GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רקפת עצמון: המפגשים לא יתקיימו במרכז הקשר אבל הם עדיין נספרים כחלק מהאוכלוסייה שמקבלת שירות במרכז הקשר משום שמישהו מפקח על תחילת הביקור ומישהו מפקח על סוף הביקור כדי להבטיח שלא יהיה מפגש - - -
<קריאה: כלומר האבא והילד יוצאים ממרכז הקשר נגיד לגינה והם חוזרים.
<רקפת עצמון: לאן שהם רוצים לצאת, משום שלא נמצאה שום לקות בתפקוד של אף אחד מההורים, נמצאה לקות במפגש בין ההורים.
<רקפת עצמון: זו לא האוכלוסייה היחידה.
<רקפת עצמון: אוכלוסייה נוספת במרכז הקשר זו אוכלוסייה שיושבת במרכז הקשר ומקבלת את השירות אבל היא לא נמצאת תחת תהליך של פיקוח.
<רקפת עצמון: זאת אומרת שהם נמצאים במרכז הקשר, יש להם את האפשרות להיעזר בשירותים של מרכז הקשר, לעתים הם יקבלו איזו שהיא הדרכה מזדמנת בתוך מרכז הקשר, אבל המפגש מתנהל עצמאית ללא דמות נוספת שמלווה את המפגש.
<רקפת עצמון: חלק מהמפגשים הם כאלה שנמצאים בפיקוח מלא שהילד לא יזוז לשנייה מעיניו של העובד הסוציאלי.
<רקפת עצמון: זאת אומרת יש גם, כשאנחנו אומרים את מרכז הקשר, יש רצף.
<רקפת עצמון: חלק מהמקומות שיש קשיים ניכרים בקשר, ש אחד ההורים מחבל בקשר, הדרך שלנו להבטיח שלא תהיה חבלה, מעבר לזה שמוגשות תלונות במשטרה והמשטרה מטפלת ובית המשפט עושה את הסנקציות ש- - - חבלה בקשר, זה להבטיח שההורה אכן הביא את הילד למפגש ושההורה השני יכול היה לקחת את הילד מבלי שמישהו חיבל בתהליך.
<רקפת עצמון: לכן כשמתבוננים על הנתונים צריך להתבונן עליהם רגע מזווית רחבה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד משהו לגבי המשפט האחרון, של להבטיח שההורה הביא את הילד למפגש.
יפעת שאשא ביטון: אני מטפלת באמא שלא ראתה את הילדים שלה כבר הרבה מאוד זמן בגלל חזרה בשאלה, היא יכולה לספר באותו רגע נתון, אז קבעו שהאבא צריך להביא את הילדים ביום שני בשעה 15:00.
יפעת שאשא ביטון: וואלה, ב-15:05 הוא לא בא, 15:30 הוא לא בא, 16:00 הוא לא בא, ב-17:00 היא כבר יכולה לדווח שהוא לא הביא אותם.
יפעת שאשא ביטון: אז למה אני צריכה לשבת לפקח שהוא מביא את הילדים כן או לא ואני לא יכולה להפעיל סנקציות אם הוא לא מקיים את זה.
<רקפת עצמון: מתי המקרים האלה בית המשפט יפנה אותם למרכז קשר?
<רקפת עצמון: א.
<רקפת עצמון: כשיהיה פער גדול מאוד בין מה שאומר הורה אחד להורה שני, כי בדרך כלל מה שיאמר ההורה "אני רציתי להביא את הילד אבל כשהאבא נכנס לחדר או האמא נכנסה לחדר, הילד לא הסכים ללכת".
<רקפת עצמון: אנחנו במובן הזה מנסים לאפשר את המפגש מבלי שההתנהלות המחבלת של ההורים תאפשר אותו.
<רקפת עצמון: האם זה הפתרון?
<רקפת עצמון: זה לא הפתרון.
<רקפת עצמון: זה כרגע האמצעי עד שיהיה פתרון ששייך למקום אחר.
<רקפת עצמון: מרכז הקשר הוא לא הפתרון לשום בעיה, הוא אמצעי לאפשר קשר עד שתיפתר הבעיה.
<רקפת עצמון: בין אם הבעיה היא קושי בתפקוד של ההורה שהוא צריך לקבל איזה שהוא חיזוק כדי לצאת החוצה, ובין אם הבעיה שהמערכת, ולא משנה לצורך הדיון מי המערכת, מתקשה להכריח ולקיים את הקשר ונדרשת התערבות כדי שהקשר יתקיים עד שבית המשפט יכריע בסוגיית המשמורת, ייתן את הסנקציות שצריך לתת, עד שייעשו הפעולות המשפטיות שנדרשות.
<רקפת עצמון: האמירה היא שמרכז הקשר משמש מקום שמבטיח רציפות של קשר, כי כשאנחנו מדברים על קשר, האלמנט של הרציפות יש לו משמעות מכרעת.
<רקפת עצמון: צריך להבין שתפיסת העולם שלנו, מירי אמרה את זה ואני רוצה להדגיש את זה, היא שמרכז הקשר הוא האלטרנטיבה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו נשמע כי זה לא מקרים פרטניים.
יפעת שאשא ביטון: אתם חווים את זה מקרוב אבל אם אנחנו ניקח סטטיסטית, יכול להיות שכן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים, אנחנו שומעים.
<קריאה: 13% כולה.
<קריאה: צריך לשלב גורם מטפל.
<רקפת עצמון: כדי להסביר כמה הדבר מושרש בתפיסת העבודה שלנו, אם אתה מתבונן על - - - סדרי דין, שאלה ההנחיות לעובד סוציאלי לעניין סדרי דין, אני הולכת לקצה, שזה אישה שנמצאת במקלט עם הילדים, - - - אומר שחובה לבדוק אלטרנטיבה אחרת לפני שאתה הולך על מרכז קשר.
<רקפת עצמון: כאילו גם במקרה הקצה שבו לכאורה, אני אומרת לכאורה, יש סיפור של אלימות במשפחה ולכאורה האישה והילדים נמצאים במסגרת מוגנת, עדיין גם שם נדרש מהעו"ס לעניין סדרי דין לבחון האם אי אפשר להסדיר את הקשר באמצעות משפחה או באמצעות גורם אחר או בתוך הקהילה ולא להגיע למרכז קשר.
<רקפת עצמון: זה לא אמירה בעלמה של, אנחנו לא ממש רוצים מרכז קשר, בפועל זו פרקטיקת העבודה.
<רקפת עצמון: כשאומרים מרכז קשר צריך להבין שמדובר על יותר מתפיסת עבודה אחת, יש פה מגוון של תפיסות עבודה.
יפעת שאשא ביטון: זה שיש מגוון אנחנו יודעים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה רגע לזקק את הדיון רק לאותו מפגש של אנשים שנמצאים שם בגלל שלא מצליחים לאכוף את הנושא של זמני שהות.
<מירי ספיר: אני רוצה להוסיף רק עוד משהו אחד.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אני מחויבת לאנשים מדיון קודם, אני צריכה למלא את חובתי.
<מירי ספיר: חשוב לי להגיד שכחלק מתהליך הניטור שקורה בתוך עבודת מרכזי קשר מתקיימות ועדות הערכה אחת לחצי שנה.
<מירי ספיר: התע"ס בעצם מגדיר שמשפחה נכנסת, תכנית הקשר היא בתוך מרכז הקשר לשישה חודשים, אחרי שישה חודשים יש ועדות הערכה בהשתתפות כל הגורמים.
<קריאה: שישה חודשים עד שיש?
<מירי ספיר: עד שישה חודשים.
<מירי ספיר: בהשתתפות כל הגורמים המפנים כולל בהשתתפות מפקח מטעם שירות פרט ומשפחה.
<מירי ספיר: זאת אומרת אין מצב שמשפחה מוכנסת למרכז קשר ואף אחד לא יודע שהיא שם.
<מירי ספיר: יש עצירות, כל שישה חודשים מתבוננים על הקשר, האם המטרות שהוצבו בתחילת תכנית הקשר הולמות את מה שקורה עכשיו בתוך מרכז הקשר, האם זה נכון, נכון לזה להמשך בתוך מרכז הקשר, וכמו שאמרתי, 50% מהמשפחות מסיימות את תכנית הקשר בתוך המרכז תוך פחות מפרק הזמן הזה.
<אבי קסם: אפשר שאלת הבהרה?
יפעת שאשא ביטון: תשאל ואני אגיד אם יש מקום לזה עכשיו או אחר כך.
<אבי קסם: לגבי סמכות ההפסקה, אני יודע שאת הסמכות להחליט על מרכז קשר מתחילים בפקידות הסעד, זה עובר לבית המשפט ואז מגיעים למרכז קשר.
<אבי קסם: השאלה מי מחליט לסיים את התקופה הזאת.
<אבי קסם: האם זו הסמכות הבלעדית של מנהלת מרכז הקשר מול פקידת הסעד, היא אומרת לה "זה מספיק", או שיש פה שוב פעם איזה שהוא סוג של בדיקות והחלטות, וחוזר על עצמו?
<מירי ספיר: אפשר לענות?
<מירי ספיר: ההחלטה על התחלה, על כניסה למרכז הקשר ועל סיום הקשר בתוך מרכז הקשר, היא של הגורם המפנה, המלצה, יחד עם החלטה שיפוטית.
יפעת שאשא ביטון: כשברוב המקרים זו ערכאה שיפוטית.
<מירי ספיר: תמיד.
<קריאה: אני יכול להגיב על זה?
<מירי ספיר: תמיד עם החלטה שיפוטית.
<אבי קסם: אבל מי מפנה את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, היא אומרת, הם באים עושים ועדה, רואים, נותנים את ההמלצה שלהם, מעבירים את זה לשופט והשופט מחליט.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך דוקטורט על כל דבר.
<קריאה: שלוש וחצי שנים במקרה האישי שלי לא ידעתם - - -
<קריאה: השופט נתן מינוי לעובדת סוציאלית לסדרי דין, היא לא עושה עם זה כלום - - - היא מטפלת.
<קריאה: כשאני מדבר עם עובדת סוציאלית על - - - היא אומרת לי "לא, אני מחכה שיגידו לי במרכז הקשר מה לעשות" ואני בכלל עם תלונות שווא במשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אמרה פה גם מריה קודם, אבל כנראה שזה לא ברור, היה נדמה לי שהמעורבים כן יודעים ועכשיו את מעלה את זה רקפת.
יפעת שאשא ביטון: הוועדות מתקיימות שלא בנוכחות הורים, שזה משהו שאולי צריך לבדוק אותו וגם מסתבר שלא ביידוע שלכם.
<מירי ספיר: כן.
יפעת שאשא ביטון: ההורים יודעים?
<מירי ספיר: בוודאי שיודעים.
<מירי ספיר: על פי ההוראה - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורים יודעים על ועדה שמתקיימת כל חצי שנה?
<רקפת עצמון: בוודאי.
<רקפת עצמון: ההורים יודעים על זה, הם אמורים, הוראת התע"ס - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים עדכון.
<מירי ספיר: תנו לי רק להשלים.
<מירי ספיר: כדי שתבינו, הוראת התע"ס - - -
<קריאה: אבל בפועל זה לא ככה.
<קריאה: ההורים צריכים - - - את התע"ס?
יפעת שאשא ביטון: אתם לא תספיקו בסוף לדבר.
יפעת שאשא ביטון: 12:30 מסתיים הדיון אנחנו קמים והולכים.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים לדבר מסודר תתנו את האפשרות גם לאחרים.
<מירי ספיר: הוראת התע"ס מדברת על זה במפורש, שההורים צריכים להיות מיודעים שיש ועדת - - -
יפעת שאשא ביטון: בפועל הם מיודעים?
<מירי ספיר: לדעתי כן.
<מירי ספיר: זו ההוראה שאנחנו נותנים לעובדים בתוך מרכזי הקשר.
<מירי ספיר: הוועדות האלה כפי שאמרתי הן ללא נוכחות הורים משום ששם לא מתקבלות ההחלטות הסופיות.
יפעת שאשא ביטון: כאילו יש ועדה, ההורים מיודעים על כך שהייתה ועדה והתקבלה החלטה כזאת או אחרת.
<מירי ספיר: נכון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה הנוהל התקין.
יפעת שאשא ביטון: מי שנמצא במרכז קשר מעל חצי שנה ולא קיבל הודעה כזאת, סימן שמישהו פה כשל.
<מירי ספיר: שלא מילא אחרי הוראת התע"ס.
<אבי קסם: הוא יכול לקבל את החומר לאחר מכן לראות, כדי לערער או תהליך כלשהוא?
<מירי ספיר: באתר משרד העבודה והרווחה יש - - -
<קריאה: < לא, את מה שכתבו.
<קריאה: את ההחלטה.
<אבי קסם: לאחר ההחלטה אפשר לראות את זה, אותו אדם ש- - -
<מירי ספיר: אף פעם לא ביקשו ממני.
<מירי ספיר: אני צריכה לחשוב על זה.
<מירי ספיר: בעקרון הגורם המפנה שהוא זה שבעצם בסופו של דבר יחד עם ההחלטה השיפוטית, קובע אם זה ממשיך להיות בתוך מרכז הקשר או לא, צריך גם לא להגיד כן או לא.
<מירי ספיר: צריך לנמק מדוע הוא חושב כן או לא.
<מירי ספיר: להורה.
יפעת שאשא ביטון: יש את גיא, יש את ההורים כאן שאני מחויבת להם מהדיון הקודם ואחר כך אנחנו נמשיך לפי הסדר.
<קריאה: חברת הכנסת שאשא ביטון - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם תדברו גם.
<קריאה: מה זה אתם?
<קריאה: אמרת עד 12:30.
<קריאה: אני חושב שאני - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מחויבת מהדיון הקודם, אני חייבת לעמוד במילה שלי, יש פה אנשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו סתם מבזבזים את הזמן.
יפעת שאשא ביטון: בזמן הזה מישהו יכול לסיים לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע לכולם.
<קריאה: איך נגיע לכולם.
יפעת שאשא ביטון: גיא בבקשה.
<גיא רווה: אז ככה, אני מציע שלא ניתמם.
<גיא רווה: אוקיי?
<גיא רווה: כי אני מסתכל עליכם באופן ישיר, מבלי להאשים, אני מאמין שכולנו בני אדם, איבדנו פה איזה שהוא צלם אנוש.
<גיא רווה: או שיש תכנית מתוכננת ומדויקת למערכת, ואם זה לא המצב, אז זאת רשלנות של המערכת והמדינה.
<גיא רווה: זה או זה או זה.
<גיא רווה: אין באמצע.
<גיא רווה: כשאנחנו מדברים בילדים.
<גיא רווה: בי תפגעו כמה שאתם רוצים, באמא תפגעו כמה שאתם רוצים, עד הילדים שלי והילדים שלי זה הילדים של כל העם שאני שייך אליו.
<גיא רווה: השופט בדימוס מרכוס אמר שמניעת הניכור מראש, למשל הניכור, בעצם מרכזי הקשר הם כמניעת ניכור.
<גיא רווה: לא.
<גיא רווה: זה חלק מהניכור המערכתי שעליו ציין ואמר רוני קאשי, שהוא מנותק מהילד שלו.
<גיא רווה: זה שהוא רואה אותו שעה בשבוע במשך שלוש וחצי שנים, סליחה, זה ניתוק, זה נתק.
<גיא רווה: זה ניכור.
<גיא רווה: אתם לא שומרים פה על קשר, אתם שומרים על נתק.
<גיא רווה: זה נתק.
<גיא רווה: עוד פעם, אני לא מאשים, זה רק הכאב, אני לא מתלהם.
יפעת שאשא ביטון: מה גם שלא הן קובעות מי ייכנס בשעריהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לשם.
<גיא רווה: אני מעדיף לא להיכנס לכיס של - - -אני מדבר על הילדים.
<גיא רווה: לא לכיס.
יפעת שאשא ביטון: לא, כי אם אנחנו רוצים לטפל אנחנו צריכים לגעת בשורש הבעיה.
<קריאה: זה שורש הבעיה - - -
<קריאה: השופט אמר שזה חותמת גומי.
<קריאה: הן מחליטות.
יפעת שאשא ביטון: באמת די, באמת.
יפעת שאשא ביטון: אל תגידו לי את זה במיוחד לא בהתמודדות שלי בשבוע האחרון שאני אומרת לכם שזה ממש ממש לא- - - אתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד משהו קשה, ואני יודעת שאני אומרת את זה לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שבשבוע האחרון השופטים היו חותמת גומי.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה ממש לא שם.
יפעת שאשא ביטון: תפסיקו כבר.
יפעת שאשא ביטון: די מספיק.
<קריאה: - - - אנחנו חייבים להישמע להוראות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: די יש גבול למה שאני יכולה לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה גיא.
יפעת שאשא ביטון: איפה זה ואיפה מה שקורה במציאות.
<גיא רווה: זאת אומרת שהמצב שנוצר מבלי להאשים אף אחד מהצדדים והגופים, המערכת כולה מאפשרת את היווצרות הבעיה עצמה על מנת גם אם זה לא במודע או כן במודע, על מנת לספק טיפול.
<גיא רווה: לא משנה אם הוא מוצדק או לא מוצדק.
<גיא רווה: למישהו זה מוצדק.
<גיא רווה: לילד לא.
<גיא רווה: לילד זה לא מוצדק וזה מה שאותי מעניין.
<גיא רווה: סליחה אם אני נשמע מתלהם, אני לא.
<גיא רווה: יושבת הראש הנכבדה יפעת אמרה ובגאונות, שגם לאנשי מקצוע יש שיקול דעת.
<גיא רווה: מה זה שיקול דעת?
<גיא רווה: שיקול דעת מבחינתי כאזרח נורמטיבי מורכב מחינוך, ערכים ומוסר.
<גיא רווה: אני כבעל תפקיד, גם אם יש ובמיוחד אנחנו כעם יהודי, שידע ועבר ייסורים והגיע והקים מדינה פה, ואם המטרה שלנו להוריש לילדים שלנו את העתיד שלהם, אז ההווה שלנו הוא יקבע את העתיד של הילדים שלנו.
<גיא רווה: הוא חייב להיות, גם אם יש חוק או הוראה חוקית או לא משנה מה שצריך לאכוף או לא לאכוף, היא חייבת להיות מורכבת מחינוך מערך וממוסר.
<גיא רווה: אסור לפגוע.
<גיא רווה: היום לצערי הרב כל כלל המערכות פוגעות באופן ישיר לילדים בחינוך שלהם, בערך שלהם ובמוסר שלהם.
<גיא רווה: זה לא משהו שאנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: חבל אנחנו רוצים להיות בפרקטיקה ולא ב- - - שמסביב.
<גיא רווה: הנה סיכמתי, זה המשפט האחרון.
<גיא רווה: אין זמן לטפל בבעיה, אני מצטער מאוד.
<גיא רווה: למה?
<גיא רווה: כי מדובר פה בפגיעה בילדים וכולכם יודעים שזה פוגע בילדים.
<גיא רווה: אם עכשיו זה פוגע בילדים, עכשיו זה פוגע למשל, אני אביא דוגמה את רוני כי הוא פה, אם זה פוגע בילד שלו, עכשיו את כאחראית למרכזי קשר, את אמורה להרים טלפון, צריכה להוציא את הילד מהפגיעה הזאת באופן מיידי.
<גיא רווה: זו העבודה שלך, להגן על הילד שלו, לא עליו, לא על אמא שלו.
<גיא רווה: זה נוצר מתוך סכסוך נשים – סליחה שאני מכליל – נשים שכן הולכות לשם ומשתמשות ומנצלות ומנפלטות את המערכת שזה מתלונות שווא, ממרכז הקשר, מנצלות את כל המערכת על מנת לנתק את הילד מהאבא.
<גיא רווה: זה אסור לכם לתת כמערכת ואנחנו כעם לא נאפשר.
יפעת שאשא ביטון: מי שעושה את זה זה פשע.
יפעת שאשא ביטון: במקרים שבהם זה נעשה, זה פשע, אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה לא כל המקרים, אבל במקום שזה נעשה - - -
<גיא רווה: משפט אחרון- - -
יפעת שאשא ביטון: גיא ממש בשורת סיכום.
<קריאה: אנחנו ביחד.
<קריאה: שמי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את רשות הדיבור, כולם פה ביחד.
יפעת שאשא ביטון: גם אני אתכם ביחד.
יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את זה במסודר, במחילה.
יפעת שאשא ביטון: עמדתי במילה שלי אליך גיא, באותה מידה יש לי פה הורה שאני צריכה לעמוד במילה שלי אליו.
יפעת שאשא ביטון: אתה תדבר.
יפעת שאשא ביטון: רק תגיד לי את השם.
<פרח עץ החיים: פרח עץ החיים.
יפעת שאשא ביטון: רק אני מבקשת לתמצת, אני לא רוצה לחתוך אותך באמצע.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהסיפורים האלה מורכבים.
<"א": אני רוצה לדבר על הכרוניקה של ניכור הורי ידוע מראש, ולהגעה למרכז קשר, שאגב אני לא יודע איך הגעתי לשם אבל אולי הכרוניקה תסביר את העניין.
<"א": אני דווקא רוצה להתחיל מההורים שלי, שההורים שלי הגיעו לארץ, אבא שלי פרופסור הגיע מארצות הברית, הקים מושב בנגב, אנשים ציוניים, יש להם נכדה בכורה, הבת שלי, עכשיו יש להם עוד נכדה, והם מנותקים מהילדה כבר שנה, ויש פה סיפור נוסף של מעגלים נרחבים שסובלים, המשפחות המורחבות, הסבל שלנו גם רלבנטי וכמובן הילדה שמנותקת עכשיו מסבא וסבתא שלה יותר משנה, זה נזק מאוד קשה לילדה.
יפעת שאשא ביטון: דרך אגב, אנחנו אף פעם לא מדברים וזה נכון, על זה שילדים מנותקים לא רק מההורה הביולוגי שלהם אלא מכל הסביבה.
<"א": הדבר השני שאני רוצה להגיד, שהרעה החולה מתחילה ביום של הגירושים.
<"א": היא מתחילה משתי סיבות, לראייתי.
<"א": א.
<"א": ביום הגירושים קובעים משמורן ולא משמורן.
<"א": ברגע שאין הסכמה.
<"א": אי אפשר לעשות מדרג הורי כשמתגרשים ואני קורא לך, חברת הכנסת, לחוקק חוק מאוד פשוט.
<"א": ועדת - - - המליצה לבטל את המושג "משמורת".
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה אני נושמת כדי לעצור אותך.
יפעת שאשא ביטון: על זה כבר קיימנו הרבה מאוד דיונים.
יפעת שאשא ביטון: אל תתחיל מנקודת ההתחלה.
<"א": זו לא נקודת ההתחלה.
יפעת שאשא ביטון: זו נקודת ההתחלה כי אנחנו כבר - - -
<"א": ומתי יתבטל המושג "משמורת", את יודעת לתת לי תחזית?
יפעת שאשא ביטון: אני לא חזאית עם כל הכבוד, אבל זה משהו שאנחנו עובדים עליו.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לדבר על הנושא של ניכור הורי בלי להתחיל מנקודת פתיחה של מה כן מכנים, מה כן נכון מה לא נכון, את זה אנחנו כבר יודעים, כתבנו, יש את זה גם בפרוטוקול.
<"א": יש לזה משמעויות פסיכולוגיות גדולות - - -
<"א": זה מתחבר להמשך שביום ההתחלה יש הורה אחד שמרגיש עליון, יש הורה שני שמרגיש נחות ויש ילד שיודע מי ההורה העליון ומי ההורה הנחות.
<"א": זה קורה ביום הראשון.
<"א": בגלל זה הניכור, אני מאוד מתחבר למה שאמר רוני, שזה ניכור מערכתי.
<"א": המערכת היא חלק מהבעיה.
<"א": אני רוצה להמשיך בעניין הזה למקרה הפרטי שלי, כמה מילים.
יפעת שאשא ביטון: יש לך עוד שתי דקות אז תבחר אם אתה רוצה לומר דברים שכבר נאמרו או דברים חדשים.
<"א": אני בוחר.
<"א": במקרה הפרטי שלי, דיברו פה על מניעה, השופט בדימוס מרכוס.
<"א": האם החליטה לא לקיים הסדרי ראייה, מדי פעם.
<"א": על החגים היא השתלטה לחלוטין.
<"א": ומה עשיתי?
<"א": אני אדם תמים, באמת, הלכתי לרווחה ואמרתי "דברו בבקשה עם גרושתי.
<"א": יש פה איזו שהיא בעיה, בשבת היא אומרת לי לא" עכשיו היא גם שולחת את הילדה, לא משנה.
<"א": הילדה באה אלי ואומרת לי "אבא, אני לא יכולה להיות איתך בשבת" "אבא אני לא יכולה להיות איתך בפסח", "אבא, אני לא יכולה להיות איתך בפורים".
<"א": אני הולך לרווחה ומה הם אומרים לי? "אנחנו לא יכולים לעשות כלום, לך לבית המשפט".
<"א": מה אני אומר לרווחה?
<"א": אני אומר להם "אם אני אלך לבית משפט זה יסלים את המצב.
<"א": אני לא רוצה ללכת לבית המשפט".
<"א": שש פעמים באתי לרווחה, אפרופו זיהוי מוקדם.
<"א": שש פעמים באתי אליהם בגלל הפרות וכל פעם אמרו "לך לבית המשפט" ואני אמרת "לא רוצה כי זה יסלים".
<"א": בסוף באתי לראש המחלקה בישוב שלי עם דמעות בעיניים היא אמרה לי "אנחנו לא יכולים לעשות כלום, לך תפנה".
<"א": אמרתי לה "לא רוצה אבל את אומרת לי זו האינסטנציה הכי גבוהה".
<"א": הלכתי, ניתקו אותי ל-34 יום ישר מהילדה.
<"א": ניכור הורים פה הוא ברור.
<"א": עכשיו יש לי גם ביקורת על מה שאמרה הגברת רקפת עצמון כי מאז ועד היום מערכת הרווחה לא מוכנה להגיד את המילים "ניכור הורי" הם עולים על בריקדות.
<"א": הם לא יגידו את המילים האלה.
<"א": ואתם אומרים שיש ניכור הורי זה ברור, זה ברור.
<"א": הם לא מוכנים להגיד, למה, כי ההנחיה מלמעלה אומרת "תיזהרו, אל תגידו ניכור הורי, אל תעשו זילות במונח".
<"א": ומה זה גרם, הגברת עצמון?
<"א": שכל העובדות הסוציאליות נזהרות ואף אחד לא אומר "ניכור הורי".
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אנחנו מדברים בכבוד לכל הנוכחים בחדר.
<"א": בסדר גמור.
<"א": יש ביקורת והיא ראויה להגיד אותה.
<"א": אני רוצה להמשיך כי אני גם רוצה להגיע למרכזי הקשר, שלא האמנתי בכלל שאני אגיע לשם.
<"א": בכל אופן, הייתה ועדת תסקירים.
<"א": ועדת תסקירים במהלך נתק נוסף שהם ניתקו אותי מהילדה, אגב, ל-127 יום בפעם השנייה, הייתה ועדת תסקירים במהלך הנתק.
<"א": ומה הם ממליצים?
<"א": להרחיב את הסדרי השהות איתי, נהדר, אבל משמורת לאם.
<"א": העניין הזה הוא פשוט פשע.
<"א": יש הורה מנכר, מתעלל בילד ונותנים לו פרס, אומרים לו "לא, אתה הורה בסדר".
<"א": ההורה מרגיש, "אני בסדר" - - - הולכת עם זה.
<"א": זה - - - זו טעות, זו תקלה מאוד חמורה הדבר הזה.
<"א": אני ממשיך כי אני רוצה להגיע גם למרכז הקשר.
יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי שתי דקות, עברו שלוש.
<"א": ארבעה משפטים אחרונים.
<"א": הדברים הם חשובים.
<"א": באמת לא האמנתי שאני אגיע למרכז קשר ובסוף באמת נקבעו בהתחלה פגישות בליווי צד ג' באיזה בית קפה, שאגב היו פגישות נהדרות, אבל גרושתי טוענת שהפגישות לא היו טובות.
<"א": פגישות שהסתיימו בחיבוקים ונשיקות עם הילדה, למול מלוות מהאם, והיא אומרת "לא, שלח אותו למרכז קשר, הוא אלים".
<"א": שלחו אותי למרכז קשר.
<"א": אני לא מבין מה אני עושה שם.
<"א": מה קורה?
<"א": ברגע שהגעתי למרכז קשר, בניגוד לפגישות בבית קפה, הילדה לא מוכנה לדבר איתי.
<"א": אני מגיע למרכז קשר, בהתחלה חמש דקות בשבוע, כשהיא משחקת בטלפון ולא מוכנה לדבר איתי.
<"א": מקשיבה.
<"א": אני מאוד שמח, ממש זה עשה לי אושר גדול, זה גדל לשבע דקות.
<"א": היום אנחנו עומדים על משהו כמו 12, 13 דקות שהיא מקשיבה לי.
<"א": אני מדבר איתה דברי טעם וברוגע.
<"א": היא יודעת שאני ההורה השקול בעניין הזה.
<"א": אגב, כל המערכת יודעת, אבל לא מדווחת.
<"א": לא אומרים שיש פה ניכור הורי.
<"א": לא אומרים שיש פה אב מיטיב ומסור ומצוין, והוא במרכז קשר.
<"א": עכשיו אני מגיע לפתרונות.
<"א": מה שאני חושב, הפתרון אגב מאוד מהיר.
<"א": יש שלושה אפיקים של פתרונות.
<"א": אחד – במישור החקיקתי, לצערי אני חושב שזה כשל נוראי וביטול המושג משמורת צריך להיות מחר בבוקר ואפשר לעשות את זה stand alone, בלי לדבר על שום דבר אחר.
<"א": הדבר השני, במישור הטיפולי.
<"א": גם כשל טוטאלי.
<"א": מערכת הרווחה לא מסוגלת לטפל, לא מסוגלת לזהות את הבעיה.
<"א": אגב, אני מאוד מקווה, בפעם הקודמת רקפת עצמה דיברה על ספינה גדולה להזיז.
<"א": זה נכון, זה תהליכים, הם לוקחים זמן.
<"א": בסדר, בואו נעבוד על זה.
<"א": אבל כיום במישור הטיפולי אין שום פתרון למצב של ניכור הורי.
<"א": תיאום הורי שלחו אותי, כמובן שהצד השני לא מוכן, אבל אני מסכים עם מה שאמרו פה והיום חשבתי על זה מחדש.
<"א": שולחים אותי לתיאום הורי.
<"א": מה זה יעזור?
<"א": היא לא רוצה לדבר איתי.
<"א": היא לא מוכנה לתיאום הורי.
<"א": אז אני רוצה שיהיה שיתוף פעולה.
<"א": אני מגיע לדבר השלישי.
<"א": הדבר השלישי והחשוב ביותר זה המישור הסמכותי.
<"א": במישור הסמכותי אפשר להפעיל סנקציות.
<"א": אני אראה את הבת שלי, אני מבטיח לכם, אראה אותה בעוד שבועיים.
<"א": ברגע שיגידו לגרושתי, כל שבוע שהוא לא רואה את הילדה לשעתיים, בואו נתחיל בזה, אני מוכן שהכל יהיה הדרגתי, 1,000 שקל קנס.
<"א": אז זה לא יקרה פעם ראשונה, לא יקרה פעם שניה, תשלם 2,000 שקל, 3,000 שקל, 4,000 שקל, לאוצר המדינה.
<"א": לא אלי.
<"א": אחרי חודש, אלי.
<"א": אז - - - תדחוף שזה יבוא אלי.
<"א": אני אומר גם עוד שבועיים אני רואה את הבת שלי, ברגע שיהיה 1,000 שקל קנס, ואתם חייבים, ואגב איך זה יקרה?
<"א": אם הרווחה תגיד את המילים "ניכור הורי".
<"א": אם אתם תגידו לשופט "יש פה ניכור הורי".
<"א": זה תיאור המצב, זאת המציאות.
<"א": השופט פשוט כיום לא יודע מה קורה.
<"א": היא מאשימה אותי בהאשמות שווא כל כך מגוחכות.
<"א": בדיון האחרון היא הלכה למקומות של אונס, באמת, מקומות מופרכים.
<"א": הרווחה יודעים את הכל והם לא אומרים את זה, וזה בא מלמעלה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת את השם כי אתה גם ביקשת לא לומר, אבל תודה רבה על הדברים, הם גם בהחלט יעילים בפרקטיקה ואנחנו בהחלט נתייחס אליהם גם בסיכום.
<קריאה: אני יכול להגיד ארבע הערות?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לו, אחר כך אתה, אחר כך גיל, אחר כך גיא.
<קריאה: אני אשמח להשלים את הדברים מהדיון הקודם שלא הספקתי.
<קריאה: יש כאלה שלא דיברו בכלל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אבל ממש בקצרה.
יפעת שאשא ביטון: 2-3 דקות ואני עוצרת.
<ניסן בן-גיא: שלום לכולם.
<ניסן בן-גיא: אני הורה מנוכר, מה שנקרא.
<ניסן בן-גיא: לא ראיתי את שתי הבנות היפהפיות שלי כבר שלוש וחצי שנים, ללא שום אשמה.
<ניסן בן-גיא: תאמינו לי.
<ניסן בן-גיא: אני רציתי לשים דגש על תפקודם של שני משרדים.
<ניסן בן-גיא: משרד הרווחה ומשרד המשפטים.
<ניסן בן-גיא: משרד הרווחה – כמה עובדות וכמה מספרים מהסיפור האישי שלי.
<ניסן בן-גיא: ההליך המשפטי שלי נמשך שבע וחצי שנים.
<ניסן בן-גיא: מה יש להחליט פה?
<ניסן בן-גיא: שהורים שווים?
<ניסן בן-גיא: החלטה של רבע שעה.
<ניסן בן-גיא: שבע וחצי שנים בזבזתי מהחיים והתעללו בילדים שלי.
<ניסן בן-גיא: תפקודו של משרד הרווחה.
<ניסן בן-גיא: בתחילת ההליך המשפטי הטילו עליהם להגיש תסקיר לבית המשפט.
<ניסן בן-גיא: עובדת הסוציאלית שהכינה תסקיר לא נפגשה איתי בכלל וכתבה שאני הורה סוג ב'.
<ניסן בן-גיא: על סמך מה?
<ניסן בן-גיא: על כלום.
יפעת שאשא ביטון: יש מצב שנכתב תסקיר בלי שנפגשים עם ההורה?
<קריאה: הרוב.
יפעת שאשא ביטון: לא אמור להיות.
<ניסן בן-גיא: אני לא משקר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נרצה את הפרטים וצריך לבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: את כל הלקויות בשטח שגם גורמות בסופו של דבר לאיבוד אמון במערכת, שבמפגש שלי אני יודעת שהדברים הרבה מאוד פעמים נראים אחרת, חייבים לתקן את זה.
יפעת שאשא ביטון: כי בסוף אותם פקידים אלה שנמצאים כל אחד ברשות המקומית שלו עושה נזק פעם אחת לילדים, פעם שניה להורים ופעם שלישית גם למערכת כי אנחנו מאבדים את האמון.
<קריאה: היום כעובד סוציאלי לעניין סדרי דין - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק לי ההנחיות.
יפעת שאשא ביטון: העובדים צריכים לדעת שמישהו עומד שם למעלה ומפקח שהם עושים עבודתם נאמנה.
<ניסן בן-גיא: עוד כמה סעיפים ברשותך.
<ניסן בן-גיא: התסקיר הזה, אגב, העובדת הסוציאלית קראה לגרושתי בארבע שמות.
<ניסן בן-גיא: מה היא עשתה?
<ניסן בן-גיא: היא כתבה תסקיר?
<ניסן בן-גיא: לא.
<ניסן בן-גיא: היא עשתה קופי פייסט מתסקירים אחרים.
<ניסן בן-גיא: כי לא אכפת לה מהילדים שלי.
<ניסן בן-גיא: הלאה.
<ניסן בן-גיא: בתחילת ההליך עוד היו לי הסדרי ראייה.
<ניסן בן-גיא: על הפרה של הסדרי ראייה, הפרה של החלטת בית המשפט הגשתי שתי תלונות למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: מה קרה איתן?
<ניסן בן-גיא: לא עשו כלום.
<ניסן בן-גיא: כלום כלום כלום.
<ניסן בן-גיא: בעקבות כך שאני עדיין מרגיש שיש לי כוח ואני מגיש תלונות למשטרה, גרושתי הבריחה בעזרת העובדות הסוציאליות את שתי הבנות שלי למרכז קשר.
<ניסן בן-גיא: בלי שום קשר להתנהגות שלי.
<ניסן בן-גיא: אחרי שהיא נמצאה שם במשך 100 ימים, היא הגישה תביעה לבית המשפט שירחיקו אותי מהילדים.
<ניסן בן-גיא: טיפלו בתביעה הזאת שתי שופטות.
<ניסן בן-גיא: על שתי השופטות כתבתי לנציבות תלונות על שופטים, על ההתנהלות שלהן בתביעה הזאת.
<ניסן בן-גיא: מכבוד השופט אליעזר ריבלין - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים פרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: רק תיתן לנו את הרעיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים את זה גם בלי שמות.
<ניסן בן-גיא: מהנציבות קיבלתי מכתב שהתלונות מוצדקות.
<ניסן בן-גיא: שתי שופטות פעלו בניגוד לחוק בתביעה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שעברת מסכת ייסורים.
<קריאה: אבל זה הרוב יפעת, זה הרוב עובר.
<קריאה: אני לא סיפרתי, אני מנותק - - - ארבע שנים מהילדים שלי.
<קריאה: לא דיברתי על המקרה שלי.
<קריאה: אני אמנם נורמטיבי אבל אני מנותק.
יפעת שאשא ביטון: אני לא כופרת בזה.
יפעת שאשא ביטון: תלמד רגע להקשיב.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שעברת מסכת ייסורים ארוכה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: חלק מהדברים שאתה אמרת, אנחנו גם ניקח וננסה להבין איך אנחנו מפיקים לקחים כדי שהם לא יקרו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה שתספר לי את כל סיפור החיים כי אנחנו צריכים גם להגיע בסוף לפרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: יש משהו שהיית רוצה לבקש מאתנו, שאתה חושב שצריך לשנות אותו, משהו להציע?
יפעת שאשא ביטון: יש לי הצעות שעלו לי מתוך מה שאמרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד אותן בסוף, רשמתי אותן פה לפני, אבל יש משהו שאתה באת איתו מוכן שאתה חושב שצריך לעשות אחרת?
<ניסן בן-גיא: שתי הערות אולי.
<ניסן בן-גיא: הערה אחת, אני מסכים עם הדוברים שהיו לפניי, להפסיק עם הדיונים בדלתיים סגורות.
<ניסן בן-גיא: להפסיק לגמרי, מהיום.
<ניסן בן-גיא: דיברו על כך שצריך להרחיב אולי אם יש צורך, את כוח האדם של משרד הרווחה.
<ניסן בן-גיא: לא, בשום פנים ואופן.
<ניסן בן-גיא: לצמצם.
<ניסן בן-גיא: למה?
יפעת שאשא ביטון: לא משנה לי למה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נצמצם את זה מחר בבוקר.
<ניסן בן-גיא: כי יש לי הרבה טענות לפעילותן של עובדות סוציאליות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לך תלונות קונקרטיות, תעביר אלינו, אנחנו נבדוק.
יפעת שאשא ביטון: אם עשו תסקיר בלי שיידעו אותך ובלי שדיברו איתך תעביר לנו בבקשה את השמות ואנחנו נבדוק ונטפל.
יפעת שאשא ביטון: בכל פניה נטפל הכי ברצינות שאפשר.