GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נופר קין: אני עובדת סוציאלית ארבע שנים, מלווה את משפחות האומנה.
נופר קין: קוראים לי נופר קין.
נופר קין: אני חושבת שיש פה אי דיוקים חבל על הזמן.
נופר קין: אור שלום בנה הכשרות ותפיסה טיפולית בבנייה מאד מדויקת לכל משפחה שמגיעה – למה הילד זקוק.
נופר קין: כמו פנימייה קטנה.
נופר קין: זה לא לקחת עובד כזה או אחר ולהעביר אותו.
נופר קין: זה לקחת את כל המערך – וזה לא דבר שהוא רשום במכרז.
נופר קין: המכרז לא רושם קחו את כל המערך שבניתם עבור הילד ותעבירו אותו לעמותה אחרת.
קארין אלהרר: בסדר, אבל העובד - - -
נופר קין: אבל אני לא עובדת - - -
קארין אלהרר: שנייה, אני רוצה שאלת הבהרה.
קארין אלהרר: את עובדת סוציאלית ויש לך מחויבות קודם כל לילד.
קארין אלהרר: אם וכאשר את עוברת מאור שלם לסאמט, את לא לוקחת איתך כל התפיסה ההוליסטית הזאת?
נופר קין: אבל אני לא עובדת בוואקום.
רחל עזריה: אבל יש את כל הניהול, זה לא עוזר, הם לא בוואקום.
נופר קין: כדי להצליח לתת את המענה עבור המשפחות והילדים, אני זקוקה בעצמי למענה.
רחל עזריה: זה לא עובד.
רחל עזריה: היא יודעת למי היא, בדיוק.
נופר קין: אני זקוקה להתייעצות עם הפסיכיאטר שלא עובר במכרז, כי במכרז נקבע פסיכיאטר אחר.
יהודה גליק: אבל זה כל שינוי שקיים.
רחל עזריה: סליחה, בעיני יש פה שני דברים.
רחל עזריה: אחד זה הזמן ושניים חפיפה.
רחל עזריה: צריך זמן ששניהם עובדים בחפיפה כמו שצריך.
נופר קין: אני רוצה להתייחס לעוד משהו.
נופר קין: יש - - -
קריאה: זה לא - - -
רחל עזריה: אני יודעת, זה מה שאני אומרת.
רחל עזריה: זה לא אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: ורד גם רוצה להתייחס.
אם אומנה: אנחנו לא חפצים של אף אחד, לא אנחנו ולא הילדים האלה.
אם אומנה: חברים מה קורה פה?
אם אומנה: מה קורה פה?
אם אומנה: אם אני לא הייתי פונה אליך, גברת לוין, 10 פעמים, 30 פעם בהודעות, את אפילו לא היית נפגשת איתנו.
אם אומנה: אז לבוא ולהגיד נפגשנו עם ההורים?
אם אומנה: זה בזכותנו נפגשתם איתנו ורק עם הנציגים.
אם אומנה: אף אחד לא נפגש איתנו ואף אחד לא דיבר איתנו.
אם אומנה: אנחנו לא חפצים של אף אחד.
אם אומנה: הילדים האלה לא יעברו מיד ליד כאילו לא קורה פה כלום.
אם אומנה: המדינה צריכה להזדעזע.
אם אומנה: אני מטפלת בילד אוטיסט עם פיגור, מי יעזור לי?
אם אומנה: כשהוא נפלט, הוא נפלט מסאמט.
אם אומנה: הוא היה בסאמט שנה אצל משפחה אחרת ולא הצליחו להחזיק אותו.
אם אומנה: פתאום סאמט יוכלו להחזיק אותו?
אם אומנה: אתם תגרמו היום לכך ששום משפחה אחרת לא תרצה לעשות אומנה יותר.
אם אומנה: זה מה שיקרה במדינה שלנו.
אם אומנה: הילדים האלה יזרקו למוסדות.
אם אומנה: שמישהו פה יזעק את הצעקה הזאת.
אם אומנה: אני כבר לא יכולה.
אם אומנה: אני לא ישנה בלילות חודש ימים.
אם אומנה: חודש ימים אני בלי שינה.
אם אומנה: אני לא מוכנה לזה.
אם אומנה: אני לא מוכנה לזה בשום פנים ואופן.
אם אומנה: הילדים שלנו לא חפצים של אף אחד.
ורד וינדמן: טוב, אני חושבת שהזעקה הזאת, זה שהיא צריכה להגיע לכנסת זה אבסורד ממדרגה ראשונה.
ורד וינדמן: גם אנחנו, המועצה לשלום הילד היינו צריכים לפנות למשרד הרווחה, להגיד להם אין פה שיח בין עמותות.
ורד וינדמן: סליחה, את הילד זה מעניין אם הוא בעמותה שקוראים לה א' או קוראים לה ב'?
ורד וינדמן: זה לא צריך לעניין אותם בכלל.
ורד וינדמן: יש ילדים ואני שאלתי את משרד הרווחה, אתם יודעים כמה ילדים נמצאים בטיפול ארוך, שצריכים רצף טיפולי?
ורד וינדמן: אתם הרי יודעים מי הילדים האלה.
ורד וינדמן: אחראי לילדים האלה יש אחד, זה משרד העבודה והרווחה.
אם אומנה: שזה לא מעניין את הילדים האלה, ערימת הניירות שמזיזים מצד לצד - - -
ורד וינדמן: זה לא, אז אני אגיד - - -
אם אומנה: קראתם את הפתק, לא בא לנו, עכשיו אני בקפה, עכשיו אני בסיגריה, עכשיו אני בהפסקה.
אם אומנה: אנחנו חיים את זה בוקר, צהריים וערב.
אם אומנה: אנחנו קמים בלילות, אנחנו מחליפים טיטולים עד גיל 10, אנחנו עושים את כל העבודה - - -
יפעת שאשא ביטון: ע', תן לה חיבוק בשביל רגע להרגיע.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את ההתרגשות.
ורד וינדמן: תראו, יש פה שיטה הרי, שיטה של מכרזים וערעורים ומשפטיזציה.
ורד וינדמן: מה, את הילדים האלה זה צריך לעניין?
ורד וינדמן: יש ערעור, אין ערעור, נחכה, לא נחכה, נראה מה תהיה התוצאה.
ורד וינדמן: ההורים האלה שפנו, קיבלנו אין ספור פניות של מצוקה.
ורד וינדמן: הרי פונים אלינו ההורים, הילדים לא יכולים לפנות אלינו.
ורד וינדמן: של מי המצוקה?
רחל עזריה: את המילים האלה אני הייתי מצפה לשמוע ממשרד הרווחה.
ורד וינדמן: חד משמעית.
רחל עזריה: אלה המילים שהייתי אמורה לשמוע מכם.
רחל עזריה: אתם לא אומרים אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו אחראים לילדים, אנחנו נדאג שכל הילדים – אתם לא אומרים את זה ופעם אחרי פעם - - -
ורד וינדמן: יותר מזה - - -
רחל עזריה: אתם אומרים למה הם ערערו, למה הם ערערו.
רחל עזריה: את מי זה מעניין?
רחל עזריה: הילדים בסוף הם באחריות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: מה אני אומר לכם?
יפעת שאשא ביטון: אפשר להבין כל מילה שנאמרת - - -
ורד וינדמן: יותר מזה, אסור שהמשרד יבוא בטענות לעמותה הזאת או לעמותה הזאת.
ורד וינדמן: הם צריכים לעשות את זה והם צריכים לעשות.
ורד וינדמן: יש להם את השמות, הם יודעים מי הם הילדים, הם יודעים מה הם צריכים.
רחל עזריה: הילדים חשובים.
יפעת שאשא ביטון: רחל, היא אומרת את זה יפה.
יפעת שאשא ביטון: בואי ניתן לה.
יואב אפלבוים: יפעת, אני יכול להעיר הערה אחת בשם הילדים?
קארין אלהרר: שנייה יואב.
קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את הנציג של העובדים הסוציאליים.
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש בקצרה, כי עוד שלוש דקות הם מוציאים אותנו החוצה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי שלוש דקות.
בועז גור: רוב הדברים המהותיים בעניין הזה נאמרו.
בועז גור: אני רוצה להתייחס יותר לטענות גם הפרוצדוראליות וגם שקשורות לעובדים עצמם, שכמו שהילדים לא עוברים כסחורה, גם העובדים לא עוברים כסחורה.
בועז גור: דבר ראשון כאמירה עקרונית של עמדת האיגוד כלפי משרד הרווחה, אם המחיר של המכרזים הוא זה, אז צריך לבטל את המכרזים ולהחזיר את השירות הזה למשרד הרווחה ואז אולי תבינו שאתם באמת המבוגר האחראי.
בועז גור: זה דבר ראשון.
קארין אלהרר: רעיון לא רע.
בועז גור: דבר שני זה שהטענה שהמכרז, בשם טענת המכרז יכולה לבוא ולפגוע גם בתהליך טיפולי וגם בהעסקה של עובדים ולתת להם איזו תחושה שאולי יקבלו אותם, אולי לא, תסלחו לי, עמותה חדשה, בלי שום קשר למה היא ומי היא, באמת אין לי שום עניין, עמותה חדשה במופגן - - -
יפעת שאשא ביטון: צודק מאה אחוז.
בועז גור: כדי אגב לא להתחייב לשום דבר במכרז, אומרת לעובדים אין לי שום חובה לקבל אתכם, אני בינתיים מראיינת עובדים אחרים, כי זאת התנהלות של גוף עסקי וככה זה עובד.
רחל עזריה: זה לא יכול להיות.
בועז גור: וזה מה שקורה בפועל.
בועז גור: אין שום קליטה - - -
רחל עזריה: נכון, אני מבינה, זה חמור מאד.
בועז גור: ועל אחת כמה וכמה כשאין שום התחייבות ושום חובה במכרז לקלוט את כל המערך.
בועז גור: עכשיו לעניין מה שנקבע על תהליך המעבר.
קארין אלהרר: רגע, שנייה.
קארין אלהרר: משרד הרווחה, שאלה.
קארין אלהרר: נועם, אתה צריך לענות לי.
קארין אלהרר: אין במכרז הזה אמירה שהם צריכים, הגוף הזוכה צריך שיהיה לו עובדים שיודעים לתת את השירות?
קארין אלהרר: מי התכוונתם שיבוא לעשות את זה?
נועם פליק: לא, יש דרישה של הצוות הניהולי, של הפסיכיאטר ושל מנהלת הצוות - - -
קארין אלהרר: באמת?
קארין אלהרר: ומי ייתן - - -
רחל עזריה: אני לא מבינה, בתאגיד דאגנו ליותר מעבר, כשלא היו ילדים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, תיכף מוציאים אותנו מכאן.
רחל עזריה: בתאגיד.
יפעת שאשא ביטון: במשפט ותיכף מוציאים אותנו מכאן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אנחנו מסיימים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט, אנחנו מבינים את מה שאתה אומר, אנחנו גם נתייחס לזה במסקנות שלנו.
רחל עזריה: אני רוצה שאנחנו נקפיא את זה ונעשה עוד דיון.
בועז גור: אני רוצה להגיד משפט על תהליך המעבר, בהתייחס לתנאי המכרז, כי אני ישבתי - - - המכרז.
בועז גור: קודם כל המכרז הוא לשנתיים עם אופציה להארכה כל שנה.
בועז גור: זה אומר שעוד שנתיים אנחנו יכולים להיות בכל רגע נתון - - -
יפעת שאשא ביטון: אמרתם כל חמש שנים.
קריאה: עם חצי שנה ניסיון - - -
בועז גור: בכל רגע נתון המכרז הזה יכול להסתיים.
בועז גור: אחד.
בועז גור: שניים - - -
רחל עזריה: הגזמתם לגמרי.
בועז גור: שנית, אתם שמעתם גם בלוח הזמנים שבפועל משרד הרווחה מאמין בחודש מעבר.
בועז גור: 5 בנובמבר עד 1 בדצמבר למעבר.
בועז גור: זאת אומרת שהוא מאמין בחודש מעבר.
רחל עזריה: אי אפשר חודש מעבר.
רחל עזריה: איך חודש מעבר?
בועז גור: פה לא מאמינים ו - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הדברים ברורים ואנחנו גם נתייחס אליהם.
יואב אפלבוים: אני מבקש לומר משפט אחד.
בועז גור: לגבי המפרט של המכרז.
רחל עזריה: צריך להעתיק את התאגיד.
יפעת שאשא ביטון: יואב, אני אתן לך.
בועז גור: הגוף שיכול לזכות במכרז בפירוש לא חייב להיות גוף שיודע והתעסק באומנה טיפולית.
בועז גור: זה גם דבר שמופיע במכרז ואלה התוצאות.
יפעת שאשא ביטון: יואב, באמת במשפט, כי אנחנו תיכף - - -
יואב אפלבוים: אני אומר משפט אחד.
יואב אפלבוים: קטונתי מלהתייחס לנושא האומנה פנימה.
יואב אפלבוים: אני מייצג את הילדים בפנימיות.
יואב אפלבוים: אני באתי הנה היום כי חזיתי שזה מה שיקרה.
יואב אפלבוים: אני קורא לכם המחוקקים ואני קורא למשרד הרווחה ואני קורא למועצה לשלום הילד.
יואב אפלבוים: רבותי, ילדים זה לא מלפפונים.
יואב אפלבוים: על מלפפונים ועל ירקן עושים מכרז.
יואב אפלבוים: רגע, עוד לא סיימתי.
יואב אפלבוים: אני מבקש מכל הגופים האלה להתחיל לבדוק ולהתמודד ברצינות בשאלת המכרזים הנוגעים לילדים במדינה.
יואב אפלבוים: דבר שני, כיוון שאנחנו בפנימיות עומדים לפני מכרזים גדולים מאד, אני מציע ללמוד את הלקח.
יואב אפלבוים: אני מציע לזכור שבשטח יושבים אנשים ותיקים שנותנים את הנשמה, יודעים את המלאכה, קרובים לילדים ולא לרוץ כמו למכרז של ספקי בניין או ספקי מלט.
יואב אפלבוים: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכרחים לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נקיים דיון המשך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר ולחדד.
יפעת שאשא ביטון: גם אם אני לא מבינה כלום באומנה, הכאב של ההורים והחשש וחוסר הוודאות וכל זה בהחלט מובן.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לאומנה וזה נכון לסיטואציות אחרות וברשותכם, בואו נכבד את הנוכחות גם של מי שפתחה את הדיון, של חברת הכנסת קארין אלהרר, שמובילה – אני לא יודעת אם יש עוד מישהו שמכיר כל כך לעומק את הסוגיה הזו ועסק בה במהלך כהונותיו, זה כבר כהונה שנייה שלה בכנסת, אז בואו ניתן בבקשה את הכבוד גם לכך.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הדיון הקונקרטי הזה, אני חושבת שאת ההתייחסות שלי לגבי הדברים הספציפיים לעמותת אור שלום והמכרז הנוכחי ובית משפט אמר את דברו, הדברים נאמרו, אין צורך לחזור.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לגבי ההתייחסות לעתיד.
יפעת שאשא ביטון: ראשית יש לנו פה עמותה שכן קיבלה אפשרות לעשות את כל התהליך עד ה-10 בפברואר.
יפעת שאשא ביטון: יש מניעה לאפשר לאור שלום מבחינה משפטית גם לקבל את אותה אורכה?
יפעת שאשא ביטון: כי נשמע לי קצת לא הגון שעמותה אחת כן יכולה לקבל את זה ועמותה אחרת לא.
נועם פליק: אני אסביר למה זה התקבל.
נועם פליק: ההסכם עם אור שלום היה ב-14 בינואר 2018, לפיכך ההסכם - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אפשר לפתור את זה משפטית?
רחל עזריה: מה, זה באמת?
רחל עזריה: מה זה משנה?
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, אפשר לפתור את זה משפטית ולאפשר להם גם את הארכה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כוועדה דורשים - - -
איריס פלורנטין: צריך לבדוק את זה.
קארין אלהרר: אבל היום, כי הם צריכים להיערך.
קריאה: אז מתי תבדקו את זה?
טלי חלף: לגבי העתירה אני ביקשתי את זה גם כן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים - וזה חייב להיעשות בשעות הקרובות - אנחנו מבקשים, אנחנו דורשים, לא מבקשים, אתם מסכימים איתי חברי הכנסת?
יהודה גליק: בטח.
רחל עזריה: בוודאי.
רחל עזריה: זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות.
יפעת שאשא ביטון: שהארכה תהיה בעצם עד ה-10 בפברואר.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס ואחרי שאני אקריא את הדברים, אם תרצו להוסיף משהו, אז בשמחה ואהבה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים לפתור את זה בשעות הקרובות, כי אין לנו זמן.
איריס פלורנטין: אני אחזור אלייך?
יפעת שאשא ביטון: את חוזרת אלי וכמובן מיידעת את העמותה, שגם השר יידע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דורשים הארכה גם לאור שלום עד ה-10 בפברואר.
נועם פליק: רגע, שנייה, אני רק אעדכן שההסכם כבר נחתם עם סאמט, יכול להיות, שוב פעם - - -
קארין אלהרר: אין בעיה.
רחל עזריה: אז בכלל, כבר הכינו מראש חוזים?
רחל עזריה: מה, תגידו - - -
נועם פליק: אבל יכול להיות שהם יתבעו אותנו על הפרת הסכם.
נועם פליק: אני לא יודע - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אז בשביל זה - - -
רחל עזריה: תתמודדו.
יפעת שאשא ביטון: רחל, נו באמת, אני לא צריכה להתחנן כדי לסיים את הדיון הזה.
נועם פליק: אני צריך לעלות את כל הסוגיות על השולחן.
רחל עזריה: אז תתמודדו.
רחל עזריה: זה לא מעניין אותנו.
רחל עזריה: תמצאו פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אמרנו לכם עכשיו תגידו כן.
קריאה: תתמודד.
קריאה: הם הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: חברים, שיפריע לי פשוט ייצא.
קריאה: סליחה, אני מטפל בו.
קריאה: אתה לא מתבייש לענות לי ככה?
יפעת שאשא ביטון: איפה אנשי המשמר?
קריאה: גם את - - - לא.
קריאה: אני מצפה לתשובה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא ביקשתי.
יפעת שאשא ביטון: אם הייתי אומרת לך זה ככה יקרה, אז עכשיו היינו נותנים את התשובה.
יפעת שאשא ביטון: ביקשנו מכם לבדוק, לקבל תשובה תוך כמה שעות, עם כל הנימוקים ההגיוניים אם חלילה זה בלתי אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מבקשת את החובה המוסרית שלכם, לעשות הכל כדי שהדבר הזה יקרה ולהפשיר את הארכה עד ה-10 בפברואר.
רחל עזריה: לא, אין בלתי אפשרי.
יהודה גליק: שימצאו את הדרך שזה יהיה אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה תהליך של הפקת לקחים ממה שהיה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחויבים ביצירת רצף עבור הילדים, כך שהסיפור של כל שנתיים הוא לא מתקבל על הדעת.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה אם זה שנתיים ואחר כך ההארכה שלו כל שנה, אני לא רוצה להיות במקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יהיה במקום של כל חמש שנים.
יהודה גליק: כל חמש שנים לפחות.
יפעת שאשא ביטון: ומשם אנחנו נדבר.
יפעת שאשא ביטון: אתם כמובן מוזמנים להגיע ולתת מהתובנות שלכם, כדי שאנחנו נבנה את זה לפעם הבאה בצורה שהיא טובה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני כן רוצה שיצוין בפרוטוקול הנושא של היעדרות משרד הרווחה למרות שהוא הוזמן, לפגישה עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם אנחנו נהיה בשטח ונסביר ונדבר עם ההורים, גם כשהם כועסים, אבל אנחנו נהיה שם - - -
איריס פלורנטין: אבל זה היה בתהליך משפטי.
יהודה גליק: אז מה?
רחל עזריה: אתם מצפים מהם להתעלם מהליך משפט ואז אתם - - -
קריאה: את הריבון, את מתחבאת מאחורי זה?
יפעת שאשא ביטון: איריס, תאמיני לי, אני מכירה את זה ממקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: יורד בן אדם מדבר עם השטח, זה מפיג מתחים.
יפעת שאשא ביטון: גם אם אנחנו הופכים להיות ספוג שצריך לקבל את כל הכעסים שלהם, הנוכחות שלנו שם מפיגה מתחים.
יפעת שאשא ביטון: כמה שיהיה יותר שיתוף פעולה בנקודות האלה, אני חושבת שזה יעזור לנו לצלוח את האירועים האלה בצורה יותר טובה.
יהודה גליק: ואוי ואבוי אם סאמט, העמותה החדשה, תהיה להם בעיה אם זה מה שטובת הילדים.
יהודה גליק: אוי ואבוי אם אתה תבוא ותגיד שסאמט לא מוכנים, כשטובת הילדים היא מחייבת.
יהודה גליק: זאת באמת טענה שאנחנו פה זועקים.
קארין אלהרר: אני רק רוצה להוסיף מילה.
יואב אפלבוים: לכן אני קורא לכם, אם אתם לא מספיקים לחמש שנים - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו פשוט ננעל את הדיון בלי לסכם את זה.
יפעת שאשא ביטון: יואב - - -
יואב אפלבוים: אתם לא מספיקים לעשות מכרזים, תעשו את זה ל-10 שנים.
קארין אלהרר: למשרד הרווחה שני דברים.
קארין אלהרר: אלף אל תבואו בתשובה של סאמט יכול להגיד לי שאני מפר הסכם.
יפעת שאשא ביטון: תפתרו את זה איתם.
קארין אלהרר: מהסיבה הפשוטה הבאה, שסאמט לא יכול כרגע לקיים את חלקו בהסכם.
קארין אלהרר: הוא לא יוכל לקים את המכרז אם אין לו עובדים וכנראה אין לו מספיק עובדים.
קארין אלהרר: הוא לא יודע לעשות את זה בלי עובדים ובלי - - - בעניין הזה.
איריס פלורנטין: אני רוצה להגיד מילה.
איריס פלורנטין: אם יידרש לתת כפל שתי עמותות אני אמצא דרך לפתור את זה.
איריס פלורנטין: נבדוק את זה.
קארין אלהרר: הדבר השני, אני מציעה, גברתי יושבת הראש, שאת הדיון הבא אנחנו נקיים בשני מישורים.
קארין אלהרר: א' במישור של לוודא שנעשה את ההעברה מסודרת.
קארין אלהרר: לעניין הזה אני מציעה להזמין גם את מכון סאמט לדיון, כי צריך לראות שבאמת יש Back to Back.
קארין אלהרר: הדבר השני זה הנושא של הפקת לקחים.
קארין אלהרר: אני אומרת אם ככה נראית העברת פעילות של עמותת אומנה מאחת לשנייה, באמת יש מקום לשקול מחדש את העבודה של משרד הרווחה ולקיחת האחריות המלאה ונוותר על עמותות.
איריס פלורנטין: בואו נזכור שיש הרבה מעברים של עמותות וזה לא נראה ככה אף פעם.
איריס פלורנטין: ואנחנו מעורבים בתוך כל התהליכים.
קארין אלהרר: בסדר, אבל עצם העובדה - - -
יפעת שאשא ביטון: איריס, אבל בואי נלמד מזה.
יפעת שאשא ביטון: איפה שאפשר ללמוד - - -
איריס פלורנטין: אני מקבלת.
איריס פלורנטין: זה כואב.
איריס פלורנטין: יש כאן לקוחות, יש כאן ילדים, צריכים להסתכל עליהם.
קריאה: יש לקוחות?
קריאה: לקוחות?
קריאה: את מתייחסת לילד שלי כלקוח.
קריאה: הילד שלי לא לקוח.
קריאה: הילד שלי – הרווחה במדינת ישראל התעללה בו.
קריאה: זרקו אותו מהבית.
קריאה: מה לא עשו לו?
קריאה: ארבע שנים הסתובב בין מוסדות ובכה - - -
יפעת שאשא ביטון: הדיון ננעל.
יפעת שאשא ביטון: אני פותחת, ברשותכם, את דיון הוועדה בנושא מצבם של בני נוער מהחברה האתיופית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים את הדיון במסגרת יום מיוחד שיזמו חברי הכנסת פנינה תמנו-שטה ואברהם נגוסה.
יפעת שאשא ביטון: הם בטח יצטרפו אלינו בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לסקור את המענים שניתנים לבני הנוער מהעדה האתיופית, מצבם בתוך החברה ואיך אנחנו יכולים לסייע בידיהם להשתלב בצורה טובה יותר, להיות חלק אמיתי מהחברה שלנו, בצורה אינטגרלית, ולראות איך אנחנו לוקחים את ערפל האפליה שמדוברת ומסיטים אותו הצדה, כי אנחנו מדברים על בני נוער שנמצאים פה כבר לא מעט שנים, חלקם אפילו נולדו כאן במדינת ישראל ואנחנו לא רואים שום סיבה שבשנת 2018 הם לא יהיו חלק אמיתי מהחברה הישראלית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם י', שיספר לנו קצת על פרויקט שהוא עשה, אחר כך אנחנו נראה סרטון שהוא ביים.
יפעת שאשא ביטון: תספר לנו קצת עליך, קצת על המסגרת שאתה מגיע ממנה, על הסרטון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נראה אחר כך את הסרטון ואז נפתח את הדיון לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נאמר, החלק הזה לא בשידור כרגע, בגלל שטרם מלאו ל-י' 18, מותר לי להגיד?
יפעת שאשא ביטון: ואחרי שהוא יסיים לדבר אז אנחנו נוכל גם לפתוח את השידור לשידור אינטרנטי ולהתחיל בדיון.
י': אני מכפר נוער קרית יערים, שנה חמישית, במגמת תקשורת, אני עושה סרט גמר.
י': עם הרבה מחשבה בחרנו לעשות סרט על אלימות משטרתית, אבל לא איזה משהו שניקח עכשיו ונעשה סרטון שיוצר רגש אלים, אלא שניקח חמישה סיפורים שיושבים ומדברים מול המצלמה, את הסיפור שלנו, את החוויה שלנו כלפי המקרה הזה.
י': שלא נצא מסכנים או זה, אלא כאילו רואים, אנחנו מדברים על המקרה הזה, המקרה הזה בתוכנו, קורה לנו, אבל אנחנו באמת יוצאים שם חזקים יותר וזהו.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני מאוד מברכת על השיח ושזה מגיע דווקא ממך, כשאתה אומר 'אנחנו לא רוצים לדבר ממקום של חולשה, אנחנו רוצים לדבר ממקום של חוזק ולצאת, לצמוח ממה שקרה לנו', ואני חושבת שזה כשלעצמו צריך להיות המסר, לא רק אגב לבני הנוער האתיופים, אלא בכלל, אם אנחנו כחברה נדע להתחזק ולהיות ממקום של חוזק ולא של חולשה אז אולי אנחנו נצליח גם להגיע למקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נצפה בסרט.
קריאה: רק להשתמש במושג 'ישראלים יוצאי אתיופיה'.
קריאה: במיוחד כשמדברים על הילדים, הם לא אתיופים.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה לנערים, תודה רבה לאסתר, שמלווה אותם.
יפעת שאשא ביטון: הסרטון הזה יכול להיות מסמך שמתעד את החוויה מהעיניים של בני הנוער.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההערה שנאמרה כאן, אם כי אני אוכל לחדד את זה.
יפעת שאשא ביטון: אמרו לי תגידי 'ישראלים', לא 'אתיופים', אבל אתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: אני מזרחית ואני אף פעם לא אומרת 'אני ישראלית מזרחית', ברור שאני ישראלית ואני בטוחה שאנחנו נגיע ליום שזה ברור, מבחינתי הוא כבר קיים, אבל גם בהוויה שלכם, שברור שהם ישראלים, אבל המוצא שלהם והייחודיות התרבותית שלהם היא מאתיופיה.
קריאה: לא, כשמשתמשים ב'יוצאי אתיופיה' זה בסדר, פשוט הדיבור קודם היה 'נערים אתיופים', אז יוצאי אתיופיה, אתיופים לבד זה באמת קצת יותר קשה.
יפעת שאשא ביטון: מקבלת, ושוב, אני מייחלת ליום שהשיח יהיה כזה פתוח כי הדברים באמת יהיו מאוד מאוד ברורים מאליהם.
יפעת שאשא ביטון: אסתר, את רוצה לומר כמה דברים?
אסתר בירס: אוקיי.
אסתר בירס: קודם כל אני רוצה להגיד שהשתתפנו עם הסרט בתחרות דוקאביב לפני ארבעה ימים וזכינו במקום הראשון מכל המגמות בארץ.
אסתר בירס: אני רוצה להגיד שזה היה תהליך מאוד מאוד מאוד משמעותי.
אסתר בירס: כשעלה הנושא לסרט, כשזה בא מ-י', אני מלמדת את י' כבר מכיתה ט', הוא מסיים תיכף י"ב, זאת אומרת שזה מסע, זה תהליך מאוד מאוד ארוך, וכשעלה הרעיון לסרט היה ברור שאם יש תלמיד שיכול להוביל את זה זה י', ולמה י'?
אסתר בירס: כי ל-י' יש תפיסת עולם ביקורתית, הוא מסוגל להסתכל על העולם שלא כמו נער מאוד מאוד צעיר, בעיניים מאוד בוגרות וגם מסוגלות לראות את המציאות מעמדה של כוח, מהמקום של 'אני יודע שאני מוחלש, אבל אני לא חלש', אלה שני דברים שונים לגמרי.
אסתר בירס: זאת אומרת שאם יש מציאות שבה אני נמצא והיא מציאות קשה, היא לא בהכרח קשורה רק אליי, היא קשורה גם למנגנונים מאוד מאוד מורכבים ומסובכים.
אסתר בירס: אחד המנגנונים שבסרט בחרנו לשתף זה באמת העניין הזה של גזענות מוסדית של המשטרה.
אסתר בירס: כמי שמלווה את הילדים האלה ופוגשת אותם כל שבוע וכשהתחלנו את התחקיר לסרט, אני רוצה להגיד שגם כשאני מכירה אותם, ואני כבר עשר שנים עובדת בבית הספר הזה, אני הייתי בהלם מכמות הסיפורים שנחשפנו אליהם, מכמות הילדים שמדברים על אלימות משטרתית שהם פוגשים בה כל יום.
אסתר בירס: לא באופן יוצא דופן, לא במקרים קיצוניים, במקרים מאוד יומיומיים, לפעמים ללכת ברחוב ולהיעצר שוב ושוב והשאלות, 'מה אתה עושה?
אסתר בירס: לאן אתה הולך?
אסתר בירס: ' זאת אומרת שהשהות שלי במרחב הציבורי היא לא דומה לשהות של מישהו אחר שחי במדינה הזאת.
אסתר בירס: אולי י' ומאור תיכף ירחיבו כי זאת החוויה שלהם ולא החוויה שלי, אבל כמי שליוותה אותם אני יכולה להגיד שזאת חוויה מאוד מאוד קשה ושזאת חוויה שבסופו של דבר היא נטבעת, היא נטבעת בגוף של הנער וכשאתה - - -
יפעת שאשא ביטון: בנפש גם.
אסתר בירס: בוודאי שבנפש, בוודאי.
אסתר בירס: ובסופו של דבר כשאתה גם הופך להיות אדם יותר בוגר החוויות האלה לא נעלמות, הן לא הולכות לשום מקום.
אסתר בירס: אני מאוד שמחה שהוזמנו לפה ואני רוצה להודות לך שהרמת את הכפפה, כי אני יודעת שזה סרט שיכול לעורר דיון שהוא גם סוער, כי יש פה איזה שהיא נקודת מבט שהיא גם מאוד ביקורתית והיא מאוד אישית, ואני כן הייתי שמחה אם הוועדה הזו תוכל לדון גם בעניין הזה, שבני נוער, שכל חטאם שצבעם שחור, מסתובבים במדינת ישראל ונעצרים על ימין ועל שמאל ולא מרגישים בטוחים במקום שבו הם חיים.
אסתר בירס: זה אולי מאור ו-י' יספרו מהחוויה האישית שלהם.
אסתר בירס: אני רק רוצה להודות להם על זה שהם פתחו את העולם הזה בפניי, בפנינו, כי באמת זו הייתה חוויה יוצאת דופן.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו גם מהרטה, ברוכה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אקריא לפרוטוקול, כי יושבים כאן מספר בני נוער שחלקם אולי קטינים, אז אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בציבור או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לך, אסתר, אנחנו מעלים בכנסת דיונים שאמורים לעורר את השיח, גם במקום שלא נוח בו, כי אם הכול היה נוח ונעים אז לא בטוח שהיינו מתכנסים כאן, בטח לא מדי שבוע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לדון בבעיות הקשות, אנחנו כאן כדי לנסות ולפתור את הדברים שאנחנו חושבים שצריכים להתנהל אחרת.
יפעת שאשא ביטון: משיח שקיימתי במהלך הימים האחרונים, גם בעקבות הסרט, אז אנחנו יכולים לספר שבשנה וחצי-שנתיים האחרונות נעשים תהליכים מאוד משמעותיים, גם במשרד לבטחון פנים, כדי לתקן את זה וכדי להסתכל על הדברים בצורה אחרת ולנהל אותם בצורה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במאמר מוסגר, אולי זו הערה מיותרת, אבל היא כל פעם קופצת לי, גם אמרתי אותה בשקט למהרטה, גם בעיית המסתננים לא מקלה עלינו ומעצימה את התחושה של חוסר הביטחון בגלל הזהות בצבע העור.
יפעת שאשא ביטון: זה מחייב אותנו להיות ערניים שבעיים ומאוד מזוקקים בהתנהלות שלנו.
חנה אלעזר לגסה: - - - של יוצאי אתיופיה - - - לטפל בהם - - - ולעשות אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל, ברשותך, אני עוד לא דיברתי על להכניס שוטרים לשום שכונה.
חנה אלעזר לגסה: אבל זו התכנית של המשטרה, זו התכנית, להכניס שוטרים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, אנחנו לא - - -
חנה אלעזר לגסה: כולם יודעים טוב מאוד שבשכונות של - - -
חנה אלעזר לגסה: חנה.
יפעת שאשא ביטון: חנה, אנחנו לא מתפרצים פה בצד, ואם את תרצי לדבר אני יותר מאשמח לאפשר לך, אבל בואו ננהל דיון מכובד כדי שנוכל לשמוע את כולם וגם אותך בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: אמי, את רוצה לומר כמה דברים?
יפעת שאשא ביטון: אמי, מנכ"לית משרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך נעבור לעלם ואנחנו נחכה לנציג מהמשרד לבטחון פנים.
אמי פלמור: לא בשלב זה.
אמי פלמור: אסתר שלחה לי את הסרט וחשבתי שאפשר לדבר על הדברים בצורה תיאורטית, אפשר לראות את הדברים מנקודת מבט שבאמת משקפת, אני חושבת שזה נהיה יותר רלוונטי אפילו בימים אלה, את הגזענות במובן הכי פשטני שלה, כפי שהיא נאמרה על ידי הנער הראשון ואני מציעה לשמוע את מה שהוא אמר.
אמי פלמור: הוא אמר 'אפשר לעשות לי את זה כי חושבים שאני חלש', שאתה סתם נער.
אמי פלמור: אני חייבת להגיד שאני מעריצה מאוד את היכולת לשקף את המציאות כפי שהיא, חלק מהנערים בסיטואציה כזו או אחרת שתו או אולי עשו רעש ובמצבים אחרים שבהם הם לא עשו כלום, אבל הגזענות באה לידי ביטוי בזה שאתה מסתכל על הנער ואתה יודע שאין לו עורף וזה הדבר שמאפשר את ההתייחסות הזאת.
אמי פלמור: החשיבות של הדיון פה היום היא קודם כל להגיד בצורה מאוד מאוד ברורה שאין דבר כזה נער שאין לו עורף במדינת ישראל.
אמי פלמור: שיידעו כל הגורמים, כולל הגורמים שהם אצלי במשרד, אנחנו נתייחס לזה אחר כך, שאי אפשר יותר לקחת נערים לתחנת משטרה ולהניח שיש רק אמא בבית ולכן אף אחד לא יבוא ויהפוך שולחן בתחנה ויגיד 'מה פתאום נעצר נער ללילה?' זה דבר אחד.
אמי פלמור: הדבר השני הוא שאנחנו צריכים לקחת אחריות, וזה אני אומרת שוב, גם ביחס לפעילות שלנו, על המשמעות העמוקה של כל מפגש של כל נער בהקשרים האלה של מעצר, של הליכים משפטיים וכן הלאה, ולהבין שגם אם בסופו של דבר הנער, לא מוגש נגדו כתב אישום או הוא לא נכנס לתוך המערכת המשפטית, עצם המפגש המאכזב עם הרשויות בשלב מוקדם של החיים משפיע לאחר מכן על כל ההמשך, על התפקוד בתוך מערכת החינוך, על התפקוד החברתי, האזרחי, והאחריות היא עלינו.
אמי פלמור: היא עלינו כמדינה או כרשויות שונות, יש פה נציגים של השלטון המקומי ויש גם שיח, אני חייבת להגיד, השיח הזה שמטריד נערים הוא גם שיח של פקחים של הרשויות המקומיות, זה לא רק שיח של משטרה.
אמי פלמור: כלומר השיח הזה בפארקים, הרבה פעמים המפגש הוא לא, לא שאני רוצה לקחת משהו מהאחריות שמוטלת על המשטרה, אבל המפגש הזה, המטריד, הרבה פעמים הוא גם עם נציגים של הרשויות המקומיות.
אמי פלמור: אנחנו צריכים להבין שההשלכות הן הרבה מעבר, אז צריך לעשות איזון בין הצורך לשמור על הסדר לבין המשמעות העמוקה והקשה של המפגש הזה שנעשה בצורה לא רשמית.
אמי פלמור: אני אתייחס אחר כך, יש נתונים, אני חייבת להגיד שאני בטוחה שהם יעלו פה אחר כך - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נחכה לנציג של בטחון פנים שנמצא בדיון אחר וכשהוא ייכנס אנחנו נעשה שיח - - -