GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אפשר לוותר על הסעיף לדעתי כי אם ליבנו את הסוגיה בסעיף הקודם אז זה לא הכרחי להכניס את זה כאן.
שימרית שקד גיטלין: - - -
נועם פליק: מה התפקיד של המפקח, מה הוא יעשה עם הצילומים – הוא לא צריך את הצילומים עצמם כדי להשתמש במידע.
נועם פליק: בסעיף (1) הוא רשאי לקבל את המידע.
נועם פליק: מה מועיל הצילום עצמו כדי לפעול במניעת הפגיעה?
שימרית שקד גיטלין: בפסקה (1) כתבנו שהמשטרה רשאית לדווח.
יפעת שאשא ביטון: על ה "רשאית" אנחנו עוד נחשוב.
יפעת שאשא ביטון: ואם יהיה צריך – אנחנו נדבר עם מי שצריך.
שימרית שקד גיטלין: ב-(2) אנחנו מאפשרים לממונה או למפקח שקיבלו מידע - - - עכשיו השאלה היא: האם צריך לכתוב "להשתמש במידע" או "להשתמש בצילומים".
שימרית שקד גיטלין: אבל השאלה היא – הממונה, נניח, רוצה לפעול מכוח המידע שהועבר לו.
שימרית שקד גיטלין: אז לכאורה לא נתתי לו את זה ב-(1).
שימרית שקד גיטלין: אין לו סמכות לעשות שימוש - - -
נועם פליק: לא נכון.
נועם פליק: סעיף (1) קובע כדי למנוע פגיעה, ולא אומר איך הוא יכול להשתמש בזה.
שימרית שקד גיטלין: המשטרה רשאית לדווח כדי למנוע פגיעה.
שימרית שקד גיטלין: יש איסור ברישה להשתמש במידע שעולה מהצילומים.
שימרית שקד גיטלין: לכאורה, אסור לך לעשות שימוש במידע שעולה מהצילומים אלא אם כן היתרנו לך את השימוש.
שימרית שקד גיטלין: לכן, לכאורה, אם אני לא אומרת שאת רשאית להשתמש במידע, אז לכאורה אסור לך להשתמש.
שימרית שקד גיטלין: קיבלת מידע אבל אסור לך להשתמש בו.
יפעת שאשא ביטון: מה שלא גורע ומה שלא מזיק לחוק – בואו, אין טעם.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שיכול להוסיף או לחדד את הדברים אז נכון וחשוב שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: זה הקו שצריך להנחות אותנו.
נועם פליק: אפשר לשמוע את הנוסח?
שימרית שקד גיטלין: (2) הממונה או מפקח כמשמעותם בחוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות או המפקח לפי חוק מעונות יום שיקומיים יהיו רשאים להשתמש במידע שהתגלה מהצילומים והועבר לה על ידי המשטרה, במקרה של חשד לפגיעה בשלומם הגופני או הנפשי של פעוטות השוהים במעון בלבד, לצורך מניעת הפגיעה בפעוטות והכל במידה שאינה עולה על הנדרש.
ליאורה סולטן: למה צריך את הסיפה?
ליאורה סולטן: "והכל במידה שאינה עולה על הנדרש".
שימרית שקד גיטלין: כי המטרה היא באמת לאפשר את השימוש המידתי.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו, חידדנו בכל הסעיפים הקודמים את הנושא של המידתיות, את הנושא של מתי, את הנושא של איך, את הנושא של למי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל פעם מחדדים עוד קצת ועוד קצת ולא צריך עוד פעם להגיע לסעיף - - -
שימרית שקד גיטלין: אבל פה זה לב העניין, זה השימוש בצילומים, ורוצים להבהיר שהשימוש בצילומים הוא למטרה - - -
יפעת שאשא ביטון: בהעברה של המידע, דיברנו כבר, בהעברה של המידע מהמשטרה - לא יועבר מידע שנוגע לא לגניבה של סוכר, ולא לדברים אחרים שנתתם כדוגמאות המידע נוגע אך ורק לעניין של שלומם של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: אין צורך עכשיו כל פעם לנסות לפלפל את זה עוד קצת.
אני ממשיכה בקריאה: (3) היה למנהל מעון יום לפעוטות חשש סביר לפגיעה בשלומם הגופני או הנפשי של הפעוטות השוהים במעון, רשאי הוא בלבד לצפות בצילומים, ולהשתמש בהם או במידע שהתגלה לו מהם, לצורך מניעת הפגיעה בפעוטות' והכל במידה שאינה עולה על הנדרש.
אני ממשיכה בקריאה: רק את חובת הדיווח הורדתי פה.
נועם פליק: לא, לא צריך להוריד פה חובת דיווח.
שימרית שקד גיטלין: אמרתי שאני אוסיף בסעיף 8 "אין בהוראות חוק זה כדי לגרוע מחובת דיווח".
שימרית שקד גיטלין: תהיה הוראה כללית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיה הזו עלתה בכל דיון מחדש, לגבי העניין של צפייה על ידי מנהל, מכמה טעמים.
יפעת שאשא ביטון: הטעם הראשון שהוא פחות משמעותי – שיש כבר היום מציאות שבה מנהלי מעון בעצם חשופים לתכנים האלה, רשאים להסתכל ולעשות בהם כראות עיניהם.
יפעת שאשא ביטון: הסיבה השנייה היתה למנוע את הטרטור, את הפניות כביכול המתגברות אל המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא על כל דבר עכשיו ירוצו למשטרה כדי לפתוח את המצלמות.
יפעת שאשא ביטון: לאפשר למנהל מעון או מי מטעמו את הסמכות לפתוח ולראות היה או לא היה.
יפעת שאשא ביטון: ועלתה הסוגיה של השימוש במצלמות לצרכים אחרים, שאת זה פתרנו בסעיף אחר, שאמרנו שאפשר להתקין מצלמות אחרות שהן ארעיות, שהן לא קבועות, כדי לשמש לדברים האחרים, ואז נשארנו עם הסיבה השנייה שאנחנו מנינו.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו באמת יוצרים עכשיו איזשהו עומס על המשטרה?
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו באמת מאפשרים לאותם מנהלים שכבר היום יש להם את האפשרות לצורך העניין לצפות במצלמות להמשיך ולעשות את זה?
יפעת שאשא ביטון: והיה פה שיח שלם סביב זה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל דיון מחדש נפתחה הסוגיה – כן מרשים למנהל או לא מרשים למנהל לצפות.
יפעת שאשא ביטון: אני שמה את זה בסימן שאלה, אני אמביוולנטית בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אם תגידו לי שאני מכריעה לכאן או לכאן באופן חד משמעי – אני לא.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לטעון טענות לכאן, ואני יכולה לטעון טענות לכאן.
יפעת שאשא ביטון: שבחוק מקביל שמתנהל, בתהליך חקיקה מקביל אלינו על מצלמות במוסדות סיעודיים יש לנו סעיף שאומר שמנהל בית חולים כן יכול לקבוע מורשה גישה למידע המצולם, וזה כאשר חשש לפגיעה במאושפז.
יפעת שאשא ביטון: אם צפה מורשה גישה בצילומים הוא יתעד את זה בכתב, את סיבת הצפייה, ידווח למנהל בית החולים על הצפייה ועל ממצאיה.
יפעת שאשא ביטון: ואני שואלת למה בקשישים כן ובילדים לא?
יפעת שאשא ביטון: שאלתם תם.
שחר סומך: אני אסביר.
שחר סומך: מדובר בשני הליכי חקיקה מקבילים ואנחנו נמצאים בשתי זירות שונות.
שחר סומך: זירה של בית חולים זו זירה שבה יכולים להיות הרבה מאוד עובדי צוות, ולצוות הניהולי של בית החולים אין בהכרח היכרות או מגע ישיר עם כל עובדי הצוות, מה גם שבבתי החולים הכנסנו הוראות הרבה יותר קשות לגבי האופן של הצילום.
שחר סומך: צילומים יהיו – אל"ף, מטושטשים, ובי"ת – המצלמה תפעל רק כשהאדם נמצא במרחק חצי מ' אחד מהשני, כלומר, הצילום בעצמו לא יהיה צילום רציף.
שחר סומך: בחוק הזה אנחנו מדברים על זירה אחרת שבה הצילום הוא רציף, מתמשך ותמידי.
שחר סומך: בבתי חולים הצילום לא יהיה רציף ככל ששני אובייקטיבים לא מתקרבים אחד לשני מרחק של יותר מחצי מ'.
שחר סומך: הזירות הן שונות.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אם אין שני אובייקטים שמתקרבים אחד לשני אז אין צילום - - - אבל ככל שיש קרבה ביניהם אז כן יהיה צילום רציף.
שחר סומך: נכון, אבל אז הצילום הוא מקוטע.
שחר סומך: אנחנו לא מצלמים אדם לאורך כל שעות היום לאורך כל הזמן.
שחר סומך: כאן, במעונות לא הכנסנו הוראה כזו כי אל"ף, זו הוראה מאוד מכבידה, ובי"ת, כי אנחנו חושבים שגם ככה הוראה של מרחק של חצי מ' לא רלבנטית כי הזירה היא שונה.
שחר סומך: ילדים כל הזמן נמצאים במגע אחד עם השני, סייעות כל הזמן נמצאות במגע אחד עם השני ולכן הצילום הוא תמיד רציף.
יפעת שאשא ביטון: ככל שיש אינטראקציה בבית אבות הצילום הוא רציף.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה לי את המהות.
שחר סומך: להפך, אנחנו מצמצמים את היכולת לצלם ולכן גם מאפשרים ליותר גורמים לצפות.
שחר סומך: כאן הצילום הוא יותר מסיבי לעומת בתי חולים, הוא גם לא מטושטש, וגם – המגע בין הגננות ומנהלת הגן הוא הרבה יותר ישיר.
שחר סומך: כלומר, יש לנו שלושה אנשי צוות - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד פה משהו ולהראות לך כמה בבתי אבות או במחלקות סיעודיות זה אפילו יותר מחמיר – שם גם מותר לצלם, עם כל זה שמטשטשים, גם בחדרי שירותים וגם במקלחות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זה by far יותר מאשר במעונות, אם אנחנו נכנסים למהות.
יפעת שאשא ביטון: ואני עדיין כופרת בעניין של הרצף כי מבחינתי כל עוד יש אינטראקציה יש צילום אז לא משנה אם במעון יש אינטראקציה לאורך כל היום ושם זה בא בגלים.
יפעת שאשא ביטון: עדיין, כל פעם כשיש אינטראקציה זה מצולם.
שחר סומך: בשיח מול משרד הבריאות אנחנו הגענו לאיזונים שהם שונים מאשר בחוק הזה.
שחר סומך: בגלל שאנחנו מאפשרים צילום במרחבים שהם פרטיים והרבה יותר מורכבים מבחינת הגנת הפרטיות, אנחנו שמנו סייגים אחרים – כלומר, מצלמות מטושטשות, שאנחנו לא מסוגלים לראות בהן, וגם – צילום שהוא מאוד מקוטע.
שחר סומך: אני לא רואה איך אנחנו משווים בין הזירה הזו שעשינו לה אסדרה מיוחדת ובין הזירה שאנחנו מדברים עליה היום.
יפעת שאשא ביטון: אני משווה במהות.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה – כי מבחינתי לצלם בשירותים ומקלחות ולאפשר למנהל – ואגב, אני לא כופרת, אני חלילה לא רוצה שתשנו את זה שם, להפך – מתוך הכרה שלפעמים צריך לעשות את המעקב, למה לא לאפשר למנהלת מעון?
יפעת שאשא ביטון: במה היא שונה מאותו אדם שמורשה לפתוח את הצילומים?
שחר סומך: אז אל"ף, אנחנו עדיין בשיח על הנושא הזה של מי יהיה מורשה גישה, ובי"ת – שוב, אנחנו בזירה אחרת.
שחר סומך: הזירה כאן היא זירה של מעונות יום - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה לי במהות – אלה חסרי ישע ואלה חסרי ישע.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אם הממשלה היתה הולכת אתי היינו מקדמים את החוק הזה על הכל יחד באופן גורף.
שחר סומך: כאן אנחנו מדברים על חסרי ישע שיכול להיות שאין להם אפוטרופוס, שהם דמנטיים והם לא יכולים לדבר עבור עצמם.
שחר סומך: כאן אנחנו מדברים על חסרי ישע שאל"ף- יש להם אפוטרופוס תפקודי שרואה אותם כל הזמן.
שחר סומך: קשישים בבתי אבות יכולים להיות חודש שלם בבית האבות ושאף אחד לא יראה אותם, כלומר, שגם האפוטרופוס החוקי לא מגיע לבקר.
שחר סומך: לכן חשבנו שההסדר צריך להיות, עם כמה שזה מקשה עלינו, יותר פוגעני בפרטיות בגלל שיש לנו כאן מישהו שגר שם, וגם בגלל שיש אדם שאין לו יכולת לדבר עבור עצמו.
שחר סומך: אני חושבת על סבתא שלי שהיא עם אלצהיימר שהיא לא יכולה לבוא ולהגיד – המטפלים פגעו בי.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם הילד בפעוטון לא יכול להגיד - - -
שחר סומך: אל"ף, ילד בפעוטון כן יכול לדבר - -
שחר סומך: - - בי"ת, יש מישהו שכל הזמן רואה אותו.
שחר סומך: כלומר, הוא חוזר בסוף היום הביתה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אם ההורה ראה אותו אז לא צריך שהמנהלת תפתח ותראה?
שחר סומך: לא, להפך.
שחר סומך: ההורה יכול לראות שהוא מתחיל להרטיב בלילה, שהוא לא רוצה ללכת לגן, ואז מתעורר החשד שמאפשר פנייה למשטרה.
שחר סומך: לכן, במקרה שיש לנו חולה אלצהיימר שיכול להיות שחודש שלם אף גורם לא בא אתו במגע חוץ מהמטפל שלו - - - בגלל זה מצאנו לנכון, בגלל שיכול להיות שאף אחד לא יפנה למשטרה, לאפשר את הדבר הזה, ושוב – עם סייגים מאוד ברורים, עם הרבה הוראות שהן מחמירות ועם ניסיון למדר כמה שניתן.
שחר סומך: אנחנו מדברים על זירות שונות.
יפעת שאשא ביטון: וחלילה, בלי לכפור במנהלי המחלקות הסיעודיות חס וחלילה, כי זה בדיוק כמו במצב הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני נוטה להאמין שרוב האנשים שם הם אנשים ישרים וטובים שבאים באמת מתוך שליחות של עבודת קודש.
יפעת שאשא ביטון: אבל דווקא שם – מאיפה את סומכת על כך שעכשיו מנהלת המחלקה הסיעודית פתחה וראתה שקורה שם משהו והיא לא מחליטה את זה?
קריאה: ועל אותו משקל – מנהל מעון?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת – אני לא מצליחה להבין את ההבדל ואת הפער בין ההסכמה כאן לאי ההסכמה כאן.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני שואלת, כלומר, אני רואה את ההקבלה כל הזמן.
שחר סומך: יש צוות בכיר – הנהלת המוסד, והיא לא גורם שמטפל באופן ישיר בילדים.
שחר סומך: כלומר, ההנחה שלנו היא שהגורמים הפוגעים בקשישים הם בדרך כלל העובדים שהם בדרג היותר נמוך שבאים במגע ישיר, והאפשרות לצפייה היא על ידי הדרג הניהולי.
שחר סומך: המודל של גני ילדים הוא שונה.
שחר סומך: יש מנהלת שהרבה פעמים יש לה צוות סייעות, אבל הרבה פעמים היא - - -
יפעת שאשא ביטון: היא לא חלק מהצוות.
שחר סומך: המבנה ההיררכי של הארגונים האלה הוא שונה.
שחר סומך: מטפלת או בעלת מעון יכולה בעצמה אפילו בלי צוות של סייעות – להפעיל לבד את המעון.
שחר סומך: במוסד גריאטרי או מוסדות כאלה – יש לנו צוות הנהלה ויש לנו את העובדים.
שחר סומך: ההבדל הוא שברגע שיש היררכיה במוסד – יכול להיות שגם נתבדה, ומנהלת תצפה בצילומים, תחבל בהם ולא תדווח, אנחנו רוצים להאמין שזה לא יקרה – אבל ברגע שהחתול שומר על השמנת – כאן הבעיה.
שחר סומך: לכן, הממשלה בתמיכה שלה בהצעת החוק הזו ביקשה שהצפייה תתאפשר רק עבור המשטרה בגלל שמטרות החוק הן מניעה של פגיעה בשלומם וביטחונם של הילדים, והגורם שאחראי לעשות את זה הוא המשטרה.
שחר סומך: אנחנו גם רואים פה ניסיון להכניס תכליות אחרות שהן לא חלק מהתכלית של הצעת החוק הזו, כמו נייר העמדה שהביאו לנו שהמטרה של המצלמות האלה הן גם לפקח - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה נושא אחר.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו בו.
שחר סומך: עמדת הממשלה היא שנוכח הזירה הספציפית שאנחנו מדברים עליה – ושוב, החוק הזה תפור למידותיו של מעון, אנחנו לא מדברים פה על זירות אחרות.
שחר סומך: עשינו את ההבחנה הזו כי באמת חשבנו על הצעת החוק הזו שהיא ספציפית לצרכים ולזירה שאנחנו מדברים עליה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר ביושר- כשאנחנו יצאנו עם הצעת החוק אנחנו אפילו יותר רדיקליים ואמרנו – רק בצו של בית משפט ניתן יהיה לפתוח.
יפעת שאשא ביטון: ואז באו ואמרו – אנחנו לא יכולים לקחת את כל התהליך הארוך הזה, גם יש פה משטרה שאפשר לסמוך עליה, אנחנו יכולים לקצר תהליכים – בואו נאפשר את זה לרשויות האכיפה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, שהמשטרה תוכל להגיע ולצפות במקרה של חשד סביר.
יפעת שאשא ביטון: לשם לקחנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני שלמה עם זה.
יפעת שאשא ביטון: דווקא היום, אחרי מקרה שהגיע אלי שבו אני יודעת שהיתה פתיחה על ידי המנהלת ובעקבות מה שהיא ראתה היא מאוד חששה לשם של הגן שלה ואז היה שם בלאגן שלם ושיבוש הליכי חקירה, אני יותר שלמה עם זה שרק המשטרה תשים את היד שלה על הצילומים.
יפעת שאשא ביטון: אבל למה העליתי את זה, ושמתי סימן שאלה גדול?
יפעת שאשא ביטון: אני באמת לא מוכנה שבאופן שיטתי, גם אפילו לא בכוונה, ייצא שאנחנו כל הזמן נותנים הגנה להכל, באופן מאוד מאוד מחמיר – אז פה זה הקשישים, שאני לגמרי שם, ונתנו דוגמאות של כסף, בנקים וכל מיני מקומות אחרים, וכשזה מגיע לילדים אנחנו קצת רופסים בהתייחסות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שהדברים האלה ייאמרו לפרוטוקול כדי שאנחנו כולנו נדע שגם אם אנחנו מקבלים החלטה שהיא שונה ממה שהתקבל במסגרות הסיעודיות, היא ניתנת כשאנחנו שמים את ידינו באופן שלם ומלא שבאמת עשינו הכל, והשיקולים הם מתוך טובת הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לכן גם שמתי את הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: שקלנו אם להוריד אותו או שהוא יעלה על שולחן הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתי שהוא כן יעלה על שולחן הוועדה כי כן חשוב לי לומר את האמירה הזו וכן חשוב לי לתת את הדעת לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שכשמישהו יסתכל בחוץ על שני הנוסחים ויראה שאצל קשישים אפשר קצת יותר ואצל ילדים אפשר קצת פחות, זה כי אנחנו עדיין עושים את זה בגלל שלומם וטובתם של הילדים ולא בגלל שמישהו מקל ראש בכל מה שקשור להגנה על קטינים.
ינון אזולאי: לגבי מה ששחר סומך אמרה – מנהל מעון ומנהלת מעון, אני לא באמת חושב שאפשר וצריך לתת להם את האפשרות לצפות, כי מה שיקרה – יבוא כל יום הורה ויגיד: אתמול הילד שלי היה כך או אחרת, ובסופו של דבר מנהלת המעון תצטרך להסתכל כל היום רק עם הצפייה הזאת.
ינון אזולאי: לכן זה אמור להיות רק בידי המשטרה ואולי רק לאחר מכן.
יפעת שאשא ביטון: ואז אנחנו גם יודעים שכשמדובר במקרים בהם צריך ללכת למשטרה ולהגיש את התלונה – זה באמת יהיה רק במקרים שיהיה בהם חשד אמיתי ולא על כל נשיכה או – בואו נגיד את האמת, זה חלק מתהליך צמיחתם וגדילתם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לא על כל דבר כזה המנהלת תצטרך כל פעם להתעסק עם הצילומים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שוב לפרוטוקול – אני מקבלת את הגישה הזאת, אני חיה אתה בשלום, אני שלמה אתה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב היה לי להגיד את הדברים כדי שאם מישהו יסתכל מבחוץ הוא יבין למה נעשתה פה האבחנה, וזה לא כי מישהו כאן מקל ראש בהגנה על קטינים.
מסעוד גנאים: הלוואי ולא היינו צריכים מצלמות ושום דבר והלוואי והיינו יכולים לסמוך על המצפון של כל אחד ואחת מאלה שאמונים על הילדים שלנו היקרים מהכל.
מסעוד גנאים: האמת, אני מסתובב בין אנשים ששמעו על החוק או ראו את הפרסום שלי על החוק כאשר היתה ישיבה לפני כחודש.
מסעוד גנאים: אין אחד מהם, מההורים, מהתושבים, שלא תומך בהצעת החוק הזו.
מסעוד גנאים: צריך לוודא את האיזון הזה, בין זה שהעניין המרכזי הוא שלומם או ביטחונם של הילדים שלנו, של הקטנים האלה, חסרי הישע, ולאור מה שאנחנו רואים וחווים מההתנכלויות ומה שרואים – הפגיעה הקורעת לב בהם, ובין לא להשתמש במצלמות האלה למטרות אחרות שיפגעו בפרטיות של אחרים או שיפגעו באחרים.
מסעוד גנאים: את האיזון הזה צריך לשמור כל הדרך.
מסעוד גנאים: תודה רבה, ואני מקווה שהחוק הזה יעבור קריאה שנייה ושלישית.
יפעת שאשא ביטון: יעבור, בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: בשבוע הבא בעזרת ה' נצביע על הצעת החוק בוועדה ומשם נביא את זה למליאה.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך חבר הכנסת גנאים על הדברים הבאמת חשובים ועל החיזוק פה של כל האנשים שעוסקים במלאכה.
צחי שלום: הייתי מסכים עם שחר סומך בתפיסה אם החוק היה נוגע רק למקומות פרטיים.
צחי שלום: מאחר והחוק כולל גם את הרשויות המקומיות, אנחנו חייבים לצפות בחומרים.
צחי שלום: יש טיפול, טיפול שוטף.
צחי שלום: באף שלב בחוק אף אחד לא מדבר על בקרה שוטפת – האם המערכת עובדת או לא, מי בודק את המערכת, מה יקרה כשיקרה אירוע ולא תהיה מצלמה שעובדת.
יפעת שאשא ביטון: לא היית פה בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: אתה מוזמן לעשות שיעורי בית, לראות לאן אתה נכנס.
צחי שלום: קיבלתי חומר, זה לא כתוב שם.
צחי שלום: מבחינת הרשות – אנחנו בדיוק כמו בתי חולים.
צחי שלום: יש לנו צוות שנמצא בגן, יש לנו מנהלת מעון, ויש לנו קב"ט מוסדות חינוך ראו קב"ט שאחראי על הנושא הזה.
צחי שלום: אחד התפקידים של הקב"ט זה לבדוק את האזעקה, לעשות סיורים ולוודא את כל הדברים.
יפעת שאשא ביטון: ניהלנו על זה שיח שלם בדיון הקודם כי זו סוגיה מאוד מאוד חשובה, כי אמרנו – מה אנחנו רוצים בעיוור, ואז, חלילה, כשנרצה לבדוק נגלה שהמצלמה לא עבדה.
יפעת שאשא ביטון: בניסוח של החוק אנחנו מתייחסים לשעות הפעילות בגן, לשעות שבהם שוהים ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאתה יכול להגיע אחר הצהריים, בשעה שאין ילדים בגן, לפתוח את המצלמות ולראות שהן אכן מקליטות את מה שקורה באותו זמן, שהן תקינות, שהתאריך הוא התאריך, שהשעה היא השעה.
יפעת שאשא ביטון: אין מניעה לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול לפתוח את המצלמות בכל זמן שאין פעילות של הילדים במעון, כך שאנחנו בהחלט מאפשרים את זה, וזה מאפשר בקרה.
צחי שלום: זאת אומרת שכל אחד מהמנהלים יוכל להיכנס למעון - - - אז בעצם יש לו את היכולת לראות מה קורה במערכת.
יפעת שאשא ביטון: לראות מה קורה באותו זמן, לא להחזיר אחורה.
צחי שלום: אני אחדד טכנית – כנראה זה יהיה בלתי אפשרי במערכות שהותקנו בגנים לעשות את ההפרדה הזו.
צחי שלום: מי שיש לו הרשאה לצפות ב on line כנראה יוכל לראות גם אחורה.
יפעת שאשא ביטון: זה בסוף עניין של חוק ומוסריות, ואתה יודע שאתה לא אמור לחטט במה שהיה שם לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: המטרה שלך היא לפתוח אם המצלמה מצלמת או לא.
יפעת שאשא ביטון: תעשה משהו שהוא מעבר – זו עבירה פלילית.
יפעת שאשא ביטון: עלתה פה הצעה, למרות שאני באמת חושבת שאם אנחנו מסכימים במהות אז אין צורך להיות שם, כי אני גם לא רוצה שבסוף זה יהיה פתוח ל on line.
יפעת שאשא ביטון: עלתה הצעה שאם 80% יתנגדו זה לא יהיה – אני חושבת שזה נותן פתח לפריצות יתר.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשאיר את זה בצורה הממוסדת.
שימרית שקד גיטלין: אז סעיף (3) שקראתי – יורד.
שימרית שקד גיטלין: ב- (4) היתה אפשרות שבתקנות השר יוכל לקבוע שהם כן רשאים לראות.
שימרית שקד גיטלין: זאת אומרת שזו הסמכה לתקנות.
שימרית שקד גיטלין: אם הוא ירצה הוא יקבע.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכולם פה תמימי דעים שזה מיותר.
יפעת שאשא ביטון: גם נתנו למעונות פתרונות לכל הצרכים הפדגוגיים ולכל הדברים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: חנן, זה חשוב, כי עלו כאן שאלות והיה חשוב לנו לחדד את זה עבורכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש שימוש במצלמות גם לצרכים אחרים, טובים – פדגוגיים, לראות את מהלך התפעול בגן, איך יום מתנהל, וכו'.
יפעת שאשא ביטון: כל עוד שמתקינים מצלמה שהיא ארעית, שהיא יכולה לצלם את כל היום, אבל היא לא קבועה, זאת אומרת – היא נמצאת ביום מסוים, בוחנת את פעילות הגן, ואחר כך יושבים, צופים ולומדים ביחד מה שהיה – אין שום בעיה עם זה מבחינת החוק.
יפעת שאשא ביטון: החוק מתיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: החוק לא מתיר שימוש במצלמות הקבועות לטובת הדברים האלה, אז ככה שאנחנו בעצם מרוויחים גם את זה וגם את זה.
שימרית שקד גיטלין: אז אני אצטרך לשנות את הסעיף הבא לפי מה שאמרת עכשיו.
שימרית שקד גיטלין: את 8 אני מחזירה.
שימרית שקד גיטלין: אני רוצה לחדד ב-(ב) כי אמרת שהן יכולות להיות מותקנות, רק לא יכולות להיות קבועות.
יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי – את יכולה לשים מצלמה שתקליט כל היום.
יפעת שאשא ביטון: באים אחר כך, עושים רפלקציה.
שחר סומך: - - - החוק לא מדבר על זה.
שחר סומך: אנחנו לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אני מכניסה מצלמה, מסריטה יום או יומיים ואחר כך עושה רפלקציה.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, זה לא משהו שהוא קבוע.
קרן אוחנה איוס: אבל יש הרבה גנים שנמצאים בתוך בתי מגורים, שחלק ממצלמות האבטחה של הבית פונות גם אל הגן.
קרן אוחנה איוס: הן לא יכולות להיות ארעיות, הן קבועות – לצרכי אבטחה, כי הגן הוא בתוך הבית.
קרן אוחנה איוס: אז מה אנחנו עושים במצב כזה?
שחר סומך: זה אומר שבשעות שיש פעילות של הגן, מצלמות האבטחה לא יפעלו.
קריאה: לא מכוונות אל הילדים.
חנן דגן: - - -
סיגל מרד: אבל את המילה "אבטחה" – תורידי, כי מצלמות אבטחה הן תמיד קבועות, ופה אנחנו מדברים על מצלמות שאינן קבועות, ואבטחה – אנחנו תופסים את זה בשימוש במצלמות בכל השעות שהפעוטות אינם שוהים במעון.
סיגל מרד: ברגע שפעוטות לא שוהים במעון אפשר להשתמש במצלמות אבטחה.
סיגל מרד: בלילה אנחנו רוצים להפעיל מצלמות אבטחה.
סיגל מרד: אין שם פעוטות במעון ולכן החוק ממילא לא חל.
סיגל מרד: לכן, לדעתי, אם אנחנו מורידים את האבטחה ונשארים עם "למנוע שימוש במצלמות בכל השעות שבהן הפעוטות אינם שוהים במעון" – זה מספק לנו את הצורך.
קריאה: יש לנו גם מצלמות על השער, לנכנסים וליוצאים, שזה משהו שחייב להיות קבוע.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אין בעיה עם זה, זה בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בחוק, זה שני דברים שונים.
אז אקרא את: "אין בהוראות חוק זה כדי למנוע שימוש במצלמות שאינן קבועות או מותקנות למטרות כגון חינוך ואבטחה, או למנוע שימוש במצלמות.
אז אקרא את: .."
יפעת שאשא ביטון: ואז זה מכוון, בעצם, למצלמות אבטחה ולכל הדברים האחרים.
שימרית שקד גיטלין: אז את רוצה לתת עוד דוגמה למה אנחנו כן יכולים – כגון חינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: חינוך, מסיבות – מה, לא נתחיל עכשיו לפרט – יום הולדת, מסיבת חנוכה, מסיבת פורים.
שחר סומך: כי בחוק אנחנו לא רוצים להיכנס לכל התכליות – מה זה חינוך?
שחר סומך: מסיבת הפתעה לילד זה חינוך?
שחר סומך: אז עדיף: "שאינן קבועות או מותקנות.
שחר סומך: .." - - -
שימרית שקד גיטלין: שהמחוקק יסביר לנו מה רוצים.
שימרית שקד גיטלין: זה גם ככה סעיף קשה, כדי להבין מה המשמעות של זה.
שימרית שקד גיטלין: אז לפחות שניתן איזה כיוון מה כן התכוונו לומר.
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: כביכול נוצר פה מנגנון בחוק שיש שני דיווחים – יש את התהליך של הרישוי מתוקף חוק הפיקוח ויש את הדיווח מכוח החוק הזה שהם לא תמיד גם באותו מועד, ואנחנו פשוט חיברנו ביניהם.
יפעת שאשא ביטון: בכל פעם שצריך לדווח מתוקף חוק הפיקוח ידווח גם על המצלמות כי זה חלק מתנאי הרישוי, עניין טכני שרק יוצר הסדרה וגם לא מסרבל את העבודה של הגנים.
שימרית שקד גיטלין: ב-(ב) – מה שעשינו בהמשך, כמו שתיראו, יש תיקונים עקיפים לחוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות ולחוק מעונות יום שיקומיים ובעצם הכנסנו את קיום הוראות חוק המצלמות כתנאי לקבלת רישיון באותם חוקים.
שימרית שקד גיטלין: רק לוודא אתכם, סיגל – שכבר אין לכם צורך ב-9(ב) כי כבר יש לכם סמכויות פיקוח על קיום כל הוראות אותם חוקים - - -
שימרית שקד גיטלין: ואין לכם צורך ב-9(ב).
סיגל מרד: לא, אני לא צריכה סמכות מיוחדת לפיקוח על הוראות חוק המצלמות כי ברגע שדחפתי את זה כתנאי בתנאי הרישיון בסעיף 6 אז ממילא מוקנית סמכות.
גיא פורגס: אבל יש פה שתי הערות – אחת, לוודא שזה לא תנאי מתנאי האישור הזמני, אלא רק מתנאי הרישיון.
יפעת שאשא ביטון: אתה מחויב במצלמות גם ככה.
גיא פורגס: לא.
גיא פורגס: מ-2020.
גיא פורגס: אישור ראשוני זה מ-2019.
יפעת שאשא ביטון: תכף נגיע לתחולת החוק ואתה תראה.
גיא פורגס: צריך שהוראת המעבר לא תסתור את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: היא לא תסתור כי אנחנו מאוד דייקנו בתחולת החוק.
שימרית שקד גיטלין: התיקונים העקיפים – קבענו שהתחילה שלהם היא ב-2020, אבל יכול להיות, אם לא יהיו לכם תקנות ב-2020 וחלק מהמעונות עדיין יהיו עם האישורים הזמניים האלה, אז האישור הזמני כן כולל את זה.
יפעת שאשא ביטון: בוא נדבר על זה בצורה מסודרת בתחולה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אקדים את המאוחר ואני אומר כדי שתבין – מה קורה כאן?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קבענו סעיף תחולה למי שיש מצלמות כבר עוד לפני יום החלת החוק, ומי שלצורך העניין יתקין מצלמות אחרי אישור החוק.
יפעת שאשא ביטון: ואז, התחולה משתנה, כי חלקם יהיו מספטמבר 19, וחלקם – מספטמבר 20.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יהיו שנתיים של הסתגלות.
יפעת שאשא ביטון: אז בוא נשאיר את זה לסעיף שם, ואז אתם תדעו גם מה ייכנס בתוך הרישיון הזמני/קבוע בכל אחד מהמקרים האלה.
גיא פורגס: עוד משהו בהקשר זה – שזה הפיקוח.
גיא פורגס: האם הפיקוח שואב את הסמכות שלו מחוק הפיקוח אז אני רק רוצה לוודא שהפיקוח על המצלמות יכול להתבצע באמצעות מיקור החוץ שאנחנו עושים בחוק הפיקוח, כי העמדה שלנו היתה ונשארה על יכולות האגף, של מפקחי האגף לפקח על הדבר הזה.
גיא פורגס: אני מציף את זה כאן – אם אנחנו מבטלים את הסיפור הזה ואנחנו מכפיפים הכל לחוק הפיקוח, שגם אתן מכירות את חוק הפיקוח, אז אני לא רוצה שיהיה מצב שרק מפקח מטעם האגף הוא זה שייכנס לראות אם יש חיבור אלחוטי, או אם זה 30 יום או בלי קול.
גיא פורגס: זה משהו שהמפקחים לא יודעים והם לא צריכים להתעסק אתו.
גיא פורגס: הם צריכים להתעסק בשלומם ובטיחותם של הילדים, לראות שהמנהל מתנהל נכון.
גיא פורגס: זו שאלה שאולי יותר מתאימה ל-14, לתיקון.
יפעת שאשא ביטון: משום שמדובר פה כביכול בסוגיה טכנית ומשום שממילא יש לנו על מפעיל המעון - - - צריך לוודא שהכל עובד ותקין, אז אני עכשיו לא נכנסת לסוגיה אם זה המפקח שמועסק ומקבל שכר ממשרד העבודה והרווחה או במיקור חוץ.
סיגל מרד: בעיניי זה די ברור שיש לנו את פרק ד' שאומר שלשם קבלת החלטה לפי סעיף 6 אתה רשאי להסתייע – זה כן שאלה של אם תגדיר את זה בתוך רשימת התיוג אתה תצטרך להתייחס לרכיב הזה במסגרת רשימת התיוג - - -
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, זה משאיר לכם את הבחירה איך לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: כל יום יש הכרעה או פעילות , לא?
קרן אוחנה איוס: אבל לא כל יום יש טכנאי שעובד אחרי שעות הפעילות.
קרן אוחנה איוס: הגן עובד 7/5.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה שום בעיה, בעיניי זה עכשיו להיכנס לנבכי - - - השאלה היא קצת קטנונית.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לתאם עם טכנאי, וכולם יידעו את האילוצים בשטח, אתם לא תהיו המעון היחיד במדינת ישראל שנמצא בסיטואציה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לתאם עם טכנאי בשעות הצהריים, אם לא של אותו יום אז של יום אחרי.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק כמו שאנחנו קובעים עם טכנאים שונים שמגיעים בזמנים שונים גם לדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא יודעת מה הבעיה בעניין שטכנאי יבוא לתקן את זה בזמן פעילות?
יפעת שאשא ביטון: הרי הפעילות מתרחשת ממילא.
יפעת שאשא ביטון: רק בשביל לחבר ברמה הטכנית, לדאוג שהמערכת תעבוד, ומקסימום אחר כך בודקים את התקינות שלה.
שחר סומך: הרעיון הוא לא לאפשר גישה לצילומים.
יפעת שאשא ביטון: אין גישה לצילומים כרגע, אין צילומים.
חנן דגן: הוא לא צופה אחורה.
שחר סומך: אני רוצה לראות אם החוק בכלל מונע את זה.
יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת אני רוצה שלפרוטוקול – כדי שיראו שאנחנו באמת חושבים על הדברים עד הסוף ולא רק שולפים ממה שאפשר ואי אפשר.
יפעת שאשא ביטון: על פניו ברמה הטכנית – כן, אפשר לדאוג שטכנאי יבוא אחרי שעות העבודה, כי זה החוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חושבת על זה שאנחנו יכולים להפסיד יום צילומים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להפסיד חומר.