GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חגי ראובן פורגס: הכשרה מקיפה.
חגי ראובן פורגס: אם אני זוכר נכון, אני לא בקיא במספרים האלה אבל זאת פעילות מאומצת ואנחנו כמובן נמשיך אתה.
חגי ראובן פורגס: אנחנו לא נעשה את זה חד פעמי ונצא מהתמונה.
יפעת שאשא ביטון: כמה מסגרות?
חגי ראובן פורגס: 1,400 מסגרות.
יפעת שאשא ביטון: מתוך כמה?
חגי ראובן פורגס: יש לנו כ-2,200 מעונות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לנו להשלים 800 מסגרות.
חגי ראובן פורגס: יש לנו כאן עקב אכילס.
חגי ראובן פורגס: רשויות או ארגונים שלא ממש משתפים אתנו.
חגי ראובן פורגס: זה לא שהם עובדים בניגוד להנחיות או משהו, אלא זה פשוט כלי שאנחנו מעמידים ואנחנו מתאמצים שהם יבואו וייקחו אותו.
יפעת שאשא ביטון: למה לא מחייבים אותם?
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו הולכים למערך כזה, ובמיוחד אני מדברת על המסגרות שהן בפיקוח מורחב ושימו לב לשיח שהתקיים הבוקר, יום אחרי שהעברנו את חוק הפיקוח על המעונות.
חגי ראובן פורגס: שאין להם אישור ראשוני.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פיקוח ויש לנו את הפיקוח המורחב של בעלי הסמל.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא יכולים לחייב אותם?
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מחייבים אותם?
יפעת שאשא ביטון: זה לא שאתם לא יכולים, כי אתם יכולים לחייב אותם לעבור את ההכשרות האלה כדי שאנחנו באמת ניתן את המענה אותו אנחנו מבקשים כי אחרת שוב נמצא את עצמנו בסוף השנה רבים על סייעות.
חגי ראובן פורגס: קודם כל, אנחנו מחייבים לבצע הכשרות בסיסיות של עזרה ראשונה.
חגי ראובן פורגס: לא ההכשרות הרחבות.
יפעת שאשא ביטון: עזוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שם גם בלי הסיפור של הילדים האלרגיים.
חגי ראובן פורגס: אנחנו מעדיפים שבנושא כזה, במיוחד שזה משהו שהוא במימון של המדינה, אנחנו מאמינים יותר בשיח ובשיתוף פעולה ואנחנו כן חושבים שהרוב נענה לדבר הזה ולוקח בשתי ידיו את ההכשרות האלה ושמח עליהן.
חגי ראובן פורגס: אם אנחנו נראה שאנחנו לא מצליחים לצאת ראש עם כל הארגונים, ואמנם 1,400 זה הרבה מסגרות אבל 600 או 700 מסגרות שלא עשו הכשרות זה גם הרבה, ואם נראה שאנחנו לא מתקדמים – אנחנו נבחן אפשרות לחייב.
חגי ראובן פורגס: זאת אומרת, יש כאן עניין של הסכמים, היבטים משפטיים וכולי, אבל זה לא מהווה איזשהו חסם.
חגי ראובן פורגס: אם נראה שאנחנו באמת לא מצליחים להגיע לכל המסגרות כי אין היענות, אולי נשקול להגיע למצב בו נחייב.
חגי ראובן פורגס: אנחנו מעדיפים לא להיכנס לשם כי זה משהו שהוא אמור להיות בשיח וברצון משותף, לא רק שלנו אלא גם של הארגונים.
יפעת שאשא ביטון: גם אני מאמינה שדברים צריכים להיות בשיתוף ובשיח אבל יחד עם זאת אני מרשה לעצמי לומר לך שתנוח דעתך כי דווקא בגלל שהמדינה מממנת את זה, אנחנו יכולים לבוא ולומר להם שהם נמצאים תחת פיקוח, אנחנו ממנים את זה ואנחנו מחייבים אתכם לעבור את התהליך הזה כי אנחנו רוצים שהילדים האלה יקבלו את המענה.
יפעת שאשא ביטון: הרי בסופו של דבר אם הם לא יעברו את ההכשרה, אתה תצטרך להמשיך לתת בשנה הבאה את אותו פלסטר קטן ולא מכסה וגם לו יש עלות תקציבית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, גם אם מסתכלים על זה דרך הכסף, אנחנו יודעים שהרבה יותר משתלם שהמערכות האלה יעברו את ההכשרה הנדרשת מאשר אנחנו נמצא את עצמנו באותו מעגל.
איילת נחמיאס ורבין: עולמות של מניעה מאשר עולמות של טיפול בדיעבד.
חגי ראובן פורגס: זה לא אמור להשפיע, אבל אני כאן פותח סוגריים ושואל שאלה לאוויר והיא מה יקרה עם ארגון שלא נענה להנחיה?
חגי ראובן פורגס: אני אסגור את הסמלים שלו?
יפעת שאשא ביטון: תפסיקו לסבסד אותו.
חגי ראובן פורגס: הסבסוד, אלה הם ההורים.
חגי ראובן פורגס: ההורים לא צריכים להיפגע מזה.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת לך.
איילת נחמיאס ורבין: זה מקסים להפנות את זה לחברות הכנסת אבל כשאנחנו נהיה אחראיות על היישום, אנחנו באמת נצטרך לתת תשובה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שעם כל הכבוד זה תפקידו של משרד ממשלתי.
איילת נחמיאס ורבין: הרי זאת לא פעם ראשונה שאתם מתמודדים עם הכשרה שלא מתבצעת.
איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה לעשות במקרה הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים איך לאכוף את זה.
איילת נחמיאס ורבין: שאלת אותנו ולכן אני עונה לך.
חגי ראובן פורגס: אני אומר שאפשר כאן לחשוב על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לתת לך תשובות.
יפעת שאשא ביטון: הדברים אצלי הם מאוד מאוד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא משתף פעולה, לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אין יותר מדי משחקים.
יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה שארגון יבוא, יקבל סמל, יקבל את כל הפסיליטיס מהמדינה אבל כאשר המדינה אומרת לו שיש ילדים אלרגיים שצריכים להיות חלק מהמערך הזה, אבל הוא אומר, סליחה, אני לא רוצה להיות חלק.
איילת נחמיאס ורבין: הרי זאת לא פעם ראשונה.
איילת נחמיאס ורבין: תמיד יש בעיות עם הארגונים ויש דילמות, זה כן עשה את זה וזה לא עשה את זה.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר חדש.
איילת נחמיאס ורבין: ברור שהמשימות משתנות.
חגי ראובן פורגס: אני רק אומר שזה נושא מורכב ואני לא חושב שצריך לסגור סמלים בגין כל הכשרה שארגון לא מבצע.
יפעת שאשא ביטון: פשוט תטילו חובה.
חגי ראובן פורגס: אני לא אומר שאנחנו פוחדים מזה.
איילת נחמיאס ורבין: לא מורידים ישר את השלטר אבל אתה יודע מה צריך לעשות כדי לאכוף את ההוראות שלך.
חגי ראובן פורגס: נכון.
חגי ראובן פורגס: אני רק אומר שזה דבר שצריך לחשוב עליו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, שיירשם בפרוטוקול, שאנחנו לא מורידים את השלטר ישר אלא אנחנו כבר אחרי שנתיים של דיונים.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, הישר הזה הוא כבר מזמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר בשלב שאם לא הצלחנו להכשיר את הלבבות בקרב מישהו, כנראה ש-.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאתה שאלת אותי שאלה, אני יכולה לתת לך את התשובות אבל אני משאירה לכל אחד מכם להשלים את המשפט כראות עיניו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אם ההכשרות שהם מקבלים, ארגון יה"ל היה שותף להן, האם הוא מכיר ויודע?
יפעת שאשא ביטון: יש מישהו מקצועי שבאמת יכול לומר לנו שבכל הדיונים שהוא היה, לשם כיוונו?
יפעת שאשא ביטון: הרי היה שיח לגבי מה שצריך להיכלל בהכשרות האלה ואיך הן צריכות להיות.
חגי ראובן פורגס: בעיקרון הפעילות שלנו היא מול מד"א, שזה סוג של ארגון סטטוטורי ואתו אנחנו עובדים, עם משרד הבריאות, ויש לנו הליכים מכרזיים וכולי ואני חושב שהם גוף מקצועי מאוד שיודע לגבש סילבוסים בהקשר הזה.
חגי ראובן פורגס: אם מישהו חושב שהסילבוס הזה בעייתי או לא מותאם, אנחנו כאן ונשמח לשמוע הערות.
חגי ראובן פורגס: אבל מבחינתנו מד"א הוא ארגון שאנחנו סומכים עליו בעיניים עצומות.
יפעת שאשא ביטון: כולל מניעה ברמה של ניקיון של המסגרות.
חגי ראובן פורגס: הכול.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא רק הטיפול הרפואי.
חגי ראובן פורגס: כמובן.
קריאה: הוא לא.
יפעת שאשא ביטון: נגיע אליכם.
חגי ראובן פורגס: אמרתי שאם יש לכם הערות על הסילבוס, בשמחה.
חגי ראובן פורגס: נבחן את זה גם מול מד"א כמובן.
חגי ראובן פורגס: אני לא איש מקצוע.
חגי ראובן פורגס: לשם כך יש לנו אנשים בהם אנחנו נעזרים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חגי.
יפעת שאשא ביטון: הבקשה שלי אליכם – היא תופיע גם בסיכום הדיון – היא לקבל כל חודש סטטוס של כמה מעונות נוספו להדרכה כאשר המשימה של כולנו היא להשלים את ההדרכה עד סוף השנה כדי שבאמת נוכל לצאת לאיזשהו מהלך משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, לפני שאנחנו עוברים לארגון יה"ל כדי לבחון את הנושא של ההדרכה.
יפעת שאשא ביטון: כל הסוגיה של מעונות שלא מוכנים לקבל לפתחם ילדים אלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כאן סביב השולחן וכולם אומרים לא יקרה אבל זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: קורה אצל הטובים ביותר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא איך אתם כמשרד מתמודדים עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו טיפלנו לא מזמן מולך בפניות שהגיעו.
יפעת שאשא ביטון: איך אתם מתמודדים עם זה כמשרד מבחינת ההנחיות?
חגי ראובן פורגס: אם הייתי רך יותר עם ארגון שמבצע הנחיות של הכשרה או לא, אנחנו לא נסבול מקרים שארגון לא מכניס ילדים משיקולים שהם לא ענייניים או בניגוד להנחיות שלנו.
חגי ראובן פורגס: זה מבחינתנו קו אדום שאנחנו לא נסבול אותו.
חגי ראובן פורגס: בהקשרים אחרים, עת שמענו תלונות על ארגונים שלא הכניסו ילדים בלי קשר לאלרגיה, נושא שלא קשור לכאן, אנחנו הזמנו ארגונים לשימוע ואנחנו כמעט הסרנו סמלים אבל בסוף זה נפתר בעזרת כל מיני פתרונות כאלה ואחרים.
חגי ראובן פורגס: שוב, אנחנו לא נסבול דברים כאלה ואנחנו נטפל בכל מקרה כזה במלוא החומרה.
יפעת שאשא ביטון: ארגון יה"ל, בהתייחס להכשרות במעונות היום.
נעמה קציר שמואלי: אני מעמותת יה"ל.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לעשות סדר.
נעמה קציר שמואלי: ההדרכות הן לא האורים והתומים של כל הדבר הזה.
נעמה קציר שמואלי: ההדרכות הן נדבך אחד שאמור להיות במעונות כדי שבסופו של דבר באמת יושלם התהליך עליו דיברנו.
נעמה קציר שמואלי: כדי שהילדים האלרגיים יהיו בטוחים במעונות, בוודאי צריך שהצוות יהיה מוכשר אבל צריכות להתקיים עוד פעולות נוספות ועוד קריטריונים שכבר קבענו אותם והם כבר נקבעו והם מופיעים במסמכים של משרד הבריאות, שלנו ובסיכומי הוועדה הזאת כמו למשל הוצאה של חוזר מנכ"ל מסודר על איך מתנהלים עם ילד אלרגי בתוך המסגרת, כמו הוצאת אלרגנים מתוך המסגרת, כמו ליווי של המעון על ידי תזונאית, מה אפשר להכניס במקום האלרגנים האלה, איך מקבלים ילד למעון כזה.
נעמה קציר שמואלי: כל הדברים האלה לא קרו.
נעמה קציר שמואלי: זאת אומרת, זה שאנחנו יושבים כאן כל דיון וסופרים את כמות ההדרכות שבוצעו במעונות, זה לא באמת נותן את המענה, גם אם נשב כאן בעוד חצי שנה וחגי יאמר שכל המעונות הודרכו.
נעמה קציר שמואלי: אם כל המעונות הודרכו אבל לא בוצעו כל יתר הדברים שאמורים להתבצע במעונות, הרי שלא עשינו באמת את מה שאנחנו אמורים לעשות.
נעמה קציר שמואלי: לכן, כאשר פתחת ואמרת שעינינו נשואות אליך, עינינו שלנו נשואות רק לבג"ץ בשלב הזה כי כל דרך אחרת שניסינו לפתור את הסיטואציה – ויש לנו עשרות אלפי ילדים אלרגיים במעונות – עד לרגע זה לא הצלחנו.
איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר עשרות אלפי?
איילת נחמיאס ורבין: אלרגיה מסכנת חיים.
נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב אין גוף מקצועי שאסף נתונים ולכן ההערכה שלנו מדברת על כך שיש בין 20,000 ל-30,000 ילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אלה לא המספרים שקיבלנו בפעמים הקודמות.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לחדד.
נעמה קציר שמואלי: 30,000-20,000 בגילאים הצעירים אבל לא כולם נמצאים במעונות האלה.
נעמה קציר שמואלי: הם מדברים על כמה אלפים.
נעמה קציר שמואלי: אני לא יודעת בדיוק כמה אלפים.
נעמה קציר שמואלי: לאף אחד אין באמת את המספר הזה.
נעמה קציר שמואלי: לצורך העניין, בואו נגיד אפילו מאות אבל זה מספיק.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברות על זה כבר שלוש שנים.
איילת נחמיאס ורבין: שלא נדע, אבל הילדים האלרגיים לצערנו, עם אלרגיה מסכנת חיים, אלה ילדים שבסוף מגיעים למערכת הבריאות לצערנו בנסיבות מאוד מאוד לא פשוטות.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאין מעקב אחרי הדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: דוקטור רובין, אני זוכרת את עצמי שואלת אותך את השאלה הזאת כמה וכמה פעמים וגם את משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה יכול לדעת מה יש בתוך ד' אמותיו.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, כ-350 ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה אינדיקטיבי למשל לעלייה של הפרופורציה של ילדים שסובלים מאלרגיה מסכנת חיים לעומת מה שהיה.
איילת נחמיאס ורבין: אחת הטענות שאת ואני יוצאות אתה לתקשורת ואנחנו אומרות היא שהמערכות, חלק מהבעיה שלהן היא שיש היום הרבה יותר אלרגיות מסכנות חיים, הרבה יותר ילדים עם סוכרת, הרבה יותר ילדים שסובלים מתסמונות ופעם לא סבלו.
איילת נחמיאס ורבין: אתך בכיתה הייתה ילדה עם אלרגיה מסכנת חיים?
איילת נחמיאס ורבין: אני הכרתי ילדה אחת כזאת בכל 12 שנותיי בבית הספר וזה היה מאוד מאוד חריג.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, היא הייתה צליאקית.
איילת נחמיאס ורבין: היא אפילו לא הייתה אלרגית.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא הגיוני, אנחנו חייבים להיות במצב שאנחנו יודעים כי צריך להיערך לשנים הבאות.
נעמה קציר שמואלי: אגב, גם צריך לדעת עם מה אנחנו מתמודדים באופן כללי.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שגם למשרדי הממשלה – סליחה שאני אומרת לך, גם חגי וגם דוקטור רובין – זה האינטרס שלהם לדעת.
איילת נחמיאס ורבין: משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: תכף נגיע למשרד החינוך ונקיים דיון.
קריאה: משרד החינוך יודע מה הוא נותן, מספר מוחלט של ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: ילד שאין לו אלרגיה מסכנת חיים, לא תהיה לו סייעת.
קריאה: יש גם כאלה שיש להם וההורים מתנגדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תכף נגיע למשרד החינוך וננהל את השיח באופן ממוקד ובצורה מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לדברים שלך, נעמה.
יפעת שאשא ביטון: את צודקת לחלוטין ואני לא יודעת אם שמת לב, אבל גם בדברים שלי לחגי זה נאמר.
יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על ההכשרה, מבחינתי בתוך ההכשרה הזו נכנסים גם האלמנטים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מטפלת שעוברת הכשרה לגבי איך מטפלים בילד אלרגי, ברור לה לחלוטין שכמניעה – ואני הדגשתי את הנושא של המניעה – צריך לנקות את המסגרת מהאלרגן, צריך לייצר סביבות שהן לאוכל וסביבות אחרות בהן לא אוכלים וכל הדברים שאנחנו בעצם דיברנו עליהם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אני רואה את הכול כאיזושהי עסקת חבילה אחת ואנחנו מנסים לפרק אותה עכשיו ולראות באיזה שלב אנחנו נמצאים ומה הסטטוס של כל מסגרת.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה עם האמירה שההכשרה זו צריכה לכלול בתוכה את הכול אבל אנחנו צריכים לראות גם את כל המעטפת האחרת שמתרחשת.
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו שומעים זה שגם אם הדברים קורים, הם עדיין קורים בחלק מאוד מצומצם יחסית מכלל המעונות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין לא במנוחה ובנחלה ואפילו לא בשלב של ההדרכה.
נעמה קציר שמואלי: אם אני אדבר רק על ההכשרה המקצועית שמד"א עושה היום במעונות, הרי מד"א הוא ארגון רפואה.
נעמה קציר שמואלי: הם נותנים הכשרה שהיא הכשרה רפואית.
נעמה קציר שמואלי: משום שאנחנו יודעים מה ההכשרה שמד"א נותנים וגם עשינו כמה הכשרות למדריכים של מד"א, המדריכים של מד"א נותנים הכשרה רפואית של איך מזהים תגובה אלרגית ואיך פועלים כאשר מזהים תגובה כזאת.
נעמה קציר שמואלי: כל ההדרכה לגבי ההתנהלות המניעתית בתוך שטח המעונות, היום היא לא ניתנת על ידי אף אחד אלא על ידינו.
נעמה קציר שמואלי: זאת אומרת, בהדרכות שעושה העמותה כאשר מקומות שמזמינים אותה, שם העמותה מבצעת את ההדרכות האלה.
נעמה קציר שמואלי: חשוב לי לומר משהו שמבחינתנו הוא העיקר בהדרכות.
נעמה קציר שמואלי: כשאני עושה הדרכה וגם מאיה שיושבת כאן אתי - מדי חודש אנחנו עושות עשרות הדרכות - ההדרכה שלנו היא 99 אחוזים מניעה ועוד חמש דקות אחרונות של ההדרכה הן על איך משתמשים במזרק ומה עושים.
נעמה קציר שמואלי: זה כאמירה כללית.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לומר שאנחנו כן עובדים עם מד"א על הלומדה שמכינים והלומדה שלהם היא באמת ברמה מאוד גבוהה.
נעמה קציר שמואלי: אני מקווה שכשהיא תהיה מוכנה, אז באמת ניתן יהיה להכשיר את הצוותים גם באמצעות הלומדה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: שם כן יהיה מענה לאותה הכשרה שאנחנו מבקשים?
נעמה קציר שמואלי: בואי נגיד שיהיה מענה יותר טוב.
נעמה קציר שמואלי: הוא עדיין לא יהיה מושלם אבל הוא בוודאי יהיה הרבה יותר טוב מכפי שקיים כרגע.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם בקשר עם מד"א, כבר נמצאים בתוך תהליך, למה לא לוודא שבתוך הלומדה הזו כבר ייכללו כל אותם דברים שאנחנו מבקשים?
נעמה קציר שמואלי: בלומדה אנחנו כן עובדים על זה עכשיו עם מד"א.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת שזה עדיין לא ייתן את המענה המושלם כי בסוף אין שום תחליף לכך שכאשר המדריך מגיע למעון והמטפלת במעון שואלת את השאלה הספציפית.
נעמה קציר שמואלי: תמיד אני נותנת את הדוגמה – סליחה, אבל זאת הדוגמה הכי טובה – מה אני עושה עם המוצץ של הילד הלא אלרגי שהגיע לפה של הילד האלרגיה ומה זה אומר מבחינת טיפול.
נעמה קציר שמואלי: אלה שאלות במעונות.
נעמה קציר שמואלי: תבינו.
נעמה קציר שמואלי: מה אני עושה עם החיתול בד שלו שעכשיו הילד התמרח אתו.
נעמה קציר שמואלי: מה זה אומר?
נעמה קציר שמואלי: כאשר מגיעים למעון, מבינים שזה לרדת ממש לרמות האלה.
נעמה קציר שמואלי: לכן אני אומרת שזה אף פעם לא ייתן את המענה המושלם באמת אלא באמצעות הדרכה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא צריך להיות או או.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים שעכשיו אנחנו נותנים לומדה במקום ההכשרה וההדרכה.
יפעת שאשא ביטון: הדברים לא צריכים לבוא זה או זה אלא הם צריכים לבוא ביחד.
נעמה קציר שמואלי: את צודקת.
נעמה קציר שמואלי: לכן אמרתי שהלומדה תהיה יותר טובה כי יהיו שם היבטים של מניעה הרבה יותר ממה שיש היום אבל היא עדיין לא תיתן את המענה המושלם.
נעמה קציר שמואלי: אני שוב אומרת למד"א, בכבוד גדול ובהערכה גדולה מאוד, שהם עושים עבודה מצוינת אבל אין להם באמת את היכולת לא כי הם לא טובים אלא כי הם לא יודעים לעשות את זה, את ההדרכות שקשורות להתנהלות ולהיבטים המניעתיים בתוך המעונות.
נעמה קציר שמואלי: עם כל הכבוד למדריך של מד"א, רציני ומוכשר ככל יהיה, הוא לא יודע לומר למנהלת המעון איך להתנהל ביום יום עם השומשום בחלות של שבת ועם המוצץ של הילד ועם החיתול זאת המציאות ולכן אני אומרת שההכשרות הן טובות אבל הן אף פעם לא מספיקות בהקשרים האלה.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו תמיד מציעים את עצמנו להיכנס לתוך ההכשרות.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו עושים את זה בהתנדבות.
נעמה קציר שמואלי: אני חוזרת ואומרת: קחו אותנו, תשתמשו בנו, תנו לנו לעשות, אבל לצערי הרב זה לא באמת עובד כמו שאנחנו היינו רוצים.
נעמה קציר שמואלי: לכן אני גם אומרת שעינינו לבג"ץ בשלב הזה ולא לפתרון של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בפרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: בהתייחסות שלך למד"א ולהכשרות, אני אומרת שאם כבר יש קשר ביניכם לבין מד"א, זה אומר שאנחנו יכולים לטייב את מה שקורה היום.
יפעת שאשא ביטון: יכולים לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתם כבר בשיח אתם, אתם כבר יודעים מה צריך, אתם טוענים שמה שקורה שם זה לא האופטימום, יש לכם את האפשרות וגם אפילו את ערוץ התקשורת כדי להפוך את זה למה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לבג"ץ.
יפעת שאשא ביטון: נניח שבג"ץ יפסוק מה שאתן חולמות עליו ואני אפילו לא אומרת מה.
יפעת שאשא ביטון: שהמסגרות יהיו מותאמות והכול.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו נחזור לאותה נקודה, שצריך ליישם את זה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: המטרה של השולחן הזה היא לראות איך אנחנו עושים את זה בצורה הכי טובה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם יש משהו שהוא חסר, אנחנו צריכים לבוא ולשים אותו על השולחן ולומר, חברים, זה לא מספיק, צריך גם א', ב' ו-ג'.
יפעת שאשא ביטון: אבל הדברים צריכים להיות מאוד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעקוב אחריהם, אנחנו כן צריכים לנצל כל אחד את ערוץ התקשורת שיש לו עם הגופים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי לדבר בו התחלתי.
יפעת שאשא ביטון: נצלו את הקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם רוצה להוסיף ולבקש שמערך ההדרכה, חגי, יעבור אלי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות מה מד"א עושה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מהו מערך ההדרכה הזה וננסה ללמוד ביחד אם זה באמת עונה על מה שאנחנו מנסים להתוות כאן בוועדה.
נעמה קציר שמואלי: אגב, היבטים נוספים בהקשר הזה.
נעמה קציר שמואלי: הם לא רק היבטים מניעתיים אלא גם היבטים של איך מתנהלים ולא מדירים את הילדים.
נעמה קציר שמואלי: יש סיטואציות בהן כדי להקל על הצוות – ואולי לפעמים הצוות לא תמיד יודע – אנחנו יכולים להגיע למעונות ולמצוא את הילד עכשיו שלוש שעות בלול כי יש שם איזה אלרגן בגן והם נורא מפחדים שיגיע אליו.
יפעת שאשא ביטון: מלכתחילה האלרגן לא צריך להיות שם.
נעמה קציר שמואלי: זה בדיוק העניין.
נעמה קציר שמואלי: אין.
קריאה: אין הנחיה כזו.
נעמה קציר שמואלי: מה שקורה בפועל זה שאנחנו מוצאים את הילדים או יושבים בצד או יושבים שעות בתוך הלול או נמצאים בג'ימבורי לבד כשכל הילדים האחרים נמצאים במקום אחר.
נעמה קציר שמואלי: סליחה, חגי, שוב, זה לא ברמה האישית אבל לבוא ולהציג כאילו עכשיו ההדרכות שעושים, זאת תכלית כל הבעיות במעונות והנה יש הדרכות והכול ייפתר?
נעמה קציר שמואלי: השיטה הבזויה הזאת של לתת שעתיים סייעת לילד אלרגי לחלב, אני אומרת לכם שאין לכם מושג מה קורה במעונות.
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו נלחמים על סייעות וכולנו יודעים שהסייעות הן פיקציה.
יפעת שאשא ביטון: איתן או בלעדיהן אנחנו נמצאים באותו מקום.
איילת נחמיאס ורבין: הן פיקציה אם הכול היה קורה כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: הן פיקציה בלי שום קשר.
יפעת שאשא ביטון: גם כשלא הכול קורה כמו שצריך, הן לא נותנות מענה.
נעמה קציר שמואלי: היום אין כלום.
נעמה קציר שמואלי: שלא ייתנו שעתיים סייעת.
נעמה קציר שמואלי: פעוט במעון שהוא אלרגי לחלב לא יכול להיות בלי השגחה.
נעמה קציר שמואלי: היה לנו מקרה חמור מאוד.
נעמה קציר שמואלי: היה מקרה של כמעט מוות.
נעמה קציר שמואלי: זה נשמע הכי פופוליסטי מה שאני אומרת אבל זאת לא הכוונה שלי.
נעמה קציר שמואלי: את ישבת כאן אתמול, לא כאן אלא במליאה, ואמרת על חוק הפיקוח - שבאמת זה כבוד גדול גם בשבילי כאזרחית לדעת שזה קרה ושאת הובלת את זה – שמה שלא עשינו ונלחמנו וקיימנו מאבק, מה שהביא את חוק הפיקוח הזה בסופו של דבר לעבור זה יסמין וינטר.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם שהיה לנו מקרה מאוד קרוב לזה, לפני חודש במעון.
נעמה קציר שמואלי: ילד שלקח בקבוק חלב והגיע עם החייאה לוולפסון.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם.
נעמה קציר שמואלי: אני לא אומרת סתם.
נעמה קציר שמואלי: הילד הזה היה בטיפול נמרץ יומיים.
נעמה קציר שמואלי: אני לא רוצה שיהיה כאן יסמין וינטר הבאה.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם את האמת.
נעמה קציר שמואלי: לא על חשבון הילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאני אומרת ואני אומר את זה עוד פעם.
יפעת שאשא ביטון: במציאות הנוכחית השעתיים של הסייעת, זאת בדיחה עצובה.
נעמה קציר שמואלי: שייתנו לסייעת שבע שעות.
יפעת שאשא ביטון: כרגע אין את זה ואנחנו כל הזמן נלחמים על מה שאנחנו יודעים שהוא ממילא לא שם והגיע הזמן שאנחנו נילחם על מה שאנחנו יודעים שייתן פתרון.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, יש ילדים שאני מטפלת בהם שהם עדיין בבית והשנה התחילה לפני חודשיים וחצי.
יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו מטפלים.
חגי ראובן פורגס: אני אתייחס בכמה נקודות.
חגי ראובן פורגס: קודם כל, אני מודה שאני לא איש מקצוע ואני גם מודה שלא הייתי באף קורס של מד"א ואנחנו מתכננים בתוך האגף שכל עובדי האגף יעשו בקרוב קורס עזרה ראשוניה.
איילת נחמיאס ורבין: לא עשית קורס עזרה ראשונה במד"א?
חגי ראובן פורגס: עשיתי קורס עזרה ראשונה עת הייתי מדריך טיולים, לפני 15 שנים.
חגי ראובן פורגס: לא עשיתי קורס כזה של מד"א וכל עובדי האגף מתוכננים לעבור קורס כזה.
חגי ראובן פורגס: אני אומר את זה כי אני לא יודע לומר – אם את היית, כנראה שאת יודעת יותר – איזה תכנים עוברים שם בפועל ואיזה לא.
חגי ראובן פורגס: אני יודע לומר את הסילבוס שאנחנו קבענו והסילבוס שאנחנו קבענו כולל את כל הרכיבים האלה.
חגי ראובן פורגס: אם את טוענת שהסילבוס לא כולל, אנחנו נעביר כמובן לוועדה את הסילבוס ותוכלו להעיר.
חגי ראובן פורגס: נשמח לשמוע כל הערה.
חגי ראובן פורגס: מד"א לא כאן כדי לענות על הדבר הזה, שהם ארגון רפואה או לא.
חגי ראובן פורגס: נראה לי שהם צריכים לומר מה הם יודעים לעשות ומה הם לא יודעים לעשות.
חגי ראובן פורגס: אנחנו סומכים עליו שהוא יעביר את התכנים שלנו.
חגי ראובן פורגס: אם אתן אומרות שמד"א הוא לא גוף שיכול לעמוד בדרישות האלה, אני חושב שמד"א הוא הגוף שצריך לענות על הדבר הזה.
מאיה ניר אליעז: זה לא מה שנאמר.
חגי ראובן פורגס: דבר נוסף.
חגי ראובן פורגס: הכשרות של טיפול בהתפרצות אלרגיה ואיך מזריקים, אנחנו עושים את זה.
חגי ראובן פורגס: ארגון מחויב לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו במניעה.
יפעת שאשא ביטון: בניקיון של המסגרת מאלרגנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שם.
חגי ראובן פורגס: ברור.
חגי ראובן פורגס: גם אנחנו שם.
חגי ראובן פורגס: לא עשינו את המהלך הזה עם מד"א כדי לעשות רק את הטיפול של המניעה כי את זה אנחנו עושים כבר.
חגי ראובן פורגס: הלכנו למהלך הזה של מד"א כדי להוסיף את הרכיבים.
חגי ראובן פורגס: נקודה אחרונה, לגבי ההסתייעות בעמותת יה"ל.
חגי ראובן פורגס: בעבר עשינו את זה וזה היה נחמד והיה מעולה אבל עמותת יה"ל בסוף, אין לה קפסטי של 2,200 מעונות בפריסה ארצית.
מאיה ניר אליעז: נכון.
חגי ראובן פורגס: לכן הלכנו למהלך של מד"א.
חגי ראובן פורגס: אנחנו יכולים להתייעץ אתכם באשר לסילבוס.
נעמה קציר שמואלי: מד"א עושים עבודה מעולה אבל יש דברים שהם פשוט לא יכולים לעשות אותם.
חגי ראובן פורגס: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה ולתיאום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, נעמה, שלבוא ולומר שהם לא יודעים ובזה לומר שאנחנו לא שם, זה לגרום לכך שאף פעם זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: מד"א היום אולי לא מכירים את כל הצורך ואת כל המענה, ואני כאן בוועדה אומרת שתעשו את החיבור הזה וגם פותחים לכם את הדלת, תהיו שם כדי לומר להם מה צריך.
יפעת שאשא ביטון: באמת לא תגיעי לכל המעונות שיהיו אבל אני חושבת שזאת הדרך אלא אם כן יש איזשהו קסם שאפשר לעשות אותו ואני עוד לא עליתי עליו ואני לא אומרת את זה בציניות.
איילת נחמיאס ורבין: הייתי שמחה אם הורים לילדים עם אלרגיות מסכנות חיים יחד עם הורים לילדים שסובלים מסוכרת נעורים ומתסמונות אחרות היו מסוגלים לעבוד ביחד כולם לטובת הילדים שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: האינטרסים בסופו של דבר הם לא מאוד מאוד שונים.
איילת נחמיאס ורבין: הצרכים הם לא מאוד מאוד שונים.
איילת נחמיאס ורבין: יושבים כאן ההורים לילדים סוכרתיים ואני אמרתי להם כבר מזמן שיכינו את הבג"ץ כי למדתי מהשיעור שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: לא חבל?
איילת נחמיאס ורבין: אלה משאבי זמן וזה כסף.
יפעת שאשא ביטון: עברנו את הבג"ץ.
יפעת שאשא ביטון: בג"ץ עכשיו מחייב את המדינה לעשות את מה שצריך.
איילת נחמיאס ורבין: הוא מחייב גם ביחס לילדים?
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שכבר היית בבג"ץ, ההורים התארגנו והבג"ץ נתן את מה שאנחנו חולמים עליו.
איילת נחמיאס ורבין: אמר שאסורה אפליה.
יפעת שאשא ביטון: צריך להתכנס כדי לתת את המענה, מה המענה, מי נותן אותו, איזו צורה יש לו.
יפעת שאשא ביטון: על זה אנחנו בדיוק יושבים.
איילת נחמיאס ורבין: את צודקת, אבל בסופו של דבר מה יצא?
איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לומר חלילה ללא שכרנו, בהפסדנו, כי אלמלא הבג"ץ המכונן שלהם, לא הייתי יודעת לומר להם שאין ברירה, לכו לבג"ץ.
איילת נחמיאס ורבין: אבל למה אנחנו צריכים להיות במצב כזה?
איילת נחמיאס ורבין: חגי, הנה, אני מפנה את זה אליכם וגם למשרד הבריאות.
איילת נחמיאס ורבין: למה אני צריכה להיות משוכנעת שהדרך היחידה שבסופו של דבר הילדים בגילאי לידה עד שלוש הסוכרתיים - ואני אומרת לך יפעת, את מכירה והרגישות שלך היא באמת, באמת, באמת גבוהה – כל בן אדם שדיבר עם הורה לפעוט כזה עם סוכרת יודע מה הוא עובר בלילה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את הילדים חולי הסוכרת, איך הורה לא ישן בלילה כי כל שעה-שעה וחצי צריך למדוד לילדים הקטנים האלה את הסוכר.
איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים עוד פעם לעבור את ההליך הזה אתם?
איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו לא יכולים להיות במצב שבו משרדי הממשלה יתכבדו ויגידו, חברים וחברות, אתם לא צריכים ללכת יותר לבג"ץ, הנה הפתרון מונח כאן על השולחן.
איילת נחמיאס ורבין: למה זה צריך להיות כך?
איילת נחמיאס ורבין: זה נורא מעוות.
איילת נחמיאס ורבין: אחר כך יבואו אלינו ויאמרו לנו חברי הכנסת שאנחנו לא בסדר כי אנחנו שולחים אנשים לבג"ץ או לחילופין אלה מאתנו באופוזיציה מוצאים את עצמנו במצב כזה, אם כי בהיסטוריה זה כבר קרה גם בקואליציה, אבל בסוף אנחנו שולחים אותם לבג"ץ כי גם לנו אין פתרון.
מאיה ניר אליעז: אני רוצה להוסיף ולומר שאני חושבת - עלה כאן נושא של מד"א – שזה לא מד"א כמד"א.
מאיה ניר אליעז: לא יצאו הנחיות ברורות.
מאיה ניר אליעז: זאת אומרת, כרגע, במצב הנתון, משרד הבריאות, משרד הרווחה, מעונות היום לא קיבלו הוראות ברורות מה עליהם לעשות.
מאיה ניר אליעז: אז מגיעה הדרכה.
מאיה ניר אליעז: מעון בוחר האם הוא מעוניין בהדרכה או לא מעוניין בהדרכה.
מאיה ניר אליעז: הוא לא מחויב להדרכה.
מאיה ניר אליעז: כמו שאמרנו, אין חוזר מנכ"ל, אין הנחיה ברורה שמוציאים אלרגנים, איזה אלרגנים אפשר להוציא וכולי.
יפעת שאשא ביטון: את זה כבר אמרתם וכתבתי את זה בהמלצות.
מאיה ניר אליעז: זה לא משנה כמה נשב עם מד"א כי מד"א, כל עוד לא יצאה הנחיה, הם לא יכולים להכניס למערך ההדרכה מה שלא נאמר להם רשמית להכניס.
מאיה ניר אליעז: אם משרד הבריאות לא מורה לתוך הסילבוס מה אפשר לומר, הם לא יכולים לומר את זה.