GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: תעשה עבודה אז תדע.
מאיר ממן: מה אתה בעצם אומר – אתה אומר, אני קובע שזה יהיה 49 שקלים, אני קובע שפחות מ-360,000 שקל לנכות מלאה לא יהיה, רק יותר מ-360,000.
מאיר ממן: לא פחות מ-160,000 - -
יפעת שאשא ביטון: אבל לפי מה אתה קובע את זה?
יפעת שאשא ביטון: אתה לא קם בבוקר ומשחק עם ה- - - ואומר אוקיי.
מאיר ממן: בוא נחזור להיסטוריה.
מאיר ממן: בסיס השירות הזה של תאונות אישיות היה באמצעות המדינה באמצעות ענבל.
מאיר ממן: אז יועצי הביטוח של ענבל קבעו תנאי פוליסה מינימאליים למה שהם הגדירו אז, לקטסטרופות, נכויות או מוות.
מאיר ממן: נכות, מוות, שיהיה פיצוי.
מאיר ממן: כדי שההורים לא יצטרכו להתמודד עם חוויות קשות.
מאיר ממן: לאט לאט היו דיונים מהסוג הזה ואמרו, רגע, למה רק נכות מלאה, רק נכות מעל 5%, למה לא גם נכות זמנית?
מאיר ממן: הגדירו נכות זמנית, קבעו 21 יום.
מאיר ממן: הקפיצו את הפרמיה.
מאיר ממן: בכל פעם שעשו שינויים הפרמיה עלתה.
מאיר ממן: לאורך שנים הפרמיה עמדה במקום אחד כי מי שהייתה המבטחת העיקרית הייתה כלל - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, היא עמדה והמצב של הפוליסה הזו היה יותר טוב מהמצב של הפוליסה הנוכחית.
מאיר ממן: לא בדיוק.
מאיר ממן: צריך להכיר את הפוליסה לעומק מבחינת גבולות האחריות שיש בה והסכומים שיש בה.
מאיר ממן: גדלו הסכומים - -
יפעת שאשא ביטון: נתנו לך פה דוגמאות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה - -
מאיר ממן: אני מכיר את הפוליסה טוב.
מאיר ממן: נתנו את הסכומים של נכות מלאה וגם של נכות זמנית, למרות שהגבילו את זה ל-90 יום שאני לא מרוצה בכלל, משרד החינוך לא מרוצה מזה, למרות שכך, גם מוות וגם נכות מלאה הסכומים עלו בצורה משמעותית.
מאיר ממן: אלא מה - -
עודד יחיאל: - - - אני אראה לך - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל - -
עודד יחיאל: אני אראה לך את הפוליסה של 2003 - -
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לראות את הדברים - -
קריאה: זה מ-94 שקלים ל-212 שקלים ואתה מכיר תלמידים שהגיעו?
יפעת שאשא ביטון: מי ביטח, כלל או ענבל?
מאיר ממן: כלל.
קריאה: לא אמרתם לפני כן ענבל?
מאיר ממן: לא, אני דיברתי על ענבל שבשנת 86, עד שנת 86 היא ביטחה.
מאיר ממן: אחד הקשיים שהיו לענבל זה היה איסוף של השלושה שקלים שהיה ביטוח אז לתלמיד.
מאיר ממן: במשרד החינוך - - - ושמים שלושה שקלים והיינו ממלאים שקיות, עוד אז, ומביאים שקיות של שקלים לענבל.
מאיר ממן: זה לא עבד, פשוט לא עבד.
מאיר ממן: אני אז עוד אמרתי תעזבו את השלושה שקלים, אל תגבו גם את השלושה שקלים כי לאסוף אותם יותר קשה מאשר - - - לא היה שם בזה כלום.
מאיר ממן: בסופו של דבר האוצר החליט שהמדינה לא עושה את זה בעצמה, עשתה את התיקון לחוק 6 ד' (1) והגדירה שהרשות המקומית היא זו שתהיה מחויבת לבצע.
מאיר ממן: אלא שהסוגיה הזו של אותם יועצי ביטוח שפעם היו ממשלתיים, אולי אז הייתה איזושהי חשיבה לאינטרס של התלמיד - - - נעלמה כי אז היום זה בידי הרשות שלא בהכרח ידעו איך לנהל או איזה תנאי מינימום צריכים להיות בפוליסה.
מאיר ממן: אף אחד לא הגדיר תנאי מינימום.
מאיר ממן: השלטון המקומי מצא את עצמו בין הקביעה, הלחץ של ועדי ההורים שזה יהיה - - - הכי נמוך של הפרמיה לבין לקבל- -
יפעת שאשא ביטון: שאגב הוא לא באמת הכי נמוך - -
מאיר ממן: זה נמוך מאוד.
מאיר ממן: אין לכם מושג עד כמה 49 שקלים וגם 75 שקלים וגם 100 שקלים זה מחיר נמוך לביטוח כזה.
מאיר ממן: תחפשו היום חברת ביטוח - -
יפעת שאשא ביטון: תאמינו לי, לא צריך אויבים, באמת אתם באים ועושים את העבודה לחברת הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים להם, חברים, אתם פראיירים תיקחו יותר במקום לבוא הפוך - -
מאיר ממן: ממש לא - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אגיד לך גם למה אני מרשה לעצמי להגיד את זה בצורה כזו בוטה – כי שנים זה התנהל אחרת עם סכומים אחרים וכן עשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם באים עכשיו לשכנע אותם שהם לא - -
מאיר ממן: זה לא מדויק.
מאיר ממן: תראי אני יכול להגיד פה - -
יפעת שאשא ביטון: מה לא מדויק?
יפעת שאשא ביטון: אז תדייק אותי.
מאיר ממן: אני יכול להרחיב המון לגבי השנים הקודמות - -
יפעת שאשא ביטון: מה היה המחיר בשנים הקודמות?
מאיר ממן: היו כמה מחירים כמו שזאב אמר, היו כאלה ששילמו 32, היו כאלה ששילמו 150.
יפעת שאשא ביטון: 150, אמרו 75, זה בבקשה - -
מאיר ממן: לא, 75 זה היה המקסימום שהיה מותר לגבות מההורים.
מאיר ממן: אבל היו רשויות שלא הצליחו להשיג ביטוח ב-75 שקלים בגלל ניסיון התביעות שלהם ובגלל שחברות הביטוח - -
יפעת שאשא ביטון: זה ברשויות הערביות, כן.
מאיר ממן: הייתה שם בעיה מאוד רצינית וטוב שנעשה התיקון הזה בחוק שבעצם איחד - -
יפעת שאשא ביטון: אז עד עכשיו אתה אמרת מדויק את מה שהם אמרו.
יפעת שאשא ביטון: איפה הם לא דייקו?
מאיר ממן: זה לא נכון - -
יפעת שאשא ביטון: והיה 21 ימים והיה שיפוי של x כסף ליום.
מאיר ממן: יפעת, תאמיני לי - -
זאב גולדבלט: ההורים מדייקים כי הם משלמים.
מאיר ממן: אני במשרד החינוך הרבה שנים עונה לטלפונים ונותן שירות יום יום לכל מי ששואל בסוגיות האלה.
מאיר ממן: ואני מנסה למצות את המקסימום של המידע היותר מדויק ממה שזרקו פה.
מאיר ממן: זה מאוד קשה כי להורים יש ציפייה, לא יודעים, הם משלמים את ה-49 שקלים וכמו שאמרתם, עד שלא קורה להם משהו הם לא מבינים על מה הם שילמו את ה-49 שקלים.
מאיר ממן: אבל אי אפשר להסביר לאף אחד, אפילו לא לעצמנו כהורים – כאשר אנחנו משלמים איזשהו מס מה שקורה לנו תמיד, כשקורית תאונה רק אז אנחנו מחפשים מה הזכויות שלנו.
מאיר ממן: אם היינו יודעים מה הזכויות שלנו בפוליסה עוד לפני שקרתה תאונה אז לא היינו מתלוננים על ה-49 שקלים, היינו אומרים טוב שיש לנו כיסוי שאם חלילה הילד שלי יהיה נכה לפחות אנחנו נקבל את ה-200,000, 300,000 או 400,000 שקל.
יפעת שאשא ביטון: כן אבל אלה מקרי קיצון.
מאיר ממן: כי סך הכל שילמנו 49 שקלים בשנה.
קריאה: 100 מיליון שקלים בשנה.
מאיר ממן: זה עניין אחר.
יפעת שאשא ביטון: מה זה עניין אחר?
יפעת שאשא ביטון: זה אותו כסף, זה לא משנה אם אתה סופר את זה ב-49 שקלים לילד או בכמה כסף - -
יואל זיו: כמה הלך על ילדים - -
יפעת שאשא ביטון: יואל, אני נראית לך כמי שצריכה עזרה?
מאיר ממן: אם תקשיב עד הסוף, ותאמין לי הכנתי לעצמי להזכיר את כל הנושאים שאולי אני אצליח לסגור את המעגל של הספקות והחוסר הבנה.
מאיר ממן: שימו לב, חברת כלל שביטחה קרוב ל-1.3 מיליון תלמידים במשך 10 שנים לא ניגשה למכרז האחרון.
מאיר ממן: המכרז האחרון היה בעצם מכרז הפוך.
מאיר ממן: קבעו מה הסכום ואמרו עכשיו תגידו מה אתם אומרים.
זאב גולדבלט: מה אתם נותנים בתמורה.
יפעת שאשא ביטון: מי קבע את זה?
מאיר ממן: המכרז ההפוך זה השיטה של החוק.
מאיר ממן: זה התיקון של החוק - -
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לעצור אותך מאיר.
יפעת שאשא ביטון: אתה עוד אומר את זה לפרוטוקול, שאתם קובעים מחיר ואתם אומרים להם עכשיו - - - אני רוצה רגע לקחת אותנו למקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על קביעה של מחיר מרבי לנושא הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד מאיתנו, כולל השותפים כאן בשולחן, לא אמר אנחנו רוצים שזה יהיה x כסף, עכשיו בואו נראה מה אנחנו נותנים בו.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו ועשינו עבודה סיזיפית של להבין מה עולה, איך עולה, כמה עולה, באיזה מקומות עולה ככה, באיזה מקומות עולה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: באמת נעשתה פה עבודת נמלים שבסופה באו ואמרו, תקשיבו, זה צריך לעלות בין כך לכך עם כל המדרג שבאמצע ועם זה יצאנו לדרך.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו בא אליי משרד החינוך, שאני לא אגיד את מה שאני עכשיו מרגישה כלפי מה שאמרת, ואומר, אנחנו קובעים מחיר וזורקים אותו כי זה נראה לנו הגיוני, בואו תחשבו.
יפעת שאשא ביטון: אני מצפה שאתה, מאיר, תבוא, תעשה עבודה של מה היה בפוליסות הקודמות, איזה סוג של כיסויים, מה אנחנו רוצים לשמור, מה אנחנו רוצים לשנות, מה אנחנו רוצים אולי לשדרג.
יפעת שאשא ביטון: תבנו לכם איזשהו רצף של דברים, תגישו אותו לחברות הביטוח ותראו מה אתם מקבלים ולא הפוך.
יפעת שאשא ביטון: זה שאתה אומר לי, זרקנו מחיר, עשינו מכרז הפוך, זה לא נשמע לי הגיוני משום כיוון.
מאיר ממן: המכרז ההפוך היה אחרי תיקון החוק שיצר את העובדה שככה אנחנו הולכים לעבוד.
מאיר ממן: אלא מה, מה מאיר אמר באותו זמן, חבר'ה תהיה לנו פה בעיה.
מאיר ממן: לנו את הכלים האקטואריים לבחון מה עשו כלל במשך השנים מבחינת אותו תחשיב שהחבר'ה פה מדברים עליו.
מאיר ממן: אין לנו את הכלים.
מאיר ממן: הם לא מעוניינים לתת את זה.
מאיר ממן: יכול להיות שהאוצר יכול לדרוש את זה מהם, ואולי פה יש הזדמנות אם יספיק - -
יפעת שאשא ביטון: פניתם לאוצר בשביל לבקש?
מאיר ממן: הם שמעו את זה בדיונים הקודמים - -
יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם פניתם באיזשהו שלב.
מאיר ממן: לא אנחנו פנינו.
יפעת שאשא ביטון: נו, אז איפה, אז האחריות - - יש לי שאלה, אני הייתי בשלטון המקומי, באמת זה לא אישי אליך, מאיר, זה פשוט ככה מתנהל משרד החינוך, לצערי הרב – אתה תיתן את אותו חופש לשלטון המקומי להחליט איזו מורה תיכנס לכיתה אצלם, איזה גננת תיכנס - -
מאיר ממן: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שממש לא.
יפעת שאשא ביטון: אלא אם כן ממש ממש הופכים שם שולחן.
יפעת שאשא ביטון: אז למה בביטוח אתם אומרים את זה אנחנו לא יודעים, את זה אנחנו קובעים, זה החוק אמר, הם ישברו את הראש.
מאיר ממן: אנחנו לא קובעים להם את תנאי הפוליסה.
מאיר ממן: הבעיה היא שברגע שהוטל על שר החינוך לקבוע את הפרמיה המרבית לתלמיד בעצם יצרו מצב- - - מאיפה שר החינוך יודע מה הפרמיה המרבית, הוא צריך לדעת - -
יפעת שאשא ביטון: יש לו אגף ממונה ביטוח.
יפעת שאשא ביטון: מנהל גף תקציב וביטוח תלמידים – אני מצפה שישבו שם אנשי מקצוע שגם, אגב, אם הם לא יודעים יש מספיק אנשים במדינת ישראל שכן יודעים.
יפעת שאשא ביטון: אז פשוט יושבים ונפגשים.
יפעת שאשא ביטון: גם אני לא מכירה את כל מה שאני מתעסקת בו.
יפעת שאשא ביטון: אני יושבת עם אנשי מקצוע כדי ללמוד את זה.
יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך - -
מאיר ממן: אני חייב לסיים את כל מה שיש לי להגיד כדי שנמצה את התוכן עצמו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תגיד.
מאיר ממן: אפשר לקטוע - -
יפעת שאשא ביטון: אני פשוט לא מגיעה לשורה התחתונה של איפה אתם בסיפור הזה.
מאיר ממן: לא חייבים להגיע לשורה התחתונה אלא אם היה אז למשרד החינוך או אפילו לשלטון המקומי כלים אקטואריים כדי לנתח איזה סוג של פוליסה אתה יכול להוציא מחברות הביטוח.
מאיר ממן: מה גם, ותשימו לב לאמירה עכשיו, ואנחנו אוטוטו נהיה עם הניסיון הזה, החבר'ה מהפורום יודעים את זה טוב מאוד, אנחנו יכולים עכשיו לקחת את הפוליסה עצמה ולהוסיף את כל מה שכולם פה אומרים.
מאיר ממן: ואני הייתי שמח מאוד שיהיו עוד ועוד ועוד בפוליסה.
מאיר ממן: אלא מה, שהשלטון המקומי יפרסמו את המכרז ואפילו יגידו, אתה יודע מה, לא 49 שקלים, בואו נעלה את זה קצת כדי שנוכל להשיג עוד תנאים בפוליסה, גם בנכות זמנית וגם בכל מה שדיברו כאן.
מאיר ממן: מה יקרה?
מאיר ממן: יש חשש, אני לא מנבא את זה, אבל יש חשש גדול שאנחנו נמתין להצעת מחיר של חברת ביטוח ולא תהיה שום הצעה.
מאיר ממן: אנחנו היום ממהרים, תשימו לב לכך ואם לא תפסיקו את זה אנחנו נרוויח עוד משהו חכם, מאוד מאוד ממהרים לצאת למכרז עכשיו עם חלק גדול מהדרישות האלה, להכניס אותן בדרישות של הפוליסה כדי לראות מה קורה, מה התגובה.
מאיר ממן: שלא ישמעו אותנו חברות ביטוח כי הן ישחקו לנו תרגיל.
יפעת שאשא ביטון: הם שומעים, אגב.
יפעת שאשא ביטון: למה אני מחייכת?
יפעת שאשא ביטון: כי אם אני הייתי עכשיו חברת ביטוח לא מעניין אותי כמה, אני ישר זורקת מחיר כי אתה גם ככה מגבה אותי.
מאיר ממן: לא משנה מה נעשה יש פה בעיה.
מאיר ממן: יש פה בעיה שאתה מפרסם מכרז ואף חברת ביטוח – רק אחת, איילון ניגשה.
מאיר ממן: למה כלל - -
יפעת שאשא ביטון: שמדינת ישראל תמצא פתרון ושהיא תבטח בעצמה.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה את זה גם בביטוח של הרכבים.
יפעת שאשא ביטון: משום מה רק אנחנו משלמים יותר.
יפעת שאשא ביטון: ביטוח עובדי מדינה אנחנו מקבלים, אנחנו בטוחים שזה מצ'פר אותנו כי אנחנו עובדי מדינה, נכון, פי 3 מאם הייתי עושה את זה לבד בלי טובות של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אז מה, אנחנו, המדינה נותנת שירמו אותה?
יפעת שאשא ביטון: ומה אנחנו אומרים – אנחנו עוד עוזרים להם להסביר למה מותר להם לרמות אותה: כי אף אחד לא יגיש למכרז, כי כל מה שנבקש יעלה יותר.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרתי, אנחנו לא צריכים אויבים, אנחנו יושבים כאן ונותנים להם את כל הלחם.
זאב גולדבלט: וטוב שזה לא יורד מתקציב משרד החינוך אלא יורד מההורים.
מאיר ממן: יש עובדה אחת שכלל חברת ביטוח ענקית שבמשך שנים ביטחה - -
יואל זיו: זה לא אומר כלום - -
מאיר ממן: צריך לזכור שיש לביטוח הזה זנב ארוך.
מאיר ממן: ילד יכול להיפגע בגיל שלוש או ארבע ולתבוע כשהוא יהיה בן 21.
מאיר ממן: זאת אומרת, אותה חברת ביטוח שזכתה במכרז וביטחה באותה שנה לא יודעת בעוד שבע, שמונה, עשר שנים, איזה כמות של תביעות - -
קריאה: בוודאי שהיא יודעת.
קריאה: היא לא יודעת.
יפעת שאשא ביטון: בואו ניתן למאיר לסיים את הטיעון ואחר כך אנחנו נתייחס.
מאיר ממן: זאת עובדה – היא לא יודעת, היא לא יכולה לדעת.
קריאה: בטח שהיא יודעת, אקטוארית היא יודעת.
קריאה: היא לא יודעת, זה בדיוק הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אבל הוא אומר לך שהם לא עושים בדיקה אקטוארית.
מאיר ממן: הם בטח עושים, ולכן הם לא ניגשו.
מאיר ממן: עוד פעם, כלל לא ניגשו - -
יפעת שאשא ביטון: איזה יופי שאתה יושב ומסנגר עליהם.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני נפעמת.
יפעת שאשא ביטון: אין לכם מושג מה קורה עם הביטוח אבל אתם מסנגרים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מיד איתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני נותנת לכם את כל הכבוד וההילה של לסגור את ה- -
מאיר ממן: אני חושב שאותו ניסיון שצברתי במשך שנים גם עם כלל וגם עם איילון וגם עם כל הסיפור הזה, דווקא אני לא מסנגר עליהם.
מאיר ממן: אני אומר דבר כזה – אנחנו צריכים לבוא ולגשת נכון לבעיה ולא לנסות להגיד כל כמה שנים - -
יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה, תיגשו נכון.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, אם אתם יושבים פה כמה דיונים ואנחנו לא מצליחים להגיע לאן שצריך אז שבו על זה פעם אחת ולתמיד ותסגרו את הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: או שתתנו לנו את אותו חופש גם בדברים האחרים.
מאיר ממן: לדעתי צריכה להיות פה החלטת ממשלה שעושה תיקון לחוק, לאותו חוק מתוקן, ומשנה אותו בהתאם לנסיבות שאנחנו כולנו פה מדברים עליהן.
מאיר ממן: זה לא משנה אם את חושבת שאני מסנגר על חברת ביטוח כי אין סיכוי שאני מסנגר על חברת ביטוח.
מאיר ממן: אני אומר דבר כזה – בשיטה הזו, השיטה עצמה של החוק שפתח את זה בדרך הזו ושאתה עושה מכרז הפוך וששר החינוך קובע - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך לעשות מכרז הפוך.
יפעת שאשא ביטון: גם החוק של פיקוח מחיר על הצהרונים נתן לכם את - - - לא נכון!
יפעת שאשא ביטון: כי גם אנחנו, אני אישית, בחוק של הפיקוח על הצהרונים נתנו לכם את האפשרות לקבוע את המחיר המרבי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חייבת לומר לך שבשום שלב בכל הלילות שלא ישנתי לא חשבתי על זה שאתם תקבעו איזשהו מחיר עלום ותבקשו לראות מה נכנס בו.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זה לא משהו אחר, זה אותו דבר.
יפעת שאשא ביטון: זאת עבודה שצריכה להיעשות בצורה מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אני חייבת להגיד לך, אני מאוכזבת מהיחס של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הייתי מוכנה לקבל אותו בפשרה ענקית אם הוא היה נותן לי את אותו חופש גם בדברים אחרים ואז הייתי אומרת, אוקיי, אני יכולה לבלוע את הצפרדע הזו פה, אני מרוויחה שם.
מאיר ממן: צריך להבין את המצב, הדברים הם לא כך.
יפעת שאשא ביטון: אני אפסח על האמירה הזו.
יפעת שאשא ביטון: עורך דין שלומי הדר ואחר כך אני אתן לך עודד.
שלומי הדר: קודם כל אני רוצה לברך על הכינוס של הוועדה הזו, באמת עניין חשוב.
שלומי הדר: הנושא הזה עולה לא אחת גם במסגרת פסקי דין.
שלומי הדר: ושופטים שמגיע אליהם תיק כזה שמשפחה או ילד, כמו למשל המקרה הזה שתיארה ורדה מגיע לבית המשפט, גם הוא הולך לאיבוד.
שלומי הדר: ואני חושב שמה שנאמר פה בוועדה – המרצע יצא מן השק.
שלומי הדר: יש חוק שלא קובע את החריגים וגם כשבאו לחוקק אותו אז לא בחרו להתמקד בחריגים.
שלומי הדר: הדיון פה, וכל אחד מעלה פה מי ישלם את הכסף, אני חושב שגברתי העלתה ונגעה בדיוק בנקודה – הבעיה היא לא מי ישלם ואיך ישלם אלא אם בכלל מישהו נותן את הדעת ומישהו בכלל מתייחס לזה.
שלומי הדר: ומשרד האוצר לא התמודד עם טענות שעלו פה.
שלומי הדר: משרד האוצר ומשרד החינוך, שני הגופים שלכאורה אמורים לדאוג למבוטחים, במקרה הזה לתלמידים, לא דואגים, אין שום מתווה.
שלומי הדר: כשאני חיפשתי אתמול לבקשה של עולם הבריאות לחפש את החומר המשפטי שרלוונטי הוצאתי את חוזר המנכ"ל של משרד החינוך.
שלומי הדר: חוזר המנכ"ל של משרד החינוך מפנה בכמה שורות לדוגמה של הפוליסה של המשכ"ל.
שלומי הדר: זאת אומרת, כולם תולים את יהבם על המשכ"ל - -
יפעת שאשא ביטון: כמו במגרש כדורגל, הכדור מסתובב.
שלומי הדר: זה ממש ככה.
שלומי הדר: יש פה 110 מיליון שיושבים בחברת ביטוח וכל שנה כנראה חברת ביטוח אחרת.
שלומי הדר: ואף אחד לא יודע, באמת, את הנתון הכי מהותי והכי בסיסי, וזו שאלה שעלתה בשיחה בינינו, כמה מתוך ה-110 מיליון שקל האלה, במבחן התוצאה, כמה מתוך זה משולם לתלמידים.
שלומי הדר: זה המבחן, שאף אחד פה בשולחן הזה לא יודע לתת את התשובה.
שלומי הדר: אז להגיד שחברת ביטוח לא רוצה או כן רוצה אז גם לזה יש פתרון.
שלומי הדר: אני אתן דוגמה בתחום אחר של פלשתינאים - -
יפעת שאשא ביטון: היום ביום קשה כזה.
שלומי הדר: סליחה.
שלומי הדר: חברות הביטוח מסרבות לעשות ביטוח פנסיוני לפלשתינאים שעובדים בתחום מדינת ישראל למרות שהמעסיקים מחויבים לעשות את זה.
שלומי הדר: משרד האוצר לקח את זה על עצמו במסגרת כזאת או אחרת ואמרו, טוב, אז המעסיקים יעבירו את הכסף דרך מת"ס ומשרד האוצר יטפל בזה.
שלומי הדר: אז אם יש בעיה עם חברות הביטוח שהן מפעילות כוח או כוח מיקוח כי הם שומעים כל מיני דברים שנאמרים פה בוועדה - -
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו עוזרים להם.
שלומי הדר: ואנחנו עוזרים להם.
שלומי הדר: אז צריך באמת אולי להוציא את זה.
שלומי הדר: אפשר להוציא את זה לכל מיני גופים, גם מבטחים מחו"ל נראה לי שישמחו בסכומים האלה ועם הכיסויים האלה לוותר.
שלומי הדר: זאת הנקודה שרציתי להעביר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שלומי.
יפעת שאשא ביטון: אתה רצית התייחסות ממש קצרה ואז השלטון המקומי.
עודד יחיאל: אני רוצה רק להעיר בהמשך לדברים שנאמרו ממש עכשיו.
עודד יחיאל: בעצם רואים שאנחנו נמצאים במצב שהוא בידי הרגולציה ובידי הפיקוח לחלוטין.
עודד יחיאל: כמו משרד האוצר, שאגב מחויב על פי חוק הפיקוח על הסכם ביטוח - - - ומחייב את המפקח על הביטוח לדאוג לרווחת המבוטחים.
עודד יחיאל: וזה שזה לא נעשה זה פשוט מדאיג.
עודד יחיאל: וגם משרד החינוך.
עודד יחיאל: אני רק רוצה להעיר שבנושא של פרמיות צריך להבין שככל שהפוליסות הן יותר רחבות מבחינת היקף האוכלוסייה הפרמיה אמורה לרדת.
עודד יחיאל: אנחנו מכירים את זה בפוליסות קבוצתיות.
עודד יחיאל: ובעצם אנחנו ראינו - -
יפעת שאשא ביטון: כשנכנסת לפה דיברתי על זה.
עודד יחיאל: זה נורא מוזר שמשרד החינוך בא ומצדיק את חברות הביטוח.
עודד יחיאל: אני חושב שאולי המסר הכי טוב שצריך לצאת מהוועדה הזאת זה מה שאמר קודמי – שהמיכל צריך להיות גם חברות ביטוח בחו"ל.
עודד יחיאל: כי יש בארץ קרטל של חברות ביטוח, בסך הכל מספר מצומצם של חברות ביטוח.
עודד יחיאל: אף חברת ביטוח בחו"ל לא רשאית להתמודד בארץ מכוון שחוק הפיקוח אוסר על זה.
עודד יחיאל: ולכן אם יפתחו את זה למבטחים בחו"ל אני בטוח שהמחירים ירדו באופן משמעותי.
עודד יחיאל: ואולי זאת קריאה שצריכה לצאת מהוועדה.
יפעת שאשא ביטון: וגם אם היא לא תצא עצם זה שהעלית את זה אני בטוחה שיש כאלה שיידעו שאפשר לקחת את זה ברצינות נוכח כל ה- - -
עודד יחיאל: עוד דבר למשרד החינוך לגבי החישובים – יש איש מקצוע כזה שנקרא אקטואר.
עודד יחיאל: אם משרד החינוך רוצה אני אכיר לו אקטוארים.
עודד יחיאל: הם יכולים באמצעות אקטוארים לעשות את זה - -
יפעת שאשא ביטון: הם לא שם, עודד, אתה לא מבין, אם הוא מדבר על מכרז הפוך - -
עודד יחיאל: אם משרד החינוך אומר אני לא יודע להגיד כמה אני יכול לקבל תמורת מה שאני קובע.
עודד יחיאל: פשוט מדהים.
יפעת שאשא ביטון: לירון, משהו להוסיף?
לירון אשל: רק במשפט ולחזק את הדברים שגברתי אמרה.
לירון אשל: התשובות של משרד החינוך בהקשר הזה הן מקוממות.
לירון אשל: אתם כרגולטור איפה האחריות שלכם.
לירון אשל: עד שדיברתם מי - - -
מאיר ממן: - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אוי ואבוי, אני מוכנה להיות שם, ותזכרו את מה שאני אומרת, הילדים הם שלנו.
יפעת שאשא ביטון: הם גם של הרשויות אבל הם גם שלנו.
יפעת שאשא ביטון: מי שיושב במשרד החינוך יכול להגיד על הילדים שהם לא שלו?
יפעת שאשא ביטון: אני - - -
לירון אשל: מי אם לא אתם אחראים על האינטרס של התלמיד גם בהקשרים האלה.
לירון אשל: עד שדיברתם רציתי להגיד שמשרד החינוך בכל ההקשר הזה של תאונות אישיות והביטוח הוא נוכח נפקד.
לירון אשל: וגם אחרי שדיברתם זו התחושה שאתם מייצרים.
לירון אשל: צריכים פה לקחת אחריות.
לירון אשל: כל מה שקורה פה מאז שינוי החוק לא זאת הייתה כוונת המחוקק.
לירון אשל: ישבנו פה דיונים על גבי דיונים במטרה ליצור איזשהו שוויון בנטל אבל לא כדי לאיין מאורכו וממהותו את כל הביטוח כולו.
לירון אשל: ואני חושבת שזו גם אחריות שלכם, משרד החינוך, להגיד שאיזשהו ביטוח ואתם – נשמע שאתם שחקני משנה אבל לא ממש רלוונטיים.
לירון אשל: מבחינתנו זה לא נכון.
לירון אשל: יש לכם תפקיד רלוונטי ואחריות מאוד מאוד גדולה לתלמידים האלה.
לירון אשל: אני רק אגיד משפט לעניין השקיפות, כמו שנאמר פה, באמת מעניין להבין כמה תביעות הוגשו וכמה התקבלו בכלל.
גבי נקיבלי: בעניין הזה לא צריך טובה מאף אחד.
גבי נקיבלי: פוליסה קבוצתית חברת הביטוח חייבת לפרסם את התוצאות לבעל הפוליסה על פי דרישתו.
גבי נקיבלי: נקודה.
גבי נקיבלי: זה מאוד פשוט.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו גם אנחנו נפנה לבעל הפוליסה – מרכז השלטון המקומי, שהם באמת שותפים, אבל אני מוכרחה לומר, עלו פה כמה דברים שאני בטוחה גם מההיכרות שלי איתכם שאתם גם לא - -
נועה בן אריה: אנחנו מכירים, אנחנו שמענו אותם לאורך התקופה.
יפעת שאשא ביטון: כן, שאתם גם לא תקפאו בהם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ברור שיש כאן בעיה, ועכשיו השאלה איך אנחנו יוצאים לתהליך החדש הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עומדים ערב מכרז חדש, איך אנחנו יוצאים לתהליך הזה בלי שאנחנו נותנים כל מיני רעיונות לחברות הביטוח ושחברות הביטוח יודעות שאם הן ישחקו איתנו בכוח אז גם לנו יש כוח וגם אנחנו כמדינה יכולים לבוא ואולי להפעיל כמה כלים.
יפעת שאשא ביטון: ואם לא, אז להתחיל לשבת ולחשוב איך אנחנו מתמודדים עם הכוחנות הזו.
יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה יוצא שהילדים שלנו, למעט אם חלילה הם מתים, ועדיף שלא יקרה ככה אז לא צריך את הביטוח, הפוליסה הזו היא פשוט אות מתה.
נועה בן אריה: אני היועצת המשפטית למרכז השלטון המקומי.
נועה בן אריה: אני מבקשת בכמה משפטים קצרים – אנחנו יצאנו לדרך הזאת, אתם צריכים להבין איפה הגדרנו את כובד המשקל, זאת אומרת את נקודת האיזון.
נועה בן אריה: נקודת האיזון או כובד המשקל שהוגדר כאשר אנחנו יצאנו לחקיקה ולחקיקת הפול ולחקיקת המכרז ההפוך ישבה על עניין עלות הביטוח להורים.
נועה בן אריה: זאת אומרת, הויכוח או תחילת הדיון הציבורי סביב העניין הזה היה בחדר אחר, סמוך לכאן, סביב מחאה הורית שעסקה בשאלת עלות הביטוח.
נועה בן אריה: היא לא עסקה ברכיבי הפוליסה באותה העת, היא העלתה לשולחן סוגיה כואבת אחרת.
נועה בן אריה: היו רשויות במעמד סוציו אקונומי מאוד נמוך שגם התושבים שלהן במעמד סוציו אקונומי נמוך שנאלצו להתמודד עם הוצאות ביטוח של 100 שקלים או 150 שקלים אפילו, ולא הייתה שום דרך להתמודד איתן.
זאב גולדבלט: - - -
נועה בן אריה: בוודאי.
נועה בן אריה: אז אני אומרת – זאת הייתה תחנת היציאה.
נועה בן אריה: וכאשר יצאנו לדרך אז בעצם העבודה שנמסרה לידינו בצוות משותף שכלל את ההורים, את השלטון המקומי, את סמשכ"ל, את סוכנות הביטוח ואת משרד החינוך הייתה: בואו תאפיינו מחיר מטרה, בואו תראו בתוך מחיר המטרה הזה מה מבחינת
נועה בן אריה: כם צריך להיות מאסט בתוך ביטוח תאונות אישיות, ואז נייצר מענה של תיקון חקיקה שמגדיר מחיר מקסימאלי, מייצר הליך מכרז הפוך ומייצר את היציאה לפול של יתרון לגודל, כדי שלא נתמודד יותר עם מצבים כאלה.
נועה בן אריה: עכשיו אנחנו מבינים, זה לא עכשיו אנחנו מבינים, אני אתקן את עצמי, תמיד הבנו ותמיד ידענו שלהגדרת המחיר הביטוחי, שלהגדרת מחיר מטרה יש מחיר.
נועה בן אריה: יש מחיר והוא מחיר רכיבים והוא מחיר עלות.
נועה בן אריה: ברור היה, זה נאמר בשולחן כל הזמן, חברת הכנסת שאשא ביטון, אמרנו, דעו לכם, כל דבר שנשים כאן על השולחן ונחליט כן או לא יהיה לו מחיר.
נועה בן אריה: וזה בלי ששמענו את חברות הביטוח כאשר ידענו מניסיון קודם מה זה יכלול ומה זה לא.
נועה בן אריה: וההורים שהבינו את העניין הזה אמרו, רבותיי, נכון, הבנו, אבל כרגע זאת המטרה אז בואו נשים את זה סביב המטרה.
נועה בן אריה: אם אנחנו מחליטים היום שבעקבות ריבוי התלונות וריבוי הקשיים וריבוי החוליים כפי שמסווגים את זה היום צרכן הקצה, וזה ההורה של התלמיד, יש מקום לעשות חשיבה מחודשת על זה שאולי מחיר המטרה הוא לא העניין, אלא העניין הוא רכיבי הפוליסה, וחוזרים חזרה לעולמות שבהם גם אם נצא למכרז פול אנחנו עשויים למצוא את עצמנו בתוצאת מחיר אחרת לגמרי כי לא נלך על שיטת המכרז ההפוך - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה עם האמירה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה לא רציתי שתגיעי למשפט כזה כי זה מה שנאמר פה כל הזמן על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משדרים החוצה, מחוץ לחדר, חברות הביטוח, ברור לנו שאם אנחנו - -
נועה בן אריה: אני לא משדרת, זה לא העניין - -
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לכם למה כי גם לפני שנכנסתן, ואתן מכירות את זה, אני רק אומרת שזה הוצף.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על כל אותם מקומות שבהם שילמו גם פחות מ-49 שקלים וקיבלו מינימום אחר שזה - -
נועה בן אריה: זה נובע מהמון גורמים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, סבסוד צולב והכל.
יפעת שאשא ביטון: אבל בשורה התחתונה לא נעשתה פה באמת בדיקה אמיתית של להבין מה באמת הרווח של חברות הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: האם באמת מצודק שיעלה המחיר, כמה תביעות באמת היו, כמה תביעות שולמו, כמה כסף שולם בתביעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: כל מיני שאלות.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאם אנחנו מבקשים עוד משהו, אפילו אם הוא הקטן ביותר אז זה עלול להעלות לנו את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בהכרח.
נועה בן אריה: את יודעת כמה שנים הרשויות המקומיות מייחלות לעמידה בתור של חברות הביטוח כדי לבטח אותן או את התלמידים שלהן בביטוח תאונות אישיות - -
יפעת שאשא ביטון: אז אולי צריך לשבת והמדינה צריכה לעשות את זה - -
נועה בן אריה: אנחנו שנים מחכים למצב של תחרות.
נועה בן אריה: היא לא באמת קיימת.
נועה בן אריה: וצריך לדעת להסתכל לאמת בעיניים.
נועה בן אריה: אחרי שעשינו את כל התהליך הזה ואחרי שיצרנו פול ואחרי שהגדרנו פוליסה והיא הייתה "קמצנית" הייתה לנו מתמודדת אחת.
נועה בן אריה: זה לא דבר מובן מאליו, זאת אכזבה.
נועה בן אריה: ולכן - -
יפעת שאשא ביטון: כי מנסים לסחוט את המדינה.
יפעת שאשא ביטון: בואי אני אגיד מה שאתם לא אומרים – החברות- - - אתה יכול לצחוק מאיר כי אני רואה את זה גם בדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני אומרת את זה בוודאות, אתה יודע למה?
יפעת שאשא ביטון: אני אקח את זה רגע למקום אחר, ונתתי דוגמה, כי אם אני באה לעשות ביטוח רכב באופן עצמאי כאיזושהי אלמונית במדינת ישראל אני משלמת שליש ממה שמשלם עובד מדינה שעושה את זה במכרז של המדינה שיש שם קהל שבוי של המדינה שזה הרבה מאוד אנשים.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שכולם הולכים לרכישות קבוצתיות כי זה יותר זול, רק במדינת ישראל זה עובד הפוך.
יפעת שאשא ביטון: הכנסת משלמת יותר על הכל, על כל השירותים שאנחנו מקבלים.
יפעת שאשא ביטון: היום דיברתי על זה בכניסה לכנסת עם מישהו בכלל בהקשר אחר לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לו, לא יכול להיות שאנחנו משלמים יותר ממה שמשלם בנאדם ממוצע.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לעשות קניות בחוץ ולא לקנות מהכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת לך באחריות, אני לוקחת אחריות גם על האמירה שלנו, סוחטים את המדינה.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך המדינה נעמדת ואולי מוצאת מנגנונים אחרים כדי שיפסיקו לסחוט אותה.
יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה, שלא ייקחו גם פחות ממה שלוקחים ממישהו אחר - -
נועה בן אריה: מחזירה עטרה ליושנה ולוקחת חזרה את העולמות של ענבל, ולזה המדינה סירבה.
נועה בן אריה: הם הודיעו לנו חד משמעית שלא יהיה, אנחנו לא נחזור לעולמות של ענבל כמבטחת.