GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: אני יכולה לספר לכם סיפור אישי, הבן שלי, החבר הכי טוב שלו בתיכון היה ממוצא אתיופי, הוא היה אומר לי, 'אמא, אנחנו הולכים ביחד בגינה ציבורית, בפתח תקווה, ואליו ייגשו השוטרים ואליי לא, כי אני נראה ככה', מה לעשות, זה הצבע, 'והוא נראה ככה'.
מיכל רוזין: הוא אומר 'אני רואה את זה כל הזמן, ובטח אם אנחנו יושבים', אתם יודעים, החבר'ה בפתח תקווה, תעברו בכל שכונה, גם השכונות הכי טובות, כולם יושבים בגינות, זה חלק מהבילוי, ואליו ייגשו ולבן שלי לא.
מיכל רוזין: ואתם רואים את זה בכל מקום ובכל שכבת אוכלוסייה ובכל שכונה.
מיכל רוזין: זה מתחיל מפה, כשהחברה לא מאמינה בך, אתה לא מאמין בעצמך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.
בת שבע פיק: ממש במשפט.
בת שבע פיק: אני חושבת שמאוד ברור שאנחנו עוסקים פה בשיפור האמון בין הרשויות לבין קטינים ממוצא אתיופי.
בת שבע פיק: יחד עם זאת אנחנו שומעים פה שהקטינים עושים את שלהם, זאת אומרת נעשית עבודה ויש פה מתנדבים שעובדים יחד עם הקטינים.
בת שבע פיק: אנחנו רוצים לקרוא לרשויות לעשות את האקסטרה מייל הזה ולהבין את המורכבות.
בת שבע פיק: כשאני מדברת על הרשויות אני מדברת הן על משרדי הממשלה, שמפניות שאנחנו מקבלים במועצה לשלום הילד בכל מה שקשור למשרד החינוך, למשרד הרווחה, כמובן המשטרה, והן הרשויות המקומיות.
בת שבע פיק: באמת לא להשאיר את כל האחריות על הקטינים, שייתנו את האמון ברשות, אלא שגם הרשות תעשה את העבודה שלה ביצירת האמון ובשינוי השיח אל מול אותם קטינים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, המועצה לשלום הילד.
עירית בירן: אני עירית בירן, אני סגנית של מנהלת המינהל הפדגוגי.
עירית בירן: אני לא אענה לכל מה שפנו, אני רוצה רק להביא כמה נושאים שאנחנו פועלים בהם.
עירית בירן: אני אתחיל ממה שהעלתה חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, כי הוא נושא שאנחנו כבר עובדים עליו כמה חודשים.
עירית בירן: ברור לנו שצריך לטפל בנושא של אפליה וגזענות בכלל במערכת החינוך.
עירית בירן: מה שקורה מעבר לדלת הוא נושא שמאוד מטריד אותנו ומאוד קשה לזקק אותו, לקבל אינפורמציה ברורה, לקבל נתונים ברורים וכן הלאה.
עירית בירן: מה שאנחנו עושים כרגע זה אנחנו מעבים את חוזר המנכ"ל שמדבר על זכויות התלמיד ומכניסים פרק גדול לנושא של גזענות ואפליה בכלל, כולל מה הסימפטומים ומה ילד יכול לזהות שקרה לו ושהוא עבר חוויה, כולל יהיה באתר משרד החינוך קשר עם אי-מיילים וטלפונים ברמת מחוז או ברמת מטה.
עירית בירן: בתוך מערכת CRM של התלונות שלנו נרכז את הדבר הזה כי אנחנו רוצים לעבוד בצורה מדויקת.
עירית בירן: אני מקבלת כמעט כל שבוע פניות מפעילים שקיבלו את הטלפונים שלי, המשנה למנכ"ל, גילה נגר, מקבלת את התלונות, אנחנו מטפלים נקודתית בכל תלונה שאנחנו מקבלים, פעילים ולא פעילים, ואנחנו חושבים שצריך לטפל בזה לעומק.
עירית בירן: יש בתוך הנהלים גם מה מנהלית, אם מישהו נפגע, או פיטורים, מבחינה חוקית בכל הנושאים יש את כל הכלים, הבעיה היא להגיע למצב שיש לך אינפורמציה מדויקת.
עירית בירן: הרבה פעמים ילדים מסתובבים ומשפחות מסתובבות עם תחושה שעברו חוויה כזו או אחרת והתלונה לא מגיעה בצורה - - - אנחנו מקווים שהחוזר ואחרי הפירוק שלו אנחנו נוכל לעשות עבודה.
עירית בירן: במקביל, יחד עם היחידה שלנו לנושא של זכויות תלמיד אנחנו רוצים לעבוד עם הנוער שמתנדב בנושא כדי שחברים בתוך הקהילה, בתוך בית הספר, אם יש קבוצה של פעילים, יידעו לעזור למלא את הטפסים כי הרבה פעמים ההורים לא יודעים.
עירית בירן: אני זוכרת את עצמי בתור תלמידה שההורים שלי לא ידעו להגן על הזכויות שלי, אני חושבת שצריך ללמד בני נוער וילדים גם להגן על הזכויות שלהם ולהשתמש בדבר הזה.
עירית בירן: היום לכל ילד יש טלפון, הם יודעים להגיע לאינטרנט, אני מקווה שנצליח עם זה להתקדם ולקבל באמת תלונות מאוד מסודרות ולטפל בתלונות.
עירית בירן: זה נושא שהיה חשוב לי להגיד.
עירית בירן: המנכ"ל ביקש עד סוף חודש יוני שהחוזר יעלה לאוויר.
עירית בירן: אם תרצו, נשלח לכם את הלינק כי בזה בעצם הוועדה הזאת מטפלת.
עירית בירן: אנחנו שמענו את כל הפעילים שדיברו, גם משרד החינוך מפעיל מרכזי נוער, עם עלם, בלי עלם, דרך הרשויות המקומיות בתכניות שונות, יש לנו אגף שח"ר, יש לנו אגף לקידום נוער ויש לנו את המינהל של צעירים ונוער אצלנו במשרד החינוך, לכולם יש לנו מסגרות ואנחנו עוקבים אחרי הילדים ואנחנו ממפים.
עירית בירן: אני לא אחזור על מה שטלל אמרה, הבעיה המרכזית שאנחנו חושבים שצריך להיכנס יותר לעומק זה הנושא של הנשירה הסמויה, ולא הגלויה.
עירית בירן: הרבה פעמים בית ספר, אם ילד מגיע, אפילו אם הוא לא מגיע באופן סדיר, עושה וי על יד הילד.
עירית בירן: נושא שאנחנו כרגע, עם הדרכה שהכנסנו לתוך המערכת לבתי הספר, חטיבות הביניים והתיכונים, רוצים להתחיל ללמד להיות הרבה יותר ערניים בעניין הזה.
עירית בירן: יכול להיות שילד עבר חוויה, וסיפרו כאן כמה חוויות - - -
דוד מהרט: אנחנו יודעים את זה 30 שנה.
עירית בירן: אבל לא היו לנו כלים לעשות את זה ואתם לא עזרתם, למרות שניהלתם את המגשרים שלנו, לא עזרתם לנו מספיק.
עירית בירן: עכשיו אני מקווה שאנחנו - - -
דוד מהרט: אנחנו לא - - - יכולת הזיהוי שלכם את הילדים הנושרים?
עירית בירן: בשיטה החדשה, שהתחלנו לעבוד בחטיבות העליונות ובחטיבות הביניים, עם הכנסה של אנשי מקצוע לתוך בתי הספר, שיסתכלו ילד ילד, יסמנו אותו, יראו מה התכנית שלו, מה בית הספר עושה איתו, יהיה לנו איש מקצוע שיוכל בתוך בית הספר לעשות את השינוי.
עירית בירן: בחינוך היסודי אנחנו קצת יותר מתקשים, אבל אני מקווה שאנחנו נוכל לבוא בעוד כמה חודשים עם תכנית יותר מסודרת גם לחינוך היסודי ותהליכי שינוי.
עירית בירן: ברור לי שיש בעיות ויהיו בעיות, אבל אנחנו מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: עצוב לי לשמוע על בתי הספר היסודיים, אני מכירה את הסיפור הזה עוד, לפני כמה?
יפעת שאשא ביטון: 200 שנה בערך, כשהייתי סגנית ראש עיר וקיבלנו את ה - - -
עירית בירן: יש לנו 200 בתי ספר שיקבלו - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות תפיסה, עירית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו, לעזור לך פה בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות תפיסה גם בבתי הספר היסודיים.
יפעת שאשא ביטון: עדיין יש כיתות אתיופים.
יפעת שאשא ביטון: יש כיתות אתיופים בשנת 2018 והם נולדו פה.
יפעת שאשא ביטון: יש כיתות אתיופים.
יפעת שאשא ביטון: העניין הזה שמכניסים אותם לחינוך הדתי, קיבלתי על זה גם לא מעט פניות של תלמידים אתיופים שרוצים להשתלב בבתי ספר רגילים ממלכתיים, אבל שמים אותם בממלכתי דתי.
יפעת שאשא ביטון: כשניסיתי לברר - - -
עירית בירן: הם לא חייבים, זה בחירת הורים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בחירת הורים, עירית.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת את זה, באים ומביאים אותם ככיתות ממוסדות, בדרך כלל לבתי ספר דתיים ממלכתיים, סיפרו שזה חלק מהתהליך שלהם ללמוד את היהדות, בלה בלה בלה.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא סתם אומרת את זה ככה, למרות שאנחנו בדיון בכנסת, אני אומר לך למה, כי גם אנחנו שנולדים כאן במדינת ישראל, לא שמים אותנו בבית ספר ממלכתי דתי שנלמד את היהדות, אנחנו לומדים את זה מהסביבה שאנחנו גדלים וחיים בה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת שיש כמה דברים שתפיסתית צריך לקחת אותם בחשבון ולשנות שם וברגע שיתק
יפעת שאשא ביטון: בלו החלטות אז אני בטוחה שזה גם יתורגם למעשים.
עירית בירן: אבל הדוח שלכם מראה שיש שינוי.
עירית בירן: בדוח שלכם רואים שכמעט 50% מהילדים לא לומדים במערכת הדתית.
עירית בירן: זה הדוח שלכם.
יפעת שאשא ביטון: ביסודי?
עירית בירן: ביסודי.
עירית בירן: תסתכלי על הדוח שלכם, אתם כתבתם, בדקתם את זה.
עירית בירן: אז סימן שאנחנו בתהליכי שינוי.
יפעת שאשא ביטון: הדוח של הממ"מ, אני מכירה אותו, הוא נכתב בשנה שעברה, בשנת 2017, ועדיין אני אומרת לך, באחריות מלאה, תבדקי אותי ואם תרצי אחר כך אני גם אתן לך שמות של יישובים - - -
עירית בירן: אני אשמח להיכנס לעומק.
יפעת שאשא ביטון: הילדים האתיופים מוסללים לבתי ספר ממלכתיים דתיים ולרוב הם באים ככיתות.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה צריך לפרק, כי כל עוד שהם יישארו כיתה אתיופית, יש לי שלוש כיתות א', אחת כיתה אתיופית, גמרנו, אין לנו שום סיכוי לשנות את זה.
עירית בירן: ברור שזה לא חוקי ואנחנו נשמח לקבל מידע כי זה לא חוקי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דוד.
דוד מהרט: דוד מהרט, מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך לשעבר.
דוד מהרט: רק רציתי להגיד לגב' בירן, להגיד שבגללנו או בגלל המגשרים משרד החינוך לא היה מסוגל לזהות או לטפל בילדים הנמצאים בנשירה סמויה, זה ממש הסרת אחריות ממשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ועכשיו לעניין.
דוד מהרט: אני רוצה להגיד כמה דברים.
דוד מהרט: אחת, זה באמת היה מאוד עצוב פה שהגורמים שמייצגים את המערכות הגדולות באים בלי נתונים.
דוד מהרט: מה זה אומר?
דוד מהרט: מה שזה אומר, מה שגם מבקר המדינה בדוח הקודם מצא, שבעצם מדברים על השקעות.
דוד מהרט: אנחנו משקיעים, משקיעים, בעצם מדברים רק על התשומות, מה שהם שמים, אבל מה עם התשואה, מה קורה.
דוד מהרט: למה לא משקיעים חלק קטן מהכסף במה שנקרא הערכה מעצבת, הערכה שבודקת את התהליך, לא את התוצאות הסופיות בעוד שלוש-ארבע שנים ואז אנחנו נגלה ויגידו 'עוד פעם עשינו דרך חדשה לקהילה, השקענו בהם כמעט מיליארד שקל' ובסוף עוד יגידו שאנחנו אשמים בזה שאנחנו לא משתפרים.
דוד מהרט: למה לא הולכים על תהליך שבוחן, לא את התוצאות, את התהליך.
דוד מהרט: אפשר לשנות את הכיוון.
דוד מהרט: זה לא עושים וזה חבל.
דוד מהרט: הדבר השני שרציתי להגיד, שמעתי את הנערים בסרט, אני רוצה לחזור לזה.
דוד מהרט: אחד הנערים דיבר על כך שאחרי מה שהוא חווה עם השוטר אחר כך היה לו קשה עם המורה.
דוד מהרט: הוא לא בדיוק הצליח להבחין, כי ההוא לבן, ההוא לבן, ואני לא יודע להבחין מתי הוא האדם הגזען ומתי הוא האדם הלא גזען.
דוד מהרט: הדבר הזה פוגע ביסודות הכי חיוניים של הביטחון העצמי.
דוד מהרט: התחושה של שייכות, שאתה חי, שאנחנו, סליחה שאני הולך רחוק, אבל העם היהודי יודע יותר מכל עם אחר, כשאתה הולך למדינה שסובלת מאנטישמיות וכו', אתה לא צריך לחוות את זה באופן עצמי כדי להרגיש שכל מי שנמצא סביבך מבחינתך הוא חשוד בזה.
דוד מהרט: גם בגזענות זה אותו דבר, כשבן אדם מרגיש שלא מאמינים בו, כי הוא בעל צבע עור, את דיברת על העניין הזה של - - - דובר על אמון, האמון הוא הדדי.
דוד מהרט: אם המורה מאמין בי שאני יכול להצליח אני אצליח, אם המורה לא מאמין בי אני לא אצליח ואני חושב שהאמון התערער, צריך לחזק את האמון בין שתי המערכות.
דוד מהרט: כל עוד שיש תחושה של אפליה, של גזענות, הדבר הזה פוגע בדימוי העצמי, בשאיפות של בני הקהילה, בתחושה שהם חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית, לא ישתנה שום דבר.
דוד מהרט: לכן צריכים לבדוק את הדברים.
דוד מהרט: חבל שהתכנית 'הדרך החדשה' היא לחמש שנים, כבר עברנו ארבע או שלוש שנים - - -
יפעת שאשא ביטון: שנתיים וחצי.
דוד מהרט: עוד שנתיים היא תיגמר ואז מה אנחנו נגלה?
דוד מהרט: נגלה שכל ההשקעות לא הניבו את התוצאות.
דוד מהרט: זה צריך להשתנות.
יפעת שאשא ביטון: דוד, משפט סיכום, כי גם חזרת על הדברים.
דוד מהרט: משפט סיכום.
דוד מהרט: רק רציתי להגיד בעניין של הישגים.
דוד מהרט: הישגים הם דבר חשוב, אבל תחושה, וזה משרד החינוך יודע לבדוק בעצמו בנתוני המיצ"ב, באקלים הבית ספרי ילדים בני הקהילה מספרים שהם סובלים מאפליות, מהדרות, מהערות על רקע הצבע שלהם.
דוד מהרט: יכול להיות שהציון ישתפר, אבל אם התחושה שלהם תהיה תחושה רעה הדבר הזה מערער את הביטחון שלהם בכל מערכת שיפנו בה בחברה הישראלית.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שילדים שיש להם תחושות קשות והם לא פנויים רגשית גם לא משיגים הישגים.
דוד מהרט: ודאי.
מהרטה ברוך: אני רוצה להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אני אתן לך, אבל אל תחזרו על דברים שנאמרו, כי אנחנו כבר הרבה אחרי סיום הדיון.
דניאל מהרט: תודה לך, יפעת, על הדיון הפורה.
יפעת שאשא ביטון: מה השם והתפקיד?
דניאל מהרט: שמי דניאל, דניאל מהרט, אני חבר מועצה בעיר נתניה ואני עובד בפתח תקווה, ברשות.
דניאל מהרט: באמת שמענו על פתח תקווה הרבה ויש המון דברים שהם - - - הייתה פה אחראית על התחום של החינוך, אבל יש פוליטיקה שהיא פוליטיקה שמאוד מאוד קשה למערכות פה להיכנס ולעסוק בהן.
דניאל מהרט: בתי ספר שהם ממלכתי דתי, שהם מתחרים ביניהם כמה פחות יוצאי אתיופיה יש באותם בתי ספר וככל שיש פחות, אז אותו בית ספר נחשב.
דניאל מהרט: זה באליטה של הכיפות הסרוגות, הציונות הדתית, שם אנחנו צריכים - - -
מיכל רוזין: ששולטת היום בעירייה.
מיכל רוזין: אני אגיד את זה.
דניאל מהרט: כן, ואני חושב שאנחנו צריכים - - -
קריאה: בעיקר בפתח תקווה.
דניאל מהרט: זה לא רק בפתח תקווה, זה בעוד ערים.
דניאל מהרט: אנחנו יכולים לבוא עם תכניות, אבל בסופו של דבר הפוליטיקה המקומית היא זו שקובעת את הלך הרוח ולצערי אנחנו שם לא נמצאים ואנחנו לא מצליחים לעשות את השינוי.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אמרתי למשרד החינוך, אנחנו לא מאפשרים לרשויות להחליט, אלא אנחנו אומרים בדיוק איך זה צריך להיראות וביום שיהיה אומץ למשרד החינוך לומר את הדברים, אז אולי גם דברים ייראו אחרת.
דניאל מהרט: דבר נוסף שהייתי רוצה, קודם כל להגיד תודה ל-י' ולבית הספר קרית יערים שעשו עבודה נפלאה וראינו, הסרטון בעצם הראה את הכול, את התחושות של בני הנוער.
דניאל מהרט: התחושה שמלווה את בני הנוער היום זה שהם לא מוגנים והתחושה הזאת זו תחושה קשה מאוד.
דניאל מהרט: אנחנו צריכים לתת לזה פתרון, קודם כל.
דניאל מהרט: כל תלונה שמוגשת למח"ש, אנחנו צריכים לעקוב אחרי התלונות האלה, לא יכול להיות מצב שאין תשובות לאותם תיקים או לאותן בעיות שמוצפות למח"ש.
דניאל מהרט: אני חושב שהיום, אם מח"ש יהיה סוג של אבא ויאמר 'אני פה כדי להגן עליכם', אני חושב שהאנשים יוכלו להסתובב בבטחה וזה היום לא קורה.
דניאל מהרט: משפט אחרון זה לגבי נתוני הזכאות לבגרות.
דניאל מהרט: אני מדבר על בגרות איכותית.
דניאל מהרט: יש ירידה, 25% בלבד מהנערים היו זכאים לבגרות איכותית לעומת 37% מהנערות.
דניאל מהרט: הנתון הזה בעצם מסביר את הכול.
דניאל מהרט: אנחנו חייבים להשקיע כדי להעלות את הזכאויות לבגרות.
דניאל מהרט: תעודות איכותיות, בסופו של דבר אנחנו בסוף נצטרך לראות אותם באוניברסיטאות.
דניאל מהרט: היום האוניברסיטאות מתקשות לקלוט כי הכמות ירדה, האיכות גם ירדה, וזו התוצאה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משפט, אבל, גברתי, לא לחזור על דברים שנאמרו, רק אם יש לך משהו להוסיף ולתרום לדיון כי אנחנו חייבים לסכם.
הבטמו מקונן: יש הרבה מה לומר, בהמשך לדברייך, הנושא החשוב ביותר בעיניי פה שהוא לא קיים, פרט למהרטה, שהיא סגנית ראש עיר, מי שחסר פה זה ראשי רשויות.
הבטמו מקונן: האזרחים הם - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה נציגים של השלטון המקומי.
הבטמו מקונן: האזרחים הם תושבים של הרשויות המקומיות, ראש מינהל החינוך, מי שמטפל בסופו של דבר זה העיר, פה בוועדה, בכנסת, הפתרונות לא נמצאים רק פה, אלא הפתרונות נמצאים ברשויות המקומיות.
הבטמו מקונן: מה שחסר פה זה ההטמעה.
הבטמו מקונן: כל תכנית, כל פרויקט שיוזמים אותו ויוצא לפועל, הרשויות המקומיות לא מחוברות, הם לא מחוברים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק לתקן, כי לא ניתן לך להאריך וחשוב שאת תדעי, יושבים כאן נציגי השלטון המקומי, הם יושבים כאן מראשית הדיון ושותפים לכל הדיונים בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: הם מייצגים את הרשויות המקומיות על כל ענפיהן ומעבירים אחר כך את המסר.
יפעת שאשא ביטון: יש מאות רשויות מקומיות ובסופו של דבר מישהו צריך לתווך את זה והם שותפים.
הבטמו מקונן: גברתי, אין לי שום ספק שכל האנשים האמונים פה עושים את עבודתם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, יש פה נציגים של השלטון המקומי.
הבטמו מקונן: שוב, את יודעת מה?
הבטמו מקונן: אני באה מהשטח, אני מתנדבת, אני מתנדבת בשכונת רמת אליהו, בלילה בשכונה, אני באה ואומרת לך, בתור מי שפוגשת ורואה את ההיתקלות האמיתית, את המפגש, את התחושות של בני הנוער, את מה שקורה באמת.
הבטמו מקונן: אני לא באה לסבן פה, לבוא ולהגיד 'וואו, כמה עשינו ולא עשינו', אנחנו עושים, אני לא אומרת שאנחנו לא עושים, כן, גם אני בעצמי תוצר של המדינה, זאת אני, אבל עדיין יש לנו הרבה מה לעשות.
הבטמו מקונן: יש בעיה אמיתית ברשויות המקומיות, שראשי רשויות, סגני ראשי רשויות, הם צריכים להיות חלק בלתי נפרד, לא מנהל אגף כזה או אחר, אלא אני באמת רוצה שינוי אמיתי.
הבטמו מקונן: השינוי יבוא משם, לא מפה.
הבטמו מקונן: השינוי, הם משלמים מסים לרשות, לא לירושלים, לא למשרד החינוך.
הבטמו מקונן: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לך.
טל ליפובצקי טשורני: רק הערה קצרה, אם אפשר.
יפעת שאשא ביטון: על הרשויות המקומיות?
טל ליפובצקי טשורני: אני מייצגת את הרשויות המקומיות, אני מגיעה מראשון, אני מנהלת אגף הקליטה שם.
טל ליפובצקי טשורני: הבטמו ואני מכירות, כך שיש פה ייצוג גם לשלטון המקומי.
טל ליפובצקי טשורני: רציתי להאיר נקודה אחרת.
טל ליפובצקי טשורני: אמנם הדיון הזה מתרכז בבני הנוער - - -
חנה אלעזר לגסה: למה דווקא אגף קליטה?
טל ליפובצקי טשורני: בני הנוער האלה היו פעם תלמידים ביסודי, לפני זה הם היו ילדים בגנים ולפני זה הם היו פעוטות במעונות היום ואנחנו צריכים לעשות פה איזה שהיא חשיבה איך אנחנו לא פותרים רק את סוגיית בני הנוער ביסודי אלא איך אנחנו לוקחים את זה הרבה הרבה יותר אחורה, מהגיל הרך, מגילאי שלוש-ארבע, איפה שהקרקע פורייה, איפה שאפשר לעשות את העבודה המשמעותית ביותר עם הילדים בשביל לא להגיע בסופו של דבר לדון בפערים הגדולים שהולכים וגדלים ביסודי ולאחר מכן בחטיבות ושהתיכונים איפה שהוא מצליחים לצמצם את הפערים האלה, אלא לראות איך אנחנו מחזקים שם, מצמצמים את הפער השפתי, איך אנחנו נותנים את המענה הרגשי המתאים לילדים האלה, איך אנחנו מחזקים את המשפחות ואת התא המשפחתי - - -
מיכל רוזין: איך את עושה את זה?
מיכל רוזין: אני כל הזמן שומעת 'איך אנחנו, איך אנחנו, איך אנחנו', אני שומעת את זה מכל הגורמים, אוקיי, איך עושים את זה?
טל ליפובצקי טשורני: אנחנו ברשות בוחנים את הצרכים ו - - -
מיכל רוזין: אתם בוחנים.
מיכל רוזין: אז כולם ממפים ובוחנים ועשייה עוד אין.
טל ליפובצקי טשורני: בעקבות המיפוי, בעקבות הדברים שנעשו, אנחנו הולכים להשקיע משאבים - -
מיכל רוזין: יש תכנית?
מיכל רוזין: יש כסף?
טל ליפובצקי טשורני: - - בתוך הגיל הרך ויש תכנית ותהיה תכנית.
מיכל רוזין: אה, תהיה תכנית.
יפעת שאשא ביטון: מהרטה, מילות סיכום.
חנה אלעזר לגסה: אני רוצה כמה מילים, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אבל לא לחזור על כל הדברים.
יפעת שאשא ביטון: את כל פעם זרקת.
חנה אלעזר לגסה: אני חנה אלעזר, מאגודת יהודי אתיופיה, אנחנו שותפים בארגון של היום הזה.
חנה אלעזר לגסה: אנחנו מקיימים אותו אחת לשנה כי פשוט במהלך השנה הוועדות האחרות לא מוכנות לקיים דיונים.
חנה אלעזר לגסה: הוועדה היחידה שמוכנה לקיים דיונים בנושא של יוצאי אתיופיה זה רק ועדת עלייה וקליטה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו שני דיונים.
חנה אלעזר לגסה: אז יש לנו פה בעיה ואנחנו מאוד מאוד מאוד נשמח שגם ועדות אחרות - - - פני החברה כפני השלטון, אז גם פה צריך להיות שוויון פה בכנסת.
חנה אלעזר לגסה: זה דבר אחד.
חנה אלעזר לגסה: דבר שני, אנחנו פה מדברים על ילדים, על ילדים שנמצאים פה במצוקה והסרטון שראינו זה סרטון שהורס.
חנה אלעזר לגסה: זאת אומרת שכל ילד, הילד שלי פוחד להסתובב ברחוב, זה לא נורמלי, זה ילד שנולד פה וגדל פה והתחנך פה.
חנה אלעזר לגסה: לא יכול להיות שאני צריכה להגיד לו איך הוא צריך להתנהג ואיך הוא צריך לענות לשוטר כשהוא יפגוש אותו ומה הוא צריך לעשות.
חנה אלעזר לגסה: זה לא הגיוני.
חנה אלעזר לגסה: מי שאחראי על כל הדברים האלה זה רשויות המדינה ורשויות המדינה, אני חושבת שכמו שאת אמרת, זה עניין של תודעה, תפיסה, זה כל הבעיה.
חנה אלעזר לגסה: גם משרד החינוך יכול להמציא פה מיליון תכניות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה שינוי של ה - - -
חנה אלעזר לגסה: הם לא משתנים בכלל.
מיכל רוזין: לא צריך שילוב, צריך לעשות סוויץ'.
חנה אלעזר לגסה: נכון, צריך פה שינוי תפיסה ממש, בתודעה ובתפיסה.
חנה אלעזר לגסה: זה הכול.
יפעת שאשא ביטון: מהרטה, בבקשה.
מהרטה ברוך: רק לסיכום.
מהרטה ברוך: באמת שמענו פה, דיברנו פה הרבה על אמון, יותר נכון על חוסר אמון וכל הסיפורים ששמענו פה מבטאים חוסר אמון משווע ואני מוכרחה לציין, יפעת, שהדיון הזה הוא חשוב ביותר, אבל אני יושבת פה ויושבים פה נציגי תכנית ממשלתית מ-2015, יושבת פה המשטרה, ואף אחד מהם לא מבין את מי.
מהרטה ברוך: אני יושבת מהישיבה הזאת כיוצאת אתיופיה והאמון שלי במערכות נפגע - - -
יפעת שאשא ביטון: מתערער.
מהרטה ברוך: ובאמת, מה מסתירים?
מהרטה ברוך: אני שואלת את עצמי למה לא נותנים לנו את הנתונים האלה?
מהרטה ברוך: אני מתחילה לחשוב בכלל שאולי יש הידרדרות, לא שיפור.
מהרטה ברוך: זה בסדר להציג את הנתונים, גם אם הם לא טובים, אנחנו נתקן, נדבר עליהם, אבל אי אפשר להסתיר אותם.
מהרטה ברוך: מה מפחיד פה?
מהרטה ברוך: ואני יוצאת מהישיבה הזו מוטרדת יותר ממה שנכנסתי אליה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, תודה רבה, מהרטה, על הנוכחות ועל הדברים.
יפעת שאשא ביטון: ותודה רבה לכולכם על ההשתתפות שלכם ועל הסבלנות, אנחנו יושבים כאן כבר שעתיים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתחיל את הסיכום דווקא מהדברים של הנתונים, הדרישה מהבט"פ ובכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוטרדת מזה שאולי הנתונים הם אחרים, אני מוטרדת מזה שכשאין נתונים אז לא תופסים ברצינות את מה שצריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי עוד פעם לעניין של התפיסה ולעניין של איך אנחנו מתייחסים לתהליכים שאנחנו צריכים לעשות, ומה לעשות, בלי דאטה אנחנו לא יכולים ללמוד, אם אנחנו מצליחים או לא מצליחים בדרך.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים להצליח אנחנו חייבים, לצד כל העשייה שאנחנו עושים, אנחנו מדברים כבר על שלוש שנים, לדעת מה באמת קורה בשטח, איזה מגמות יש לנו בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם זה ינחם אותך, גם במערכת החינוך וגם בעוד מערכות יוצאים עם תכניות, רצים עשר שנים ואחר כך בודקים ואומרים 'היי, טעינו, בואו נשנה'.
מהרטה ברוך: זה לא מנחם, כי הילדים שלנו חווים מצוקה קשה, דיברנו גם על המצוקות הקשות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר, חבר'ה, אנחנו מתעסקים פה באמת בנפש של ילדים, אנחנו מתעסקים בנפש של הילדים שלנו ושל בני הנוער שלנו והספיק לשמוע רק כמה דוגמאות כדי להבין עד כמה זה דיני נפשות.
יפעת שאשא ביטון: בגלל שזה במקום הזה אז אני מבקשת מכל משרדי הממשלה, לאסוף נתונים, שטלל תרכז אותם, שכל משרד ירכז אותם, זה לא משנה איך, לאסוף נתונים על ההתקדמות של התהליכים שהם מקיימים בכל אחד מהמשרדים השונים.
יפעת שאשא ביטון: מהמשרד לבטחון פנים ביקשתי קודם בצורה מפורטת גם את הנושא של מעצרים, תיקים, פגמים בתהליכים שנמצאו, לקבל את הכול תוך חודש ימים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת להקפיד, ברמה של החלטה, לא ברמה של לאפשר לרשויות להתנהל, אלא ברמה של החלטה, שאין הדרה של ילדים אתיופים, אין יצירה של קבוצות נבדלות של אתיופים אל מול אחרים, אלא באמת לייצר שילוב אמיתי, ולחזק את הנושא של לימוד רב תרבותי.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת חזרה על המשפט שהפסיפס החברתי שלנו הוא העושר החברתי שלנו ואם אנחנו נדע לקחת את זה ולהפוך את זה למגדלור אנחנו גם נדע להתנהל בצורה אחרת ונדע לתת ביטוי לכל אחת מהתרבויות שקיימות במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: בני הנוער שלנו ירוויחו, אבל גם החברה שלנו תרוויח מכך ואני כן חושבת, לצד כל עוגמות הנפש עם המשטרה ולצד כל החוויות שיש מול הרשויות השונות, שהמפתח הוא במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הילדים מגיעים לשם כשהם עוד רכים בשנים ושם אנחנו צריכים לעשות את השינוי.
יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התשע"ח-2018.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הצעת חוק ממשלתית שאליה הצטרפו הצעות החוק הפרטיות של חברת הכנסת קארין אלהרר ואנוכי יחד עם קבוצה נוספת ונכבדת מאוד של חברי כנסת.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא דיון המשך של הדיונים שהתחלנו בפגרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בקריאת החוק, ממשיכים לעבור על הסעיפים באותו הסדר בו עברנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממשיכים מהסעיף האחרון בו הפסקנו.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו סעיפים שתוך כדי תנועה ביקשנו לבדוק אותם, להגיע להסכמות, המשרדים יצאו לבירורים שונים, על הכול אנחנו נקבל תשובות ונתכנס בדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: כשנסיים את קריאת החוק, נחזור חזרה לכל הסעיפים שבהם לא הגענו להסכמה כדי לסגור גם אותם.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה והשירותים והחברתיים, בבקשה.
יובל גל אביעד: בוקר טוב, עו"ד יובל אביעד, הלשכה המשפטית, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
יובל גל אביעד: שלום לכולם, החגים עברו ואנחנו ממשיכים במרץ.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קארין אלהרר, ששותפה בכל הדיונים, כמובן כאן.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר בשגרה.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו היום גם חבר הכנסת איתן ברושי וחברת הכנסת פנינה תמנו, שגם הייתה אתנו בכל הדיונים.
איתן ברושי: אני לא רואה שמוזכרת פה המועצה האזורית.
איתן ברושי: יש יישובים שיש להם אוטונומיה, יש להם גם מעונות והם לא בתאגיד.
איתן ברושי: מוזכרת פה עירייה ומועצה מקומית.
איתן ברושי: אני לא יודע איך אתם רוצים להתייחס לזה, אבל מעונות במושב בקיבוץ וביישוב קהילתי הם באחריות היישוב המקומי.
איתן ברושי: צריך להגיד את המילים "מועצה אזורית".
יובל גל אביעד: א', אני רוצה לשמור על זכותי לבדוק את זה, אבל לפחות מהידע המשפטי שלי, מועצה מקומית נכנסת תחת רשות מקומית.
יובל גל אביעד: אבל אני אבדוק את זה כי זו אמירה שצריך לבדוק אותה.
יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה, האמירה שאנחנו צריכים להתייחס לכל המסגרות המוניציפאליות הרשמיות מקובלת.
יובל גל אביעד: היא מקובלת, אבל למיטב ידיעתי המשפטית, רשות מקומית כוללת גם מועצה אזורית.
איתן ברושי: אבל אתה מפריד בין עירוני למועצה מקומית.
איתן ברושי: כתוב בסעיף קטן (ב): "מועצה מקומית כמשמעותה בפקודת המועצות המקומיות".
איתן ברושי: היושבת-ראש אמרה שזה ייבדק.
איתן ברושי: אם צריך תוסיפו גם את המילים "מועצה אזורית".
איתן ברושי: רשות מקומית היא גם עירייה, גם מועצה מקומית, גם אזורית.
איתן ברושי: בגלל שכתוב פה "מועצה מקומית" זו לא מועצה אזורית.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ברושי, הנקודה ברורה ואנחנו גם מסכימים על המהות, אז אנחנו נוודא שכל המסגרות המוניציפאליות נמצאות.
איתן ברושי: מקובל עלי.
יובל גל אביעד: אני רק אשיב שהפירוט הוא להגדרה לתאגיד, מה נחשב לתאגיד.
יובל גל אביעד: לכן זה "תאגיד עירוני", "תאגיד שמטרותיו" וכן הלאה.
יובל גל אביעד: פה בא הפירוט למילה "תאגיד" ולא לרשות מקומית או מועצה מקומית.
יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה, זה ייבדק ואנחנו ניתן את ההתייחסות, נוודא שכולם נמצאים בפנים.
יובל גל אביעד: יש תוספת שהתווספה בסעיף קטן (ג)(2) שמדברת על תברואה ותזונה.
יובל גל אביעד: כלומר, הוסיפו את המילה "תזונה".
יובל גל אביעד: כביכול התוספת מקובלת עלינו אבל אנחנו עדיין בשיח עם משרד הבריאות, שיח שהתקיים גם הבוקר, גם עליהם זה מקובל אבל אנחנו נבדוק את זה יותר לעומק ונשיב לוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה מבחינת ההכשרה, שכל מי שמחזיק את זה יידע באיזה סטנדרט הוא צריך לעמוד, אין פה תורה מסיני.
יובל גל אביעד: בסך הכול זה מקובל, אנחנו נסגור את זה במשרדי הממשלה.
שמרית גיטלין-שקד: יובל, אנחנו קוראים את זה כך, עם התזונה.
שמרית גיטלין-שקד: ככל שתרצו לחזור עם תיקון בהמשך, תחזרו בהמשך.
יובל גל אביעד: אנחנו מסכימים לתוספת של התזונה.
גיל אשכנזי: "הנוגע בדבר" זה צריך להיות.
פנינה תמנו: "הנוגע בדבר".
פנינה תמנו: חייבים לסייג.
פנינה תמנו: זה לא השוטר.
גיל אשכנזי: כמו בסעיף מתחת – "הנוגע בדבר".
פנינה תמנו: אבל לפעמים אולי זה לא אדם במעון, אולי זה בסביבה?
יובל גל אביעד: לא כל אדם נמצא במעון.
פנינה תמנו: מספיק "שנוגע בדבר לצורך מילוי תפקידו", משהו כזה.
פנינה תמנו: צריך רק לסייג את זה.
גיל אשכנזי: כמו למטה, בסעיף קטן (2).
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגדיר כדי שלא ישתמע שזה כל אדם, בסדר גמור.
שמרית גיטלין-שקד: בסדר, אנחנו נבדוק מה מקובל בחקיקה דומה.
גיל אשכנזי: עו"ד גיל אשכנזי, יועץ משפטי של ויצ"ו העולמית.
גיל אשכנזי: יש לי שאלה למשרד המשפטים על סעיף קטן (2), לגבי הצגת כל מסמך: האם בדקתם את היחס של זה לחוק הגנת הפרטיות?
גיל אשכנזי: יש פה התנגשות בין החוקים.
גיל אשכנזי: כפי שאתם יודעים, לויצ"ו יש 15,000 ילדים, זה מרשם כהגדרתו בחוק הגנת הפרטיות, ואנחנו לא יכולים למסור את המרשם לאף אדם, אז על מנת לאפשר את יישום החוק נא להתייחס לשאלה.
פנינה תמנו: אבל כתוב פה "כדי להבטיח את ביצוען של ההוראות".