GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלה שראל מחלב: אחד מהם הופנה למרכז בריאות הנפש, עבר הערכת מסוכנות ואמרו לו, יש לך תור בעוד חצי שנה כי רמת הסיכון שלך היא 3.
יפעת שאשא ביטון: תחכה עם ההתאבדות עוד חצי שנה.
אלה שראל מחלב: בדיוק.
אלה שראל מחלב: השפ"ח לא יכול לטפל בו.
אלה שראל מחלב: בילד אחד הוא יכול היה לטפל כי הוא היה ברמת סיכון שהוא יכול היה לטפל.
אלה שראל מחלב: הילד שהוא ברמת סיכון יותר גבוהה, שהוא לא יכול להיות מטופל אצל השפ"ח, חזר לבריאות הנפש.
אלה שראל מחלב: בריאות הנפש אמרו לו, אוקי, אתה כרגע לא בסיכון, אנחנו ניתן לך תור דחוף לעוד חצי שנה.
אלה שראל מחלב: אנחנו נפעיל לחץ, זה יתקצר לשלושה חודשים.
אלה שראל מחלב: אני יכולה להגיד לך שאנחנו מפעילים לחץ.
אלה שראל מחלב: מערכת החינוך בערך כל שבוע שולחת מכתב, מצליחה לקצר את זה לשלושה חודשים.
אלה שראל מחלב: הילד הזה עוד שלושה חודשים יכנס לטיפול.
אלה שראל מחלב: חודש, ופה יגידו המטפלים, לוקח לבסס אמון, להתחיל בכלל איזשהו תהליך של תשתית, רשת ביטחון, ואז מתחילה באמת הטבה במצבו.
אלה שראל מחלב: אני אגיד אפילו יותר ממה שאת אמרת.
אלה שראל מחלב: אנחנו לא רק רגישים, אנחנו גם תומכים בטיפול.
אלה שראל מחלב: בחצי שנה שהילד הזה לא נמצא בטיפול אנחנו מלווים את הילד.
יפעת שאשא ביטון: אלה, אני רוצה רגע לשאול, כי אני שאלתי שאלה, אתם קפצתם.
יפעת שאשא ביטון: תשובה לא קיבלתי.
יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים?
אלה שראל מחלב: שני ילדים בכיתה.
יפעת שאשא ביטון: שני ילדים, זה הבנתי עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: זה עדיין לא מאות ילדים בכל ישוב.
יוכי סימן טוב: בכל כיתה.
יוכי סימן טוב: זה סקר של פרופ' יוסי הראל, זה מופיע כבר באופן עקבי.
יוכי סימן טוב: שניים עד שלושה ילדים בכיתה.
אלה שראל מחלב: שמדווחים לנו.
אלה שראל מחלב: יש ילדים שהיועצת אומרת, אלה, איך שניים?
אלה שראל מחלב: דיברנו עם השניים האלה אבל אני יודעת על עוד אחד.
קריאה: מה הכוונה שמדווחים?
אלה שראל מחלב: שבסקר עונים שיש להם מחשבות אובדניות פעילות בתדירות גבוהה וגם ענו על ניסיונות אובדניים.
יוכי סימן טוב: לפעמים זה גם ניסיונות, דיווח עצמי, עם כל המגבלות.
יוכי סימן טוב: זאת אומרת, אנחנו כן מדברים על מאות ילדים ביישוב ולכן זה מטריד כל כך.
יוכי סימן טוב: אנחנו רוצים לעשות את העבודה.
יוכי סימן טוב: יש לנו אנשי מקצוע מדהימים שעושים עבודה.
יוכי סימן טוב: אנחנו עונים למורה, ליועצת שמתקשרת גם ב-22:00, 23:00, 00:00 בלילה.
יוכי סימן טוב: אנחנו לא אומרים, סליחה, אנחנו סגרנו את הבסטה עכשיו.
יוכי סימן טוב: אנחנו עונים ומתייעצים איתנו לאורך היממה.
יוכי סימן טוב: אנחנו מחויבים לזה כל הזמן, אבל אנחנו צריכים את רשת הביטחון.
יוכי סימן טוב: גם אנחנו צריכים רשת ביטחון.
אבשלום אדרת: הכול חוזר לצביעת התקציב.
אבשלום אדרת: כל הדיון הזה, יש התשתית, יש אנשים נפלאים, יש מערכת שמסוגלת לתת את המענה.
יפעת שאשא ביטון: אבשלום, יש את התקציב, הם לא משתמשים בכסף.
אבשלום אדרת: לא מגיע.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא אתם.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שזה משרד הבריאות.
אבשלום אדרת: נכון, צריך לצבוע.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, אנחנו רק נעשה את זה בקצרה כי אנחנו מתקרבים לסיום הדיון, אז בבקשה אדוני, ממש שתי דקות.
דוד רגב: דוד רגב, נציב פניות הציבור של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
דוד רגב: ראשית, אני מודה לך על ההזמנה ומברך כמובן על הדיון הזה.
דוד רגב: אני מחזיר אותו לטיפה, אני מתנצל, לנושא של מדיה ואובדנות.
דוד רגב: אנחנו מקבלים בשנה כ-6,000 תלונות בסך הכול, כ-10% מהן נוגעות לילדים ובני נוער בצורה כזו או אחרת, תכנים פוגעניים, אלימות וכו'.
דוד רגב: דיבר חברי מהכבלים והלוויין על נושא של אוריינות תקשורת.
דוד רגב: אני כבר עושה את זה בפועל בארבע השנים האחרונות בהתנדבות מלאה.
דוד רגב: אני עובר בממוצע ב-50 בתי ספר ברחבי הארץ, אולפנות, ישיבות, ושם אני מדבר, נותן להם כלים ראשונים לצפייה ביקורתית בתכנים.
דוד רגב: איך זה מתחבר לנושא של אובדנות?
דוד רגב: אחד התכנים שאני מציג בפניהם הוא תוכן שעוסק באובדנות.
דוד רגב: אני מראה להם פרסומת נחמדה שנמצאים שם קיציס מ"ארץ נהדרת" וחלפון מ"רמזור" עומדים על גג.
דוד רגב: חלפון רוצה לקפוץ להתאבד וקיציס אומר לו, אל תקפוץ, יש לי שירות של 012, יש להם מבצע, בוא אני אספר לך על המבצע.
דוד רגב: חלפון מתעניין, קיציס קופץ מהגג ליריעה של מכבי אש וחלפון אומר לו, לא סיפרת לי.
דוד רגב: הוא אומר לו, בוא תקפוץ ואני אספר לך.
דוד רגב: פרסומת נחמדה, אלא שהיא לא הצחיקה אבא שהבן שלו התאבד מקפיצה מבניין והוא שלח לי תלונה והוא כתב לי, איך באמת משווקים שירות כזה באמצעות עידוד להתאבדות?
דוד רגב: זה דבר דרך אגב שמדהים את התלמידים.
דוד רגב: בהזדמנות הזו אני נותן להם את הצפייה הביקורתית, את הכלי הביקורתי הזה לעסוק בנושא הזה, כמו גם נושאים אחרים.
דוד רגב: דיברת על דימויי גוף.
דוד רגב: אני גם מציג להם תכנים שעוסקים בדימויי גוף, נותן להם את הכלים לפנות לפחות אלי כדי שאני אוכל לעזור להם בנושא הזה, אז הנושא של אוריינות תקשורת ואיך הוא מתחבר לאובדנות, אני עושה אותו.
דוד רגב: הזרוע השנייה של הטיפול היא כמובן שיח עם הגורמים המשדרים, להקפיד שלא לשדר תכנים שעוסקים באובדנות.
דוד רגב: הייתה איזושהי כתבה שעסקה בהמתות חסד בשוויץ, דבר שיש לו השפעה כזו או אחרת או פרסומת של מישהו שמתאבד כי לא עשו לו איזושהי הנחה באיזשהו מבצע, אז כל מיני דברים כאלה ואחרים שאני כן מאיר את עיניהם.
דוד רגב: הדבר השלישי ואני חושב, הוא החשוב, זה שיתוף פעולה.
דוד רגב: יש לי בעניין הזה שעוסק באובדנות או תכנים שעוסקים באובדנות שיתוף פעולה עם עמותת "בשביל החיים".
דוד רגב: הייתי אצלם בזמנו, הצגתי להם את העבודה שלי והפכתי אותם לסוג של מכפיל כוח שלי, לסמן ימני.
דוד רגב: כשאני מקבל תלונה שעוסקת באובדנות או תוכן שמראה אובדנות, מבחינתי הם היועצים המקצועיים שלי לעניין.
דוד רגב: אני פונה אליהם, מדבר איתם, שואל אותם, זה בסדר, זה לא בסדר, ואני נסמך על הדברים שלהם.
דוד רגב: דרך אגב, שיתופי פעולה כאלה אני עושה גם עם המועצה לשלום הילד, מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית וגופים נוספים.
דוד רגב: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול, דוד, אפרופו גם כל מה שדיברנו אחר כך שבסופו של דבר חוזר לבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: הטריגרים שקצת דיברנו עליהם בהתחלה הרבה פעמים יכולים להגיע או מהמדיה או מהרשתות החברתיות או מכל מיני והם בעצם פוגשים את זה אחר כך כבר מבושל, לצורך העניין, אצל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אתה ציינת פרסומות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש הרבה תכנים שאגב, אני מודה שאת חלקם בכלל לא הבאתי לדיון בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים בוועדה יש לנו את הדילמה האם להעלות נושא מסוים, כן או לא, כי אנחנו לא יודעים אם ההשלכה תהיה מה שאנחנו מבקשים או משהו אחר, והיו משחקי אינטרנט שעודדו להתאבדות ולא הבאנו אותם ולא קראנו להם בשם כדי לא לעורר סקרנות של אף אחד שיכנס ואחר כך אנחנו נפסיד אותו.
קריאה: המשטרה ביקשה שלא נקיים דיון.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אתה מדבר על השותפות ועל הייעוץ.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין הזה של המקום הזה ששמת עליו את האצבע, של שיח עם גורמים אזרחיים הוא כל כך חשוב וזה גם משהו שאנחנו עושים כאן בוועדה כשאנחנו מתייעצים עם הגורמים המקצועיים, כי בסופו של דבר הידע לא נמצא במקום אחד בלבד והחיבורים בין כולם יוצרים בסופו של דבר את המענה הנכון או המיטבי שאנחנו מבקשים לתת, אבל אני כן אומר, כי יש משהו שהוא כבר בחוץ, וזה 13 סיבות להתאבד, שאני הבנתי שזה מוקרן גם במסגרות - - -
יוכי סימן טוב: זה ביוטיוב.
יוכי סימן טוב: את יכולה להוריד את זה מהיוטיוב.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הבנתי שזה מוקרן גם בחלק ממסגרות החינוך, אז אני עוד שם יכולה להגיד, חצי נחמה, בהנחה שעושים את זה כמו שצריך ומתווכים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הפחד זה כשזה קורה בלי תיווך של בן אדם מבוגר שבעצם נמצא שם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להגיד לכם שאני חרדה מזה שילדים בכלל נחשפים לתכנים שבגלל תכנים כאלה מקבלים במה.
יפעת שאשא ביטון: עזבו שהילדים נחשפים.
יפעת שאשא ביטון: שהתכנים האלה מקבלים במה זה בדיוק המקום שהיינו מבקשים למנוע והשאלה איזה כלים ואיזה כוח יש לנו בכלל למנוע דבר כזה?
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שזה גם לא ברשות השנייה, לצורך העניין, שאתה יכול להגיד אוקי, אני לא אשדר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בכבלים והלוויין, זה בנפטליקס שאין לי מושג מה הוא.
יפעת שאשא ביטון: רצית להתייחס לזה?
דוד רגב: קודם כל לעניין יוטיוב, הכול תוך כדי שמירת זכויות יוצרים, אחרת תסתבכו איתי.
דוד רגב: קודם כל, נטפליקס לא מוסדרת מאחר וכל השידורים על גבי האינטרנט לא מוסדרים בארץ בחוק.
דוד רגב: סלקום לא מוסדרת, פרטנר לא מוסדרת.
יפעת שאשא ביטון: אז אין לנו בעצם שום 'שיניים' מולם.
דוד רגב: שום 'שיניים', שום דבר.
רחל אברהם: אני רחל אברהם מהיחידה למצבי לחץ וחירום במשרד החינוך.
רחל אברהם: יש כבר שתי עונות.
רחל אברהם: בעונה הראשונה הם הורידו את זה.
רחל אברהם: הם לא חיכו לנו, וכולם ראו את זה מהתחלה ועד הסוף בבינג', כי זו סדרה בסך הכול מאוד מרתקת.
רחל אברהם: מה שאנחנו עשינו זה שניתחנו אותה וראינו את כל הדברים המסוכנים בה.
רחל אברהם: למשל, רואים שם התאבדות מוגמרת ויש שם השמצה מובלעת ולא מובלעת של כל אנשי החינוך.
רחל אברהם: יש הרבה מאוד מסרים מאוד מחבלים בתוך הסדרה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: ואתם אימצתם את זה כדי להפיק מזה משהו אחר.
רחל אברהם: כתבנו תדריך מאוד מסודר והדרך שלנו היא לנסות לתת ליועצים ולמורים כלי לתווך.
רחל אברהם: אי אפשר למנוע את הצפייה.
יפעת שאשא ביטון: לא, להיפך, אני מברכת את המשרד על זה שהוא זיהה שיש פה מוקש ובמקום לברוח ממנו, אימץ אותו כדי להנחות.
רחל אברהם: אגב, הסדרה הזאת נכתבה על ידי מורה בתיכון שבעצם רצה למנוע אובדנות, אז זה גם כן קטע מעניין.
יפעת שאשא ביטון: אני שמעתי בכלל שזה בא ממקום אחר, אבל אני שמחה לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: אם אני אמרתי, ואני אמרתי את זה בכנות, באופן שהוא לא מברך את זה שזה משודר במערכת החינוך, אז אני חוזרת בי רגע.
יפעת שאשא ביטון: כשאני שומעת מאיפה זה בא, אני רק יכולה לומר שהלוואי שכל דבר שאנחנו נזהה כמוקש או כמשהו שמהווה סיכון עבור הילדים, אנחנו נאמץ אותו לתוך המערכת כדי להעביר לילדים את החוויה בצורה מודרכת ונכונה ואולי דרך זה למנוע.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ואני רוצה לשמוע גם את משרד הבריאות.
יהושע לביא: יהושע לביא, פסיכולוג קליני ואנליטיקאי קבוצתי, עוסק בקבוצות טיפוליות, איש בריאות נפש, הסתדרות הפסיכולוגים.
יהושע לביא: אני רוצה להציג איזושהי פרדיגמה הפוכה.
יהושע לביא: הרעיון של לאתר סכנות, לאתר אנשים שנמצאים במצוקה, יחידים או קבוצות מסוימות הוא רעיון מבורך.
יהושע לביא: יחד עם זה, אין מרחבי שיח מובנים לא במערכת החינוך ולא במקום אחר שמאפשרים, אוקי, יש חדר מסוים, קבוצה מסוימת, ילדים שחושבים פעם בשבוע, אנחנו יכולים לדבר על מחשבות מוות, אנחנו יכולים לדבר על מחשבות חיים.
יהושע לביא: אנחנו יכולים לנהל דיון בעניין הזה.
יהושע לביא: אנחנו לא צריכים לפתוח את הנושא הזה.
יהושע לביא: מניסיוני הטיפולי, העובדה שזה לא מדובר וזה לא מוצא מהארון, אני עושה רפרנס.
יהושע לביא: ברגע שאין מיניות בריאה שמתוקשרת ומתווכחת, הפורנוגרפיה תנצח.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה בדיוק הרעיון של משרד החינוך ואנחנו דיברנו על זה בדיונים קודמים, קחו ותדברו על זה.
יהושע לביא: אבל לא רק לאתר.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא לאתר.
רחל אברהם: היא תוכנית מניעה לכלל התלמידים.
רחל אברהם: היא מכוונת להיכנס לשבעה מפגשים לכלל התלמידים, לא בגלל שאותר ילד, אלא היא תוכנית טיפולית ברעיון של הוראה טיפולית - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה צודק במאה אחוזים, זאת סוגיה שאנחנו הקדשנו לה דיון שלהם וזו הסיבה שאנחנו לא מעלים כאן, ולכן אנחנו לא העלינו את זה עכשיו, אבל אחד הדיונים שלנו עסק בכך שהגיע הזמן לדבר על אובדנות בצורה גלויה ולא לפחד, כי הייתה תפיסה שאם לא נדבר, אז זה לא יהיה, ואנחנו הבנו שדווקא השיח - - -
קריאה: קיימת.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מתחילים לפרוץ אותה ואני מקווה שמשרד החינוך אימץ בחום ויש את התוכנית "בוחרים בחיים" ששם בעצם הם אמורים לפתוח את זה עם התלמידים וכן לדבר על זה בגלוי ממקום שייתן להם את האפשרות להציף את זה ולדבר על זה, כמו שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: זה אמור להיות במסגרת כיתות, זה אמור להיות כחלק בעצם מתהליכים חינוכיים שבסופו של דבר יתנו לזה מקום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם דיברנו בדיונים אחרים, אנחנו פחות מגיעים לזה עכשיו, אבל גם על הנושא של הגלוריפיקציה שיש בהצגה, של אובדנות שגורמת לילדים לשכוח שהם לא יהיו פה בשביל לראות אחר כך את כל העצב של כולם ואת כל ה"תהילה" הזאת מסביבם.
יפעת שאשא ביטון: אלו נושאים שעלו בדיונים ולכן אנחנו רגע מנסים למקד ולראות שאם יש לנו סיטואציות כאלה כתוצאה מחשיפה למדיה ומה ההשפעות של המדיה, אז איך אנחנו באמת בסופו של דבר מתרגמים את זה לכדי איתור וטיפול.
יפעת שאשא ביטון: יוסי, אתה יודע לרכז את זה לכמה משפטים?
יוסי לוי בלז: אני אנסה להוסיף עוד מימד.
יוסי לוי בלז: אנחנו יודעים שהמדיה החברתית מגבירה את שיעורי המצוקה והאובדנות ואנחנו יודעים מצד שני שמדיה חברתית היא לא רק רעה ויש גם חלקים טובים בה.
יוסי לוי בלז: "סהר", ער"ן, גורמים אחרים, זה בהחלט נכון, אבל זה לא רק הורים ולא רק משרד החינוך, זה גם המקום הזה, הכנסת.
יוסי לוי בלז: יש למשל אפשרות להשתמש בחקיקה של הכנסת כדי למנוע אפשרויות להציג פרסומות כמו שמדובר עליהן כאן או כאשר עולה תוכן בנטפליקס או בערוץ 2 שקשור לאובדנות, מחויב ערוץ השידור לתת אחר כך הבהרה או שיח או סדנא בשעת שידור פריים טיים שאחרי זה כדי לדבר על הנושא הזה.
יוסי לוי בלז: מהידע שלנו על נושא התקשורת אנחנו יודעים שלא לדבר זה גם גרוע.
יוסי לוי בלז: צריך לדבר אבל לעשות את זה בעזרת אנשי מקצוע שמבהירים מה ואיך.
יוסי לוי בלז: אנחנו לא רוצים שלא ידברו על אובדנות בתקשורת.
יוסי לוי בלז: כמו שאמרת, אנחנו רוצים שזה יעלה.
יוסי לוי בלז: גם כשמדובר בסדרה בנטפליקס, אני חושב שאנחנו צריכים, גם אם היא לא ממוסדת.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם אין לך 'שיניים' חקיקתיים, זה נורא פשטני לומר תשתמשו בחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: יופי, הם לא מחויבים לנו בכלום.
יוסי לוי בלז: קודם כל יש גופים שהם תחת החקיקה, כמו ערוצי הלוויין.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הנטפליקס הוא בכלל ערוץ שהוא לא מוסדר.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שאדם פרטי יעלה עכשיו איזשהו סרטון ב-live, שלו, שגם עם זה, אגב, אנחנו מתמודדים.
גיל רביב: אנחנו לא נמנע שידור של תוכן כזה בשום צורה.
גיל רביב: אולי אנחנו נסדר אותו לגיל מבוגר, אולי אנחנו נקבע שזה יהיה בשעה מאוחרת, אבל לא תוכן שלא ישווק.
גיל רביב: כי אנחנו לא צנזורים של תוכן.
גיל רביב: הסדרה הזאת נכתבה ביחד עם פסיכולוגים.
גיל רביב: הקימו בארצות הברית הוטלנד שיגביל את זה.
גיל רביב: לדעתי הסדרה הזאת עושה יותר תועלת מנזק.
יפעת שאשא ביטון: זה עניין של השקפה.
יפעת שאשא ביטון: אם זה לא מתווך, זה לא עושה שום תועלת.
גיל רביב: אני רגולטור של תקשורת.
גיל רביב: זאת ההשכלה שלי וזה הניסיון שלי.
גיל רביב: זה נושא שמעלה את זה על פני השטח.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם זה לא מתווך, אז זה יכול לעשות יותר נזק.
גיל רביב: אז זה תפקידה של מערכת החינוך, לתווך, ושל ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה איתך, אבל אוקי.
יוסי לוי בלז: רק לסיים את דבריי.
יוסי לוי בלז: מעבר לדברים החשובים שאמרו פה עמיתיי, יש משמעות גם לחקיקה בנושא של מה עושים כאשר משודר תוכן אובדני בטלוויזיה ובתקשורת, לא רק מעשים הרואיים אבל אישיים, אלא משהו שהמדינה אומרת מה ואיך עושים, ומה ואיך עושים זה להוסיף איש מקצוע לדיבור על הנושא, אחרי, תוך כדי או לפני התוכנית.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה יוסי.
יפעת שאשא ביטון: את רצית לומר משפט.
ענת ברונשטיין קלומק: רק מילה.
ענת ברונשטיין קלומק: ענת קלומק מהמרכז הבינתחומי, ראשת תחום לפסיכולוגיה קלינית.
ענת ברונשטיין קלומק: אני רוצה רק להגיד שני דברים.
ענת ברונשטיין קלומק: אחד, קצת מפריע לי שאנחנו מדברים מעל הראש של הילדים.
ענת ברונשטיין קלומק: אני חושבת שילדים ובני נוער מאוד קריטיים לנו בדיונים האלה.
יפעת שאשא ביטון: הם מוזמנים תמיד.
ענת ברונשטיין קלומק: אנחנו ראינו היום בבוקר בחינוך.
ענת ברונשטיין קלומק: הם היו שגרירים.
ענת ברונשטיין קלומק: אנחנו הסתכלנו אחד על השני, אנשי המקצוע.
ענת ברונשטיין קלומק: הם מדברים את מה שאנחנו אומרים בהרצאות.
ענת ברונשטיין קלומק: זה דבר אחד שאני חושבת שפעם הבאה מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, הם מוזמנים באופן קבוע.
ענת ברונשטיין קלומק: לא, אבל אני אומרת, בכל מה שאנחנו מדברים בכלל, לא רק היום, לדיונים.
ענת ברונשטיין קלומק: זה מבורך שהם מוזמנים.
ענת ברונשטיין קלומק: אני אומרת, בגדול, כשאנחנו מדברים על הורים, אני רק רוצה להוסיף גם את הילדים.
ענת ברונשטיין קלומק: זה דבר אחד.
ענת ברונשטיין קלומק: דבר שני, כדי שבכל זאת נסיים באיזושהי ראיה אופטימית.
ענת ברונשטיין קלומק: 780 ילדים טופלו בתוך מערכת החינוך בזכות התקציבים שהיו.
ענת ברונשטיין קלומק: אני חושבת שאם ימשיכו התקציבים אנחנו נוכל לטפל בעוד ילדים.
ענת ברונשטיין קלומק: זו רפואה מונעת.
ענת ברונשטיין קלומק: סליחה שאני חוזרת על עצמי, רפואה מונעת היא רפואה יעילה גם בבריאות הנפש.
ענת ברונשטיין קלומק: אנחנו צריכים לטפל מוקדם, צעיר, לערב את ההורים בתוך מערכת החינוך, כי לבריאות הנפש יש סטיגמה ואנחנו יודעים את זה ואי אפשר לברוח מזה, ולכן זה תלוי בתקציבים.
ענת ברונשטיין קלומק: פסיכולוג חינוכי שיש לו שש שעות לתת בתיכון, ללא תוספת תקציב או תקן או שעות או איך שלא תקראו לזה, לא יכול לעשות את זה היום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסיים עם משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, איפה הכסף?
שושי אייזנברג הרץ: שאלה טובה.
שושי אייזנברג הרץ: לא אצלי.
שושי אייזנברג הרץ: שושי אייזנברג הרץ, מנהלת היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות.
שושי אייזנברג הרץ: אחד, אין ספק, חד משמעי לעבודה הטובה שעושה משרד החינוך לאורך השנים.
שושי אייזנברג הרץ: יש לנו ממשקי עבודה מאוד משמעותיים ואני הכי הייתי רוצה שהתוכנית תורחב בתוך משרד החינוך, תורחב באופן כזה שידברו יותר גם עם מנהלים ועם מורים ועם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל בואי נתחיל בזה שהיא לא תצומצם קודם, כי כרגע אני שומעת שהם מצמצמים אותה ושהכסף שעבר למשרד הבריאות לא עובר ליעדו.
שושי אייזנברג הרץ: אני שלחתי שאילתה להנהלת המשרד כהכנה ליום הזה וביקשתי תשובות ברורות מה הולך להיות, ונאמר לי ככה ממש בזו הלשון: "התוכנית עם החינוך, דובר על 4 מיליון שקל בשיח בין המנכ"לים".
שושי אייזנברג הרץ: יש שם שיח בין שני המנכ"לים, on going.
שושי אייזנברג הרץ: נאמר לי גם שבוחנים כעת את התוכנית לשאר המשרדים.
שושי אייזנברג הרץ: עוד נאמר שספק שהיה אמור להתחיל לעבוד כבר, שאגב הוא כן גוף רציני לתשתיות בתוך הרשויות, הוא יופעל בהיקף שנתי של 4.7 מיליון ₪.
שושי אייזנברג הרץ: לשמחתי אתמול בערב נחתמה החתימה האחרונה שהייתה אמורה לאשר אותה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיעבור עכשיו הכסף למשרד החינוך?
שושי אייזנברג הרץ: לא.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי את הספק, אבל אתם אומרים שיש הסכם בין שני המנכ"לים על 4 מיליון.
יפעת שאשא ביטון: איפה הם?
שושי אייזנברג הרץ: יש הסכם, אמור לעבור.
שושי אייזנברג הרץ: זה מה שנאמר לי.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אנחנו נבקש תשובה מסודרת ממשרד הבריאות, כי אני מבינה שאת השליח ואנחנו צריכים לקבל את זה בצורה קצת יותר מדויקת.
שושי אייזנברג הרץ: בסופו של דבר נאמר מתוך המשרד שהמשרד ממשיך להיות מחויב לתוכנית הזאת.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה על האמירה שהמשרד מחויב לתוכנית.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני אשמח אם האמירה הזו גם תתורגם למעשים ולא רק לחתימות שנחתמו אלא גם לכסף שעובר הלכה למעשה למי שצריך לעבור, וקבלנים שצריכים להתחיל לעבוד יתחילו במשימה, כי הילדים בשטח לא מחכים לחתימות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: הם כבר מתנהלים בהתנהלות האישית שלהם, כל אחד, ואנחנו לא נמצאים שם כדי לעזור.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, עם כל הכבוד, שקודם כל ימלא את החובה התקציבית שלו.
יפעת שאשא ביטון: גיל, יש לך משהו להוסיף על מה שהיה כאן?
גיל זלצמן: כן.
גיל זלצמן: אני אעשה את זה קצר.
גיל זלצמן: כל מה שדובר כאן הוא למעשה מניעה שניונית.
גיל זלצמן: ילד כותב באינטרנט שהוא רוצה להתאבד, הוא מביע איזושהי מצוקה ואנחנו מוציאים אותו ומטפלים בו.
גיל זלצמן: יש בתחום הרשת גם מניעה ראשונית שזה בעצם לפנות לכלל הילדים.
גיל זלצמן: אני אצטט עבודה אחת מ-2017 שנעשה על 500,000 בני נוער בארצות הברית, המחקר הגדול ביותר בכל הזמנים שנעשה על בני נוער והראה קורלציה מתמטית במשך הזמן שאתה שוהה בתוך הסלולר, לדיכאון ולאובדנות.
גיל זלצמן: אם אתה יותר מחמש שעות ביום בתוך הסלולרי שלך, יש לך 50% סיכוי לסבול מתסמינים אובדניים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אמר את זה "נתיבי רשת" בתחילת הדיון.
גיל זלצמן: המספר הזה הוא מבהיל.
גיל זלצמן: בארצות הברית יש עלייה של 70% בהתאבדויות בני נוער וכנראה שזה יעלה לארץ בקרוב.
גיל זלצמן: אני ממליץ על דיאטת מסכים כקמפיין לכלל הילדים ולא רק לאלה - - -
יפעת שאשא ביטון: מי צריך לעשות את הקמפיין?
גיל זלצמן: זה אתם תחליטו, אני רק יועץ.
גיל זלצמן: אני לא מבצע.
יפעת שאשא ביטון: הדברים גם נאמרו בתחילת הדיון על ידי יונה ואני בהחלט מסכימה שאם זה הסיפור, אז אני גם אמרתי, ההורים צריכים להיות מעורבים, כולם צריכים לשלב ידיים כדי קודם כל להתחיל בדברים האלה שאתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם לומר, הם יותר פשוטים או יותר נגישים, כי אנחנו יודעים כמה קשה ההתמודדות של הורים היום בהגבלה של הילדים בכל הנושא של המסך בכלל.
קריאה: צריך להתחיל מהגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי וגם הורים לא חייבים לדחוף לילדים שלהם מסכים בכיתה א', ואני יודעת שיש היום גם התארגנויות של כל אלה שחרדים שהילד הולך לכיתה א' ושהוא מגיע בזמן והכול, אז יש התארגנויות בכל מיני יישובים של טלפונים שהם לא חכמים כדי שהם באמת ישרתו אך ורק את המטרה של לבדוק שהילד הגיע בשלום, שהיא מטרה מבורכת, בלי כל הפונקציות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: איך הילד שלי אמר לי פעם?
יפעת שאשא ביטון: למה אתם צריכים מצלמה טובה בטלפון?
יפעת שאשא ביטון: טלפון זה טלפון ומצלמה זו מצלמה, אז בגילאים הצעירים אם אנחנו נקפיד על זה, אולי נרוויח משהו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה בכל זאת, גיל, על הדברים ועל החידוד.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה לכולכם על השותפות.
יפעת שאשא ביטון: אתם מגיעים פעם אחר פעם לכנסת וכל פעם אני בתחושה שאולי אנחנו מטרטרים אתכם, אבל אני חושבת שזה בעיקר מעיד על המחויבות שלכם לנושא החשוב הזה, וככל שאנחנו נרבה אולי בשיח, אז נצליח גם להביא למודעות יותר גדולה.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה אל משרד הבריאות קודם כל לקבל התייחסות והסבר לכך שהתקציב בעצם לא הועבר ליעדו, ואז אנחנו נקבל את התשובות שניסית להעביר לנו.
יפעת שאשא ביטון: כמובן שיאיץ את המעבר שלו ליעדים הרלוונטיים.
יפעת שאשא ביטון: פנייה נוספת למשרד הבריאות זה לקצר את המענים שניתנים במסגרת בריאות הנפש.
יפעת שאשא ביטון: איך הוא יעשה את זה?
יפעת שאשא ביטון: אין לי תשובות, אבל זו הדרישה שלנו והוא צריך לתת את הפתרון המקצועי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה למשרד האוצר בבקשה לבדוק אפשרות לצבוע את הכספים שמועברים לטובת התוכנית, אך ורק לתוכנית, שלא ניתן יהיה לעשות בהם שימושים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: שמשרד התקשורת בבקשה יעביר לנו סטטוס של התוכנית לקמפיין, לשידורים או איך שאתם לא מכנים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני רוצה שבאותה מידה גם ממשרד הבריאות אנחנו נקבל את התשובות לא יאוחר מחודש מהיום.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשרד החינוך לא להרים ידיים, שכל מה שאפשר לעשות בתוך המערכת, לעשות, ובאותה מידה שאתם זיהיתם שיש לנו פה איזשהו מוקש ואימצתם אותו לתוך המערכת במקום לזרוק אותו החוצה, שאני באמת חוזרת ומברכת על כך, אז שתהיו קשובים לעוד מוקשים אחרים שאולי יצוצו, ותפעלו באותו אופן.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את הדיון הוועדה בנושא:
יפעת שאשא ביטון: הטמעת חוזר הביטוח הלאומי בעניין קביעת זכאות לגמלה בגין מומי לב מולדים ומחלות לב נרכשות בילדים (חוזר מס' 706/08/2016) - - -
קריאה: האמת היא שזה מספר אחר.
קריאה: זה 12, כי אחריו היה עוד אחד יותר מעודכן.
יפעת שאשא ביטון: אז תתקנו.
יפעת שאשא ביטון: התאריך היום 3 בדצמבר 2018, כ"ה בכסלו התשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה בדיון מעקב.
יפעת שאשא ביטון: לפני כשנתיים התחלנו לטפל בנושא של מומי לב והכנסת הילדים בצורה מסודרת לסל הזכאות של ביטוח לאומי.
יפעת שאשא ביטון: קיימנו תהליך של בניית חוזר כדי שגם יאפשר תמונת מצב מאוד ברורה לגבי הזכאות של הילדים, עם האפיונים הרלוונטיים למומי לב, ולא להכניס אותם תחת סל של אי תפקוד כולל יחד עם מחלות אחרות, ונתנו להם את המקום שראוי ונכון שהם יהיו בו מהבחינה הזו, גם בשיקולים של ביטוח לאומי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום כדי לראות – החוזר עבר מספר גלגולים והתאמות מתוך כוונה לעשות את ההתאמות הנדרשות ולטייב אותו מעת לעת תוך כדי שמפיקים את הלקחים בשטח ומתקנים לאורם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לראות באיזה סטטוס אנחנו נמצאים, עד כמה החוזר עובד, עד כמה מיישמים את החוזר כהלכתו, ומה הם האתגרים שעדיין נמצאים לפנינו כדי שנדע מה עוד אנחנו אולי צריכים לתקן ולשפר.
יפעת שאשא ביטון: אז נתחיל איתך, פרופ' יהב, כדי שתיתן לנו תמונת מצב.
יעקב יהב: החוזר אכן יצר ייחודיות לנושא מומי לב בילדים.
יעקב יהב: החוזר עבר רענון פעם אחת.
יעקב יהב: קודם כל, אנחנו חושבים שהחוזר הזה הוא מצוין כי הוא באמת עשה את מה שהתבקשנו לעשות.
יעקב יהב: כאחראי על התחום הזה, אני לקחתי שישה חודשים, למעשה ביולי הוצאנו הודעה לרופאי הוועדות הרפואיות שכל מקרה של ילד עם מום לב יעבירו לנו את תעודת הזהות, כי בביטוח לאומי לא ניתן להוציא עדיין לפי אבחנות את הילדים שביקרו בוועדות.
יעקב יהב: קיבלנו כ-91 תעודות זהות של ילדים שהפחות משישה חודשים טופלו בגין מומי לב בוועדות של ביטוח לאומי.
יעקב יהב: זה מתחלק כמעט בשני איזורים בארץ, באיזור ירושלים ובאיזור הצפון, מקרים בודדים באיזורים אחרים.
יעקב יהב: זה לא סקר מאוד מסודר, אבל זה נותן תמונת מצב על שני דברים: באיזה איזורים יש יותר מומי לב, וזה יכול להיות מוסבר בהסברים כאלה ואחרים, אלה שתי אוכלוסיות גדולות, זה אוכלוסיה ערבית ואוכלוסיה חרדית בדרך כלל, אבל כמובן שיש גם אוכלוסיות אחרות.
יעקב יהב: מה שהספקנו בינתיים לבדוק זה אם הילדים האלה קיבלו גמלה, כי הרי אנחנו תמיד אומרים, רגע, הרי לא כל מי שפונה לביטוח לאומי מגיע לו אוטומטית גמלה.
יעקב יהב: אז קודם כל, 41 מהילדים מתוך 91 ילדים קיבלו גמלה של 100%; 11 ילדים קיבלו גמלה רק של 50%, שזו גם גמלה; 19 ילדים – הבקשה לגמלה נדחתה, בדרך כלל, עוד לא הספקנו לבדוק תיק תיק כי זה עבודת נמלים, אבל לפחות לקבל מושג, זה ילדים שעברו ניתוח והם כרגע ללא שום תלונות וכולי; ילד אחד קיבל 188%, שזה כבר חלק מהחוזר החדש, ו-11 תיקים עדיין בתהליך אבחון, זאת אומרת, הרופא בוועדה שלח לנו כבר את תעודת הזהות לפני שבכלל הם סיכמו את הוועדה; ועוד שמונה מקרים עוד לא סרקו את התיקים למערכת הממוחשבת עדיין, כך שאנחנו לא יכולים לדעת.
יעקב יהב: אבל כ-80% מ-91 המקרים למעשה יש לנו את הנתונים של סיום הדרך.
יעקב יהב: זאת אומרת, שהם עברו בדיקה על פי החוזר החדש ונקבעו לגביהם הלכות שעל פיהם הילדים מקבלים גמלה.
יפעת שאשא ביטון: בתוך הבחינה הזו שנעשתה לגבי התיקים - - -
יעקב יהב: שנעשית.
יעקב יהב: היא עדיין ongoing.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אני מאוד מברכת על זה כי זה שיח שאני ניהלתי עם ד"ר אוסטפלד שמלווה את כל התהליך הזה, וביקשתי שיבחנו את התיקים כדי לראות אם אנחנו בכיוון הנכון ואם אנחנו עושים את הדברים כמו שאנחנו רוצים שהם יהיו.
יפעת שאשא ביטון: אבל בתוך התהליך הזה יש גם רופא שהוא קרדיולוג, רופא מקצועי, שמסתכל על התיקים כדי להגיד, אם הייתי יושב שם כקרדיולוג, אז זה מה שהיה קורה?
יעקב יהב: קודם כל, אני עושה את זה באופן אישי ואני מומחה גם ברפואת ילדים וגם בעוד תת מקצוע של רפואת ילדים.
יעקב יהב: יש לי ניסיון רב, לאור כמות השיער הלבן שיש לי את יכולה להבין שאני כבר גמלאי ויש לי ידע עשיר בתחום כולו ואני יודע להסתכל על תיקים.
יעקב יהב: תיק שנראה לי בעייתי, יש לנו שני מומחים מעבר למומחה שהוא קרדיולוג שיושב אצלנו בלשכה.
יעקב יהב: יש לנו שתי רופאות מדהימות, האחת ד"ר עינת בירק והשנייה פרופ' קפוסטה, וכמובן גם ד"ר מתתיהו, שאפשרו לי לפנות אליהם גם בגלל ההיכרות האישית שלי איתם, על כל מקרה ומקרה שאני חושב שהוא בעייתי.