GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיה ניר אליעז: הם לא אומרים להשתמש באנטי היסטמין, הם לא אומרים מה להוציא, כי הם לא יכולים לומר את זה כי לא ניתנה להם הנחיה לומר את זה.
מאיה ניר אליעז: עוד לפני שאנחנו באים ואומרים איזושהי בקרה על מד"א, זה לא זה אלא זה משרד הבריאות שצריך לומר במדויק מה חייב להיכנס לתוך הסילבוס והוא חובה, אבל זה עדיין לא נאמר.
מאיה ניר אליעז: בנוסף לכך, הוראה מלמעלה למעונות, כמו שנאמר, שאני חושבת שצריך להגיע גם מכם וגם ממשרד הבריאות.
מאיה ניר אליעז: חובה.
מאיה ניר אליעז: זה עניין בריאותי.
נעמה קציר שמואלי: אגב, הסיבה שאתה לא מטפל בהרבה פניות של הורים שלא קיבלו את הילדים שלהם למעון היא כי פשוט, כמו שאמרתי, אני אומרת כבר שנתיים, שאנחנו מנחים את ההורים שלנו לשקר עד שהם מתקבלים למעון.
נעמה קציר שמואלי: קודם כל שיתקבלו למעון ואז יספרו שהם אלרגיים כי אם הם לא עושים את זה, הם פשוט לא מתקבלים למעון אבל אף אחד לא יוכל לדעת שזה בגלל זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לארגון יה"ל וגם למעונות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נתייחס לכל הדברים בסיכום הדיון.
ריקי רוזמרין: מפקחת מעונות יום של נעמ"ת.
ריקי רוזמרין: אני רוצה לברך על חוק הפיקוח.
ריקי רוזמרין: שמחה גדולה.
ריקי רוזמרין: אמנם לא מלאה כי יש עוד הרבה מאוד מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: פרצנו את הדלת.
ריקי רוזמרין: לגמרי.
ריקי רוזמרין: לא את הדלת אלא נראה לי את קיר הלבנים העבה מאוד שהיה לאורך השנים.
ריקי רוזמרין: שאפו גדול.
ריקי רוזמרין: אני מאוד מאוד מקווה שיהיה לזה המשך כי חייב להיות לזה המשך.
ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן לגבי תינוקות עם אלרגיה לחלב.
ריקי רוזמרין: הסיפור הזה של סייעת למשך שעתיים ביום לא נותן מענה.
ריקי רוזמרין: חלב אי אפשר להוציא מכיתת תינוקות ואני כן יכולה לומר שבפניות שלנו לעובדות סוציאליות ברווחה, שואלים אותן איך אנחנו נסתדר עם תינוקות שיונקים ושותים חלב ומקבלים סייעת לשעתיים ביום.
ריקי רוזמרין: לא פעם ולא פעמיים אנחנו מקבלים תשובות מעובדות סוציאליות שאומרות שנכניס את הילדים לתוך הלולים.
יפעת שאשא ביטון: ברור, כי הן עובדות סוציאליות ולא נשות חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה היכן הרגישות.
יפעת שאשא ביטון: מה הוא יעשה?
יפעת שאשא ביטון: אתם בכלל לא אמורים לתת הנחיה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: מי שם אתכם לתת הנחיה כזאת?
ריקי רוזמרין: תשובות כאלה אנחנו מקבלות יותר מפעם אחת.
ריקי רוזמרין: אנחנו מקבלות את זה באופן די תדיר, את ההנחיה הזאת.
ריקי רוזמרין: כמובן אנחנו לא מבצעים את ההנחיה הזאת, זה מיותר לומר, כי אצלנו תינוקות נמצאים בלול אך ורק בשנתם וברגע שהם מתעוררים, אין דבר כזה שהם נמצאים בלול.
ריקי רוזמרין: אבל זה אומר שמתוך תשע שעות שהות בתוך הכיתה והמעון, שבע שעות מתוכן הילדים האלה די חשופים ואני חוזרת לתקינה כי אי אפשר בלי התקינה.
ריקי רוזמרין: במצב הזה, כשיש מטפלת לשישה תינוקות, אין מענה לתינוקות עם אלרגיה לחלב.
ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס לילדים בכיתות האחרות, המולטי אלרגיים.
ריקי רוזמרין: גם שם אנחנו כרגע מקבלות שעתיים כאשר אנחנו חושבות ומבקשות לקבל - אם יש סייעות לארוחה שבוודאי שזה לא הפתרון אבל במולטי אלרגיה אין לנו ברירה - לפחות כמספר הארוחות.
ריקי רוזמרין: יש לנו שתי ארוחות גדולות ושתי ארוחות קטנות.
ריקי רוזמרין: יש לנו למשל במעון ילד שהוא ברגישות כל כך גבוהה גם לשומשום ולעוד הרבה דברים אחרים, שהוא גם לא יכול לאכול לחם.
ריקי רוזמרין: זאת אומרת שגם בארוחת מנחה בשעה 3:00-3:30, אי אפשר לתת לחם לכל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: במחילה, אני עוצרת אותך.
יפעת שאשא ביטון: את כל המורכבות ואת כל הדברים האלה אנחנו יודעים.
יפעת שאשא ביטון: זה כתוב כמעט בכל הפרוטוקולים של אין ספור הדיונים שקיימנו.
ריקי רוזמרין: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חוזרים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על המורכבות, על לתת סייעת לשתי הארוחות כי הרי אף סייעת לא תבוא לשעה כאן ולשעה כאן.
יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את האמת.
יפעת שאשא ביטון: את עוד רוצה לחלק אותה לארבע, אבל זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, צריך לצאת מהחשיבה הזאת.
ריקי רוזמרין: אבל מה הפתרון?
יפעת שאשא ביטון: צריך לתת פתרונות אחרים בדמות מה שאנחנו אמרנו.
יפעת שאשא ביטון: הגן צריך להיות ערוך לקליטה של ילד אלרגי, לנקות את האלרגנים מהגן במקרים מורכבים ואני אתייחס לזה גם בסיכום.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שככלל המערכת צריכה להיות ערוכה לשהות של ילדים אלרגיים אבל יש מקרים שהם חריגים, שאנחנו צריכים לנהוג בהם אחרת.
יפעת שאשא ביטון: תגדירו, משרד העבודה והרווחה ומשרד הבריאות, מה הם המקרים החריגים האלה, מה המענה שניתן להם, מה קורה במקרה שיש מספר ילדים אלרגיים ואולי אפשר לתת סייעת אחת למספר שעות במקום כמה סייעות שבאות לשעתיים.
יפעת שאשא ביטון: נתנו כאן את כל האפשרויות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בשלב של לשבת ולספר את זה אלא אנחנו בשלב של לשבת ולתת פתרונות ולראות שהדברים האלה קורים.
ריקי רוזמרין: אני כנציגת ארגון רוצה לראות את הפתרונות מעבר להדרכה ואת הפתרונות כרגע אני לא רואה ואני מוטרדת מזה.
ריקי רוזמרין: אני כן יכולה לומר לגבי הוצאת אלרגנים שלנו יש בהרבה מאוד מעונות כיתות נקיות, כיתות נקיות מאגוזים זה הכי קל, כיתות נקיות משומשום, אבל שוב, קודם כל, לא קיבלנו הנחיה ברורה של איזה אלרגנים ניתן להוציא ואיזה לא, אבל זה ברור שאי אפשר להוציא את כל האלרגנים.
יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל התייחסה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לכל מה שעלה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אם אני אשכח, אני מזמינה אתכם להוסיף.
ריקי רוזמרין: ביקשו מאתנו להוציא ביצים למשל.
ריקי רוזמרין: כשאנחנו מוציאים שומשום, זה אומר שהוצאנו טחינה, זה אומר שחומוס כבר מכינים לבד ועוד כהנה וכהנה.
ריקי רוזמרין: להוציא ביצים ממעון, זה משהו שבעיני הוא פחות ריאלי.
נעמה קציר שמואלי: אני רק אומר לומר שבאופן כללי לא צריך להוציא ביצים ממעון.
נעמה קציר שמואלי: אפשר להוציא ביצים מכיתה ספציפית או לחלק את הארוחה באופן אחר.
נעמה קציר שמואלי: דווקא ביצים, אין להם תכונה סביבתית.
קריאה: זה גם לא בנשימה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסגור את הסיפור הזה של מעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לאפשר לאסתי, רק אם יש לך מה להוסיף ולא לספר לי עכשיו על כל המצוקות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בקבוצות תמיכה.
אסתי אשל: אני שמחה שאני מדברת אחרי הגברת הנכבדה כי מה שהיא אמרה, זאת בדיוק התשובה למה עובדים סוציאליים לא צריכים להתעסק בעניין הזה.
אסתי אשל: זה לא תפקידנו ואנחנו לא מבינים בזה.
אסתי אשל: זאת אותה מנהלת מעון שסביר להניח שהייתה במצוקה ופנתה לעובדת הסוציאלית שהיא הכתובת היחידה שיש בשטח.
אסתי אשל: העובדת כנראה מיוזמתה אמרה לה איזו תשובה שהיא לא קיבלה שהיא לא בסמכותה וגם היא הייתה חסרת אונים.
אסתי אשל: בסוף אנחנו כאילו הרעים בתוך העניין.
אסתי אשל: זו בדיוק התשובה.
אסתי אשל: עובדים סוציאליים, זה לא התחום שלנו.
אסתי אשל: צריך למצוא פתרון ואני שמחה שהוועדה עוסקת בזה.
יפעת שאשא ביטון: אני תכף אתן לך את התשובה.
אסתי אשל: יש חילוקי דעות וזה בסדר.
אסתי אשל: אנחנו בשטח מוצאים את עצמנו מתמודדים עם דברים שהם לא בתחום שלנו.
אסתי אשל: זה עוד פעם לעשות עוול למשפחות, לעשות עוול לעובדים ולעשות עוול למקצוע שלנו וזה לעשות עוול בכלל לתחום הזה.
אסתי אשל: זה לא הטיפול הנכון.
אסתי אשל: אני שוב פונה ומבקשת למצוא פתרון.
אסתי אשל: אני מבינה שמשרד הרווחה – חגי, אני פונה אליך – לקח על עצמו לטפל בזה בתוך האגף שלו.
אסתי אשל: בבקשה, לא יכול להיות שעוד שנה נקבל הנחיה דקה לפני פתיחת שנת הלימודים לפיה אתם ממשיכים לתת את השעתיים הלא רלוונטיות ולא ענייניות האלו כי זה לא נכון.
אסתי אשל: זה עוול לכל הגורמים ובעיקר לילדים ולמקצוע שלנו.
אסתי אשל: אתם, משרד הרווחה, צריכים לדעת את זה.
יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל בזה שהתפקיד שלכם הוא לא לתת את ההנחיות.
אסתי אשל: ברור.
יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלכם הוא לתת שעות על פי קריטריונים שנקבעו.
אסתי אשל: גם זה לא התפקיד שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זה כרגע התפקיד שלכם.
יפעת שאשא ביטון: יש לך טענות, תבואי לשר.
יפעת שאשא ביטון: זה התפקיד שלכם במסגרת מה שהוחלט במשרד העבודה והרווחה ואתם אמורים לעשות את זה על פי קריטריונים.
יפעת שאשא ביטון: התשובה למה אתם צריכים להתעסק בזה בכלל היא שאתם לא צריכים.
יפעת שאשא ביטון: המעונות בכלל לא אמורים להיות אצלכם אבל השר שלכם התעקש על כך שזה יהיה במשרד העבודה והרווחה, אז אין מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם מתעקשים על כך, תעשו את זה כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא מסוגלים לעשות את זה, תתכבדו להעביר את זה למי שכן צריך לטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: זאת התשובה הפשוטה.
יפעת שאשא ביטון: עד שזה יקרה, אתם צריכים לעשות את המקסימום.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לכם תלונות, יש דרגים בכירים אצלכם במשרד ואתם מוזמנים להפנות אותן לשם.
יפעת שאשא ביטון: כרגע, אני מבחינתי כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, יש לי תפקיד אחד והוא לדאוג שמי שזה נמצא במגרש שלו, יעשה את זה כמו שצריך ויגן על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זאת המשימה שלי.
יפעת שאשא ביטון: כל השאר, זה שלכם.
חנן דגן: אני שומע על מעונות, על נעמ"ת וכדומה, ואני לא מבין למה לא באים ומשתפים אותנו.
חנן דגן: אנחנו מוכנים לרתום את כל האמצעים.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר עלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביקשנו שישתפו גם אתכם בכל הנושא של ההדרכות.
חנן דגן: דבר נוסף בו אני רואה בעייתיות.
חנן דגן: הבעייתיות הגדולה שקיימת במסגרות הפרטיות היא שהביטוח לא מכסה את הילדים האלה וחברות הביטוח לא מבטחות מקרה קיים.
חנן דגן: באותו רגע גם הגננות עצמן לא מכוסות כלפי תביעה.
חנן דגן: אנחנו נתקלים במקרים שילד מגיע עם שארית גבינה על הבגד וילד אחר נוגע בו, ואז באים אותם הורים בטענה לרשלנות.
חנן דגן: באותו רגע אני מקבל גננות שאומרות שהיא לא רוצה לקחת על עצמה כי יש לה כאן אחריות גם על הבית שלה והיא לא רוצה להסתכן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים עכשיו לסוגיות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: בואו נתחיל קודם כל במענה האופטימלי שאנחנו צריכים לתת ואחר כך נתקדם.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת לכם אבל המצב של הילדים האלה האלרגיים לשמחתי הרבה יותר טוב ממצבם של הילדים הסוכרתיים נכון לעכשיו.
איילת נחמיאס ורבין: הוא הרבה יותר טוב.
יפעת שאשא ביטון: דווקא הילדים הסוכרתיים מקבלים מענה הרבה יותר גדול ממה שמקבלים הילדים האלרגיים מבחינת ההיקפים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לדיון בילדים הסוכרתיים.
יפעת שאשא ביטון: אם יהיה צריך, נחזור שוב לנושא הילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה להיות ממוקדים וממוסגרים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת ללכת להצבעות בוועדה אחרת אבל אני רוצה לומר שמיום שנכנסנו לכנסת עסקנו גם עם עמותת יה"ל וגם עם העמותה השנייה שעכשיו ברח לי שמה, עסקנו בנושא של ילדים אלרגיים ובפתרונות להם, בוודאי בגילאים המאוד מאוד צעירים.
איילת נחמיאס ורבין: לימים, אחר כך, בצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: אין כאן שאלה.
איילת נחמיאס ורבין: הילדים האלה חייבים לקבל פתרון.
איילת נחמיאס ורבין: עם זאת, אני הערתי את ההערה שלי בנושא הילדים עם האלרגיות משום שהיום, וגם אחרי המאבק שעשו ההורים, ובאמת אני מורידה בפניהם את הכובע, אנחנו נמצאים עם הפעוטות בגילאי לידה עד גיל שלוש, הסוכרתיים, בדיפולט.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, באיזושהי עמדת נחיתות לא ביחס חלילה לילדים שלכם.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שלכל ילדי ישראל שזקוקים לסיוע יהיה סיוע.
איילת נחמיאס ורבין: העניין הוא שכרגע דווקא הילדים הסוכרתיים לא יכולים ללכת נכון להיום לא למעונות ולא לצהרונים.
איילת נחמיאס ורבין: יש כאן מורכבויות אדירות וגם צריך לומר את האמת.
איילת נחמיאס ורבין: בוודאי שהילדים עם האלרגיות, זו מחלה קשה אבל זאת מחלה – שוב, צריך להבין איך מנהלים את המחלה הזאת - אני מרגישה שנכון להיום אם הם לא ילכו לבג"ץ, למרות שלכאורה כבר יש לנו את המודל לפתרון, לא נוכל לעזור להם מכאן, מהמושב שלנו בכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: לא נוכל להושיע אותם.
איילת נחמיאס ורבין: כבר היינו בדיון הזה ושוב אני מאוד מודה לך על הדיון שעזרת לי לעשות כאשר כבר היינו בלחץ זמן מאוד גדול אבל תראי כמה זמן בעצם חלף.
איילת נחמיאס ורבין: תמי, חצי שנה?
תמי ברנע: מחודש מרס.
איילת נחמיאס ורבין: אני מזכירה לכם את שנת הלימודים הבאה.
יפעת שאשא ביטון: יימצא פתרון.
יפעת שאשא ביטון: עד היום לא קיבלנו תשובה.
איילת נחמיאס ורבין: שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: למרות כל המכתבים ששלחה מנהלת הוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: במקרה מצאתי לאחרונה בכל מיני חיפושים את הנאום שלי מאותו יום.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שאנחנו נמצאות באותו מקום.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא בחודש מרס אלא אנחנו בחודש אוקטובר.
תמי ברנע: הוועדה הבין-משרדית התכנסה והיו לה המלצות.
איילת נחמיאס ורבין: היו לה המלצות.
איילת נחמיאס ורבין: עשינו צעד אבל עדיין אנחנו נמצאות במצב בו בפועל עוד לא קרה שום דבר.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני אומרת לך ולי, באמת צריך להוריד בפניך את הכובע על החוק לפיקוח על מעונות יום, אנחנו יודעים מה את יכולה לעשות.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני רוצה לפנות עכשיו לכל ההורים שיושבים סביב השולחן.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נצטרך להגיע למצב שאנחנו גם מעודדות הורים לילדים שזקוקים לפתרונות שהם בסך הכול דומים במאפיינים שלהם, להתחיל לפעול ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: הפעולה הזאת, כל פעם בנפרד, בסופו של דבר בעיני לא משרתת את טובתם של הילדים במובן הזה שאנחנו כל פעם נזקקות לחזור לשולחן ולמצוא פתרונות לקבוצה אחרת של ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: זה מקשה עלינו מול ההורים שאנחנו רוצים לסייע להם וזה מקשה עלינו מאוד מול משרדי הממשלה שכל פעם אנחנו באים אליהם, במקום שנבוא אליהם ונאמר שזה סט הדרישות שלנו שהוא רלוונטי לילדים עם אלרגיות והוא רלוונטי לילדים עם סוכרת, ושוב, על פי הניואנסים ועל פי הצרכים.
איילת נחמיאס ורבין: ההדרכות כאן הרבה יותר מסובכות.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מאוד שונה כי כאן ההדרכות אחרות לחלוטין.
איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אם הם לא יפעלו ביחד, יצוצו תסמונות, יצוצו בעיות ויצוצו מחלות חדשות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתמודדים עם אתגרים.
איילת נחמיאס ורבין: מי שחשב לפני כמה שנים שהחצבת הוכחדה יודע היום מצוין שאין דבר כזה חצבת הוכחדה.
איילת נחמיאס ורבין: מחלות ילדות הן רק משנות את הביצוע שלהן.
איילת נחמיאס ורבין: הן רק משנות את איך שהן נראות אבל הן לא נעלמות אם לא מתחסנים והן לא נעלמות אם לא עושים את הדברים שצריך.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו מהדיון הזה ניתן גם לוח זמנים מוגדר ומדויק למשרדי הממשלה.
איילת נחמיאס ורבין: מבחינתי, לטעמי, אני לא יודעת אם את תהיי שותפה לדעתי, בנושא של הילדים הסוכרתיים צריך לחזור עם פתרון עד תחילת דצמבר כדי שיהיה לנו זמן ושהות.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת בכנות, גם כדי לתת זמן ושהות להורים אם הם צריכים באמת ללכת לבג"ץ, שיהיה להם זמן ללכת לבג"ץ ולא לחכות עם זה עד תחילת השנה הבאה.
איילת נחמיאס ורבין: לא רק תחילת שנת הלימודים אלא גם תחילת השנה האזרחית.
איילת נחמיאס ורבין: שוב, סליחה מראש.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר את מה שלא אמרתי בפתיחת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת התכנסנו לכאן לדיון בחודש מרס.
יפעת שאשא ביטון: סיפרו לנו שמתכנסת ועדה ואנחנו נקבל את ההמלצות שלה והם לא שיקרו.
יפעת שאשא ביטון: התכנסה הוועדה, נתנה את ההמלצות וראו זה פלא, לא קרה אתן כלום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אני לא מצליחה להבין למה מכנסים ועדה, מגבשים המלצות כאשר בסוף אנחנו רואים שלא עושים בהן שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ההמלצות נראות בעיני, ואני לא אשת מקצוע, מאוד ענייניות.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו זה מענה שהוא ראוי.
יפעת שאשא ביטון: שאלנו את משרד העבודה והרווחה האם הוא אימץ את ההמלצות, אבל עד היום אנחנו לא מקבלים תשובה.
יפעת שאשא ביטון: לא קיבלנו שום מענה, רק קיבלנו את מה שהומלץ על ידי משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם בשיא הכנות, לפני שאנחנו פותחים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: זה לא באמת מעניין מה קורה בין שני המשרדים מבחינת הפינג פונג, מי מממן, מי מוביל, מי מדריך.
איילת נחמיאס ורבין: הם רואים ממשלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים פתרון כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדעת מכם על פי כל החלטה שתקבלו ובאמת, כל החלטה שתקבלו מכובדת בעינינו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדעת מי עושה מה ואיזה מענה מקבלים הילדים הסוכרתיים מחר בבוקר או לפחות בעוד מספר חודשים בהתארגנות ראויה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע או ממשרד העבודה והרווחה או ממשרד הבריאות מה המענים שניתנים היום, מה המליצה הוועדה כדי שזה גם יירשם בפרוטוקול ולאן פנינו.
יפעת שאשא ביטון: דוקטור רובין, רוצה להתייחס?
ליזה רובין: אחר כך אני אעביר אליך את הנתונים שיש לי מהמחקר האחרון.
יפעת שאשא ביטון: אין בעיה שגם תאמרי את זה עכשיו כדי שזה ייכנס לפרוטוקול.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד חשוב.
ליזה רובין: לשנת 2002, זה נבדק על ידי פרופסור גרר והוא מצא ש-2,8 אחוזים מהילדים עד גיל שלוש, יש להם אלרגיה.
איילת נחמיאס ורבין: עד גיל שלוש.
איילת נחמיאס ורבין: אלרגיה מכל סוג?
רויטל ליפמן שמר: וכמה מולטי אלרגיים?
ליזה רובין: אין לי את המולטי אלרגיים כאן.
ליזה רובין: יש לי לפי סוג ואלה נתונים שלא פרסמו כך שאני צריכה להיות זהירה.
ליזה רובין: בחלב – זה חשוב מפני שיש לזה משמעות לגבי המעונות – זה 0,6 אחוז.
ליזה רובין: זה מתפרס על כל שנתון של ילדים על כ-1,000 ילדים, כ-1,080 ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אלרגיים לחלב?
ליזה רובין: אלרגיים לחלב.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שזה כ-3,000 ילדים.
ליזה רובין: כ-3,000 ילדים במעונות.
איילת נחמיאס ורבין: המון ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע מעט ביחס לילדים בגילאים האלה במדינת ישראל אבל זה הרבה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, יש לנו עכשיו את הנתונים.
איילת נחמיאס ורבין: במחקר הזה נאמר ממה נובעת העלייה?
ליזה רובין: אם היינו יודעים את זה, היינו במקום אחר.
איילת נחמיאס ורבין: אני כל פעם מנסה לקבל תשובה חדשה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שאת מאוד מאוד עקבית.
יפעת שאשא ביטון: בואו נתייחס לילדים הסוכרתיים.
ליזה רובין: לגבי ילדים עם צרכים רפואיים.
ליזה רובין: הוועדה ישבה ואני מודה שזאת לא מלאכה לגמרי פשוטה אבל אנחנו יודעים קצת לגבי מה שקורה בעולם.
ליזה רובין: אנחנו סיווגנו את הצרכים של הילדים עם המצבים הרפואיים לצרכים התפקודיים, אם זאת השגחה או פעילות מסוימת, וחילקנו את זה בצורה כזאת.
ליזה רובין: אני אשלח את זה אליכם אבל זה צריך לקבל הסכמה של יתר חברי הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: לשלוח לנו את ההמלצות?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו אותן.
ליזה רובין: זאת הייתה טיוטה.
ליזה רובין: עשינו את זה לפי הצרכים התפקודיים.
ליזה רובין: ניסינו לדבר בשפה שהביטוח הלאומי מדבר בה לגבי מה הצרכים.
ליזה רובין: אני לא יכולה לומר שמה שנשה בביטוח לאומי, כך זה גם אצלנו.
ליזה רובין: זה לא שווה ערך.
ליזה רובין: כדי שאנחנו נדבר באותה שפה, מפני שהמוסד לביטוח לאומי נותן מענקים למשפחות עם ילדים כאלה יוכלו לגדל אותם בגלל הצרכים הנוספים שלהם.
ליזה רובין: יש לנו אומדן גס.
ליזה רובין: אני חייבת לומר שזה אומדן גס לגבי מה מספר הילדים שנמצאים במצבים מסוימים - אין לי את הנתונים לגבי כל המצבים – וגם לגבי כמות העזרה שצריכה להינתן.
ליזה רובין: חילקנו את זה.
ליזה רובין: בהשגחה אנחנו רואים את זה כמשהו כאשר הדרישות הן תגבור צוות כמו שבילדים אלרגיים אנחנו חושבים שאפשר להסתדר אם מיישמים את ההנחיות.
ליזה רובין: אם יש מספיק צוות, לא צריך מישהו, בייביסיטר אישי, סליחה על המינוח.
איילת נחמיאס ורבין: זה לפי התפקוד?
ליזה רובין: אני לא מדברת על תפקוד התפתחותי.
יפעת שאשא ביטון: מה הדברים שנדרשים לטיפול.
ליזה רובין: מה הדרישות.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, לא המצב של הילד.
איילת נחמיאס ורבין: לא כפונקציה של התפקוד של הילד.
יפעת שאשא ביטון: דרישות טיפוליות.
ליזה רובין: מה התפקידים הנוספים.
רויטל ליפמן שמר: באופן כללי או רק בתזונה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הסוכרתיים.
ליזה רובין: אנחנו הסתכלנו על זה במגוון כי יש ילדים במצבים רבים שונים אבל אפשר גם לעשות איזושהי חלוקה לגבי מה הצרכים הטיפוליים של הילדים האלה.
ליזה רובין: ניסינו לחלק אותם ויש לנו אומדן לגבי כמה ילדים, מה ההיקף, אם אנחנו מדברים כרגע על נושא של סיוע.
ליזה רובין: עבר חוק הפיקוח על המעונות ואני מקווה מאוד שזה ילווה גם בשינויים של התקינה.
ליזה רובין: במדינות אחרות, גם במעונות אין סייעות.
ליזה רובין: הייתה לי שיחה אישית עם אנשים בחינוך.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל שם הם מקבלים הכשרות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון שבמדינות שונות, אני מסכימה אתך לגמרי, השירותים ניתנים אין ואאוט.
יפעת שאשא ביטון: יש מענים לכל הצרכים אבל יש שם מסגרות ייעודיות הרבה מאוד פעמים, הצוותים מקבלים הכשרות שהן ייעודיות וההתנהלות שם, כל המעטפת היא אחרת.
יפעת שאשא ביטון: לצערי אנחנו לא שם, עם כל הכבוד גם לחוק הפיקוח על המעונות שהעברנו אתמול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים רק על השלב הראשון במהפכה הגדולה והענקית הזאת שצריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: כרגע, במציאות של היום, אין לנו מנוס.
ליזה רובין: אני מסכימה שהיום הפתרון הוא על ידי סיוע אישי.
ליזה רובין: אני אומרת - זה נכון לגבי אלרגיות וזה נכון לגבי מצבים אחרים, כולל כמובן הסוכרת שהדרכה לא יכולה להיות רק התפקיד של סייעת אישית של הילד.
ליזה רובין: הצוות צריך לקבל הדרכה.
ליזה רובין: הוא צריך ללמוד מה הצרכים של אותו ילד בכיתה.
ליזה רובין: צריך להיות יותר מאדם אחד שמכיר את הצרכים.
ליזה רובין: גם אם הוא לא מופקד על אותו ילד, צריכה להיות הדרכה כללית.
ליזה רובין: צריך להיות יותר מאדם אחד שיודע.
ליזה רובין: את הצד הזה אנחנו הדגשנו מאוד בהמלצות.
ליזה רובין: אני חושבת שבשל המצבים הרפואיים היותר מורכבים והיותר נדירים, צריך להיות כך.
ליזה רובין: ברור שצריך להיות פתרון כספי כדי לממן את זה אבל צריך גם איזשהו ליווי והיזון חוזר לגבי ההמלצות ולראות איך מתפקד הילד.
ליזה רובין: זה לא מספיק שאנחנו שולחים אותו למעון ונותנים סייעת אלא צריך לבחון אם הפתרון שניתן עובד ומה ההיערכות הסביבתית.
ליזה רובין: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על דרך לבנות את ההיזון החוזר הזה, שזה לא שהרופא נותן ייעוץ למשפחה ויש מערכות שהוא יכול לנסות לבחון את ההתמודדות שלהן אלא זה צריך להיות במעון.
יפעת שאשא ביטון: אני עושה רגע הבחנה.
יפעת שאשא ביטון: נכון שבסוף בסוף אני חושבת שהכי בריא מבחינת מערכת זה לשבת ולראות איזה מענים אנחנו נותנים לכלל הילדים עם כל האפיונים השונים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לעשות הפרדה כרגע בין הילדים האלרגיים שזה מענה אחד לילדים הסוכרתיים, שזה מענה אחר.
יפעת שאשא ביטון: הילדים הסוכרתיים, מעבר לסוגיה של המניעה, צריך שתהיה שגרת בדיקות שצריך לעשות גם אם הילד נראה בסדר גמור וגם אם לא קרה כלום.
יפעת שאשא ביטון: אתם מכירים את זה טוב ממני.
יפעת שאשא ביטון: הדרישה שם והטיפול הם אחרים בצורה משמעותית ממה שאנחנו נדרשים בתחומים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: זה לגבי אלרגיים או לגבי כל מחלה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: לכן כאן גם הרבה יותר ברור וחד לבוא ולומר שאנחנו צריכים מישהו שיהיה שם בשביל הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצפה במקרה הזה מאף מטפלת שתבוא ותעשה בדיקות לאחד הילדים במספר הפעמים הנדרש במשך היום.
יפעת שאשא ביטון: איך מתרגמים את ההמלצות הטובות שלכם לשטח?
יפעת שאשא ביטון: איך מתרגמים את זה למעשה?
יפעת שאשא ביטון: מי צריך לקחת את זה ולתרגם?
יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה והרווחה?
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות בשיתוף משרד העבודה והרווחה?
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות לבד?
יפעת שאשא ביטון: מי צריך לעשות את זה?
יפעת שאשא ביטון: בסוף צריך לקחת אחריות.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות אמור גם לקחת אחריות על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: כך זה במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: אם הילדים האלה חונים במגרש של משרד העבודה והרווחה, אני חושבת שגם אתם צריכים לדרוש שיינתן מענה באותה מסגרת.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא מה קרה מאז.
יפעת שאשא ביטון: בתחושה שלי, הנה, אפילו את אומרת לי שאת לא יודעת אם מותר לך לשלוח את ההמלצות.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, ההמלצות הן לא רכוש של אף אחד וזה לא צריך להיות סוד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהפך, זה משהו שצריך לצאת החוצה.
יפעת שאשא ביטון: ההמלצות הוגשו לשר?
ליזה רובין: למשנה למנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: גם זה אומר משהו.
רויטל ליפמן שמר: הן עדיין לא המלצות לביצוע?
יפעת שאשא ביטון: אלה המלצות.
רויטל ליפמן שמר: אנחנו צריכים להתייחס אליהן כאל המלצות ולא כטיוטה.
יפעת שאשא ביטון: יש המלצות.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה ישבה ויש המלצות.
יפעת שאשא ביטון: השאלה מי עושה עם זה משהו.
קריאה: הייתה ועדה, ישבה הוועדה והגישה המלצות.
קריאה: השאלה אם המנכ"ל או המשנה למנכ"ל מאמץ אותן.
קריאה: הם יכולים לומר שהם לא מאמצים.
ליזה רובין: בהמלצות האלה נאמר מה צריכים הילדים.
ליזה רובין: צריכים סייעת, כמה שעות סייעת.
יפעת שאשא ביטון: הגשתם את זה.
ליזה רובין: בואו נגיד שזה בשורה התחתונה, אבל משרד הבריאות בשיחות חוזרות אומר שזה תחום טיפול של הילד בהשגחה עליו כביכול בבית ולא חלק מהזכאות בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, אנחנו לא מממנים את הסייעת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על המימון.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לכם בתחילת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: לא מעניין אותי מי מממן.
יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי אם אימצו את ההמלצות, אם מישהו הסתכל ואמר, בסדר, אלה ההמלצות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני בכלל לא חשבתי על אופציה כזו שהם צריכים לומר אם הם מאמצים או לא כי אם הם הושיבו את הוועדה והם ביקשו ממנה לומר את דעתה והוועדה אמרה את דעתה, צריך להתייחס לזה בהתאם.
יפעת שאשא ביטון: אתם הגשתם המלצות.
יפעת שאשא ביטון: צריך לאמץ את זה, או משרד הבריאות או משרד הרווחה או גם וגם.
יפעת שאשא ביטון: יש כבר מסמך.
יפעת שאשא ביטון: סוף סוף אנחנו יכולים לומר שאנחנו אחרי עבודת הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: זה נמצא כמשהו שאפשר למסגר ולתלות או שזה משהו שאנחנו לוקחים ועושים אתו משהו?
ליזה רובין: מישהו צריך למצוא מקור מימון.
יפעת שאשא ביטון: מי זה המישהו הזה?
ליזה רובין: לטענת משרד הבריאות זה תפקיד של מי שנותן את הטיפול לילדים, מי שמשגיח על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: קרי, משרד העבודה והרווחה.
יפעת שאשא ביטון: מה משרד העבודה והרווחה טוען?
חגי ראובן פורגס: יש המלצות וההמלצות יובאו ליישום ונמצא את המנגנון הנכון ליישם אותם.
חגי ראובן פורגס: המקור התקציבי לא אמור לעניין את האזרח.
אפרת טיש: ההמלצות כן הועברו אליכם?
חגי ראובן פורגס: בטח.
חגי ראובן פורגס: אנחנו שותפים בדיון הזה.
חגי ראובן פורגס: בסוף יש מנגנון שייקבע וייקבע המקור התקציבי אם יידרש וייקבע המנגנון וייקבע התהליך, בדיוק כמו שקרה באלרגיות.
יפעת שאשא ביטון: באלרגיות עוד לא קורה כלום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מתקדמים בצעדים קטנים.
אפרת טיש: הוועדה המליצה כבר מזמן.
אפרת טיש: אנחנו כבר באמצע השנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: כבר אמרתי.
חגי ראובן פורגס: יש דברים שצריכים לבדוק אותם בין המשרדים.
חגי ראובן פורגס: זה לא בוא נוציא נייר ונשלח.
חגי ראובן פורגס: זה תהליך לא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: זה לא נייר ונשלח אבל צריך להיות פרקטיים.
חגי ראובן פורגס: המשרדים בשיח ואנחנו מאוד רוצים שזה יקרה מהר.
יפעת שאשא ביטון: תוך חודש נדע מה קורה עם הילדים?
יפעת שאשא ביטון: אגב, מה קורה איתם היום?
יפעת שאשא ביטון: הם מגיעים ואין להם שום מענה?
חגי ראובן פורגס: יש מענה.
יפעת שאשא ביטון: מה המענה?
ורד כרמון: המענה הוא לא מענה מלא.
ורד כרמון: אני ברווחה אבל בתחום של ילדים בסיכון.
ורד כרמון: עד היום, לפני שהתחילו להתכנס, אנחנו היחידים שעסקנו בתחום של סייעות וגם הצפנו את נושא האלרגיות.
ורד כרמון: אנחנו יכולים לתת להם מענה אבל הוא לא לפי הנחיות של משרד הבריאות.
ורד כרמון: אנחנו לא נותנים את המענה הרפואי של הבדיקות הרפואיות באמצעות הסייעת, מה שדורש מההורים לבוא ולעשות את הבדיקות כי לא המטפלות ולא הסייעות עושות אותן.
יפעת שאשא ביטון: שביל מה אני צריכה את הסייעת אם היא לא יודעת לתת את המענה?
יפעת שאשא ביטון: זה ברכה לבטלה.
ורד כרמון: אני אענה.
ורד כרמון: כשאנחנו אומרים שזה לא בתחום הסייעות ואנחנו לא נותנים, אנחנו מקבלים פנייה מהכנסת בכל זאת לאשר את מה שאנחנו יכולים לתת.
ורד כרמון: זה המצב היום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מקבלת את האמירה הזאת ואני אומר לך למה.