GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דללין דסטאו: ואני גם כמנכ"ל הארגון לא רואה את האינטרסים האישיים שלי או של אנשים אחרים בארגון כי אני רואה אינטרס משותף של כולנו: שהרבה אנשים ששואלים אותי, הקמת את ארגון משפחה אז אני אומר להם, חברים, התבלבלתם, הקמנו.
דללין דסטאו: אמנם הרעיון בא ממני אבל בסופו של דבר מי שמממש את התהליך ונותן לארגון לצמוח כי אני השנה מסיים י"ב ושנה הבאה אני לא יודע איפה אני אהיה, איפה אני אמצא את עצמי.
דללין דסטאו: ובעצם גם - - - המשכיות שבני נוער ינהלו את זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דללין.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה אולי לא במפורש מקודם, עכשיו אני יכולה לומר את זה בצורה יותר מפורשת – גם המבוגרים יכולים ללמוד מהרבה מאוד דברים שאתה הצגת כאן, גם מבחינת ההתנהלות, גם מבחינת האמונה שלך בעצמך ואיך שאתה לוקח את הדברים בשתי ידיים ומקדם קדימה.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שהדבר הכי משמעותי לצד כל - - - אני חושבת שבכל משפט שלך היה אפשר להגיד וואו.
יפעת שאשא ביטון: הדבר האחרון שאמרת מעיד בעצם על העומק שבו אתה מתייחס לדברים, כשאתה אמרת:
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודע איפה אני אהיה בעוד שנה אבל אני יודע שבזכות מה שיצרתי זה יוכל להמשיך ולפעול.
יפעת שאשא ביטון: וזה החלום של כל אחד, שהוא יוכל לטפח איזשהו בייבי של עצמו שגם כשהוא יזוז הצידה זה ימשיך לרוץ בלעדיו.
יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לך להמשיך ולעשות מה שאתה אוהב, איפה שאתה אוהב, את מה שאתה מאמין בו, לפי הבחירה שלך ושתצליח לפחות כפי שהצלחת במשימה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לכם, כי הוא כנראה גם צנוע בנוסף לכל המעלות, אבל דללין נבחר על ידי ועידת המשפיעים של חברת החדשות לאחד מ-20 הצעירים המשפיעים בישראל שזה יקרא 20 מתחת 20.
יפעת שאשא ביטון: הייתה להם בחירה מצוינת, בלי שום ספק.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול?
עמיר קשי: אני ממשרד הרווחה, מנהל תחום ועדות תכנון וטיפול.
עמיר קשי: רציתי לדעת איך ילדים שהתייתמו מהוריהם מגיעים אליכם?
דללין דסטאו: האמת שאנחנו גם בתהליכים עכשיו - - - הרווחה.
דללין דסטאו: אני יודע שיש עניין של סודיות במשרד הרווחה בנוגע לילדים יתומים, אבל אנחנו כשיצאנו גם הסתכלנו על זה שוב - - - אנחנו עובדים עם פוסטרים, כל מיני הודעות, חבר מביא חבר, יותר דרכים יצירתיות.
דללין דסטאו: כי במשרד רווחה, אני לדוגמה פניתי לעפולה, הם לא יכולים לעזור לנו, אני גם מבין את זה, כי יש את העניין של סודיות.
דללין דסטאו: אבל אני מזמין, כמובן, את משרד הרווחה ואת כל הקשורים לעניין לבוא להיות השותפים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרעיון הזה של להנגיש את עצמכם – אני מוכרחה לומר לך שגם בוועדות אנחנו הרבה פעמים אומרים שאחת המשימות שלנו זה להנגיש אותנו למי שצריך את השירותים האלה וזה שעליתם על זה בעצמכם זה נפלא.
יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת ליתומים שאתם תצליחו להגיע אליהם כי אני חושבת שיש להם הרבה מה לקבל מכם.
יעל קוטון: אני ממונה על מנהיגות צעירה, על מועצת תלמידים ונוער ומד"צים.
יעל קוטון: אני אוהבת עם החבר'ה המקסימים האלה ועם דללין.
יעל קוטון: דללין, נשמח אם אתה תספר פה גם – במסגרת מועצת תלמידים ונוער ארצית הם איתרו כל מיני נושאים שכואבים להם והם רוצים לשנות.
יעל קוטון: ודללין נמצא בקבוצה שהחליטה לפעול למען - - - אתה רוצה לספר בעצמך?
דללין דסטאו: אני אספר בקצרה.
דללין דסטאו: בסמינר האחרון שלנו בקיץ שהיה לנו - - - כל אחד בחר איזשהו נושא שהוא יכול ללכת איתו, ואני גם רוצה להגיד פה תודה לראובן שאני מוביל את זה ביחד איתו.
דללין דסטאו: לכל מקום שאני מגיע אליו יש לי איזושהי מטרה מסוימת.
דללין דסטאו: כשהגעתי למועצת התלמידים והנוער הארצית, ובאמת הייתה לי את האפשרות להגיע מכיתה י' למועצת התלמידים והנוער הארצית אמרתי אני עובר שלב שלב ואז יצא גם עד הגלגל האחרון.
דללין דסטאו: יש לי את הבעיה של אלימות משטרתית בקרב האוכלוסיות השונות – אם זה בחברה הערבית, העדה האתיופית.
דללין דסטאו: ואני פה באתי ודרשתי מהמועצה הארצית שאנחנו נקים צוות בנושא.
דללין דסטאו: יש לנו כבר צוות שהוקם, יש לנו חלקי תכניות עד חודש דצמבר, גם יושבים עם הוועדה המייעצת למפכ"ל ששם אנחנו - - - איך אנחנו פותרים.
דללין דסטאו: מצד אחד לבוא באיזושהי דרך נאמנה למשטרה ומצד שני גם שאנחנו נוכל לצאת מזה מרוויחים.
דללין דסטאו: איך אנחנו יכולים לצמצם.
דללין דסטאו: לצמצם אלימות משטרתית ככה זה לא יעבוד, אבל אנחנו יכולים להעביר, כמו שלדוגמה העברנו את המסר שלנו בדרום שחור, בקמפיין שמועצת הילדים והנוער הארצית הייתה שותפה.
דללין דסטאו: וגם עכשיו בהזדמנות הזאת אני אגיד שאנחנו גם פתחנו בקו חם לאירוח אנשים מעוטף עזה למקומות אחרים.
דללין דסטאו: אז שם פשוט רציתי לבוא ולנצל את הכוח שלנו ולהיות שם בשביל בני הנוער - - - כי הם צריכים לדעת, אני רוצה להניח פה ככה סתם איזה פצצה שהרבה אנשים לא יודעים ש-60 בני נוער בקרב העדה האתיופית הם נמצאים בבתי כלא בישראל, בכלא לנוער - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו על זה דיון.
דללין דסטאו: וזה כאב לי פשוט.
יפעת שאשא ביטון: דללין, אני יכולה לומר לך שאנחנו קיימנו כאן במסגרת דיון הוועדה לזכויות הילד דיון שלם בנושא של המפגש בין המשטרה לבין בני הנוער בעדה האתיופית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש תהליכים שקורים עכשיו בתוך המערכת כדי לצמצם את החיכוך ובעיקר את הפגיעה של העדה ולנסות להחזיר קצת מהאמון שצריך שיהיה בין העדה לבין מערכת החוק והמשפט.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נקיים דיון נוסף כזה בעתיד, אנחנו יותר מנשמח שאתה תבוא ותהיה שותף, אפילו עם החברים השותפים שלך במועצת התלמידים והנוער.
יפעת שאשא ביטון: ובחרתם יופי של נושא, אני חושבת שזאת אחת הנקודות שבאמת צריך לטפל ולהתמודד איתה וכשיש נכונות של המערכת זה גם הופך את זה ליותר נגיש ומצליח.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, גם היא שותפה מתמידה בוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: איילת את רוצה להתייחס אחר כך?
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשמוע, כן.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לדללין.
יפעת שאשא ביטון: ואני שוב מזכירה, אתם בטח תשאלו את עצמכם למה, אבל שהוא רק שש שנים בארץ.
יפעת שאשא ביטון: השפה הרהוטה, המעורבות, האכפתיות, אני מוכרחה לומר שזה מקסים כל פעם מחדש.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נעבור לפיירוז מועדי, גם תלמידת כיתה י"ב מירכא, אנחנו נאפשר לפיירוז לספר על עצמה ואנחנו, כמובן, נשאל תוך כדי.
פיירוז מועדי: שלום לכולם, קוראים לי פיירוז מועדי, אני בכיתה י"ב כמו שאמרת, לומדת במגמת פיזיקה כימיה.
פיירוז מועדי: אני נערה דרוזית.
פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד שהיום כן חג ואני אספר לכם כרגע על מיזם שהובלתי.
פיירוז מועדי: המיזם הזה בהתחלה מצער ומרגש לספר לכם מאיפה נבע הרעיון לפרויקט שושן החיים.
פיירוז מועדי: שושן החיים זה שם הפרויקט.
פיירוז מועדי: הכל התחיל באחד הימים, תוך כדי שהתארגנתי ללכת לבית הספר שמתי לב דרך החלון לילד עם כדור ביד וחיוך רחב, ועל פניו רואים את ההתרגשות שהוא הולך להשתתף במשחק כדורגל.
פיירוז מועדי: בשנייה אחר כך הוא נדרס.
פיירוז מועדי: אז כל החברים שהיו סביבו והתאספו, גם אמו בכתה מתוך כאב כי היא הרגישה שאיבדה את הכל.
פיירוז מועדי: והיא הרגישה איך חלומו נגנז ברגע.
פיירוז מועדי: כשראיתי את התאונה הזאת משהו צפצף לי באוזן והתחיל תמיד לחזור בלילה ולהגיד לי שיש משהו לא טוב – ילד בכיתה א' נדרס מול עיניי ופספס את הכל בדריסה הזאת.
פיירוז מועדי: אז בהתחלה הלכתי ותרמתי מדמי הכיס שלי למען עמותת אור ירוק.
פיירוז מועדי: אבל לא הרגשתי סיפוק עצמי עם זה.
פיירוז מועדי: אז ישבתי, חשבתי טוב טוב, בניתי תכנית עם יעדים ולוח זמנים.
פיירוז מועדי: פניתי למנהלת בית הספר, מנהל מערכת חינוך בלתי פורמאלי אצלנו בכפר, גם למחנכת הכיתה שלי והתייעצתי איתם.
פיירוז מועדי: חשפתי אותם לכל התכנית.
פיירוז מועדי: אחר כך פניתי לראש הרשות ושיתפתי אותו בכל התכנית שעשיתי.
יפעת שאשא ביטון: מה הייתה התכנית?
פיירוז מועדי: תיכף אספר לכם.
פיירוז מועדי: גם פניתי למהנדס הכבישים אצלנו בכפר על מנת לתקן את אותו כביש שנדרס עליו התלמיד.
פיירוז מועדי: ואני שמחה להגיד לכם שהכביש כן תוקן.
פיירוז מועדי: אז גייסתי שגרירים, זה היה הצעד הראשון שלי, שגרירים בכיתה י' על מנת שהמיזם שלי ימשיך להתגלגל שנה לאחר שנה וגם שיעזרו לי.
פיירוז מועדי: אחר כך עשיתי שני פנלים – אחד מהם היה באותה כיתה של התלמיד שנדרס, אז הוא סיפר על החוויה שלו, איך זה קרה ומה הוא מרגיש כרגע על מנת לעודד אותו.
פיירוז מועדי: הפעם השנייה הייתה בכיתה י' – אחת מהשגרירים שגייסתי סיפרה מה החוויה שלה בנושא הזה, איך היא איבדה את אח שלה, אז היא הצליח להביע את רגשותיה וגם לתת - - - לבני כיתתה.
פיירוז מועדי: התחלנו לעבוד, הכנו שיר.
פיירוז מועדי: בחרתי בזמר שגם אבא שלו נפטר מתאונת דרכים.
פיירוז מועדי: השיר מתאר את חמשת השלבים שכל אחד מאיתנו חייב להכיר.
פיירוז מועדי: גם הכנתי שילוט שילווה את השיר.
פיירוז מועדי: עשינו משחק זיכרון – מדובר במשחק שעל כל פתק יש את התמונות של התמרורים שגם כל אחד חייב להכיר אותם.
פיירוז מועדי: הצבתי כספת על מנת להטמיע את ערך הנתינה אצל הילדים והתחלנו לעבוד עם הגנים.
פיירוז מועדי: בגנים העברנו דפי עבודה שביקשתי ממרכזת אור ירוק לשלוח לי.
פיירוז מועדי: שרנו ורקדנו יחד.
פיירוז מועדי: אחר כך עברנו לבתי ספר יסודיים – אספנו ציורים מהם, התלמידים ציירו ציורים ואספתי אותם.
פיירוז מועדי: שיחקנו, אספנו כסף.
פיירוז מועדי: הצלחתי להשיג שני ימי שיא בשני בתי ספר אצלנו בכפר.
פיירוז מועדי: בכל יום שיא מדובר בחמש פעילויות שמטרתן להטמיע את שלבי חציית הכביש.
פיירוז מועדי: ובבתי ספר על יסודיים עשיתי גם שני פנלים ולכל פנל הזמנתי איש דת שהתייחס לנושא הזה מבחינה דתית, ערכית וחינוכית.
פיירוז מועדי: הזמנתי גם מדריכים מטעם אור ירוק שהתייחסו לנושא הזה מבחינה חוקית והזמנו הורים שאיבדו בן שלהם או אחר שלהם עקב תאונת דרכים.
פיירוז מועדי: כל אחד התייחס לנושא הזה מהפרספקטיבה שלו.
פיירוז מועדי: אז היה יום מוצלח בכל בית ספר שהלכתי.
פיירוז מועדי: הצלחתי להעביר להם את הלקח או פשוט להשאיר משהו אצלם.
פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד לכם שהתכנית שלי עוד לא הסתיימה.
פיירוז מועדי: בציורים שאספתי מכל בית ספר, גם מכל האמנים שלנו בכפר, אני אעשה תערוכת ציורים.
פיירוז מועדי: תערוכת הציורים הזאת תהיה ניידת על מנת שתעבור לכל בית ספר אצלנו בכפר.
פיירוז מועדי: יהיה גם יום פתוח לכל תושבי הכפר.
פיירוז מועדי: הכנתי סרט, הלכתי לבתים, ביקרתי את ההורים שאיבדו את הילדים שלהם עקב תאונת דרכים, שאלתי אותם שאלות, ראיינתי אותם וצילמנו את זה.
פיירוז מועדי: נציג את זה גם בתערוכת הציורים.
פיירוז מועדי: ואני רוצה להגיד שעשיתי והובלתי את כל המיזם הזה כי האמנתי ביכולתי לעשות שינוי חיובי ומשמעותי בקהילה שלי, כי כל אחד מאיתנו יכול והשמיים אל הגבול.
פיירוז מועדי: וצעד קטן יכול להוביל לשינוי גדול או שינוי גדול מאוד אם רוצים את זה.
פיירוז מועדי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: מקסימה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פיירוז.
יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי לנו מתי בעצם התחלתם את התכנית, מתי זה קרה, אותו מפגש עם הדריסה של הילד שהוציאה אותך לפרויקט הזה?
פיירוז מועדי: זה היה בתחילת השנה שעברה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהתכנית הזו רצה שנה שעברה ועכשיו?
פיירוז מועדי: כן.
יפעת שאשא ביטון: גם אותך צריך לשאול – מתי את לומדת אם את מגייסת גם את אנשי המועצה וגם את אנשי הדת.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, התפיסה שלך, ההבנה שלך את המרחב הקהילתי של מי שיכול לבוא ולהשפיע, תשימו לב, היא לקחה גם את מי שחווה את זה, היא לקחה גם איש דת כי יש לו השפעה ומשמעות, את גייסת בעצם את כל מי שיכול לתרום לך להטמיע ולהעלות למודעות את הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: מתי את לומדת ומתי את עושה את זה?
פיירוז מועדי: איך שאמרתי שהשמיים הם הגבול – אם מישהו רוצה לעשות משהו או לעשות שינוי מסוים אז הוא צריך לשבת, לחשוב ולבנות תכנית.
פיירוז מועדי: אז בניתי תכנית על מנת שלא תפריע גם לי בלימודים שלי.
פיירוז מועדי: אז אולי גם ויתרתי קצת על ללכת עם החברות לקנות וגם ויתרתי לפעמים על שעות הפנאי שלי על מנת שלא לפגוע בלימודים שלי ולא - -
יפעת שאשא ביטון: ולא בתכנית שהייתה כל כך חשובה לך.
יפעת שאשא ביטון: עוד מילה שככה תפסה אותי בהצגה שלך את הדברים כשאמרת – השגתי שני ימי שיא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מבחינתה זה הישג, זה כמו לקבל איזושהי מתנה וזה באמת מרגש לדעת מה המשמעות של הדבר הזה עבורך.
יפעת שאשא ביטון: אז באמת כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לך כמו שאיחלתי לדללין שאת תוכלי להמשיך לעשות את מה שאת אוהבת ואת מה שאת מרגישה סיפוק ממנו גם אחר כך או לפחות יהיה מי שימשיך את זה כשאת תחליטי להמשיך לדברים אחרים.
פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד משהו – השגרירים שגייסתי עכשיו מגייסים עוד שגרירים.
פיירוז מועדי: הם עכשיו בכיתה י"א אז הם מגייסים שגרירים בכיתה י'.
פיירוז מועדי: אז המיזם שלי ימשיך להתגלגל שנה לאחר שנה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שיש לך כאן במה בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: תמי הקוסמת שלנו תדאג לזה אחר כך בערוצים המקובלים, וזאת הזדמנות מצוינת באמת לימים שמציינים כאן
יפעת שאשא ביטון: את בטיחות בדרכים להביא - -
איילת נחמיאס ורבין: היה לפני שבוע.
יפעת שאשא ביטון: כן, אז אנחנו פספסנו את זה, אבל גם זה קורה משנה לשנה ואנחנו נשמור לך בהחלט את הזכות לבוא ולהציג את התערוכה במסגרת הוועדה לזכויות הילד ביום מיוחד שכזה כי חשוב שהמסר ייצא גם מכאן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: היה לי חשוב ולהגיד לכם שלום ואני מתנצלת שהכנסת הפכה להיות קצת כאילו לא קשור - - - חברי הכנסת מוצאים את עצמם רצים בין הצבעות ובין דיונים בוועדות והיה לי מאוד מאוד חשוב לבוא לכאן הבוקר כי לפגוש אנשים צעירים כמו פיירוז וכמו כל הצעירים שנמצאים כאן.
איילת נחמיאס ורבין: אתם התקווה הלבנה הגדולה של כולנו, אתם התקווה הגדולה של החברה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: ושתדעו לכם שכחברי כנסת ביום יום אנחנו כל הזמן מתכתשים ומתקוטטים אבל ההבדל בינינו, היחיד, כולנו רוצים את טובת מדינת ישראל, ההבדלים בינינו לפעמים הם בדרך.
איילת נחמיאס ורבין: הסתובבה איתי ילדה מקסימה בשם מוריה מחינוכי פסגות, כמו עם רוב חברי הכנסת, וקראתי מהר מהר לחבר כנסת שקוראים לו חבר כנסת משה גפני שהוא יושב ראש ועדת הכספים כי רציתי להראות לכם ולילדים שהתארחו איתנו שהרבה פעמים מה שרואים בטלוויזיה זה לא באמת מה שקורה בכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: שהוא ואני לבושים שונה לחלוטין וחיים בעולמות אחרים – בסופו של דבר אנחנו עוסקים בהמון המון דברים ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: וזה הכוח.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, בסופו של דבר, וזה אני חושבת מה שמתואר בפרויקטים שעוד יוצגו כאן.
איילת נחמיאס ורבין: אבל גם במה שפיירוז תיארה – אני עוסקת הרבה מאוד בנושא הקטל בדרכים שהוא בעיה מאוד מאוד קשה בחברה הישראלית בכלל, אבל בחברה הערבית והדרוזית במיוחד, הם סובלים הכי הרבה מפגיעות ונשבר לי הלב כשתיארת את הילד הזה עם הכדור ביד שפתאום נפגע ממכונית.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה באמת תיאור יום יומי לצערי של מה שקורה.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן המסר העיקרי שלי בשבילכם, כי אני חושבת שאנחנו יכולים ללמוד מכם לא פחות ממה שאתם יכולים ללמוד מאיתנו, כדי שזה יהיה ברור, אבל המסר שלי אליכם – מה מופלא בעיניי במה שבני הנוער עושים, שאתם מזהים הרבה - - - אתם יודעים, יש פה הרבה אנשים בכנסת שלא כולם התחילו בפעילות ציבורית בגיל מוקדם ואתם משפיעים בחברה המיידית שלכם.
איילת נחמיאס ורבין: אתם הבנתם שאתם יכולים להשפיע ביום יום בחברה המיידית שלכם, במקום הכי קרוב אליכם – זה מתחיל במשפחה, זה מתרחב לכיתה, זה מתרחב לבית הספר, זה מתרחב לכפר, לעיר, לכל מקום שבו אתם נמצאים.
איילת נחמיאס ורבין: ובסוף בסוף בסוף תמיד כשאני פוגשת אנשים צעירים אני אומרת תשמעו, אני רוצה שתגיעו לכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אפשר להשפיע ולעשות טוב גם במקומות אחרים.
איילת נחמיאס ורבין: וזה לא פחות חשוב, זה לא נופל בשום צורה ממה שאנחנו עושים כאן, אולי זה יותר חשוב.
איילת נחמיאס ורבין: ובסופו של דבר הפירמידה הזאת שאת תיארת איך את מעבירה את המקל לילדים בכיתה י' שהם יגייסו את השגרירים – זה המסר, זה הכוח וזאת העוצמה.
איילת נחמיאס ורבין: ואני מתנצלת בפניכם, יש לי חוק בוועדת חוקה שהוא שלי, אחרת הייתי נשארת איתכם לשמוע, ואני מתנצלת בפני הצעירים המדהימים פה שאני לא אשמע את מה שאתם עושים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל שתדעו לכם שאיך שלא יהיה אתם הולכים איתנו לכל מקום מעכשיו.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם וסליחה מקרב לב.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
יפעת שאשא ביטון: היא לא שמעה את הדברים שאמרתי, וזה חשוב כי זה באמת המסר, אני חושבת שהדבר הגדול שקורה כאן זה שהחבר'ה הצעירים האלה יודעים לבנות משהו שתהיה לו המשכיות והם דואגים להעביר את השרביט הזו הלאה וזה משהו מיוחד.
יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול את פיירוז שאלה, מישהו מהצעירים שלנו, מישהו מהקהל?
יפעת שאשא ביטון: פיירוז, המון המון תודה ואני מאחלת לך להמשיך להצליח במה שאת עושה וכמובן גם במה שתבחרי לעשות בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לאיתי פנקס.
יפעת שאשא ביטון: גם תלמיד י"ב.
יפעת שאשא ביטון: בוא תספר מהיכן אתה, מה אתה עושה ומה הדבר המיוחד שאתה מביא אלינו.
איתי פנקס: אז קודם כל צהריים טובים לכולם, תודה רבה על הבמה, על האירוח, על המקום הזה שאתם נותנים לנו לבוא, לשתף, לספר.
איתי פנקס: אני באמת מעריך את זה.
איתי פנקס: דללין ופיירוז, את דללין אני מכיר קצת מהפייסבוק, אנחנו חברים כמה שנים בפייסבוק, אני מדיי פעם רואה פוסטים שלו, מגיב לו, לא יותר מדיי, בחיים לא שמעתי את הסיפור שלך ככה, וגם שלך.
איתי פנקס: וזה באמת מרגש ומחדיר מוטיבציה.
איתי פנקס: אני איתי פנקס, אני בן 17 בהוד השרון, תלמיד כיתה י"ב במגמת הנדסת תוכנה ואני יזם הייטק.
איתי פנקס: אני יזם טכנולוגיה, אני מפתח אפליקציות, אני יועץ דיגיטל ואני מרצה בינלאומי.
איתי פנקס: ואני אשמח קצת להרחיב על זה ולספר מאיפה הכל התחיל.
איתי פנקס: כשהייתי בגיל 10 מאוד התעניינתי בתחום הזה של המחשבים, בפרט בתחום הזה של האפליקציות.
איתי פנקס: היה לי אייפד 2 – זה היה האייפד הכי חדש אז, היום יש כבר דגמים יותר חדשים, אבל אני הייתי ממש מכור לכמה משחקים באייפד הזה והתחילו לזרום לי כל מיני רעיונות לאפליקציות שרציתי להשתמש בהן.
איתי פנקס: ובאותו זמן היה את האפסטור.
איתי פנקס: האפסטור, החנות אפליקציות, היה מאוד פופולארי.
איתי פנקס: נכנסתי לאפסטור וחיפשתי את האפליקציות האלה כי רציתי להשתמש בהן.
איתי פנקס: ומהר מאוד הבנתי שהרבה מהרעיונות שלי לא קיימים.
איתי פנקס: אנשים לא עשו אותם.
איתי פנקס: והבנתי שהדרך הכי קלה להשתמש בהם ולהשיג אותם היא לבנות אותם בעצמי.
איתי פנקס: אז הלכתי ללמוד תכנות, זה היה בגיל 10, למדתי את הבסיס של התכנות, ובגיל 12 האפליקציה הראשונה שלי הייתה זמינה להורדה במעל 100 מדינות בחנות האפליקציות של אפל.
איתי פנקס: זה היה הישג מאוד מאוד חשוב בשבילי בגלל שהרגשתי תחושת סיפוק מאוד מאוד רצינית אחרי שנתיים שלמדתי וכמה חודשים של עבודה אני פיתחתי את האפליקציה הזאת.
איתי פנקס: האפליקציה הזאת הייתה איזשהו משחק קטן.
איתי פנקס: וכשאמרתי לכם מקודם שהיו לי רעיונות מאוד מאוד גדולים שהתכוונתי לפתח אני לא התכוונתי לאיזה משחק קטן, זאת לא הייתה המטרה שלי, אבל מהר מאוד הבנתי שבשביל לבנות את הדברים הגדולים אני חייב להתחיל מהבסיס.
איתי פנקס: וכבר ביום שהעליתי אותה מייד המשכתי וחשבתי על האפליקציה הבאה שאותה העליתי ממש במקביל ללימוד ההפטרה לבר מצווה שלי כמה ימים לפני שעליתי לתורה.
איתי פנקס: ומאז אני המשכתי, פיתחתי מעל 30 אפליקציות שונות עבור עסקים, עבור חברות.
איתי פנקס: וכשהייתי בן 14 או 15 הבנתי שאני רוצה להקים איזשהו עסק שיספק לאנשים שרוצים לפתח אפליקציות, לאנשים שיש להם רעיונות ואין להם את הידע או את הניסיון או בהכרח את התקציבים הגדולים האלה שבתי תוכנה רציניים דורשים – שיאפשר להם לפתח את הרעיונות שלהם לכדי מציאות.
איתי פנקס: אז גייסתי כמה בני נוער מאוד מאוד מוכשרים מתחום ההייטק.
איתי פנקס: חלקם תותחים בשיווק, חלקם מתכנתים, חלקם מעצבים, חלקם יודעים לנהל פרויקטים.
איתי פנקס: וביחד אנחנו בעצם סיפקנו שירותים של פיתוח אפליקציות ל-10 חברות שונות שפנו אלינו.
איתי פנקס: עשינו הרבה מאוד פרויקטים מוצלחים.
איתי פנקס: ומשם אני המשכתי, פיתחתי עוד דברים.
איתי פנקס: והיום אני גם יועץ דיגיטל.
איתי פנקס: זה אומר שאני עוזר לחברות ולמשרדי פרסום בינלאומיים להבין את הראש שלנו, הצעירים, למה אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים, למה אנחנו משתמשים באפליקציות שאנחנו משתמשים בהן.
איתי פנקס: אחד הדברים היותר מעניינים שיצא היה לפני כמה שנים – שמעון פרס הזמין אותי יחד עם עוד כמה בני נוער ללשכה שלו.
איתי פנקס: בגיל 93 פרס החליט שאינסטגרם זה מיושן והוא פותח סנאפצ'אט.
איתי פנקס: מי אנחנו שנתווכח, באנו לפרס ועזרנו לו לפתוח את החשבון סנאפצ'אט וזאת הייתה חוויה מאוד מאוד מיוחדת.
איתי פנקס: במקביל לזה, כמו שאמרתי, אני מרצה בינלאומי.
איתי פנקס: הייתי בתחרויות ובהרצאות בשברולט בארצות הברית.
איתי פנקס: לא מזמן חזרתי מתערוכה של 50,000 איש מגרמניה.
איתי פנקס: בגיל 14 נבחרתי לרשימה ה-30 אנשים המבטיחים בארץ מתחת לגיל 30 על ידי מגזין העסקים הבינלאומי פורבס, לצד אנשים כמו גל גדות ועומרי כספי.
איתי פנקס: הצגתי את אחד הרעיונות שלי לאחרונה בערוץ 2 בתכנית הכרישים, רעיון לרשת חברתית עבור בני נוער שמבוססת על תקשורת בין חבורות, בין קבוצות של בני נוער.
איתי פנקס: ובימים אלה אני עובד על מיזם מהפכני בתחום המסחר הדיגיטלי עבור כל מי שמוכר באיביי, אנחנו עוזרים לו לנהל את החנות שלו להגביר את המכירות שלו ממש מהטלפון.
איתי פנקס: ואני חושב שמה שמניע אותי לעשות את הדברים האלה, ואני בטוח שגם חברים שלי שיושבים איתי פה יסכימו איתי – זה שהמיינדסט שלנו, התפיסה שלנו כשאנחנו ניגשים לאיזשהו אתגר, לפתור אותו, להקים איזשהו פרויקט, אנחנו תמיד באים מנקודת המבט הזאת שאין שאלה שאין לה תשובה ואין בעיה שאין לה פתרון.
איתי פנקס: וברגע שחופרים ויודעים להשתמש נכון בכל המשאבים שיש לנו, בין אם זה הדרכות באינטרנט והסביבה החברתית שלנו ובית הספר אפשר לפתור כל בעיה.
איתי פנקס: כל בן נוער, גם מבוגר, אבל כל בנאדם שיודע להשתמש בדברים האלה ויש לו את המוטיבציה יכול לשנות.
איתי פנקס: כמובן, בסדר הגודל שהוא יבחר, ולעשות את הפרויקט שלו, את המהפך הזה שהוא רוצה לעשות בצורה הטובה ביותר ועל הצד הטוב ביותר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה איתי וצריך פה וואו אחד גדול.
יפעת שאשא ביטון: כל דבר זה וואו, וואו.
יפעת שאשא ביטון: יש לי כל כך הרבה שאלות.
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת בכזה שטף שאפילו לא הרשיתי לעצמי להיכנס באמצע.
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע כזה פשוט, בגיל 10 עניין אותי אפליקציות אז הלכתי ולמדתי ופיתחתי אפליקציה... ברור.
יפעת שאשא ביטון: איפה למדת, איפה הפצת את האפליקציה הראשונה, איך הצלחת להגיע לסדרי הגודל שאתה מדבר עליהם בגיל 11 או באפליקציית ההתבגרות שלך רגע לפני הבר מצווה.
יפעת שאשא ביטון: יש פה דברים שהם לא לגמרי סגורים לי עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: הרצית בפני 50,000 איש – אתה מרצה רק בפני צעירים, אתה מרצה בפני קהל בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ספר לנו קצת.
יפעת שאשא ביטון: קצת מאחורי הקלעים.
איתי פנקס: בשמחה.
איתי פנקס: אני אתייחס לשאלה הראשונה שלך קודם לגבי האפליקציות – איפה למדתי, איך הגעתי לזה.
איתי פנקס: אז כמו שאמרתי, בגיל 10 התחלתי להתעניין בזה ומצאתי איזשהו קורס, חוג, פעם אחת בשבוע כמה שעות אחר הצהריים מחוץ למסגרת - -
יפעת שאשא ביטון: קורס לילדים בגיל 10?
איתי פנקס: לילדים בגיל 10 ללימוד אפליקציות.
איתי פנקס: זו הכותרת שהייתה לקורס הזה.
איתי פנקס: הגעתי והייתי מאוד נרגש ומהר מאוד הבנתי שזה לא יהיה כזה פשוט.
איתי פנקס: זאת אומרת, אני לא מגיע ומתחיל לבנות את האפליקציה שלי ויש הרבה תהליך של למידה מוקדמת.
איתי פנקס: אז התחלתי עם משהו שהוא לא בדיוק תכנות.
איתי פנקס: זאת אומרת, גררתי כל מיני קוביות והרכבתי איזושהי, זה נקרא לוגיקה.
איתי פנקס: איזשהו משחק שיודע לעבוד לפי שלבים.
איתי פנקס: ואחרי שהבנתי את הבסיס של השלבים, של איך זה אמור לעבוד, התחלתי טיפה יותר להבין את השלב השני, שאני חושב שהוא לא פחות חשוב, שזה השלב של לדעת להעריך סדר גודל של פרויקט.
איתי פנקס: זאת אומרת, היום אם מישהו בא אליי עם רעיונות, ניגשים אליי כל שבוע הרבה מאוד אנשים עם רעיונות שהם רוצים לפתח - -
יפעת שאשא ביטון: רק בן 17...
איתי פנקס: ברגע שאני שומע אותם הדבר הראשון שקורה לי בסוף זה שאני מנסה להעריך מה זה דורש.
איתי פנקס: מה זה דורש מבחינה טכנית, מבחינת אנשי צוות, מבחינת משאבים, כסף, בשביל לפתח את הדבר הזה.
איתי פנקס: והתחלתי להעריך מה הסדר גודל של הרעיונות שלי.
איתי פנקס: אז התחלתי מרעיון שידעתי שהוא יחסית פשוט, יחסית קל, פיתחתי את הרעיון הזה וישר הגשתי בקשה לאפל.
איתי פנקס: בשביל להעלות אפליקציה לחנות של אפל צריך, מה שנקרא, רישיון פיתוח - -
יפעת שאשא ביטון: ואז ילד בן 10 פונה לאפל לבקש- - -
איתי פנקס: פונה לאפל, כן, והצלחתי לשכנע אותם שיתנו לי להעלות את האפליקציה הזאת לחנות.
איתי פנקס: לאפל יש חוקים מאוד מאוד מחמירים לגבי גילאים ומי כן יכול לפתוח חשבון ומי לא.
איתי פנקס: והצלחתי איכשהו בסוף לסדר את זה ופתחתי חשבון והעליתי אותו.
יפעת שאשא ביטון: היה מישהו מבוגר שליווה אותך, שסייע לך לפחות לעבור את המכשולים הבירוקראטיים?
איתי פנקס: המדריך שלי מהקורס, שמוליק, אחד האנשים שהכי השפיעו עליי אי פעם.
איתי פנקס: הוא קרא לקורס I think different.
איתי פנקס: זאת אומרת, מהמוטו הזה שצריך לחשוב שונה, צריך לעשות דברים שאנשים לא עושים ולהעיז.
איתי פנקס: אז הלכתי לשם ועשיתי את זה.
איתי פנקס: זה לא שהאפליקציה הראשונה שלי זכתה להצלחה מסחררת, רחוק מאוד מזה.
איתי פנקס: אבל זה נתן לי את האור הירוק, האוקיי הזה שאני יכול לעבור למשהו יותר מורכב.
איתי פנקס: ומשהו שלמדתי על הדרך בשלב היותר מוקדם, בשנים הראשונות, זה שכולם מנסים להיות טובים בהכל.
איתי פנקס: זאת אומרת, אם אני לוקח את התחום הזה כדוגמה, כולם רוצים רק לייצר אפליקציות טוב, לשווק אותן, לנהל את הפיתוח, לתכנת, אבל האמת היא שאני הבנתי שאני לא יכול להיות טוב בהכל ואני חייב להתמקצע במשהו אחד שאני טוב בו.
איתי פנקס: ובחרתי שאני יותר טוב בתכנות.
איתי פנקס: וצירפתי אליי עוד חבר בשם עומר שהוא היה, בעיניי, מעצב תותח - -
יפעת שאשא ביטון: הוא היה בגיל שלך?
איתי פנקס: הוא היה שנתיים מעליי.
יפעת שאשא ביטון: איך גייסת אותם?
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על זה שגייסת אנשי צוות, מה, פרסמת מודעת דרושים, עברת מאחד לאחד, איך גייסת אותם?
איתי פנקס: אז כמו שאמרתי, בגיל 14 היו לי כל מיני רעיונות שרציתי לפתח אבל השורה התחתונה היא שרציתי להקים עסק.
איתי פנקס: תלמיד בכיתה ח', אני חושב, אין לו הרבה משאבים ובעיקר אין לו הרבה זמן.
איתי פנקס: יש לו בית ספר ואני רציתי למקסם את כל היכולות שלי, את הזמן שלי ואת הידע שלי בשביל להפיק את המיטב.
איתי פנקס: אני הבנתי שאני לא יכול לעשות את זה לבד, אני חייב לגייס עוד אנשי צוות.
איתי פנקס: אז התחלתי ללכת לאירועים, לתחרויות ולמה שנקרא האקתונים.
איתי פנקס: לא יודע אם כולכם מכירים את המונח – האקתון זה סוג של תחרות מאוד מאוד מואצת של פיתוח אפליקציות ביומיים.
איתי פנקס: ושם קודם כל למדתי הרבה והדבר השני, הדבר שכל הזמן חשבתי עליו זה איך אני מאתר אנשים שיכולים לעבוד יחד איתי.
איתי פנקס: איך אני מאתר אנשים - -
יפעת שאשא ביטון: בהאקתון עצמו?
איתי פנקס: בהאקתון עצמו פניתי לאנשים - -
יפעת שאשא ביטון: - - - במומחיות כשלעצמה נוספת על כל מה שאתה מציג כאן.
איתי פנקס: חלק מהאנשים שעבדתי איתם, היום, בחברה שלי השותפים שלי חלקם מבוגרים ממני בעשרות שנים, הם לא בני נוער.
איתי פנקס: אז אני עובד גם עם כאלה, אני עובד גם עם בני נוער.
איתי פנקס: ובנוגע להרצאות שלי אז התחלתי מלהעביר הרצאות לבני נוער בעיקר.
איתי פנקס: אני עדיין מעביר, רוב ההרצאות שלי הן לבני נוער בשביל לעורר יזמות, לעורר את המוטיבציה הזאת, להחדיר בהם את הרצון לפתח דברים מעצמם.
איתי פנקס: שהם יאמינו בעצמם שהם יכולים לפתח דברים דרך הסיפור האישי שלי.
איתי פנקס: וזה הרבה יותר נוגע אליהם מאשר שמישהו בן 30 עם רקורד רציני בא אליהם.
איתי פנקס: לפעמים אני יותר קטן מהילדים שאני מרצה להם, אז אם אני יכול ברור שגם הם יכולים.
איתי פנקס: ומאז המשכתי והתפתחתי והתחלתי להעביר הרצאות בנושא שיווק.
איתי פנקס: שיווק ממוקד לדור ה-z.
איתי פנקס: כולם מדברים הרבה מאוד על הנושא הזה וחקרתי אותו לעומק, את ההתנהגויות של הדור הזה, את ה- -