GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי רק הולכת ומתעצמת – אתם הבאתם לכאן כל כך הרבה השראה, והרצון הזה שכל ילד או כל צעיר יפגוש במה שאנחנו פגשנו כאן היא באמת רק הלכה והתרחבה ככל ששמענו עוד סיפור ועוד סיפור.
יפעת שאשא ביטון: וכמו שאמרתי, יש עוד הרבה סיפורים אחרים שלא הגיעו לכאן לשולחן הוועדה, לא כי הם לא מספיק טובים, הם ממש סיפורים כאלה, אבל מכל מיני סיבות הם לא יכלו להגיע.
יפעת שאשא ביטון: ואני מאחלת לכולנו שאתם תצליחו לפגוש כמה שיותר אנשים כדי שתצליחו להדביק באור שלכם כמה שיותר ילדים ובני נוער.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה שמענו את כל הגיבורים שלנו של היום, ואני הסתכלתי כאן על הפנים תוך כדי השעתיים האלה וזיהיתי את ההתרגשות שיש לי בפנים, גם על הפנים של הרבה מאוד מכם.
יפעת שאשא ביטון: מישהו מהמשרדים רוצה לומר משהו לפני שאני חותמת?
קריאה: מרגש.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם שוב תודה גדולה שבאתם וששיתפתם.
יפעת שאשא ביטון: אבל בעיקר תודה גדולה על מה שאתם עושים בעצמכם שם בשטח, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו ובחלקות הנוספות שהוא מצליח לפרוץ קדימה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות מכאן לאותם מבוגרים שהאמינו בכל, כל אחד והאיש שהיה לידו.
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה, לפחות לא הפריעו לכם לצאת ולהגשים את מה שאתם רוצים וחולמים.
יפעת שאשא ביטון: והיום יותר מתמיד, לצוות שלי: יעל, ליאור, אביטל, סתיו, ולך תמי, מנהלת הוועדה, ואליה, ובאמת כולם.
יפעת שאשא ביטון: כי אתם אלה שהבאתם את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון שלנו בישיבת צוות כשעלה הנושא של גיבורים של החיים, הם אמרו, כל הזמן אנחנו מביאים במהלך הדיונים ילדים שמספרים על דברים מיוחדים, בואו נרכז את זה פעם אחת ביום המיוחד שלנו וניתן להם את הבמה.
יפעת שאשא ביטון: וזה לא יכול היה להיות יותר מוצלח ומרגש ממה שזה היה.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להודות לכם באופן אישי שהבאתם עבורנו, עבור כל מי שהיה כאן, את החוויה המדהימה הזו והצלחתם לעשות את זה ובגדול.
יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה - -
תמי ברנע: בעזרה של גורמים חיצוניים שהמליצו לנו והפנו אותנו ושלחו לנו חומרים.
תמי ברנע: תודה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: כמובן.
יפעת שאשא ביטון: יש פה הרבה מאוד עבודת צוות של הרבה מאוד זמן, כמו שאני אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: ואני חוזרת חזרה לילדי הדרום שלא יכלו להיות איתנו כאן ונמצאים בהתמודדות האישית שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ואני תמיד אמרתי, כמי שבאה מקריית שמונה, שילדי קריית שמונה עם כל החוויות הביטחוניות שהם גדלו בהן הם הגיבורים של החיים.
יפעת שאשא ביטון: אז היום אנחנו יודעים שגם ילדי הדרום הם הגיבורים של החיים.
יפעת שאשא ביטון: ואני שוב שולחת להם מכאן חיבוק גדול בשם כולנו.
יפעת שאשא ביטון: ושנתראה רק בדברים טובים ובעזרת השם שנה הבאה ביום זכויות הילד.
אלמוג מסיקה: אפשר להוסיף עוד משהו קטן בנוגע לילדי הדרום?
אלמוג מסיקה: שמעתי בחדשות שבבתים של הדרום אחרי ירי רקטות יש הרבה דליפות ויש הרבה דם.
יפעת שאשא ביטון: הם מתמודדים עם חוויות מאוד מאוד קשות.
אלמוג מסיקה: ולמה, כי זה עוטף עזה, זה קל מאוד לעזתים לתפוס בטווח של כמה קילומטרים מאשר מאות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אלמוג גם על ההזדהות הרגשית.
יפעת שאשא ביטון: ושבאמת ניפגש רק בנסיבות טובות.
יפעת שאשא ביטון: תודה גדולה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בשני נושאים למעשה שכולם קשורים בחינוך המיוחד, האחד הוא מרחקי נסיעה בלתי סבירים בגלל מיפוי לא עדכני של צרכים מול מסגרות, והנושא השני, הסעות לילדים להורים גרושים.
יפעת שאשא ביטון: שני הנושאים הללו הם נושאים שהוועדה עסקה בהם במהלך השנה, אולי שנה וקצת האחרונים, כולל בקשה מהממ"מ למסמך מפורט.
יפעת שאשא ביטון: במקביל, אנחנו יודעים שהתנהלו דיונים על כל הסוגיה הרחבה הזו שנקראת חינוך מיוחד בצורה גם אינטנסיבית ומעמיקה בוועדת החינוך, ובכל זאת אנחנו מתכנסים הנה כדי לדון בשתי הנקודות המאוד מסוימות הללו, והסיבה היא פשוטה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שגם לאחר הדיונים וגם לאחר הרפורמה עדיין יש ילדים בחינוך המיוחד שמשלמים מחיר יקר מאוד משני ההיבטים הללו, האחד, שהם נוסעים מרחקים, אפילו לומר מרחקים בלתי סבירים, זה כי אנחנו צריכים להיות קצת עדינים כשאנחנו כותבים את זה כאן לפרוטוקול, אבל באמת יש מרחקים שהם שערורייתיים בעיקר בקצות הארץ, אך ככל שנכנסתי לעומק גיליתי שזה גם בתוך הארץ.
יפעת שאשא ביטון: גם במרכז הארץ ילדים נוסעים שעה ושעה וחצי ולפעמים גם יותר לכל כיוון כשאנחנו מדברים דווקא על הילדים הכי מורכבים שצריך הכי לעזור להם, ואני יכולה לתת לכם דוגמא לילדים עם בעיות התנהגות קשות.
יפעת שאשא ביטון: תחשבו שלוקחים ילד עם בעיות התנהגות קשות, מכניסים אותו לרכב למשך שעה וחצי, נוסע מקריית שמונה לנהריה.
יפעת שאשא ביטון: בלתי סביר, לא נתפס.
יפעת שאשא ביטון: דווקא הילדים האלה שצריכים מסגרת קרובה, שצריכים בעצם את המעטפת הנדרשת, צריך לעזור להם במצוקה האישית והאובייקטיבית שלהם, אנחנו שמים אותם בתנאים בלתי סבירים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לכם שגם ילדים בחינוך הרגיל, לנסוע כל בוקר שעה וחצי זה לא סביר, אז על אחת כמה וכמה כשאנחנו מדברים על ילדים בחינוך המיוחד.
יפעת שאשא ביטון: זה הנושא הראשון שאנחנו נעסוק בו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את הממ"מ עם סקירה בעצם של המחקר והמיפוי שהם עשו.
יפעת שאשא ביטון: המסקנה שלי היא מאוד פשוטה אבל חשוב שאנחנו כן ניכנס לעובי הקורה, זה שמשרד החינוך פשוט לא עשה מיפוי מחודש של הצרכים עם האפיונים השונים בחינוך המיוחד מזה הרבה מאוד שנים.
יפעת שאשא ביטון: התפיסה האזורית היא מקובלת, זה נכון, לא בכל ישוב יכולה להיות כיתה שלמה, אולי אפילו לשמחתנו, של כל אפיון, אבל המיפוי בהחלט דורש איזושהי מהפכה ואיזושהי התייחסות מחודשת, ואנחנו נתחיל בזה.
אתי וייסבלאי: תודה רבה.
אתי וייסבלאי: שמי אתי וייסבלאי ואני חוקרת מרכז המחקר והמידע של הכנסת שעוסקת בתחום החינוך.
אתי וייסבלאי: בקיץ האחרון כתבתי לבקשת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון מסמך מקיף שעוסק בפערים בין צרכים למענים בחינוך המיוחד.
אתי וייסבלאי: מן המסמך עלתה תמונה קשה של מחסור במסגרות חינוך מיוחד, שיש לו השפעות חמורות על תלמידי החינוך המיוחד, בין השאר תלמידים שלומדים במרחק גדול מאוד ממקום מגוריהם ונאלצים לנסוע מדי יום נסיעות ממושכות.
אתי וייסבלאי: אני אציג לכם לקראת הדיון היום כמה נתונים מרכזיים, מעניינים במיוחד מתוך המסמך, שנוגעים גם במחסור במסגרות חינוך מיוחד וגם במרחקי נסיעה גדולים בחינוך המיוחד.
אתי וייסבלאי: המסמך המלא מופיע באתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואתם מוזמנים לקרוא אותו שם וגם באתר הוועדה.
אתי וייסבלאי: אני רק אדגיש שהמסמך הזה משקף תקופה שהייתה לפני הרפורמה בחינוך המיוחד, שאמורה להשפיע כשתיושם גם על הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: בפועל מה לעשות, מבחינה פיזית עדיין לא חלו שינויים למרות שהרפורמה כביכול יצאה לדרך.
אתי וייסבלאי: יצאה לדרך, היא עדיין לא מיושמת.
אתי וייסבלאי: אז הנושא הראשון הוא שיעור גבוה של תלמידי חינוך מיוחד שלומדים במסגרות שמחוץ לרשות המקומית שבה הם מתגוררים.
אתי וייסבלאי: חוק החינוך המיוחד מקנה לתלמידי חינוך מיוחד חינוך מיוחד חינם במוסד מתאים קרוב ככל האפשר למקום מגוריהם, אף אם המוסד הזה מצוי בתחום שיפוטה של רשות מקומית אחרת.
אתי וייסבלאי: הליך השיבוץ נתון באחריות הרשות המקומית שבה מתגורר התלמיד.
אתי וייסבלאי: ההליך הוא שלאחר קביעת הזכאות לחינוך מיוחד ולהסעה על ידי ועדת השמה או שילוב ברפורמה ועדת זכאות, צוות השיבוץ ברשות המקומית מפנה את התלמיד למסגרת חינוכית שמתאימה לו, אם אפשר בתחומי הרשות המקומית ואם לא, ברשות מקומית אחרת באותו המחוז שבה פועלת מסגרת כזאת.
אתי וייסבלאי: למרות שיש כאמור לפי החוק וההוראות של משרד החינוך עדיפות לשיבוץ במוסד בתוך הרשות המקומית, מהנתונים שקיבלנו עולה שחלק גדול מן התלמידים במסגרות חינוך מיוחד לומדים מחוץ לרשות המקומית ובחלק מהרשויות, מהמוגבלויות, לדוגמא הפרעות נפשיות, שיתוק מוחין וכדומה, רוב התלמידים לומדים מחוץ לרשות המקומית שבה הם גרים.
אתי וייסבלאי: היבט נוסף הוא בינוי כיתות, בעצם מספר קטן של כיתות חינוך מיוחד שנבנו.
אתי וייסבלאי: הנהלים של משרד החינוך בנושא בינוי כיתות חינוך מיוחד מטילים את האחריות לבינוי כיתות על הרשות המקומית.
אתי וייסבלאי: הרשות המקומית אחראית לפנות למשרד החינוך בבקשה למימון בינוי של מבנה חינוך ברשות בהתאם לתחזית שלה ולמדיניות שלה.
אתי וייסבלאי: בנושא של חינוך מיוחד העניין הזה בעייתי במיוחד.
אתי וייסבלאי: מינהל הפיתוח במשרד החינוך מוסמך להחליט אם לכלול את הבקשה ברשימת הצרכים לתקצוב ולאחר מכן האם לתקצב אותה.
אתי וייסבלאי: (הצגת שקופיות) כמו שאנחנו רואים כאן, בשנים 2012 עד 2017 אישר משרד החינוך תקצוב של 490 כיתות חינוך מיוחד מתוך 945 כיתות שהתבקשו על ידי הרשויות המקומיות, מחצית מכלל הבקשות, ובחלק מהשנים זה הרבה פחות ממחצית.
אתי וייסבלאי: נושא שלישי זה הכיתות בחריגת תקן, כיתות שהן גדולות או קטנות מהתקן הקבוע לגבי כיתות חינוך מיוחד שהוא משתנה עבור כל כיתה.
אתי וייסבלאי: משרד החינוך מאפשר פתיחת כיתות בחריגת תקן, מעל או מתחת לתקן במקרים מיוחדים.
אתי וייסבלאי: על פי נתוני המשרד, בשנת הלימודים הקודמת בסך הכול 6% מכיתות בתי הספר בחינוך המיוחד ו-11% מכיתות הגן היו בחריגת תקן ואנחנו רואים ש-10% מהכיתות לתלמידים על רצף האוטיזם ו-10% מהכיתות לתלמידים מעוכבי שפה היו בחריגת תקן.
אתי וייסבלאי: הנושא האחרון הוא בהקשר של המחסור בכיתות והתאמה בין צרכים למענים בחינוך המיוחד.
אתי וייסבלאי: כחלק מהעבודה על המסמך בדקנו התאמה בין צרכים ומענים בחינוך המיוחד באמצעות עיבוד של נתוני משרד החינוך על תלמידי חינוך מיוחד שמתגוררים בכל אחת מהרשויות המקומיות ומספר המקומות במסגרות חינוך מיוחד ואיפה בכלל יש מסגרות חינוך מיוחד.
אתי וייסבלאי: בין הממצאים המרכזיים שעלו מעיבוד זה, יש לנו פיזור נמוך מאוד של מסגרות חינוך מיוחד בחלק מהמחוזות.
אתי וייסבלאי: כפי שאנחנו רואים בתרשים, יש פערים משמעותיים בפיזור מסגרות חינוך מיוחד בין המחוזות בגרפים השונים.
אתי וייסבלאי: למשל, בעוד במחוז תל אביב בכל הרשויות המקומיות יש מסגרות לתלמידים עם הפרעות התנהגויות רגשיות, במחוזות הצפון והדרום מדובר בשיעור הרבה יותר נמוך של הרשויות המקומיות שיש בהן מסגרות לתלמידים מהסוג הזה.
אתי וייסבלאי: הנושא האחר זה התאמה בין הרשויות שבהן יש מסגרות לבין התלמידים שמתגוררים באותן רשויות.
אתי וייסבלאי: אנחנו רואים תלמידים רבים שלומדים במסגרות חינוך מיוחד, מתגוררים ברשויות מקומיות שאין בהן מסגרת מתאימה ללקות שלהם.
אתי וייסבלאי: למשל, במחוז חיפה אחד מתוך חמישה תלמידים, 18%, מתגורר ברשות מקומית שאין בה מסגרת לאותה מוגבלות שבה הוא מאופיין, מסגרת שהוא צריך למרות שהוא לומד בכיתה לחינוך מיוחד מאותו סוג.
אתי וייסבלאי: נדגיש כי התייחסנו רק להתאמה בין אפיון הכיתה לבין אפיון התלמיד ולא להיבטים נוספים כמו סוג המסגרת ושלב החינוך ולכן זה לא נתן לנו תמונה מלאה, אבל כן של הפערים בין המחוזות השונים בהקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, מה את אומרת בעצם, אתי?