעה של ההסברה והשינוי ההתנהגותי בתוך הקהילה, גם במובן החינוכי וגם במובן הפעילות החברתית היומיומית עם הצעירים, זה גם עוזר.