GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: להיפך, נראה שאתה עושה את זה באהבה ובמסירות רבה, ובאמת הזדמנות לומר לך תודה על כך, ואני אשמח אם תאמר כמה מילים לפני שאנחנו נתחיל בדיון המקצועי.
יעקב מרגי: היום, יום שלישי רווי אירועים ואזכורים וציונים בכנסת.
יעקב מרגי: יש את יום הפג, יום מעמד המורה והגננת שגם העסיק אותנו במהלך היום.
יעקב מרגי: אפילו את החדר שלי נידבתי ליפעת ואני קיימתי דיון לכבוד היום של מעמד הגננות, ודיברנו על האובדנות בוועדת החינוך, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי: הנתונים מזעזעים למרות שהם לא בפוקוס.
יעקב מרגי: מה לעשות, לא אוהבים לדבר על זה.
יעקב מרגי: אמרתי באחד הדיונים, תארו לכם שאם לא היו מדברים במדינת ישראל על תאונות דרכים או לא מתקצבים את המועצה הלאומית למאבק בתאונות דרכים.
יעקב מרגי: נכון שזה היה בלתי אפשרי?
יעקב מרגי: יש יותר הרוגים מאובדנות מאשר בתאונות דרכים ולא מדברים על זה.
יעקב מרגי: יש יותר ניסיונות.
יעקב מרגי: אף אחד לא עולה לכביש בשביל להתאבד, לעשות תאונת דרכים.
יעקב מרגי: הוא רוצה להגיע למחוז חפצו, אבל מה לעשות, התרחשה תאונת דרכים וקיפח את חייו או נפצע.
יעקב מרגי: באובדנות יש ניסיונות אובדנות.
יעקב מרגי: נער או בוגר שעבר ניסיון התאבדות וניצל מהאובדנות של עצמו, הוא צריך טיפול, צריך ליווי של המשפחה שלו.
יעקב מרגי: אנחנו היום מציינים את היום בכנסת.
יעקב מרגי: לכאורה זה ימים שאנחנו צריכים להעלות על נס את העשייה, ואנחנו מעלים על נס את העשייה, אבל גם מבכים על המצב הנוכחי שאנחנו צריכים להיאבק על התקציבים.
יעקב מרגי: תוכנית לאומית שתוקצבה בתלת שנתי אמנם, 55 מיליון ₪, אנחנו נמצאים היום מ-18 מיליון ₪ ל-10 מיליון ₪, ואנחנו לא אנשי בשורות לשנה הבאה.
יעקב מרגי: אמרתי בדיון אצלי, השרים הנוגעים בדבר אומרים, שמע, אין לנו אומץ, אין לנו את האינטגריטי הציבורי לחסל את התקנה התקציבית או את התמיכה, אז אנחנו נותנים לה למות לבד.
יעקב מרגי: זה הפועל היוצא.
יעקב מרגי: אני מודה לך, יפעת, שהקדשת דיון בוועדה.
יעקב מרגי: אני חושב שהיום הזה כבר תורם את חלקו כפי שקרה בדיונים האחרים.
יעקב מרגי: כל אחד בדרכו הוא צריך להעצים, לחשוף את הדיונים האלה, את האמירות שנאמרו פה, את הסיכומים שהיו בדיונים.
יעקב מרגי: בכל דיון יש סיכום בסוף.
יעקב מרגי: אני קורא לאמצעי התקשורת כולם לשים זאת בפוקוס ביום-יומיים הקרובים, גם אם זה לא נושא שאוהבים לדבר עליו.
יעקב מרגי: מה לעשות, השרים הם לא יצורים על-אנושיים שמגיעים מכוכב לכת אחר.
יעקב מרגי: הם בשר ודם, יש להם רמ"ח איברים והם קשובים ויש להם רגישות ללחץ ציבורי ורגישות לאמירות בתקשורת.
יעקב מרגי: כשיש לחץ תקשורתי, יש גם מקור לתקציב פתאום.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול ואני לא מזלזל באף אגורה.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול למשרדים שאנחנו מדברים עליהם: חינוך, בריאות, עבודה רווחה, להוסיף עוד 4 מיליון על ה-4 מיליון שלהם.
יעקב מרגי: אם הם רוצים וקשה להם או ראש אגף תקציבים שלהם לא יודע אם הוא יכול לקחת את זה, אני מוכן להתנדב, לקחת פה כמה ימי חופש.
יעקב מרגי: המקצוע שלי זה איש כספים.
יעקב מרגי: הייתי גם שר.
יעקב מרגי: אני אמצא להם את המקורות ולא על חשבון שום דבר אחר, רק להראות להם מאיפה, במקום שיחזרו לאוצר.
יעקב מרגי: אני יכול לשלוף מכל משרד 4 מיליון.
יעקב מרגי: בצניעות אני אומר.
יעקב מרגי: צריך רק לרצות.
יעקב מרגי: התחושה שלי, שלא רוצים.
יעקב מרגי: התחושה היא שלא רוצים, וכל המציל נפש אחת מישראל, כאילו הציל עולם מלא.
יעקב מרגי: זו לא קלישאה וזה לא רק פתגם וזו לא רק אמרה, זו מציאות.
יעקב מרגי: זה עולם מלא.
יעקב מרגי: הסטטיסטיקות הן סטטיסטיקות, אבל בסוף אחרי כל מספר זה בן אדם, זו משפחה, זה עולם.
יעקב מרגי: אני מתנצל שאני הולך לסבלותיי במרתון של היום הזה.
יעקב מרגי: תודה רבה, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לכם, מאחורי הקלעים יצא שהיום המיוחד הזה הוא כשבועיים לאחר שקיימנו את הדיון, ואמרתי, עכשיו מה, נקיים דיון ומה, רק עכשיו דיברנו על זה.
יפעת שאשא ביטון: פתאום חשבתי שזאת הזדמנות מצוינת להעלות שוב את הנושא למודעות ואולי לייצר איזשהו באז גם כלפי חוץ כדי שיהיו לנו שותפים נוספים שישמרו על הנושא הזה על סדר היום כי זה באמת חשוב, ולכן אני מודה על ההזדמנות, ולהיפך, אני פתאום הבנתי כמה דווקא העיסוק האינטנסיבי הזה יכול לתרום לנו ולהוכיח גם כלפי חוץ שאנחנו באמת מתכוונים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במאמר מוסגר שאם התקשורת בוחרת לעסוק בזה, אז אני מקווה שהיא תעסוק בזה נכון וזה יהיה בעצם מהות הדיון, של לנסות לראות איך באמת מוצג הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב שצריך לצאת, בבקשה.
מרדכי יוגב: ברשות היושבת ראש ויושב ראש ועדת חינוך וחבריי וכל מי שנמצא פה.
יעקב מרגי: אני לא ציינתי, ברשותך, מי שגייס אותי ומי שמלווה את היום הזה זו עמותת "בשביל החיים".
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח איתם.
יעקב מרגי: גם אבשלום, גם חגי ועוד אחרים וטובים, אז קודם מגיע לכם.
מרדכי יוגב: חזרתי לוועדה, והוועדה לזכויות הילד עוסקת בנושאים חשובים וזכיתי להיות בה בקדנציה הקודמת בכנסת.
מרדכי יוגב: הוועדה הזאת איננה ועדה סטטוטורית בכנסת, ועדת זכויות הילד.
מרדכי יוגב: אני אומר לך גבירתי היושבת ראש ואני מנהל דברים שכאלו, ניהלתי אותם גם בוועדת העבודה והרווחה וגם בחוץ וביטחון.
מרדכי יוגב: אנחנו צריכים פה לחבור יחד, את וחבר הכנסת יעקב מרגי וחבר הכנסת אלאלוף שהוא חולש בעצם על שני משרדים נוספים, בריאות ורווחה, ואם בישיבה מקדימה נכין את עצמנו ואז נזמן את המשרדים הללו - - -
יעקב מרגי: ישיבה מאחורי הקלעים - - -
מרדכי יוגב: כן, ישיבה מאחורי הקלעים.
מרדכי יוגב: נכין את הישיבה ונסגור עליהם.
מרדכי יוגב: כך גם נשיג אולי את התקציב, בוודאי בקצה שנה.
מרדכי יוגב: כמה שנעשה את זה יותר מהר לפני שהכנסת הזאת חיה וקיימת, זו בעיניי יוזמה שאולי תוכל להביא בסוף לכך שהתקציבים יהיו ונציל יותר חיים.
יעקב מרגי: תודה רבה, דיון פורה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מרגי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת יוגב.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת ניבין וחבר הכנסת ג'ומעה נמצאים כאן איתנו.
יפעת שאשא ביטון: נשמע את האנשים וניתן לכם בצורה מדורגת, אז אנחנו באמת נפתח איתך, אבשלום אדרת, בבקשה.
אבשלום אדרת: אני רוצה לנצל את ההזדמנות באמת אחרי שאנחנו כבר חודשים רואים בגוויעתה של התוכנית.
אבשלום אדרת: אני רוצה לפנות אליך ישירות לאור זה שמשרדי הממשלה השונים, רווחה ובריאות וחינוך מגלגלים את האחריות על נושא התקציבים מאחד לשני וכל אחד אומר, זה לא נתן לי וזה התחייב בצורה כזאת ולא נתן את מה שהתחייב, האם את יכולה כחברת מפלגתו של שר האוצר לגרום לזה שהכסף שהועבר, ואני יודע שהכסף הועבר, יהיה צבוע לנושא הזה כדי שהמשרדים השונים לא יוכלו לגלגל את זה ולאכול מזה לכל מיני דברים אחרים שפתאום בא להם?
אבשלום אדרת: כי אני חושב שחבר הכנסת מרגיש שם את זה בצורה מאוד ברורה על השולחן.
אבשלום אדרת: זה לא שאין כסף.
אבשלום אדרת: הכסף הזה קיים ואנחנו יודעים בוודאות שהוא הועבר, אלא שהוא פשוט לא הגיע למקומות הנכונים ולכן אנחנו כאן מתווכחים על 3 או 4 מיליון שקל שבגלל זה כל מערכת החינוך עכשיו תפסיק לעשות את כל הפעילות החשובה שלה.
אבשלום אדרת: זה לא מתקבל על הדעת, אבל אם הכסף הזה יהיה צבוע, אם הוא יהיה בבסיס התקציב, זה יעשה הבדל עצום.
אבשלום אדרת: אחד הדברים שקרו זה שהחלטת הממשלה הייתה לשלוש שנים.
אבשלום אדרת: שלוש השנים האלה נגמרו.
אבשלום אדרת: אין עכשיו עוד החלטה נוספת, אז מישהו צריך לקחת את היוזמה הזאת.
אבשלום אדרת: באמת אי אפשר לדעת מה יקרה בכנסת הבאה, מה יקרה בממשלה הבאה.
אבשלום אדרת: זאת הזדמנות לשים חותם.
אבשלום אדרת: אנחנו שמענו בוועדת החינוך איזו עבודה נפלאה משרד החינוך עושה.
אבשלום אדרת: בבוקר שמענו איזו עבודה נפלאה משרד הרווחה עושה.
אבשלום אדרת: הרי הם לא יוכלו לעשות אם לא יהיה את התקציב הזה, ומשהו קרה כאן במהלך השנה הזאת.
אבשלום אדרת: זה התחיל מזה שהיה צריך להיות 27 מיליון, אבל מראש אמרו, לא, רק 18 מיליון.
אבשלום אדרת: מ-18 זה ירד ל-14 ומ-14 זה ירד ל-10 ועכשיו מי יודע?
אבשלום אדרת: 10 מיליון שקל באמת זה סכום כל כך נמוך שאי אפשר לעשות שום דבר, אז אני באמת פונה אליך בבקשה, אני לא אגיד נואשת, בתקווה שאכן האוזניים של שר האוצר יהיו קשובות לנושא הזה ונוכל להמשיך בעבודה החשובה הזאת שאנחנו עושים, כי זה באמת הצלת חיים.
אבשלום אדרת: את מכירה את הסיפורים האישיים של חלק מהאנשים שנמצאים כאן.
אבשלום אדרת: זו השליחות שלנו.
אבשלום אדרת: זה מה שנותר לנו אחרי שיקירנו התאבדו, לגרום לזה שאצל אחרים זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאתה אומר בקולך שלך, שר האוצר היה קשוב והעביר את הכסף.
יפעת שאשא ביטון: מי שצריך ליישם את הדברים זה בעצם אותם המשרדים שמקבלים את הכסף, וכפי שאתה אמרת, אולי משתמשים בזה לדברים אחרים, אם בכלל, אבל על כל פנים, לא באמת מממשים את התוכנית, כך שאני לא בטוחה למי פה הפנייה צריכה להיות.
יפעת שאשא ביטון: אני כן לוקחת את ההצעה שלך, אם כי אני מודעת למורכבות בנושא הזה של צביעת כסף לדברים מאוד מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: גם שם הרבה פעמים ביקשנו שיצבעו כסף למשרד הבריאות, אבל אנחנו יודעים שפרוצדורלית זה משהו שהוא קצת מורכב.
יפעת שאשא ביטון: אני בכל מקרה אפנה את הבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם שאנחנו לא נחזור על דיוני התקציב שהתקיימו באמת לפני שבועיים ובהם נאמר הכול.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שאנחנו ננסה רגע להציף את כל הנושא של השפעת המדיה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו אומרים מדיה, זה כולל כל הנושא של הרשתות החברתיות, הילדים שנחשפים לכל כך הרבה תכנים, הרבה פעמים דרך הדבר הקטן הזה שיכול להיות מאוד גדול ומשמעותי במפגש עם הילדים, כדי שאולי נצליח לתרום ולו במעט כדי לצמצם את התופעה ואת האפקט השלילי, אני כל הזמן נזהרת מלומר, שמוביל אל האובדנות, כי אני לא רוצה שאף ילד יחשוב שלהתאבד זה חלק מהפתרונות והאופציות שיש במקרים כאלה, אבל אנחנו יודעים לצערנו הרב שגם מקרים כאלה היו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ג'ומעה, אתה רוצה לומר עכשיו מספר מילים?
ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך על הדיון החשוב והמהותי הזה שנוגע יכול להיות לכל בית, לכל ילד, לכל ילדה.
ג'מעה אזברגה: אני ארצה בתחילת דבריי קודם כל לגנות בחריפות את רצח הילדות, מה שקרה בג'יש ומה שקרה בתל אביב.
יפעת שאשא ביטון: נורא ואיום.
ג'מעה אזברגה: זה ילדות.
ג'מעה אזברגה: זה באמת מזעזע ואנחנו מגנים את זה בכל לשון של גינוי.
ג'מעה אזברגה: זה לא נותן לנו אפילו לישון.
ג'מעה אזברגה: אני רואה שהכותרת של הדיון הזה היא השפעת המדיה על הילדים.
ג'מעה אזברגה: 4 מיליון זה סכום זעום שיכול להציל את העניין.
ג'מעה אזברגה: אני לא יודע איך עושים את העניין הטכני מבחינת חסמים.
ג'מעה אזברגה: 4 מיליון יכולים להציל את הילדים.
ג'מעה אזברגה: אפילו ילד אחד, זה שווה לעשות את זה.
ג'מעה אזברגה: אני יודע שיש היום הרבה אתרים שאפילו מביאים ילד, לצערי הרב, למצב של התאבדות.
ג'מעה אזברגה: התאבדות אצלנו לפחות במגזר זה דבר שאסור על פי דת.
ג'מעה אזברגה: אגב, אני חושב שכל הדתות אוסרות להתאבד כי זה נחשב רצח לכל דבר.
ג'מעה אזברגה: יש אתרים שהם ממש מסבכים את הילדים האלה ומושכים אותם למצב, ואם אי אפשר לחסום את זה, אז זה אומר דרשני.
ג'מעה אזברגה: שיהיה בהצלחה ואני לרשותכם גם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'ומעה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לחגי חרמש.
יפעת שאשא ביטון: אתה ביקשת לדבר?
חגי חרמש: הייתה בעמותה חברת ועד, ב', שבגיל 19 בנה היה חייל.
חגי חרמש: אחרי שהוא כתב 2,000 עמודים בסתר, בחדר, קם והתאבד, אבל גיל 19 זה לא הגילאים האלה.
חגי חרמש: למה אני מביא אותו כאן?
חגי חרמש: בגלל שאחרי כמה שנים היא כבר לא הייתה בעמותה, היא באה להתייעץ עם עופרה זוגתי ואיתי, למה?
חגי חרמש: יש לה נכד בן 4 והנכד בן 4 לא רוצה לחיות, אז היא עכשיו נסעה לקנדה.
חגי חרמש: היא חזרה, ואחרי שלוש-ארבע שנים פגשנו אותה ושאלנו מה קרה עם הנכד.
חגי חרמש: הוא עוד בחיים.
חגי חרמש: היא שאלה את הנכד, מה תרצה לעשות כשתהיה גדול?
חגי חרמש: אז הוא אמר, אני אף פעם לא אהיה גדול, זאת אומרת, אתה מבין כמה כבר בגילאים האלה יש את הסיפורים העגומים האלה, אני לא יודע איך לקרוא להם.
חגי חרמש: מה שמדאיג מעבר לסיפור הזה, זה שהסטטיסטיקות שמספקות דברים יותר גדולים הולכות בכיוון החמור הזה.
חגי חרמש: יש עלייה בהתאבדות.
חגי חרמש: שמענו מפרופ' זלצמן שהצונאמי האמריקאי כבר הגיע אלינו.
חגי חרמש: זה קורה באופן ספציפי בגילאים הצעירים, זאת הוועדה הזאת, לכן עכשיו אני מצטרף לאבשלום.
חגי חרמש: מוכרח להיות משהו בייאושנו.
חגי חרמש: אנחנו פונים עכשיו לשר האוצר.
חגי חרמש: נואשנו מאנשי משרד הבריאות.
חגי חרמש: אין לנו דרך אחרת.
חגי חרמש: צריכה להיות התגייסות של מדינה כדי להציל, אני זורק את המספר של 100, אפשר להגיד למה 100 זה מספר סביר, וזה צריך לבוא גם מהוועדה הזאת של הגילאים הצעירים.
חגי חרמש: אי אפשר להמשיך ככה.
חגי חרמש: שירלי, שהיא היועצת שלכם, היא מיואשת כבר.
חגי חרמש: היא אמרה, שנים אני באה לוועדות האלה, לא קורה כלום.
חגי חרמש: אני חושב שהיא לא צריכה להתייאש, אבל זה אומר שמישהו מוכרח להגיד לאנשי משרד הבריאות, אתם מוכרחים להתגייס לעניין הזה.
חגי חרמש: זה קורע את הלב.
יפעת שאשא ביטון: הזכרת פה רק שם, אז אני רק אקריא בבקשה לפרוטוקול: "אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים וככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו".
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת, תשתדלו לא להזכיר שמות פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשמור על הזכות לפרטיות של האנשים השונים.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, לירון, בבקשה.
לירון אשל: אנחנו מעריכים את קיומו של היום בכלל ואנחנו באמת לוקחים חלק פעיל.
לירון אשל: היינו פה בשנת 2016, 2017.
לירון אשל: באמת השנים חולפות.
לירון אשל: גם בדיון הקודם ישבנו בוועדת החינוך ואמרנו שבאמת השעון הוא שעון חול בהקשרים האלה.
לירון אשל: שנת 2017 הייתה שנה עם הכי הרבה ניסיונות אובדניים של קטינים ביחס ל-15 השנים שחלפו.
לירון אשל: אנחנו מדברים באמת על מאות ניסיונות אובדניים של ילדים עד גיל 17 וכ-300 ניסיונות עד גיל 14.
לירון אשל: בהקשר של המדיה, עם כל התרומה של המדיה וההתפתחות הטכנולוגית, ההתפתחות הטכנולוגית גם הביאה להמון מקומות חשוכים.
לירון אשל: המצוקות של הילדים התרחבו והועמקו.
לירון אשל: האובדנות היא בטח לא פתרון למצוקה כזו או אחרת, אבל אם בעבר שיימינג או חרמות או קשיים כאלה ואחרים היו בין ארבע קירות או במקום מאוד ספציפי מוגדר או בתוך כיתה, אז היום בעצם יש לנו את הרשת החברתית.
לירון אשל: המצוקה הולכת עם הילד לתוך הבית, לתוך מקום מבצרו, לתוך החדר שלו.
לירון אשל: עם ההתפתחות ועם השינוי של המצוקות, הכלים גם צריכים להשתנות כמובן, שוב, לפתח שיח בריא ופתוח ואחראי עם ילדים.
לירון אשל: אני חושבת שגם השיח על אובדנות עם ילדים צריך להיות מאוד זעיר, מותאם, לא לתת כמובן דוגמאות.
יפעת שאשא ביטון: לא להנחות אותם איך להתאבד.
לירון אשל: לא להנחות אותם.
לירון אשל: למרות שאנחנו עוסקים כמובן בתחום של המדיה, אני כן אגיד באמת על התוכנית הלאומית לאובדנות.
לירון אשל: כולם תמימי דעים שהיא תוכנית מצילת חיים יותר מהכרחית.
לירון אשל: כולנו מסכימים אבל עדיין אין שום פתרונות, אז אני כן גם זועקת את זעקת הילדים והמשפחות והילדים שבמצוקה, כי אנחנו לא מדברים רק על האובדנות עצמה אלא גם על הניסיונות וגם על שלבים הרבה יותר מוקדמים של המחשבות.
לירון אשל: אנחנו מדברים על ילדים בני 9.
לירון אשל: 31 ילדים עד גיל 9.
לירון אשל: השיח צריך להיות כל כך ראשוני וכל כך מוגדר וכל כך מותאם גם על ידי גורמי חינוך, גם רווחה, גם על ידי ההורים, גם על ידי כל הגורמים שבעצם מלווים את אותם ילדים.
לירון אשל: אנחנו כן מבקשים שכל המשרדים יתגייסו וייקחו אחריות ושהתקציב יוגדל כמובן.
לירון אשל: אנחנו מדברים לא על הפחתת התקציב, אלא צורך בהגדלת התקציב נוכח הגדלת המצוקה, ואנחנו מברכים את הוועדה ומקווים שבאמת מפה תצא איזושהי ישועה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור ליונה פרסבורגר מ"נתיבי רשת".
יונה פרסבורגר: שלום, יונה פרסבורגר, מנכ"ל עמותת "נתיבי רשת", עוסקים כבר למעלה מעשור במוגנות ילדים בסביבה הדיגיטלית.
יונה פרסבורגר: אני רוצה להביא כמה נושאים שבדרך כלל לא כל כך מדברים עליהם בהקשר של אובדנות ילדים.
יונה פרסבורגר: כולם יודעים שרשתות חברתית הן כר פורה לשקיעה של ילדים.
יונה פרסבורגר: אנחנו רואים היום נתונים שמתפרסמים בהרבה מאוד מחקרים בעולם, שעודף זמן מסך אצל ילדים קשור לשני תחומים מרכזיים: אחד, פחות אינטראקציה של ילדים עם ההורים שלהם ופחות אינטראקציה של ילדים עם ילדים אחרים בחוויה אמיתית של חיים פנים אל פנים, והדבר השני הוא חוסר שינה של ילדים.
יונה פרסבורגר: יש קשר מאוד קרוב וישיר בין חוסר שינה אצל ילדים לבין התפתחות דיכאון אצל ילדים, וכשמתפתח דיכאון אצל ילדים, אז זה שלב שיכול להביא לקראת אובדנות.
יונה פרסבורגר: ילדים היום נשארים שעות בלילה עם הסמרטפונים שלהם ברשתות חברתיות, צפייה בסרטים.
יונה פרסבורגר: אם יש לנו קריאה לכל הגורמים שעוסקים במניעה של נושא האובדנות, צריך להכניס חזק מאוד את הנושא של עודף זמן מסך אצל ילדים, את האינטראקציה האנושית פנים אל פנים, את החיזוק של הביחד ואת נושא שעות השינה של ילדים, שהוא נושא חשוב מאוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יונה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהקריאה פה תמיד מחזירה אותנו חזרה כחוט השני לאורך כל דיוני הוועדה ולא משנה באיזה נושא, מעבר לפנייה למשרדים וגם קריאה להורים.
יפעת שאשא ביטון: ההורים שנמצאים שם גם בלילות, אם אתה מדבר על עודף שעות מסך וילדים שלא הולכים לישון כי הם עדיין בסמרטפון, שההורים יהיו מספיק חזקים לבוא ולהגיד בשעה מסוימת שנקבעת עם הילדים, עד כאן, ולעצור את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה בהורים בהחלט שותפים מאוד משמעותיים כדי לצמצם לפחות את התופעות שאתה מעלה כאן.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, זאב, אתם באמת פקטור מאוד משמעותי בהרבה מאוד תחומים וזה תמיד חוזר לזה, אבל הדברים שהעלה יונה הם מאוד חשובים ואני חושבת שכאן זה המקום שלכם והיכולת שלכם כפורום הורים יישובי להעביר את המסר הזה דרך בתי ספר, דרך האמצעים הבלתי פורמליים שלכם, ואני חושבת שככל שנציף ונביא למודעות של ההורים, אולי גם ניתן להם כוח לעשות את זה בתוך הבתים הפרטיים שלהם ונצליח לצמצם בקצת.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר שירי דניאלס, בבקשה, עמותת ער"ן.
שירי דניאלס: שלום לכולם, באמת תודה על הדיון החשוב וספציפית על הנושא הזה שהוא נושא שלא מספיק עולה למודעות.
שירי דניאלס: גם אנחנו בער"ן רואים את מה שרואים במחקרים מעבר לים וגם אלה שעשו עלייה.
שירי דניאלס: אנחנו רואים עלייה ברמת המצוקה וירידה בגיל הפונים.
שירי דניאלס: רק השבוע הייתה פנייה של ילדה בת 10.
שירי דניאלס: זה דבר לא שכיח אצלנו.
שירי דניאלס: הירידה בגילאים היא דבר שאנחנו עדים לו בייחוד בשנה האחרונה.
שירי דניאלס: זה התחיל קצת קודם.
שירי דניאלס: יחד עם זאת אני רוצה להדגיש שהרשת, מעבר לזה שהיא כר מסכן, היא גם כר של ערוץ ייחודי של הגשת תמיכה רגשית ועזרה ראשונה נפשית, כי אותם ילדים שנפגעים ברשת, הם גם אלה שמעידים שלו הם היו פונים לסיוע, וכולנו יודעים שפחות מחצי מהם פונים לסיוע, אם בכלל, הם היו רוצים לעשות את זה דרך הרשת, לכן זה אומר שאנחנו כמבוגרים וכאנשי חינוך וטיפול צריכים לנצל את אותו מדיום כדי לעשות טוב ולא רק להטיף ולהפחית ממנו, ואני חושבת שהדיון הזה באמת משקף את העושר שקיים פה.
שירי דניאלס: אנחנו רואים בער"ן שאם יש אחוז וחצי של אובדנות בטלפון, אנחנו רואים 7% באינטרנט, זאת אומרת שיש משהו במדיום הזה שמאפשר לאנשים לחשוף רבדים יותר עמוקים ומצוקות יותר עמוקות, ועל ידי זה שאנחנו שם איתם, אנחנו מצליחים להציל חיים הלכה למעשה בסדר גודל של מאות בשנה.
שירי דניאלס: אני יכולה לספר לכם על סיפור באמת מחמם לב שחלק
שירי דניאלס: כם אולי מכירים, של נער מתבגר בן 16 בארץ, שדרך משחק רשת שהוא שיחק עם ילד בן 19 בשבדיה, הילד בשבדיה כתב שהוא רוצה להתאבד.
שירי דניאלס: הילד בן ה-16 בארץ שנחשף אלינו פנה לער"ן, דיווח על זה.
שירי דניאלס: ביקשנו ממנו לצלם את צילומי המסך האלה, ושיתוף פעולה שיש לנו כל הזמן עם יחידת המשא ומתן במשטרה, פנינו אליהם ודרך האינטרפול הצליחו להגיע לילד בן ה-19 בשבדיה, וקיבלנו על זה מכתב תודה, זאת אומרת שאפשר להשתמש באותו היבט של חציית גבולות ושבירת מחסומים של זמן ומרחק כדי להציל חיים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר, הדיון פה הוא לא על האינטרנט ומה אנחנו יכולים לעשות, כי אם אני הייתי פותחת דיון על האינטרנט, אז אני בהחלט הייתי אומרת שאינטרנט ובכלל המדיות החברתיות הן פלטפורמה מצוינת וטובה, אפשר לעשות בהם הרבה מאוד דברים טובים, אבל גם בתוך כל הטוב הזה יש דברים שהם מאתגרים ויכולים להוות סכנה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף לא הרשת היא זאת שעושה רע, אלא איך האופן שבו אנחנו משתמשים ברשת הוא זה שאנחנו צריכים להתמודד איתו לטוב ולרע.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני רוצה לשאול אתכם, וזה לא משנה כרגע אם זה הגיע דרך הטלפון או דרך האינטרנט או בכלל.
יפעת שאשא ביטון: כשאתם מקבלים פניות על מצוקה שהן מעוררות אולי את החשש לאובדנות או שהילדים עצמם מעידים על כך שהם חושבים על כך, אתם יודעים לפלח איזה סוג של מצוקות מביאים אותם למחשבות כאלה?
שירי דניאלס: אנחנו יודעים קודם כל שזו לא מקשה אחת, כלומר יש איזשהו טריגר בדרך כלל שפונים דרכו.
שירי דניאלס: בשנים האחרונות יותר ויותר אירועים שקורים בשדה של הרשתות, אבל יחד עם זאת יש גם מיעוט במעגלי תמיכה.
שירי דניאלס: יש גם קונפליקטים ברקע.
שירי דניאלס: יש הרבה מאוד סיבות שמתנקזות לתוך סיפור אחד.
שירי דניאלס: קשה להצביע על גורם אחד, שזה מה שאנחנו גם יודעים מבחינה מחקרית.
יפעת שאשא ביטון: כן, נכון, אנחנו יודעים שהרי זה בסוף לא אירוע בודד שמוביל לשם, אלא זה איזשהו אוסף של דברים.
שירי דניאלס: מה שמשותף לכולם זאת תחושת בדידות נוראית שאני לגמרי לבד בסבל, שאף אחד לא מבין אותי ושאין לי עם מי לדבר.
שירי דניאלס: זה דבר שחוצה את כל הסיבות באשר הן, בייחוד ככל שמדובר במתבגרים ובילדים צעירים יותר, חוסר האמון הזה הרבה יותר גדול.
שירי דניאלס: חלק מזה זה בגלל החשש שייקחו לי את הטלפון, התגובה תהיה להוריד את השעות, כי זה הרבה פעמים מה שאנחנו עושים.
שירי דניאלס: אנחנו רק מדברים על כמה שעות ולא מדברים על האיזונים, שאם ילד בכל זאת מעורב בפעילות חברתית ספורטיבית ויש איזון בחיים שלו, אז הוא במצב הרבה יותר טוב מאשר ילד שהוא רק - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מן הסתם אם הוא מעורב בפעילויות כאלה, יש לו פחות שעות מסך.
שירי דניאלס: בדיוק, ולכן הרבה פעמים הפחד הוא שיורידו את השלטר.
יפעת שאשא ביטון: משרד התקשורת, יונתן בייסבקי, בבקשה.
יונתן בייסקי: אני יונתן בייסקי, מנהל תחום בכיר במועצה לשידורי כבלים ולוויין במשרד התקשורת.
יונתן בייסקי: המועצה זה הגוף שמפקח על השידורים הרב-ערוציים של הוט ויס.
יונתן בייסקי: קודם כל אני מודה ליושבת הראש על הדיון החשוב הזה.
יונתן בייסקי: זה נושא שלרוב לא דנים בו בגלוי, במיוחד בכנסת.
יונתן בייסקי: מהאגף שלנו אנחנו נמצאים בעידן טכנולוגי חדש.
יונתן בייסקי: הילדים של היום גדלים במציאות שונה לחלוטין ממה שאנחנו הכרנו לפני עשור, עד 2008 בסך הכול, עם המצאת האייפון הראשון.
יונתן בייסקי: אפילו זה נראה לפני שנות דור.
יונתן בייסקי: הייתה להורים עד אז וגם למדינה בצורה מסוימת, שליטה מאוד משמעותית על צריכת מדיה של ילדים.
יונתן בייסקי: איך עשינו את זה?
יונתן בייסקי: סיווגנו את התוכניות לגילאים, שזה כמובן קיים עד היום.
יונתן בייסקי: תוכניות לגילאי 18 ומעלה שודרו אחרי 22:00 ונתנו למנויים אפשרות להפעיל קוד בקרת הורים לחסום תוכניות על בסיס הסיווג הגילאי.
יונתן בייסקי: היום כמובן שאין לזה כמעט שום השפעה.
יונתן בייסקי: לכל ילד יש סמר
יונתן בייסקי: טרפון ביד שההורים שלו קנו לו ואין יותר מחסום בין תוכן ובין הצרכנים, לא משנה מה הגיל שלהם.
יפעת שאשא ביטון: תראה, אפשר לעשות חסימה של תכנים בטלפון דרך האינטרנט, לא?
יונתן בייסקי: אז הוא יגלוש אצל החבר או שהוא יגלוש בטבלט או שהוא יגלוש במחשב של אבא.
יונתן בייסקי: אין היום דרך לחסום תוכן מילדים.
יונתן בייסקי: יש היום מחקרים עם ממצאים מדהימים על ילדים בני 8.
יונתן בייסקי: עושים מחקרים בכיתות ג'.
יונתן בייסקי: 70%-75% מהילדים כבר נחשפו לפורנו וזה לא רק פורנו.
יונתן בייסקי: אנחנו מדברים על צרכנות אגרסיבית, על שיווק של סיגריות, של אלכוהול, דברים שילדים לא יודעים לסנן.
יונתן בייסקי: מה שאנחנו רואים כמבוגרים, אנחנו יודעים לסנן.
יונתן בייסקי: הם לא יודעים.
יונתן בייסקי: ילד היום בלחיצת כפתור, הוא זמין לכל התוכן שזמין ברשת, טוב ורע, וזה כמובן כולל תכנים שיכולים במקרה קיצון להוביל לאובדנות, כמו דימוי גוף בלתי אפשרי.
יונתן בייסקי: אנחנו רואים תמונה של איזושהי דוגמנית, לא אגיד את שמה, אנחנו מבינים שחצי מזה זה פוטושופ והשאר זה זוויות צילום.
יונתן בייסקי: ילדות שרואות את זה לא מבינות.
יונתן בייסקי: יש תוכן גזעני, תוכן אלים או תוכן שהילדים שלנו לא יודעים לצרוך, כמו צרכנות בוטה או שיווק שהוא לא גלוי, לכן הרגולטור בעולם התחילו בשנים האחרונות ליישם תוכניות של אוריינות תקשורת.
יונתן בייסקי: אוריינות תקשורת, המשמעות שלה זה לחנך את הילדים איך לצרוך תקשורת באופן נכון מתוך הבנה שמאחר ואין יותר מחסום לתוכן, צריך ללמד אותם לצרוך את התוכן בעין ביקורתית, להבין אותו ולדעת את ההבדל בין מה שרואים על מסך קטן ככל שיהיה, ממסכים ועד סמרטפונים קטנים, לבין המציאות.
יונתן בייסקי: המועצה לשידורי כבלים ולוויין רואה את הנושא כאחד הנושאים הכי חשובים לקידום, ואנחנו קוראים לגופים השונים, הממשלתיים כמובן, לשלב ידיים כדי לעזור לנו לקדם אותו.
יונתן בייסקי: אחת המטרות שלנו זה להפיק ולשדר תשדירים כבר ב-2019.
יונתן בייסקי: זה דבר שאגב, נעשה במדינות אחרות בעולם כבר לפני שלוש-ארבע שנים.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם גם תוכנית לזה או שזה רק ברמה של כוונה והצהרה כרגע?
יונתן בייסקי: כבר הצגנו מצגת לשר עם עיקרי התוכנית.
יונתן בייסקי: השר, אני חייב להגיד, מאוד התלהב והביע כוונה לתמוך בזה.
יונתן בייסקי: אנחנו נגיש תקציב ממש בשבועות הקרובים להפקה של תשדירים במהלך שנת התקציב 2019.
יונתן בייסקי: המטרה היא לעשות תשדירים בנושאים של דימוי גוף, אלימות, שפה בוטה ונושאים אחרים.
יונתן בייסקי: קודם כל, אני אומר שהדלת שלנו פתוחה לרעיונות ואם יש לאנשים הצעות או רעיונות לשיפור או איזשהו גוף רוצה לומר משהו, כמובן אנחנו תמיד נשמע את כולם ברצון.
יונתן בייסקי: אנחנו לא יכולים ולא צריכים לעשות את הפעולות האלה בלי פעולות משלימות.
יונתן בייסקי: קודם כל משרד החינוך.
יונתן בייסקי: זו תוכנית שצריכה להתחיל בבתי הספר, לא על ידי רגולטורים אלא אנחנו יכולים לסייע, אבל קודם כל תוכניות של אוריינות תקשורת צריכות להיכנס למערכת החינוך.
יונתן בייסקי: היום זה לא חובה.
יונתן בייסקי: לדעתנו זה צריך להיות חובה.
יונתן בייסקי: אנחנו כמובן קוראים לתקצוב מתאים.
יונתן בייסקי: אנחנו נגיש בקשה לתקצוב כבר בשבועות הקרובים.
יונתן בייסקי: אנחנו קוראים שיסייעו לנו בתקווה שבשנה הבאה אנחנו כבר נהיה מבחינת הסברה לפחות במקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יונתן.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה לך על הדברים, ואני רוצה לחדד.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מסכימה עם העניין שבסוף גם אנחנו, ויצא לי לומר את זה כמה פעמים בשבוע האחרון, ננסה לחסום מפה ולאגוף משם ולסגור מכיוון אחר.
יפעת שאשא ביטון: המדיה מנצחת אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נחנך לצריכה נכונה ולשימוש נכון במדיה, וזה כל המדיה, אז אנחנו לא באמת נשיג את המטרה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על חינוך, אגב, אני לא תמיד מדברת רק על מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: חינוך זה במובן הרחב של המילה.
יפעת שאשא ביטון: זה כולל כמובן את כל מי שנמצא באיזשהו קשר או מגע עם הציבור, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה למשרד התקשורת יש גם תפקיד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: התשדירים שאתה מדבר עליהם, בעיניי הם חינוך לכל דבר ועניין והם באמת צריכים להיות משלימים לתהליכים נוספים שקורים גם בזירות האחרות.