GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ולרי זילכה: במעון יום שיקומי, למשל, המעון לא בהכרח מתמלא בתחילת שנת הלימודים.
ולרי זילכה: הוא מתמלא תוך כדי התהליך.
ולרי זילכה: אז צריך שיהיה 80% בתחילת השנה כי אז כל פעם שמישהו נוסף – מתחילים לספור מחדש את ה-80%?
ולרי זילכה: ככה זה במעון יום שיקומי.
יפעת שאשא ביטון: אתם מסבכים את המציאות יותר ממה שזה מסובך, כי בסוף אנחנו מגיעים למציאות שברור שיש מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שרק אנשים שיש להם ממש התנגדות מאוד מאוד גדולה – הם אלה שיניעו את המהלך בכלל של לראות איך לא יהיו מצלמות בגן.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שאת שואלת אותם בטופס בתחילת שנה כמו הצהרת בריאות.
יפעת שאשא ביטון: את מיידעת אותם שיש מצלמה, יש להם זכות להתנגד.
יפעת שאשא ביטון: אבל את לא שואלת אם רוצים מצלמה או לא.
קריאה: אותו הדבר.
ליאורה לחר: אנחנו כן שואלים.
ליאורה לחר: יש תצהיר כזה בזמן הרישום – האם אתה מוכן שיצלמו את הילדים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אבל את מערבבת עכשיו דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: מה שאתם שואלים – אני באה מהמערכת, מה שאתם שואלים ואנחנו חותמים כהורים זה בכלל על לצלם את הילד ולהשתמש בצילומים שלו, באתר הגן ובפרסומים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: זה סיפור אחר, אמרנו שאנחנו משאירים אתכם להתנהל בסוגיה הזו בדיוק כפי שהתנהלתם עד היום.
יפעת שאשא ביטון: ביקשה אותנו סיגל – תעגנו את זה בסעיף נפרד.
קרן אוחנה איוס: כן היינו עושים שימוש במצלמות לסרטונים, לחוגים, נניח – לדברים - - -
קרן אוחנה איוס: אנחנו הרי עברנו מהפך עם העניין הזה של כן מצלמות או לא מצלמות.
קרן אוחנה איוס: לאורך השנים גננות במגזר הפרטי - - - מצלמות ככלי עבודה, שחלק מהשימושים שלו היה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא היית בתחילת הדיון ודיברנו בדיוק על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה למחזר את הדיון כל פעם שמישהו חדש מצטרף.
קרן אוחנה איוס: אבל בטופס כתוב לא רק לצילום תמונות אלא גם לשימוש בחומרים מן המצלמה, מהמצלמות שקיימות בגן.
קרן אוחנה איוס: לכן צריך להפריד את זה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אבל הפרדנו את זה, קרן.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת על קוצר הרוח אבל אנחנו לא יכולים לנהל דיון כל פעם מחדש על אותו הדבר כשמישהו נכנס.
יפעת שאשא ביטון: היה פה דיון שלם בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: העלו את זה גם מויצ"ו וגם אחרים.
יפעת שאשא ביטון: ביקשה מאתנו סיגל, בצדק רב, שנעשה הפרדה בין המצלמות שכאן ובין השימושים האחרים שעושים ביום – יום, ועשים הרבה שימושים, כל אחד לפי היצירתיות שלו.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מפרידים את זה לסעיף אחר, זה נשאר, אתם תמשיכו לעשות את זה על פי חוק - - -
שולמית ביסמנובסקי: אבל לא במצלמות שיותקנו.
יפעת שאשא ביטון: לא במצלמות שיותקנו, במצלמות הקבועות.
יפעת שאשא ביטון: את לא מתקינה מצלמות שונות.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מתקין מצלמות כדי לעשות בזה שימושים פדגוגיים.
יפעת שאשא ביטון: אתם בדרך כלל מגיעים – אני מכירה את זה, יש היום מערכים שלמים היום שעושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: מגיעים, מצלמים את זה עם מצלמה - - -
קריאה: יש הרבה גנים שהתקינו את המצלמות בתור בקרה - - -
יפעת שאשא ביטון: אין בקרת ניהול, אמרתי לך כבר.
יפעת שאשא ביטון: אין, נגמר.
קריאה: למה זה לא טוב?
יפעת שאשא ביטון: לא אמרנו שזה לא טוב, אבל זה לא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: נמשיך וכשנגיע לסעיף נתייחס לזה.
שימרית שקד גיטלין: אני ממשיכה בקריאה:
שולמית ביסמנובסקי: איך המצלמות ישמרו על שלומם של הילדים?
שימרית שקד גיטלין: כתוב – והכל במטרה להגן על שלומם.
יפעת שאשא ביטון: שלומית, אני מבינה שיש לך איזה חברה שחשוב לך להביא.
שולמית ביסמנובסקי: לא, טכנולוגיה.
שולמית ביסמנובסקי: לא מעניינת אותי החברה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך איך זה מגן על שלומם.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת זה יכול ליצור הרתעה.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, גם אם מישהו כבר התרגל למצלמות, לפחות כשקורה משהו אנחנו נוכל להוציא את העשבים השוטים מתוך המערכת ולא יישארו שם כי אף אחד לא ראה.
שולמית ביסמנובסקי: בדיעבד – זה קרה בכל הגנים שצולמו בהם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם חד משמעית: אני לא חוזרת לנהל שיח על סעיפים שכבר הסכמנו בהם.
שולמית ביסמנובסקי: אפשר למנוע.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, אני לא יכולה להוציא זרוע ולמנוע את זה - - -
שולמית ביסמנובסקי: אבל יש טכנולוגיה.
שולמית ביסמנובסקי: מעניין לשמוע - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, רק שנייה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של המצלמות הוא חלק ממערך שלם שאנחנו יוצאים אליו.
יפעת שאשא ביטון: חלק ממנו היה חוק הפיקוח שתודה לאל הוא כבר מאחורינו.
שולמית ביסמנובסקי: כן, אבל העברנו אותו לשימוש חורג - - - לא נפתר עדיין.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה עכשיו לפתוח את חוק הפיקוח?
יפעת שאשא ביטון: כי אם אפשר לעכב את זה קצת - - - די, זה מתיש, זה מתיש.
שולמית ביסמנובסקי: צריך לדעת שזה לא נפתר, זה הכל.
יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח לא עוסק בהיתר החורג, ואני לא נכנסת לשם עכשיו.
שולמית ביסמנובסקי: זה - - -
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא בסופו של דבר חלק ממערך שלם וכולל שעוסק גם בחוק הפיקוח, עוסק גם בנושא של הכשרה ועוסק גם במצלמות.
יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שבהם המצלמות ישמשו להרתעה, ויש לנו פסיכופטים בתוך הגן או מפלצות קטנות או מלאכיות שאמורות לטפל בילדים – סליחה שאני אומרת את זה בצורה בוטה, אז המצלמות יעזרו לנו כדי שאנחנו נוכל להוציא אותם החוצה ולא להשאיר אותם שם.
שולמית ביסמנובסקי: זה נכון, בדיעבד.
שולמית ביסמנובסקי: אבל כמו שיש אור אדום ואסור לעבור באור אדום, אנשים ממשיכים לעבור באור אדום, זה לא עוצר אותם.
יפעת שאשא ביטון: אז מה את רוצה, שהרמזור יתכופף להם כשהם עוברים בכביש?
שולמית ביסמנובסקי: כן, שהמצלמה תתריע.
יפעת שאשא ביטון: עזבו, הסיפור הוא ברור.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן מערכת שאנחנו עסוקים עכשיו בלקדם אותה.
שולמית ביסמנובסקי: אנחנו פשוט שמענו על טכנולוגיה מעניינת, שווה לדון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא דנה בטכנולוגיה, אני דנה בחוק.
יפעת שאשא ביטון: תדוני אחר כך עם אנשי המקצוע בטכנולוגיה.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת לך לפרוטוקול – כל מה שתסכמו ביניכם מקובל עלי.
שולמית ביסמנובסקי: מעולה, תודה.
אביטל ברנוב: אני לא בעניין של מצלמה שמתריעה, אבל לאורך השנים, בגלל שעבדתי הרבה שנים עם מצלמות – אני חושבת שיש הרבה דברים שהם מניעתיים, אפילו ברמה של איך המטפלת מעירה את הילד מהשינה.
אביטל ברנוב: אני חושבת שבחוק הזה אתם מונעים מאתנו לבצע בקרה טובה על איכות העבודה של המטפלות, כי מטפלת יכולה להרים ילד ולהושיב אותו על הרצפה ומצד שני היא יכולה להרים אותו, להושיב אותו קודם על המזרן, ובטיפול שהילד מקבל אני יכולה להגיד לך שהמצלמות לימדו אותי המון, המון, במשך 14 שנה, ברמה של איך המטפלת מחזיקה את היד של הילד.
אביטל ברנוב: סליחה, אבל את לא רואה את זה.
אביטל ברנוב: אם את לא נמצאת בכיתה בכל זמן נתון את לא רואה את זה.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו, תודה.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה – מי שחשוב לו שיהיה נוכח בשלבים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק חייבת להגיד לכם, רק לפרוטוקול – המצלמות לא באות להחליף אתכם וגם לא את העבודה המקצועית שצריך לעשות.
זאב גולדבלט: המספר 30 הוא קדוש, או אפשר לתת קצת יותר?
שימרית שקד גיטלין: היה על זה דיון בפעם הקודמת, על המספר 30.
זאב גולדבלט: את צודקת.
זאב גולדבלט: גם אז ביקשנו.
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לכם.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל טכנית זה מורכב, ואנחנו לא באים להעמיס, אנחנו באים לקחת את המערכות הקיימות ולסייע למי שמפעיל.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, אין בזה דרמה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם היה פה משהו שהוא דרמטי אז היינו עושים את כל המאמצים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרים שקורים עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: גם לא צריך את כל ה-30 יום אחורה.
יפעת שאשא ביטון: אם קרה משהו עכשיו שהוא דרמה, אנחנו פותחים.
יפעת שאשא ביטון: מספיק שאנחנו רואים שבוע-שבועיים אחורה, רואים אם יש פה מגמתיות, אם יש התנהלות שהיא שיטתית.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שהילד קיבל מכה או שנשברה לו הרגל ובעוד חצי שנה ייזכרו בזה.
שימרית שקד גיטלין: אני רוצה להקריא משהו שהיה בנוסח הקודם ונשמט פה מהנוסח: "(ג) מנהל מעון ימנע גישה לצילומים למעט כאמור בסעיף 7".
סיגל מרד: אז זה כן חלק מהנוסח?
שימרית שקד גיטלין: זה התווסף, זה פשוט נשמט.
שימרית שקד גיטלין: זה היה בדיון הקודם.
סיגל מרד: לעניין ה-30 ימים, אני מאוד חוששת שזה פרק זמן קצר כי לפחות לתחושת הבטן שלי לא מבוססת – כל הפרסומים והצילומים שהיו היו כאלה שבאמת היו תוך 30 ימים ממועד האירוע?
אביטל ברנוב: אי אפשר להקליט הרבה יותר מ-80 ימים.
סיגל מרד: זה נראה פרק זמן מצומצם.
סיגל מרד: נראה לי ש-60 ימים זה היה משיג תוצאה יותר בטוחה.
קריאה: טכנית זה בעייתי.
סיגל מרד: אני לא יודעת מבחינה טכנולוגית, אני באמת לא יודעת.
סיגל מרד: אבל אם יש דרך – אפילו אם נשמור את הסעיף הזה כמשהו שאנחנו יכולים לשנות אותו אחר כך, כי אם טכנולוגית יש אפשרות לשמור יותר וזה לא איזה נטל היסטרי מבחינת המפעיל, אז נראה לי שהיה נכון שלמשטרה תהיה היכולת להגיע לחומרים האלה גם בפרק זמן יותר ארוך.
יפעת שאשא ביטון: עקרונית אין לי בעיה שזה יישאר פתוח בהתאם למה שעשינו לגבי מערכות – איזה מערכת, באיזו זווית, וכל מה שדיברנו עליו שצוותים מקצועיים בשיתוף הבט"פ יעשו.
ליאורה סולטן יעבץ: אולי באמת זה צריך להיות יחד, בשילוב כשיידעו איזו מערכת.
יפעת שאשא ביטון: אבל לכם אני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: לא עלינו ילד מת.
יפעת שאשא ביטון: לא יחכו חצי שנה לבוא למצלמות.
יפעת שאשא ביטון: ילד שבר רגל?
יפעת שאשא ביטון: לא יחכו חצי שנה לבוא למצלמות, ילד קיבל שטף דם שהוא לא סביר – הבדיקה היא אולי לא ב-24 שעות כי כולם רצו לבית החולים אז תוך שלושה-חמישה ימים.
יפעת שאשא ביטון: העניין הוא התגובה המהירה.
יפעת שאשא ביטון: זו לא סיטואציה של גן ילדים שקורית בו התעללות מינית או אחרת והילד רק אחרי כמה חודשים בא ומספר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרים שהם ברמה של דיני נפשות של ילדים, זה הסיפור.
סיגל מרד: אירועים כמו נשיכות או מכות והילד, או גורם אחר במעון - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא באה לבדוק נשיכות של ילד.
סיגל מרד: - - - יש פה שטח אפור גדול מאוד, ובו אני דואגת.
ורד וינדמן: השאלה היא כמה זמן המשטרה, כאשר מוגשת תלונה – כמה זמן לוקח למשטרה לבקש את המצלמות ולעשות בהן שימוש.
שימרית שקד גיטלין: כשהמשטרה תדע שלפי חוק זה נמחק תוך 30 יום - - -
יפעת שאשא ביטון: או ואבוי למשטרת ישראל אם היא תבדוק תלונה של ילד רק אחרי חודש.
ליאורה סולטן יעבץ: להתחבר לכל מה שנאמר כאן – מה שאני אומרת זה הדבר הראשון – שיכול להיות שבאמת ניפול על היום האחרון טרם המחיקה ואז באמת לא יהיו לנו את התוצרים, והרי אנחנו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: למה תיפלו?
יפעת שאשא ביטון: ייקח לכם 29 ימים כדי להתמודד עם פגיעה קשה של ילד?
ליאורה סולטן יעבץ: אם אדם יגיע ביום ה-29 להתלונן וביום ה-30, הרי זה reset.
יפעת שאשא ביטון: יש לי מצלמות בבית.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שאני באה בכל 18 לחודש ומוחקת הכל.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שכל דבר שנקלט במערכת נשמר ל-30 יום.
יפעת שאשא ביטון: המערכת מוחקת.
יפעת שאשא ביטון: זה המערכת מוחקת, כמו בטלפון כשכל פעם נשלפות החוצה ההודעות הישנות יותר.
ליאורה סולטן יעבץ: אין בעיה.
ליאורה סולטן יעבץ: לכן זה מאוד קשור לאיזה מצלמה באמת בוחרים, מה טיב המצלמה ואיך זה בדיוק יישמר.
ליאורה סולטן יעבץ: לכן יש משמעות לזה שאולי באמת עדיף לעשות מה שסיגל מרד הציעה, להמתין עם הזמן.
ליאורה סולטן יעבץ: המקסימום כרגע זה 30.
ליאורה סולטן יעבץ: בואו נגיד ששומרים את זה ב "צריך עיון", יכול להיות שאחרי שיישבו על המדוכה יחליטו שאולי עדיף 60.
סיגל מרד: מתי את מתכוונת, אחרי הקריאה הראשונה - - -
קריאה: אולי אפשר להגיד שזה יהיה על פרק זמן שייקבע בתקנות.
שימרית שקד גיטלין: כרגע מאוד התאמצנו לנסח את החוק ככה שהוא יכול להתחיל לפעול גם בלי תקנות.
שימרית שקד גיטלין: כלומר, החוק יכול להתחיל לפעול מהרגע שיוחלט.
שימרית שקד גיטלין: ברגע שאת אומרת שזה ייקבע בתקנות זה אומר שאי אפשר יהיה להפעיל את החוק בלי תקנות.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לקבוע 30 יום, אלא אם כן ישתנה - - - אפשר - - -
סיגל מרד: אלא אם כן השר קובע אחרת בתקנות.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, ברירת המחדל היא 30 יום, אלא אם כן ייקבע אחרת במסגרת נהלים או תקנות.
זאב גולדבלט: "לא יפחת מ-30 יום", כי אחרת את פותחת פתח ליותר.
יפעת שאשא ביטון: "אז 30 יום אלא אם כן השר קבע תקופה אחרת".
יפעת שאשא ביטון: שלא תפחת מ-30 יום בכל מקרה, כי אנחנו לא רוצים להשאיר את זה לשיקול דעתם, כי אנחנו תמימי דעים ש-30 יום - - -
שימרית שקד גיטלין: סיגל, שימי לב שסעיף התקנות לבקשתכם – כל התקנות המקצועיות הן לא שלכם אלא התקנות הן של שר המשפטים בהסכמת השר והתייעצות עם השר לביטחון הפנים.
שימרית שקד גיטלין: כלומר, על התקנות האלה אנחנו מדברים.
סיגל מרד: אני לא אגיד למשטרה כמה זמן היא צריכה, אני רק אומרת שכמי שמסתכל על זה מהצד אני דואגת שזה לא מספיק לה.
שימרית שקד גיטלין: אז אנחנו אומרים שבסעיף 6 התיקון יחול אלא אם נקבעה תקופה ארוכה יותר בתקנות לפי סעיף 12(ב), ובסעיף 12(ב) אני מוסיפה הסמכה – 4.
שימרית שקד גיטלין: תקופה שבה יישמרו הצילומים לפי סעיף - - -
סיגל מרד: יש בעיקרון ב-3 הוראות לעניין שמירת הצילומים.
שחר סומך: אני מבקשת גם לגדר – שהשר לא יוכל לקבוע שזה יישמר לנצח.
שחר סומך: עד 3 חודשים.
יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים מציע שכמו שאנחנו קובעים "לא יפחת מ-30 יום" אז גם לא יעלה על 90 יום - - -
שולמית ביסמנובסקי: מוגזם מבחינה טכנית.
ניר גרסון: אני מהרשות להגנת הפרטיות, משרד המשפטים.
ניר גרסון: צריך רק לשמור על איזון.
ניר גרסון: אני חושב שאם ייאמר שהשר בלי הסכמה של הוועדה יוכל לקבוע 90 יום זה ייהפך לסטנדרט - -
יפעת שאשא ביטון: כרגע הגולד סטנדרט הוא 30.
ניר גרסון: - - זה יוצר סיכוני אבטחה, יוצר סיכוני פרטיות, ואין צורך.
שולמית ביסמנובסקי: אבל זה אצלכם, אצל משרד המשפטים.
שולמית ביסמנובסקי: אתם תוכלו לקבוע, אין לכם שום בעיה.
קריאה: אפשר להוסיף "באישור הוועדה"?
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה את הפרוצדורות האלה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, אבל לא.
ניר גרסון: זה עניין משמעותי, פשוט.
ניר גרסון: אם יש דברים שהוועדה חושבת שצריך אישור שלה, אני חושב שזה אחד הדברים.
יפעת שאשא ביטון: הגולד סטנדרט מבחינתנו הוא 30 יום, כמו שאנחנו הצגנו אותו.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו עם זה אנחנו רצים ועם זה אנחנו יוצאים לדרך.
יפעת שאשא ביטון: יצא שישבו הצוות שאנחנו קבענו ואמר – יש פה סד זמנים שאנחנו לא יכולים לעמוד בו, וידרוש יותר – אז זה מה שיקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה יקרה רק בהסכמה שלכם ושיתוף שלכם, משרד המשפטים, יחד עם הבט"פ, זה לא שום גחמה של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון שאנחנו נותנים פה מתוך מקום של לסייע ולא ממקום של לקבוע סטנדרטים אחרים.
שימרית שקד גיטלין: יכול להיות שמבחינת טכניקה אנחנו נצטרך להוריד את זה לתוספת כדי שתהיה לשר אפשרות, ככל שתהיה לו אפשרות בצו לתקן תוספת, או שנשאיר את זה כך.
יפעת שאשא ביטון: את העניינים המשפטיים אני משאירה לכם.
יפעת שאשא ביטון: מה שתחליטו מקובל עלינו.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני רק אומרת – אני מבקשת שהבט"פ כן ייקח בחשבון ובכלל, ליאורה – ושכן יהיה כתוב לפרוטוקול, כי הנקודה שאת העלית וזה בסדר, אני מבינה שהיא באה מתוך איזושהי מחשבה, זה לא שיהיה מצב שיהיו צילומים שיישארו רק יום אחד, שהם יצולמו ביום ה-29 וביום ה-30 הם יימחקו.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד ככה, כי המערכת בעצם קולטת כל פעם את מה שהיה 30 יום לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לקחת את זה בחשבון לפני שאתם באים להאריך את התקופה, ולהבין עד כמה בסיטואציה הספציפית הזו זה כן רלבנטי – כן או לא, בניגוד, אולי, לגילאים אחרים, סביבות אחרות וכו'.
חנן דגן: אני רציתי לומר שבכל מקרה צריך לקחת בחשבון שיש מקסימום שאפשר.
חנן דגן: שלא יבואו אחר כך כדי לשמור על זה יותר יצטרכו להעביר את זה לעננים והכל, ו - - - אינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים את זה בענן, זה כבר נאמר.
ולרי זילכה: סעיף 6(ג) שלא כתוב כאן בנוסח – אפשר לקרוא שוב?
שימרית שקד גיטלין: "מנהל מעון" - - -
ולרי זילכה: זהו.
ולרי זילכה: רציתי להגיד שיהיה – "מפעיל מעון".
שימרית שקד גיטלין: בסדר.
קריאה: את אמרת שנתייחס פה בסעיף הזה לנושא של האינטרנט.
שימרית שקד גיטלין: "...
שימרית שקד גיטלין: ימנע גישה לצילומים, למעט כאמור בסעיף 7", ועכשיו בסעיף 7 נגיד מי כן.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו ננהל דיון אחד אחד.
יפעת שאשא ביטון: אם זה יהיה משהו שהוא מיקס – אני אכריע ונמשיך לסעיף הבא.
ורד וינדמן: האיזון הראוי שאתו יצאנו לדרך בחוק הזה היה שאנחנו מצד אחד נגן על שלומם את הפעוטות ומצד שני נשמור על פרטיותם – גם של הפעוטות וגם של הצוות עבור הפעוטות.
ורד וינדמן: איזון מתאים – התחלנו עם רשויות אכיפת החוק כדי למנוע התעללות או כדי להעמיד לדין בגין התעללות.
שימרית שקד גיטלין: היה גם צו של בית משפט.
ורד וינדמן: - - -
יפעת שאשא ביטון: זה היה דרקוני, הורדנו.
ורד וינדמן: אז לא נתעכב על זה.
ורד וינדמן: לומר שתהיה סמכות גם למנהל מעון – אנחנו חוטאים לאיזון הזה, משתי סיבות.
ורד וינדמן: אחת, אנחנו מגדילים את הפגיעה בפרטיות של הפעוטות ושל הצוות ללא תכלית מספיק חשובה, כי אנחנו יכולים להשיג את אותן תכליות בדיוק עם הישארות באכיפת החוק, ואנחנו פותחים פתח בלתי רצוי של חשש לשיבוש הליכי משפט ואת זה לא הייתי רוצה.
ורד וינדמן: לא הייתי רוצה להשאיר למישהו מתוך הצוות, ולפעמים ההבדל בין מי שפועל ומי שמנהל הוא הבדל מאוד קטן וטכני, ואנחנו פותחים פתח בדיוק לפגיעה בתכלית שאנחנו רוצים, והיא הגנה על פעוטות.
ורד וינדמן: עכשיו, מרגע שיש חוק הפיקוח – וטוב שיש, וזה כבר קרה, התפקיד של המפקח שהוא מפקח של המדינה הוא מבחינתי הגדלת האפשרות למניעה ולהעברה אחר כך לרשויות אכיפת החוק, אבל אך ורק המפקח.
ורד וינדמן: לכן הייתי משאירה את המפקח אם רוצים להגדיל את מי שצופה אבל ללא ספק הייתי מורידה את מנהל המעון.
ליאורה לחר: כמנהלת אני לא רוצה לפגוע בפרטיות של העובדות שלי ואני גם לא רוצה שתבוא לפתחי האחריות.
ליאורה לחר: יש לי 5 כיתות, אם יש חשש לפגיעה יש קודם כל חובת דיווח שלי ושל הצוות.
ליאורה לחר: אנחנו עושים תחקיר במעון עם ניסיון של 28 שנים – מטפלות מדברות.
ליאורה לחר: הן מודעות היום לחוק הזה.
ליאורה לחר: מנהלת שנוכחת יכולה לראות הרבה דברים.
ליאורה לחר: כיום זה הולך שאנחנו מעבירים לפקידת סעד.
ליאורה לחר: אני חושבת שאם יש לנו חשד ואנחנו עושים את התחקיר אפשר לקבוע שאנחנו נעביר את זה, כמו שהיא אומרת – למפקח.
יפעת שאשא ביטון: או למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לפנות למשטרה ולהגיד שיש חשד, ואז המשטרה יכולה לפתוח.
ליאורה לחר: בדיוק.
ליאורה לחר: אני לא מוסמכת ואני לא רוצה שיעבירו לי את האחריות.
ליאורה לחר: אני גם לא רוצה שיהיה פתח, יש המון ארגונים – אני לא רוצה שיהיה פתח שמנהלת, שהיא גם מנהלת שהיא לא בסדר, תנסה לחתוך את הצילום.
הניה מרמורשטיין: המפקחות שלנו הן 3 מפקחות על 3 אזורים.
הניה מרמורשטיין: לא ייתכן שהמנהלת תצטרך לחכות, אם יש איזה חשש.
הניה מרמורשטיין: אני לא מדברת על מוות או פגיעה, אלא על התנהגות לא יפה – שהמטפלות מבקשות עזרה שמישהי מתנהגת לא כמו שצריך אל הילדים.
הניה מרמורשטיין: אנחנו חושבים שצריך לטפל בזה.
הניה מרמורשטיין: לא ייתכן שנחכה עד שמפקחת אזורית - - -
יפעת שאשא ביטון: מה את עושה היום בלי מצלמה?
יפעת שאשא ביטון: אם באות אליך מטפלות ואומרות לך - - -
הניה מרמורשטיין: אני עם מצלמה.
הניה מרמורשטיין: באה אלי מטפלת ואומרת לי – החברה שלי לא מדברת יפה ולא מתנהגת יפה אל הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מה, את הולכת למצלמה לראות אם היא באמת ככה או לא?
יפעת שאשא ביטון: את לא קוראת לה לבירור?
יפעת שאשא ביטון: מה, איבדנו את המקצועיות שלנו?
יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי איך זה עובד.
הניה מרמורשטיין: ברור שקראתי לבירור – ואז יש לי מצלמה ואני מראה לה על המצלמה.
הניה מרמורשטיין: עוד יותר – גם רכוש.
הניה מרמורשטיין: יש לי רכוש יקר מאוד.
הניה מרמורשטיין: היה לי סיפור עם - - -
יפעת שאשא ביטון: החוק הזה, עם כל הכבוד לרכוש – לא באתי להגן עליו.
יפעת שאשא ביטון: חשוב, אבל לא רלבנטי.
הניה מרמורשטיין: אז גם בשביל הילדים – ישבתי עם המטפלת והראיתי לה.
יפעת שאשא ביטון: יש דרכים אחרות, פדגוגיות.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לכן, לא באתי להחליף אתכן וגם לא באתי להקל על המקצועיות שלכן.
יפעת שאשא ביטון: ההפך.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שנדרש מכן יותר.
הניה מרמורשטיין: - - - בתוך הכיתות, אבל אני צריכה לראות - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אם המטפלות האחרות ראו גם את תוכלי לראות בלי מצלמה.
יפעת שאשא ביטון: אם את יודעת שיש איזה crisis בכיתת מעון מסוים – ואני הייתי שם לא כמטפלת מעון אלא כממונה, בעיר.
יפעת שאשא ביטון: נכנסים, עוקבים, יושבים שם כמה שעות.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שמי שיוצא לה כשיש מטפלות אחרות אז ייצא לה גם כשאת נמצאת.
אביטל ברנוב: קודם כל לגבי הנושא של הצוותים שכבר כן הורגלו שהם עובדים תחת צילום והורים שרגילים לראות את הדברים.
אביטל ברנוב: אתם בעצם עכשיו מבטלים לנו משהו שאנחנו עובדים אתו 15-14 שנה.
אביטל ברנוב: תפלגו אותנו.
אביטל ברנוב: מי שלפני יום כניסת החוק עשה את זה – תנו לו את האפשרות להמשיך לעבוד בצורה הזו.
אביטל ברנוב: זה לא מפריע ללקוחות שלנו, ההפך הוא הנכון.
אביטל ברנוב: אנחנו כל שנה מלאים בלקוחות בגלל שאנחנו לא פוחדים לעבוד בשקיפות, בגלל שהצוות לא פוחד שיראו אותו עובד.
אביטל ברנוב: אם יש מקום לשפר דברים, תאמיני לי – אנחנו עושים את זה ואנחנו פה רק בשביל הילדים.
אביטל ברנוב: החוק הזה בא להגן על הילדים, קודם כל.
אביטל ברנוב: אנחנו כבר עובדים ככה, תחריגו אותנו.
אביטל ברנוב: מי שערב יום כניסת החוק היו לו מצלמות – שיוכל להמשיך לעבוד.
אביטל ברנוב: כמובן שנצטרך לעמוד בכל מה שאתם קובעים, אבל למה אנחנו צריכים ללכת אחורה?
אביטל ברנוב: לגבי הנושא של - - - אי אפשר בכיתה אחת להיות בו זמנית - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה "בו זמנית"?
יפעת שאשא ביטון: בכל כיתה חייב להיות צוות בו זמנית, תמיד.
אביטל ברנוב: לא, אני מדברת כמנהלת.
אביטל ברנוב: כמנהלת או כמפקחת.
אביטל ברנוב: אני יכולה להגיד לך מהרבה שנות לימודים ומהרבה מקומות שהייתי בהם ולא רק מהגן שלי – שצוות מתנהל אחרת כשמפקחת נמצאת מאשר כשהיא לא נמצאת.
אביטל ברנוב: זה עצוב, אבל זו המציאות.
אביטל ברנוב: אם אנחנו רוצים שצוות יידע לאורך כל הזמן שהוא בבקרה, למה צריך למנוע את זה?
אביטל ברנוב: אנחנו כבר הולכים על טובת הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מנהלת שיח פתוח, השיח הוא רק על סעיפי החוק, אני ממש מתנצלת.
אביטל ברנוב: אני מבקשת – טובת הילדים היא לנגד עיניי.
אביטל ברנוב: אם טובת הילדים לנגד עיניי לא היתה – לא הייתי כאן 14 שנים עם מצלמות.
אביטל ברנוב: אני מבקשת שהמקומות שכבר עבדו עם מצלמות - - -
שחר סומך: אני רק אתחבר לדברים של ורד – אני מזכירה שחשובה לנו התכלית של החוק שהיא להגן על שלומם של הילדים.
שחר סומך: אני גם מזכירה שהתמיכה של הממשלה בחוק הזה תלויה בזה שרשויות אכיפת החוק יוכלו לצפות בצילומים ולא אף אחד אחר.
שחר סומך: אני לא מדברת רק על האפשרות לזהם חקירה ועל השתת חובת דיווח על המנהלים של המעונות אלא גם על האפשרות להיכנס לצילומים ולעשות בהם שימוש שלא למטרה של החוק הזה.
שחר סומך: לחוק הזה יש מטרה קדושה, אנחנו רוצים לשמור על המטרה הזו ולא לאפשר את הפתח של צפייה בצילומים.
שחר סומך: מהסיבה הזאת אני מבינה את החשש מזה שאנחנו מייצרים פה הוראה חדשה שבעצם נכנסת למציאות קיימת, לכן יש איזושהי הוראת מעבר שנגיע אליה בהמשך, של תקופת הסתגלות שתינתן גם לגנים שנמצאים היום כבר עם מצלמות, אבל אחרי איזושהי תקופה של הסתגלות, כן, כל הגנים – החוק הזה יחול עליהם, גם ההוראות הנורמטיביות שהיום רגילים לא להתנהל לפיהן.
שחר סומך: העמדה שלנו היא שכן, רק רשויות אכיפת החוק יהיו רשאיות לקבל את הצילומים האלה, גם מחשש לפגיעה בפרטיות, גם מחשש לזיהום חקירה, גם הנושאים של חובת דיווח, שאולי - - -
שימרית שקד גיטלין: בהקשר לזה שחשוב לכם העיקרון של צמידות למטרה, אני חייבת לציין שבהצעה הפרטית דובר באמת רק על המטרה של ההגנה על הפעוטות מפני התעללות בהן, ודווקא משרד המשפטים ביקש להרחיב את זה לכל עבירה פלילית.
שימרית שקד גיטלין: זה באשר לצמצום וההגנה.
שחר סומך: רק ככל שזה צילומים שמגיעים לידי המשטרה.
שימרית שקד גיטלין: אבל עדיין – אתם ביקשתם להרחיב את זה לשימוש לכל עבירה פלילית ולא רק למטרה שלשמה - --
שחר סומך: שוב, רק בגלל שזו המשטרה.
שחר סומך: סומכים על המשטרה שככל שיש ראיות על עבירה של פריצה למעון - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לזכותכם, הסיפור הזה, שאמרתם שאם אנחנו כבר שם אז ניתן מענה רחב.
לילך וגנר: יש לי כמה הערות לסעיף הזה.
לילך וגנר: בעיקרון, כאשר המידע מועבר למשטרה, והיא מגלה נניח שנעשתה התנהגות שאינה עולה כדי עבירה פלילית אבל היא התנהגות פוגענית כלפי הקטינים, שזו סיטואציה שיכולה לקרות.
לילך וגנר: מה ההליך הנכון שעל המשטרה לנהוג מבחינת הצילומים?
לילך וגנר: כלומר, אני כפופה כמובן להחלטת ועדת השרים שאומרת שהצילומים עצמם לא יועברו לגורם נוסף פרט לרשויות החוק אבל השאלה היא מה מצופה מרשויות אכיפת החוק לעשות.
לילך וגנר: זה הדבר הראשון.
לילך וגנר: הדבר השני, אני כן רוצה לאפשר פתח לפי צו של בית משפט לעשות שימוש נוסף בצילומים.
לילך וגנר: בדרך כלל בסעיפי סודיות גם בחוקים שאנחנו מדברים על מידע מאוד מאוד סודי, למשל, בחוק איסור הלבנת הון או בחוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין – מדובר על הערכת מסוכנות, אז יש בסעיף סודיות שאסור לעשות שימוש במידע אלא לפי הוראות חוק זה, או לפי צו בית משפט.
לילך וגנר: הייתי רוצה לאפשר את החריגה הזו גם פה, בהנחה שבתי המשפט עושים את האיזונים הראויים.
לילך וגנר: הערה שלישית – לא כל כך הבנתי את הסיפה של פסקה (2) "...
לילך וגנר: והכל במידה שאינה עולה על הנדרש".
לילך וגנר: זאת אומרת, מה מצופה בהקשר הזה מבחינת התוכן של הצילומים, הכמות של הצילומים.
לילך וגנר: מה זאת אומרת "והכל במידה שאינה עולה על הנדרש"?
לילך וגנר: כי אם יש לי פגיעה בקטינים - ברור שיש פה פגיעה העולה על הנדרש - - -
שימרית שקד גיטלין: הצפייה היא במידה שאינה עולה על הנדרש.
לילך וגנר: זה לא מספיק ברור.
שימרית שקד גיטלין: אני יכולה להבהיר את המילים "והכל במידה שאינה עולה על הנדרש" אחרי המילה "שהתגלה לו בעניין".
שימרית שקד גיטלין: "רשאי הוא בלבד לצפות בצילומים ולהשתמש בהם ובמידה שאינה עולה על הנדרש".
שימרית שקד גיטלין: זאת אומרת, מותר לצפות אם יש חשד.
יפעת שאשא ביטון: אם מצאת את הפגיעה לצורך העניין, שחיפשת – לא תמשיכי לראות את כל הסרטון כי זה מעניין או כי יש לך איזה יצר רכילותי ובא לך להציץ מה היה שם.
יפעת שאשא ביטון: זה האיזון שיש כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לחזור לנקודה הראשונה שהעלית, שהיא בעיניי מהותית וחשובה מאוד, וזה העניין שאם אין כאן כדי מעשה פלילי – שלצערנו הרב, הרבה מאוד דברים שאסור שיהיו במערכות כאלה הם לא פליליים ולא מגיעים לידי טיפול, איך מבחינה משפטית אנחנו יכולים לפתור את זה כדי שפעם אחת המשטרה תוכל להעביר את המידע הזה או למנהלת הגן או למי שאנחנו נקבע כאן, בין אם לחשוף לצילום עצמו או בין אם להעביר את המידע.
לילך וגנר: אני אולי אחדד – הרי גם השימוש במידע שעולה מהצילום הוא עבירה כרגע - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים על משטרה.
לילך וגנר: אבל אם היא תעביר את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נאפשר לה בחוק, זה מה שאני אומרת.
לילך וגנר: המודל הנכון הוא מבחינתי שאפשר יהיה להעביר את המידע הזה.
לילך וגנר: אני לא מדברת על הצילומים עצמם, את המידע שעולה מהצילומים לידיעת הגורם המפקח, לידיעת הרגולטור.
לילך וגנר: עכשיו קבעתם בחוק שכבר נחקק רגולציה לעניין הזה.
לילך וגנר: לכן לא נראה לי נכון שהמשטרה תעביר מידע לגורם פרטי, אבל אם מדובר על משרד ממשלתי שאמור לפקח על המקום הזה, אפשר לחשוב על שימוש מוגבל, לא העברת הצילומים עצמם אבל אולי מידע שעולה מהם – לידיעת המפקח, כדי שנוכל לבדוק את הנושא הזה.
קריאה: מבחינת הטכניקה אני חושבת שאפשר לעשות את זה ב-7(1) - - -
לילך וגנר: שוב, זה בהנחה שלא יהיה הסעיף שיאפשר למפקח לצפות.
שימרית שקד גיטלין: גם אם כן – אבל עדיין, המשטרה ראתה נניח בסרט שמאכילים ילדים בכוח, לא עד כדי עבירה פלילית אבל בצורה שפוגעת בהם, אז בעצם את אומרת, אני מציעה בנוסח ב-7(1) לומר: "יהיו רשאים להשתמש בצילומים לצורך הליך פלילי או לצורך דיווח למפקח".
שימרית שקד גיטלין: אבל אז המשמעות היא שהם יכולים לעשות שימוש בצילומים – להעביר גם את הצילומים וגם את המידע, כי זה הכל חוסה תחת הרישה.