GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מה לפי צו בית משפט?
לילך וגנר: שאם בית משפט נותן צו שמאפשר לעשות שימוש בחומרים האלה זה לא יהיה עברה פלילית.
לילך וגנר: אבל שוב, אני אומרת את זה רק כדי שנזכור את זה כאשר אנחנו דנים בסעיף 8.
לילך וגנר: אם כך יוחלט לגבי ההסדר הנורמטיבי אז צריך לבטא את זה גם פה בסעיף העונשי.
לילך וגנר: בדרך כלל בסעיפי סודיות כאלה כתוב "לא יעשה שימוש אלא לפי הוראות חוק זה או בהתאם לצו בית משפט", זאת התבנית השגרתית.
יפעת שאשא ביטון: זה לא סותר את זה שאמרנו שגם משטרה יכולה לפתוח, עוד לפני שזה מגיע לבית משפט.
לילך וגנר: נכון, כי אנחנו הולכים לפי סעיף 8.
לילך וגנר: בסעיף 8 אנחנו מאפשרים לאנשים מסוימים לקבל את הגישה לדבר הזה.
לילך וגנר: אבל אם אנחנו מחליטים – שוב, זה החלטה של הוועדה – לאפשר לתת צו בית משפט בהקשרים האלה אז זה צריך להיות "או לפי צו בית משפט" גם בסעיף העונשי.
שחר סומך: נראה לי שכבר סיכמנו שאין לנו פה בעיה מהותית אלא יותר בעיה של ניסוח.
שחר סומך: מהותית אנחנו מסכימים שכדי לראות שהמצלמה עובדת אין לנו פה בעיה לצפות.
שחר סומך: זה בעיה של ניסוח, זה לא בעיה של מהות.
שחר סומך: כולנו מסכימים שאם אני עכשיו צופה כדי לרגל אחרי החברה שלי- - -
שמרית שקד גיטלין: זה שאלה מהותית, האם בכלל לקבוע עברה פלילית על צפייה.
שמרית שקד גיטלין: אבל בואו נדון על הכול אחרי שנדע מה ההסדר.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול, אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי היא שכולנו עכשיו מבינים לאן אנחנו מכוונים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו צריך לנסח את זה בצורה כזאת שגם מי שיקרא את זה אחרינו יבין שלכך אנחנו מכוונים.
שמרית שקד גיטלין: זה באמת בעיה קשה.
שמרית שקד גיטלין: הניסוח לא קל.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יושבים אנשים חכמים שעושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה יותר, לא מתוקף החוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין שידור להורים.
יניב בר אור: זה קצת יפגע בזכות הבחירה של ההורים.
יניב בר אור: הלא כך?
יניב בר אור: זה בחירה של ההורים אם הם רוצים בגן כזה או לא.
יפעת שאשא ביטון: נדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי זה נזק איום גם להורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה לא בריא גם להורים.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת מבחינה מקצועית עכשיו.
יניב בר אור: אני מסכים.
יפעת שאשא ביטון: ייטב להורים שיהיו בענייניהם שלהם, גם בשביל הנפש שלהם, ושהילדים יהיו בעניינים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אם חלילה יקרה משהו אז יש לנו עכשיו את הכלי הזה שישרת אותנו.
יניב בר אור: אבל אם מישהי רוצה לתת את השירות הזה ויש מי שרוצה לצרוך אותו?
שחר סומך: אני חייבת להגיד שוב, אנחנו פה בחוק תקדימי שמתערב בשוק שכבר פועל וקיים.
שחר סומך: בגלל שהמדינה עכשיו מוצאת לנכון להגיד לגנים להתקין מצלמות אז אנחנו גם הולכים להגביל.
שחר סומך: כן, זה חוק שמתערב במצב הקיים.
שחר סומך: גם גנים שכבר היום פועלות בהם מצלמות און ליין וכן הלאה, החוק הזה יחול עליהם.
שחר סומך: שוב, אני מדברת פה על האיזונים שאנחנו עושים, בשים לב לכך שזו פעם ראשונה שהמדינה מגיעה ואומרת לעסקים פרטיים להציב מצלמות.
שחר סומך: אלה האיזונים שאליהם הגענו.
שחר סומך: כן, זה תקדימי.
יניב בר אור: השאלה אם לא כדאי לפחות לשמר את המצב הקיים למי שרוצה בכך.
יפעת שאשא ביטון: אגיד את זה בצורה אפילו יותר עדינה.
יפעת שאשא ביטון: המטרה של החוק הזה להסדיר את סוגיית המעונות והמצלמות.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על הסדרה, זה פעם אחת להכניס פנימה למקומות שאין, ופעם שנייה להפסיק את הג'ונגל שקורה בחוץ, שכל אחד עושה כטוב בעיניו.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את הסמכות כמדינה לעשות את ההסדרה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: בעתיד כשהדברים קצת יירגעו יכול להיות שההורים כבר לא ירצו יותר ולא יצטרכו יותר להסתכל, או לחילופין, יכול להיות שבעוד כמה שנים תבוא המדינה ותגיד: אה, אנחנו גם כך חיים בעידן כזה אז אין לנו בעיה שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אני משאירה את זה למחוקקים בעתיד, לבחון את השוק, לראות איך זה עובד ולקבל החלטות בהתאם.
יפעת שאשא ביטון: כרגע בתוך מסגרת ההסדרה שאנחנו עושים אנחנו משאירים את המצלמות רק למקרים שבהם יש חשד לפגיעה.
יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאנחנו מכניסים את זה לשם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכנים אפילו לתקצב את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות שמתוקף זה, אתה יודע, תמיד יש את השוליים, והם שוליים, שיצטרכו לשלם מחיר, במירכאות.
יפעת שאשא ביטון: בעיניי הם רק יברכו אותנו בעוד כמה שנים שאנחנו גאלנו אותם מן הכפייתיות הזאת של לשבת ולראות את הילד במקום להתפנות לעבודה ולדברים האחרים שהם גם חשובים.
שמרית שקד גיטלין: זה אומר שכל מעון שנמצא בתוך בית שגרים בו אנשים, החוק הזה לא יחול עליו.
קארין אלהרר: אז אנחנו הולכים לסגור את כל הפעוטונים שהם בבתי מגורים?
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא סוגרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחייבים אותם במצלמות.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי בתחילת הדיון, אז לא הייתה כאן קארין אלהרר, שהגענו להסכמה עם שרת המשפטים שעכשיו זה וולונטרי במשך שלוש שנים.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שרוצה להתקין מצלמות, שיתקין.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם אם בית פרטי ירצה להתקין מצלמות זה עניין שלהם.
יפעת שאשא ביטון: מעוד שלוש שנים זה הופך להיות חובה – כל המערכת חייבת במצלמות, חובה על כל הגנים.
יפעת שאשא ביטון: זה פריצת דרך מטורפת כי השרה הייתה נגד לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אלא מה, שאת הסוגיה הזו, של בתי מגורים, כאשר מישהי מקיימת את המעון בתוך הבית הפרטי שלה, שם אנחנו לא נחייב ונשאיר את זה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: זאת הפשרה, ולדעתי ביחס לוולונטרי לגמרי זו פשרה עדינה, וזה מאזן קצת, זה יוצר איזשהם איזונים בתוך החוק.
קארין אלהרר: אל"ף, אני מברכת את השרה שלקחה באמת כמה צעדים קדימה, לא רק צעד אחד.
קארין אלהרר: הנושא של הוולונטרי לתקופת זמן מסוימת, שגם תהווה הסתגלות, זה דבר מבורך, ואז חובה.
קארין אלהרר: רק ברכות.
קארין אלהרר: לעניין מעונות יום שפועלים בתוך בתי מגורים – אני בטוחה שגם השרה מודעת לעניין.
קארין אלהרר: רוב הפעוטונים, במיוחד למספרים הקטנים של ילדים, פועלים בתוך בתי מגורים.
קארין אלהרר: צריך לשים את העובדה הזאת על השולחן ולדעת להתמודד איתה.
קארין אלהרר: הצעת החוק הזאת היא מבורכת.
קארין אלהרר: אני יודעת שאני חיכיתי לה שנים רבות.
קארין אלהרר: חייבים להגיד, יפעת שאשא ביטון, עשית שינוי משמעותי מאוד בתפיסה של משרדי הממשלה, שעד עכשיו אמרו "לא יקום ולא יהיה".
קארין אלהרר: כנראה יש לך יכולות מיוחדות מאוד.
קארין אלהרר: אבל, ויש פה אבל גדול, אני מכירה את העשייה שלך בזמן האחרון יותר מקרוב ואני בטוחה שגם את לא רוצה חוק שרק מסמן "וי" ועובר הלאה.
קארין אלהרר: את נלחמת בשינייך על חוקים שהם גם מעשיים.
קארין אלהרר: אם אנחנו נסכים לדבר הזה ולא נמצא איזשהו פתרון, למשל שיהיה בתחום מסוים של הבית.
קארין אלהרר: כי הרי בואי נודה על האמת, כאשר זה בבית מגורים, זה לא שפתאום בלילה האזור הופך להיות הסלון הביתי.
קארין אלהרר: יש אזור שמוקצה לגן ילדים.
יפעת שאשא ביטון: תלוי איפה.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אתייחס.
קארין אלהרר: אחדד עוד יותר.
קארין אלהרר: כשמדובר במתחם שלא הופך באורח פלא, כמו סינדרלה, בלילה לדלעת כאשר הסלון חוזר להיות בית המגורים של המשפחה – שם צריכה להיות מצלמה, עם כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקום שמשמש למגורים.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאם לצורך העניין ליד הבית יש מתחם שמשמש את הגן, שם אין בעיה שתהיה מצלמה כי הוא משמש רק את הגן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו, וצריך לומר אותו ביושר.
יפעת שאשא ביטון: תכלס אנחנו לא באמת יודעים כמה מסגרות כאלה מתקיימות בבתים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה גם בחוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד מסגרות של גנים פרטיים שנמצאות במרחבים אחרים, הרבה מאוד מסגרות, מסתבר שיותר מאשר חשבנו.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו שום מיפוי שאנחנו יכולים לומר בוודאות מה היקף המסגרות שמתקיימות בתוך בית פרטי שמשמש למגורים.
יפעת שאשא ביטון: לכן יכול להיות שזה לגמרי בשוליים, ואז גם הפשרה הזו היא לגמרי פשרה שנותנת לנו את כל המרחב, ויכול להיות גם שאחרת.
קארין אלהרר: גם "חיבה" יש בבתים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: ממש מעט.
יניב בר אור: אנחנו גרים בתוך הגן.
יפעת שאשא ביטון: הגן זה הבית שלכם שאתם חיים בו?
יפעת שאשא ביטון: כלומר אתם חיים בתוך הבית.
קארין אלהרר: החדרים למטה הם רק לגן.
יניב בר אור: כן, הכול הוסב לגן.
יפעת שאשא ביטון: אז זה סיפור אחר.
יפעת שאשא ביטון: אם את מקיימת את זה שלא במקום מגורים, צריך אולי באמת לנסח את זה, אז אין בעיה.
יניב בר אור: אני לא משתמש בסלון אבל הילדים שלי כן מסתובבים בסלון.
יפעת שאשא ביטון: מקום שלא משמש למגורים.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר שיש מקומות שבהם אישה לוקחת שבעה פעוטות ומטפלת בהם, והכול נעשה בסלון הבית.
שחר סומך: מבחינת הגנת הפרטיות אנחנו לא יכולים כמדינה לחייב אזרח להתקין מצלמות בתוך הבית שלו.
קארין אלהרר: את יכולה לאפשר שזה יהיה בסלון שלהם?
ורד וינדמן: מה זאת אומרת?
ורד וינדמן: אם זה גן, לפי חוק הפיקוח זה כבר לא רק בית.
ורד וינדמן: זו אמירה נטולת היגיון.
שחר סומך: אני לא הולכת לסטות פה מן ההסכמות עם השרה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נאזן.
יפעת שאשא ביטון: ורד וינדמן, את הרי מכירה את הדעה שלי.
יפעת שאשא ביטון: אני סבורה שמי שבחר להחזיק ילד אחד צריך לקחת אחריות ולעמוד בכל הדרישות, כך זה על פי התפיסה האישית שלי.
ורד וינדמן: אמרנו את זה בחוק הפיקוח.
ורד וינדמן: אז בחוק הפיקוח זה כן, אבל לגבי מצלמות זה לא?
יפעת שאשא ביטון: אם את בוחרת לעבוד עם שבעה ילדים תעבדי איתם בהתאם למה שאנחנו מבקשים.
יפעת שאשא ביטון: אבל לגבי המצלמות – את מכניסה מצלמה לתוך בית פרטי שאנשים חיים בו, שמסתובבים שם ילדי המשפחה אחר הצהרים.
יפעת שאשא ביטון: גם אם אני מאוד לא מסכימה עם זה ואני חושבת שבכל מקרה, אם רציתם גן אז כך יהיה, אני יכולה להבין גם את הטיעונים כנגד, אין מה לעשות.
ורד וינדמן: אני מבינה את הצורך להגיע לעתים לפשרות, אני מבינה את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה "פשרה"?
יפעת שאשא ביטון: כרגע אין לך כלום.
יפעת שאשא ביטון: יש לך וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה להשאיר את זה וולונטרי?
ורד וינדמן: קודם כול אני רוצה להגיד את העמדה המקצועית שלנו.
ורד וינדמן: אני חושבת שני דברים.
ורד וינדמן: ראשית, ואמרתי את זה מהדיון הראשון, אני חושבת שלוולונטריות מלכתחילה אין מקום.
ורד וינדמן: אם המדינה אומרת שזה מה שיאפשר בטיחות, ואומר משרד העבודה והרווחה בצורה ברורה: אנחנו מברכים על זה כי זה יאפשר בטיחות, כאשר משרד המשפטים אומר שזה יהיה וולונטרי, שחלק יהיו בטוחים וחלק לא, זה אמירה שאין בה שום היגיון.
ורד וינדמן: בעיניי צריך להוריד את הנושא של הוולונטריות מן השולחן.
ורד וינדמן: אני מסכימה עם מה שאמרת, הרי חוק הפיקוח נכנס לתוקף בעוד שנה- - -
יפעת שאשא ביטון: תיכף אגיד על זה משהו, מה יקרה בפסיכולוגיה של האנשים.
ורד וינדמן: אני מבינה.
ורד וינדמן: אני גם מבינה שאם אנחנו נותנים שנה לחוק הפיקוח אז יש היגיון – אני לא לגמרי מסכימה עם ההיגיון, אבל אם עושים וולונטרי זה לא יכול להיות ליותר משנה, שזה מקביל בדיוק לחוק הפיקוח.
ורד וינדמן: אבל שוב, אני אומרת שבוולונטריות אין שום היגיון.
ורד וינדמן: מגנים על הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: או-קיי, הבנו.
יפעת שאשא ביטון: בואי נתקדם.
ורד וינדמן: החלק השני, חוק הפיקוח אומר שזה גן, משעה 8 ועד 4 הוא גן, אז את אמצעי ההגנה הזה נוציא ממנו.
ורד וינדמן: אין בזה שום היגיון.
ורד וינדמן: אז אל תעשו את זה אחר הצהרים.
ורד וינדמן: אין שום היגיון.
ורד וינדמן: אם צריך להגן על ילדים וזה גן – תפרשו את כל ההגנה.
ורד וינדמן: אין שום היגיון בזה.
קארין אלהרר: אי אפשר לכבות את המצלמות בשעה 4?
יניב בר אור: אפשר.
קרן אוחנה איוס: הרי אוספים את הילדים והמטפלת מסדרת את הסלון שלה.
כרמית פולק כהן: שתכבה את המצלמה.
יפעת שאשא ביטון: לא בטוח, חבר'ה, לא תמיד זה עובד כך.
יפעת שאשא ביטון: ורד וינדמן, אני מסכימה אתך לגמרי מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להזכיר לכל היושבים בחדר הזה שהיום אין כלום.
יפעת שאשא ביטון: הגענו לפה עם וולונטרי, לתמרץ, ואמרנו שככל שאנחנו נתמרץ ויהיה לחץ של ההורים למטה אז אנשים יבואו כדי לקבל את התמרוץ וגם כדי לענות על הצורך של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: התקדמנו צעד מטורף קדימה.
יפעת שאשא ביטון: מטורף, אני לא אומרת אפילו ענק כי זה פי כמה.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא השתתף בשיחות עם השרה ועם המשרדים ועם משרד ראש הממשלה, מי שלא היה בתוך כל המערבולת הזאת בשנה האחרונה לא מבין עד כמה הצעד הזה מטורף.
יפעת שאשא ביטון: אמרו: או-קיי, אנחנו מוכנים לקבל את זה כחובה אחרי X שנים שקבענו, אבל אנחנו חייבים להגן על הבתים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, זה מסוג הפשרות בחיים שאת אומרת:
יפעת שאשא ביטון: גם בשביל האיזונים את יכולה לקבל אותן בתור התחלה.
יפעת שאשא ביטון: אגיד לך את האמת מה יקרה פה, למרות שאני משתדלת לפרוטוקול להשאיר דברים מתחת לרדאר.
יפעת שאשא ביטון: הרי בסוף כולם ירצו ללכת למקומות שיש בהם מצלמות, ירצו ללכת למקומות שיש בהם פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: את תראי איך גם אל תוך הבתים הפרטיים ייכנסו מצלמות מתוקף זה שהשוק יחייב את זה, כוחות השוק יובילו לשם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מוכנה, עם כל הכבוד לכולם, וגם לעצמי ולדעה המקצועית שלי – ובעיניי אם בחרת להחזיק ילד אחד אז תעמוד בכל הכללים, אבל מה לעשות שלא על פי יישק דבר – לוותר על כל החוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מביאים לפה משהו שהוא פי כמה טוב יותר מאשר חשבנו שנצליח להביא, ותמיד נוכל לתקן אותו.
יפעת שאשא ביטון: מחרתיים אם נראה שהיקף הגנים בבתים הפרטיים, ואם חלילה יקרו דברים, הוא כזה שמחייב אותנו להתגייס שוב אז נעשה תיקון ולא נעבור את כל הסאגה הזו שעברנו במשך שנתיים מחדש.
יפעת שאשא ביטון: תחשבו על זה ותחשבו על המקום שבו אנחנו נמצאים היום, לא ביחס ללפני כמה חודשים אלא ביחס להצבעה שלנו במליאה.
יפעת שאשא ביטון: אפילו לא היינו קרובים לזה.
ורד וינדמן: זה נכון, ועדיין הבית הפרטי אינו בית פרטי בזמן ששוהים בו ילדים, וזה גם לפי חוק הפיקוח.
ורד וינדמן: שמים על השולחן פשרה.
ורד וינדמן: הפשרה הזאת לא הגיונית, היא נטולת היגיון.
ורד וינדמן: אם זה גן – זה גן.
יפעת שאשא ביטון: זה נאמר לפרוטוקול.
קארין אלהרר: בתקופה של השנתיים שיינתן וולונטרי, או כמה זמן שיוחלט, יש שהות גם לערוך מיפוי.
קארין אלהרר: אם דרוש תיקון חקיקה, שהמשרד יידע לבד להביא אותו כי זה גם אחריות שלו.
יפעת שאשא ביטון: הרי דיברנו על כך שבחוק הפיקוח, ברגע שבספט
יפעת שאשא ביטון: מבר נקבל את כל הפניות כבר כי כולם יצטרכו את הרישום הפלילי, יהיה לנו מושג כמה מסגרות יש בכלל.
יפעת שאשא ביטון: היום אף אחד לא יודע לומר כמה מסגרות.
יפעת שאשא ביטון: יהיה לנו מושג כמה מסגרות יש, איפה הן ממוקמות, כמה יש לנו בבתים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו עושים את הכול – אני אומרת את זה כאשת אקדמיה, אני אומרת את זה בכאב – אבל רבים מן הדברים פה אנחנו עושים מהבטן לגבי הקביעה של מספר המסגרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קובעים איזשהו כלל ולא יודעים איך נראה השטח שלנו, ובכל זאת אנחנו באומץ עושים את המהלך הזה.
יפעת שאשא ביטון: צריך להגיד גם את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שהצעד הקטן הזה בסוף יעזור לנו להבין את התמונה כולה ולעשות את התיקונים, אגב כמו בכל דבר.
יפעת שאשא ביטון: כל רפורמה גדולה – ואנחנו עושים פה מהפכה בתפיסה לגבי הגיל הרך – בסופו של דבר יש בה עיוותים קטנים, בלי שאנחנו עושים אותם בכוונה, הם נוצרים.
יפעת שאשא ביטון: גם אם היינו חושבים שהכול מושלם, אני בטוחה שכאשר היינו יוצאים לשטח היינו מגלים שיש פה כמה דברים, או שלא חשבנו עליהם ואנחנו פוגשים אותם לראשונה, או שאנחנו צריכים לקחת אותם מחדש בחשבון.
יפעת שאשא ביטון: הכול יכול להיות.
יפעת שאשא ביטון: ואז עושים את התיקונים תוך כדי תנועה.
יפעת שאשא ביטון: אבל להגיד: או הכול או כלום – את יודעת, ורד וינדמן, אני לא שם.
יניב בר אור: לגבי מה שדיברתם על השעות של פעולת המצלמות – בכל מערכת פרימיטיבית היום, ואין לי את המערכת הכי מתקדמת שיש היום, אפשר לבחור איזה מספר מצלמה, מאיזו שעה ועד איזו שעה היא תעבוד ומאיזו שעה ועד איזו שעה היא לא תעבוד.
יניב בר אור: לצורך העניין, המצלמות בתוך הגן אצלנו עובדות מ-7:00 ועד 17:30, והמצלמות מבחוץ שמצלמות את הכניסות ואת החצרות, שמשמשות גם לאבטחה בלילה, מצלמות 24 שעות ביממה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד, בהתייחס למה שקארין אלהרר אמרה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת למשרד המשפטים: כוונת השרה הייתה שבמקום שגרים בו לא יהיו מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: עלינו לראות איך אנחנו מגדירים מרחב מגורים ולא בית מגורים כי יכולה להיות לי וילה ענקית שיש לה חלק שמיועד לגן, הוא נפתח רק בבוקר, נמצאים שם עד אחר הצהרים, אף אחד לא מטייל שם שלא בשעות האלה, הוא לא משמש בשום פונקציה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אם יהיה אפשר באמת לחדד את זה, שלא מדובר במרחב מגורים, זה יהיה מצוין.
שחר סומך: בית המשמש למגורים.
ורד וינדמן: לא זה מה שהיא אומרת.
ורד וינדמן: היא אומרת משהו אחר.
שחר סומך: אם אני שוכרת בית שבטאבו ולפי השימושים של העירייה הוא בית מגורים ואני משתמשת בו למעון, אני רוצה שיהיו בו מצלמות.
שחר סומך: הבנו.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, יש לי בית גדול מאוד.
יפעת שאשא ביטון: בבית שהיה לי בקריית שמונה יש דירה נפרדת למטה.
יפעת שאשא ביטון: יכולתי להסב אותה לגן.
יפעת שאשא ביטון: אני גרה למעלה, אין לי שום נגישות לגן, שום דבר שאני עושה בחיי היום יום שלי הוא לא בתוך המרחב הזה.
יפעת שאשא ביטון: הוא משמש אך ורק לגן.
יפעת שאשא ביטון: אפשר שיהיו בו מצלמות כי הוא גן.
יפעת שאשא ביטון: זה שאני גרה למעלה, זה סיפור אחר.
שחר סומך: אני מציעה שזה יהיה "בית המשמש למגורים" ובדברי ההסבר נתייחס לפרטים.
יפעת שאשא ביטון: למה לא "מרחב המשמש למגורים"?
שחר סומך: ב"מרחב המשמש למגורים" יש לנו אפשרות עכשיו להיכנס לסלון של אותו בית.
יפעת שאשא ביטון: אין לי אפשרות כי הסלון משמש כמגורים ואז אין בו מצלמה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחדד את זה.
יפעת שאשא ביטון: מרחב שלא משמש למגורים באף אחת משעות היום.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שאחרי הצהרים הוא הופך להיות מגורים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מרחב שנפתח בבוקר, ננעל בשעה 4 או 5, מתי שמסתיים הגן, זה הייעוד שלו, זה מה שעושים בו, לא שום דבר אחר שמשמש למגורי המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: את מבינה את מה שאני אומרת?
שמרית שקד גיטלין: הם יגידו שפעם ביום הם כן יורדים לשם.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לכם שיש גם גנים שאנשים אין להם איפה לגור אז הם באים לגור שם.
יפעת שאשא ביטון: אין לזה סוף.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו יודעים שיש מקום שמוגדר לגן – לא גרים בו, הוא לא הופך להיות סלון אחר הצהרים וגם לא פינת משפחה של ילדי המשפחה – מקום שהוא רק לגן, זה הייעוד שלו.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה להגדיר את זה.
אורי שלומאי: אני לא מבין למה ההגדרה "בית המשמש למגורים" לא עונה על הצורך הזה.
יפעת שאשא ביטון: נתתי לך דוגמה לבית כמו שלי.
יפעת שאשא ביטון: יש לי כניסה נפרדת ויש לי בית נוסף למטה.
יפעת שאשא ביטון: יכולתי להסב אותו לגן והוא היה רק גן.
יפעת שאשא ביטון: אני לא גרה שם, אני לא מבלה שם אחר הצהרים, אני לא כלום.
יפעת שאשא ביטון: זה גן לכל דבר.
יפעת שאשא ביטון: הוא פשוט ממוקם מתחת לבית שלי כי יש לי אפשרות להרשות לעצמי דבר כזה.
יפעת שאשא ביטון: אז למה ששם לא תהיה מצלמה?
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק כפי שהגן היה ממוקם באותה מידה באיזה מתנ"ס.
אורי שלומאי: הוא לא משמש למגורים אז באמת שם אפשר להציב מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: צריך להגדיר.
אורי שלומאי: "מקום המשמש למגורים.
אורי שלומאי: "
יפעת שאשא ביטון: או-קיי, "מקום המשמש למגורים".
עדו קמחי פלדהורן: בחוק הפיקוח בכל מקרה נצטרך להתאים, בהתאם למשרד הפנים ובשיתוף פעולה עם השלטון המקומי, מה זה מסגרות לגיל הרך, ובהתאם גם להיתרים שהם יצטרכו לקבל, כי חלק מן התקנות זה הגיוני, כי כרגע לא נדע.
יפעת שאשא ביטון: שם כבר יישרנו קו, אין בעיה.
עדו קמחי פלדהורן: שזה יתאים לזה.
עדו קמחי פלדהורן: זה יהיה חלק מן הסוגיות האלה, כי אז תוכל להגיד: זה בית, זה לא בית.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר עניין של השלטון המקומי מול הגנים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אומר במאמר מוסגר, שאנחנו ננסה להיפגש גם איתם אחר כך כדי לראות איך אנחנו עוזרים לכולם, לכל הצדדים בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא קשור ישירות להצעת החוק הזאת.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של אי חובת התקנת מצלמות צריך להיות במרחב שגרים בו, במקום שגרים בו.
יפעת שאשא ביטון: אתם תגדירו משפטית איך נכון לנסח.
יפעת שאשא ביטון: אורי שלומאי, הבנת למה אני מתכוונת, נכון?
אורי שלומאי: הבנתי.
שמרית שקד גיטלין: זה מקובל עליכם?
שמרית שקד גיטלין: המשמעות של מה שיפעת שאשא ביטון אומרת הוא שכאשר יש בית מגורים, בחלק שלא משמש למגורים ועובד שם מעון האי תחולה לא חל.
שמרית שקד גיטלין: כלומר האי תחולה מוגבל רק למקום המגורים.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם מסבכים?
יפעת שאשא ביטון: במרחב שלא משמש למגורים ופועל בו גן יש מצלמה.
יניב בר אור: ואם המטבח משותף?
שחר סומך: מהותית אנחנו מסכימים.
שחר סומך: מבחינת הגנת הפרטיות ברור שמבחינה מקצועית ככל שזה לא מקום שמשמש למגורים אז ההתנגדות המקצועית פה מוּסרת, אבל בגלל שזה סעיף שהוא בהסכמות עם השרה, ברשותכם אוכל להביא את זה לשרה, לוודא שזה באמת מה שהיא התכוונה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שהיה בשיח.
יפעת שאשא ביטון: היא לא מוכנה שניכנס לחיים של האנשים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה לגיטימי, אני יכולה להבין את זה.
שחר סומך: זה אופציה שלא עלתה בשיח.
יפעת שאשא ביטון: נכון, דיברנו רק על מקומות שגרים בהם.
יפעת שאשא ביטון: השרה אמרה: אני לא מוכנה שניכנס למקום שחיים בו אנשים את החיים האישיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שהזיקוק הזה עונה גם בדיוק על מה שהיא ביקשה, שאנחנו לא נהיה במקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כך שבשלוש השנים הראשונות זה וולונטרי ואחר כך זה הופך להיות חובה.
יפעת שאשא ביטון: יש גם אינטרס – בואו נגיד את הדברים, למרות שמשרד האוצר במקרה הזה אפילו תמך.
יפעת שאשא ביטון: רציתי להגיד שבדרך כלל משרד האוצר לא היה אוהב את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאפשרים בעצם תקופה ארוכה יותר של הסתגלות ושל תמרוץ כלכלי למסגרות.
יפעת שאשא ביטון: מסגרת שיודעת שהיום היא יכולה לקבל תמרוץ מן המדינה ובעוד שלוש שנים זה יהיה חובה אבל היא כבר לא תקבל את התמרוץ, תרצה לנצל את הזמן הזה שהיא עדיין מקבלת השתתפות וסבסוד.
יפעת שאשא ביטון: יש פה גם היגיון וגם נעזור ליותר מסגרות אם נאפשר את זה למשך שלוש שנים ולא רק לשנה או שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מצב של Win–Win לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאם ניפגש באיזשהו מקום בעוד שלוש שנים, אולי פה ואולי במקום אחר, תראו לבד שכל השטח כיסה את עצמו, כי לאנשים יהיה אינטרס לקבל את הסבסוד לפני שזה הופך להיות חובה.
יניב בר אור: השאלה אם אסור לי בגן ילדים שמנוהל בבית פרטי לפי החוק להתקין מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: לא כך אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה רוצה באופן וולונטרי לעשות את זה – זה עניין שלך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחייב וזה יישאר וולונטרי.
יניב בר אור: מי יקבל את התקצוב?
יניב בר אור: מי שיתקין מרגע שעבר החוק?
יניב בר אור: גם אלה שיש להם עוד לפניו?
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו, אני לא יודעת אם יש לך מצלמות, לא נכנסתי אליך הביתה.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה מתקין מצלמות – אם רכשת בעבר לא תקבל החזרים על מה שרכשת לפני שנתיים, אבל אם אתה רוכש עכשיו מערכות חדשות בהתאם לחוק אתה תקבל השתתפות.
ורד וינדמן: אני רוצה להגיד ששלוש שנים זה תקופה ארוכה מאוד.
ורד וינדמן: לתת לכוחות השוק לנהל בטיחות של ילדים, אני חושבת שזה פסוד.
ורד וינדמן: אני יודעת שזה בא ממשרד המשפטים.
ורד וינדמן: היה נכון לקבל את העמדה- - -
יפעת שאשא ביטון: דווקא לא.
יפעת שאשא ביטון: את המספר אני קבעתי.
יפעת שאשא ביטון: בניגוד לעניין הקודם, ורד וינדמן, פה אני לא מסכימה אתך, ואגיד לך למה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לסייע למסגרות.
ורד וינדמן: אני לא מדברת על מספר השנים.
ורד וינדמן: אני מדברת על עצם הקביעה של התמרוץ והוולונטריות בתקופה מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: כבר אמרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: עזבי, אנחנו שוב חוזרים אחורה.
ורד וינדמן: זה לא אחורה.
ורד וינדמן: זה ביחס לסעיף הספציפי הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם עוד פעם, אנחנו עוזרים כאן לשוק, אנחנו עוזרים לאותם גנים שנמצאים עכשיו בשטח וצריכים לעשות את הרכש הזה.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, אנחנו באים ממקום שכולנו מרוויחים מן המהלך, כי ברגע שזה הופך להיות חובה אין יותר תמרוץ וזה הופך לחלק מכלל הדרישות שאנחנו מביאים.
יפעת שאשא ביטון: דווקא עם זה אני חיה לגמרי בשלום.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, אני חושבת שפה אנחנו באים לקראת המסגרות הפרטיות בזה שאנחנו מאפשרים להן עזרה בפרק זמן ממושך יותר.
חגי פורגס: העמדה של השר בהקשר הזה היא שמ-1 בספטמבר 2020 יש לחייב את כל המעונות.
חגי פורגס: עד אז זה יהיה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: איפה הוא היה כשזה עבר וולונטרית?
יפעת שאשא ביטון: תשאל אותו.
יפעת שאשא ביטון: איפה הוא היה?
יפעת שאשא ביטון: העברנו את זה וולונטרי בכלל.
יפעת שאשא ביטון: זה עוד שנה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה פוגע בגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה, אם הוא רוצה "לסגור" את זה עם השרה שקד, ש"יסגור" את זה עם השרה שקד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלתת שלוש שנים של וולונטרי עם תמרוץ כלכלי זה הרבה יותר משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: ש"יסגרו" ביניהם, אין לי בעיה שזה יהיה גם שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: רק תגיד לשר בבקשה שיבוא להילחם אתנו גם כשצריך, כי כשאנחנו הרמנו אצבע במליאה על וולונטרי אף אחד שם לא נלחם כדי שזה יהיה חובה, אני רק מזכירה לכם, כי אני הגשתי הצעה שזה יהיה חובה, לא הגשתי הצעה שזה יהיה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במקום של כל פעם לתקוע טריז בגלגלים.
יפעת שאשא ביטון: אבל הנה, תגיד לשר שאני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: ש"יסגור" את זה עם השרה שקד.
שמרית שקד גיטלין: בעצם החוק ייכנס לתוקף במועד שעליו תחליטו.
שמרית שקד גיטלין: אני מבינה שיש פה שתי הצעות.
שמרית שקד גיטלין: החוק ייכנס לתוקף.
שמרית שקד גיטלין: השאלה היא מה קורה עד אז.
שמרית שקד גיטלין: יש לנו כמה אפשרויות, להבנתי.
שמרית שקד גיטלין: כמובן אשמח לשמוע אפשרויות נוספות.
שמרית שקד גיטלין: להבנתי אפשר לומר: בתקופה הזו בעצם רק סעיף 15, שמדבר על התמרוץ, יחול.
שמרית שקד גיטלין: כלומר עד אז מבחינה משפטית יישאר המצב הנוהג כיום.
שמרית שקד גיטלין: הסעיף היחיד שבינתיים יהיה בתוקף הוא סעיף התמרוץ.
שמרית שקד גיטלין: במועד שעליו יוחלט, בעוד שלוש שנים או שנתיים, יחול הכול.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לפרוטוקול שמבחינתי, ואני חושבת שגם מבחינת החברים פה, אין בעיה שזה יהיה שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: רק צריך לקחת בחשבון שהיקף הסיוע יקטן, כי מדברים רק על שנתיים של תמריצים אז הגנים יצטרכו לעבוד בקצב קצת יותר מהיר, ושהשר צריך "לסגור" את זה עם שרת המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: לא אנחנו נעשה את המלחמה שלו.
יפעת שאשא ביטון: שיילחם, שיביא את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה עד השבוע הבא, עד יום שני.
יפעת שאשא ביטון: ביום שני יתקיים דיון.
יפעת שאשא ביטון: אתם זוכרים מה עשינו בחוק הפיקוח?
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו עוברים סבב נוסף בעניין המצלמות.
קונסטנטין שוויביש: לא הבנתי את מה שאמרת.
קונסטנטין שוויביש: אמרת "אנחנו פה עד יום שני".
קונסטנטין שוויביש: ..
יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך לסבול אותי עד יום שני...
יפעת שאשא ביטון: ניפגש שוב ביום שני הבא.
שמרית שקד גיטלין: אני מנסה שאנחנו נקבל החלטה לגבי סעיף 14.
שמרית שקד גיטלין: אנחנו אומרים – לא משנה המועד – יהיה מועד כלשהו שבו החוק ייכנס כחובה.
השאלה שלי עכשיו: אופציה אחת היא שעד אז החוק לא נכנס לתוקף.
השאלה שלי עכשיו: אופציה שנייה, שהיא קצת יותר מורכבת מבחינה משפטית, היא שהחוק נכנס לתוקף על מי שמקבל תמריץ.
השאלה שלי עכשיו: זה קצת יותר מסובך.
השאלה שלי עכשיו: יכול להיות שעדיפה האופציה הראשונה.
יפעת שאשא ביטון: מה פתאום, החוק נכנס לתוקף עכשיו.
אורי שלומאי: באופן וולונטרי הוא נכנס עכשיו.
שמרית שקד גיטלין: השאלה מה הוולונטרי.
יעל לינדנברג: את רוצה למנוע מצב שהמדינה תתמרץ מצלמות מסוימות ואילו בעוד שנתיים יגידו: הנה החוק בתוקף והמצלמות המסוימות האלה לא עומדות בהוראות החוק.
יעל לינדנברג: זה לא הגיוני.
שמרית שקד גיטלין: לא הבנתי אותך.