GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד יחיאל: וכל מיני תנאים שהם מאוד מסורבלים ומאפשרים לחברת הביטוח לחמוק מתשלום.
עודד יחיאל: אפשר לעשות את זה הרבה יותר פשוט.
עודד יחיאל: למשל חוק ימי מחלה מה הוא אומר – תביא אישור מחלה מרופא, יש לך.
עודד יחיאל: או חוק הביטוח הלאומי לנפגעי עבודה – יש לך אישור מחלה אתה זכאי לקבל גם כן עד 90 יום.
עודד יחיאל: זאת אומרת, אפשר לפשט את הדברים האלה וגם להימנע מכל ועדות החריגים האלה שהן בטח גם כרוכות בהוצאות כאלה ואחרות והן בכל מקרה - - - ולפשט את הדברים גם עבור ההורים וגם הפוליסה תהיה נהירה וברורה יותר להורה הממוצע שהוא בטח לא בקי בנבכי ההגדרות הרפואיות המסורבלות הללו.
עודד יחיאל: עוד דבר שאפשר לראות בו מעין אות מתה בפוליסה זה הנושא של ההוצאות הרפואיות.
עודד יחיאל: יש כאילו כיסוי עבור הוצאות רפואיות, אבל מי שמסתכל על התנאים של הכיסוי מבין שאתה כמעט לא תקבל שום דבר כי זה - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לא תקבל שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: בלי כמעט כי אמרתי, חוץ ממקרים של - -
עודד יחיאל: נכון.
עודד יחיאל: וגם גובה הכיסוי הוא עד 10% מההוצאה הרפואית.
עודד יחיאל: זאת אומרת שבעצם לקחו פה ומילאו את הדף באיזשהו רכיב של הוצאות רפואיות אבל זה לא באמת קיים או לפחות הלכה למעשה כמו שאמרה יושבת ראש הוועדה, זה לא יהיה קיים.
עודד יחיאל: יש בפוליסה גם מגבלות שמכניסות את רוב המקרים לאותו שק של אנשים שלא יקבלו פיצוי.
עודד יחיאל: למשל נכות עד 5%, שאני בטוח שנציג חברות הביטוח יגיד שזה רוב רובם של המקרים.
עודד יחיאל: רוב המקרים הם לא קטסטרופה, רוב המקרים זה לא 60%-50% נכות, רוב המקרים הם מקרים פעוטים, נשברה היד לתלמיד, המרפק, יש לו ירידה בכוח, יש לו 5% נכות או דברים כאלה, ולכן זו מסננת מאוד מאוד טובה עבור חברות הביטוח, הם לא משלמים את מרבית מקרי התאונות.
עודד יחיאל: זה אני אומר בוודאות.
עודד יחיאל: גם הנושא של הצלקת האסטטית, שלא ברור הטעם שלה, למה בכלל נכות כזאת, שתהיה מוגדרת נכות על פי תקנות הביטוח הלאומי, התלמיד לא יהיה זכאי בגלל הפיצוי.
עודד יחיאל: אני לא חושב שלתלמיד, בטח אם הוא בן 16 או משהו כזה, צלקת אסטטית לא מפריעה.
עודד יחיאל: לפעמים היא מפריעה אפילו יותר ממגבלה אחרת.
זאב גולדבלט: יש מישהי שעשתה מזה קריירה.
זאב גולדבלט: בנתה חברת תמרוקים רק על זה שהייתה לה צלקת אסטטית.
עודד יחיאל: בהקשר של הצלקת האסטטית אמרו לנו שיש ועדת חריגים.
עודד יחיאל: אליי הגיעו מקרים שאתה רואה שוועדת החריגים נותנת לאותו אדם, שיש לו 10% נכות אסטטית, 0.5% או 1%, מזכים אותו בכ-400 שקל, 1000 שקל.
עודד יחיאל: דברים ממש מגוחכים.
עודד יחיאל: אני חושב שעלות הכינוס של הוועדה כדי לתת לאותו אחד 800 שקל או משהו כזה היא יותר יקרה מאשר זה.
עודד יחיאל: אז למה לעשות את הדבר המגוחך הזה.
עודד יחיאל: עוד דבר שאני חושב שהוא באג, וזה גם עלה מהדברים שעלו קודם, זה שלא ברור הנושא של העלות מול התועלת.
עודד יחיאל: זאת אומרת, אם שמענו קודם מנציג ועד ההורים שהמחיר של הפוליסה בפתח תקווה היה 32 שקלים, לא ברור למה אם כל תלמידי ישראל באותה פוליסה זה צריך להיות 49 שקלים.
עודד יחיאל: אני לא יודע אם זה נכון, צריך לעשות כאן חישוב אקטוארי.
עודד יחיאל: אבל מה שמעניין זה שמשרד המפקח על הביטוח שנותן תוצאות של ביטוחים בכל מיני תחומים של ביטוחי חיים, בריאות וכדומה, בנושא של ביטוח תאונות אישיות לתלמידים אין תוצאות של הביצוע של הפוליסה.
עודד יחיאל: אנחנו לא יודעים כמה מתוך הפרמיות ששולמו החזירו כסף למבוטחים.
עודד יחיאל: אין לנו מושג על זה.
עודד יחיאל: וזה דבר מאוד מאוד חשוב כי כדי שחברת ביטוח תגיד שהפוליסה לא משתלמת, אני לא מצוי במשא ומתן, הם בטח צועקים שזה לא משתלם ויש לנו יותר מדיי הוצאות וכו', צריך לראות מה הביצועים של הפוליסות.
עודד יחיאל: הפוליסות האלה נעשות לאורך שנים רבות במדינת ישראל.
עודד יחיאל: אני בטוח שאפשר לראות מה יהיו התוצאות של הביצוע של הפוליסות ולבדוק.
עודד יחיאל: אם בפתח תקווה שילמו 32 שקלים יכול להיות בהחלט - -
זאב גולדבלט: כשביקשתי את הנתונים האלה קיבלתי תשובה, וזה היה בסך הכל לפני שבוע וחצי, והתשובה הייתה נורא פשוטה – זה רכוש, מידע, שנמצא בחברה המבטחת דאז, כלל, ומכוון שהיא הפסיקה לעבוד, היא הפסיקה להיות החברה המבטחת כי כרגע החברה המבטחת זאת איילון, הם לא משתפים במידע הזה.
יפעת שאשא ביטון: זאב, בוא לא ננסה לתת תשובות, יש לנו אנשים בחדר שיכולים אולי לתת תשובה, אנחנו לא נספק להם את התירוץ למה לא לתת אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת לך את זה באמירת סוגריים, בוא נשאיר להם להתמודד עם השאלה הזו, אחר כך אם תרצה להתייחס אז בשמחה.
עודד יחיאל: אם זה התירוץ, אגב, אני חושב שהוא לא קביל משפטית אבל בואו נתקדם.
עודד יחיאל: יש עוד דבר שהוא גם כן חריג שאני חושב שאפילו הוא נורא מקומם.
עודד יחיאל: כתוב שחריג של נכות נפשית כתוצאה מהטרדה מינית לא מכוסה.
עודד יחיאל: למה?
עודד יחיאל: מה ההיגיון?
יפעת שאשא ביטון: כנראה אצל מי שבנה את הפוליסה מה שלא רואים לא כואב וגם מה שרואים זה תלוי כמה רואים.
עודד יחיאל: ברוב המקרים המקרה הזה של הטרדה מינית הוא מוביל בדרך כלל לנכות נפשית ולא לנכות פיזית.
עודד יחיאל: בדרך כלל במקרים של הטרדות מיניות, מילוליות בטח, אין פגיעה פיזית.
עודד יחיאל: אז למה להחריג את הדבר?
עודד יחיאל: עוד דבר שהוא גם כן חריג שנראה לי לא קביל זה הנושא של חריג של תאונות דרכים בחו"ל.
עודד יחיאל: כל ההסבר של חריג של תאונות דרכים בארץ לא מכוסה הוא כי יש מקור לפיצוי.
עודד יחיאל: אומרים לנו, תשמע, יש את חוק הפיצוי לנפגעי תאונות דרכים, כל מי שנפגע בישראל בתאונת דרכים יהיה זכאי לפיצוי, ולכן לא צריך לכאורה את הפיצוי הנוסף מהפוליסה.
עודד יחיאל: אבל בחו"ל אין בכל המדינות הסדר.
עודד יחיאל: גם במדינות מערביות מפותחות אין את ההסדר שיש בישראל שכל אחד זכאי לפיצוי תהיה אשר תהיה אחריותו או תרומתו להתרחשות התאונה.
עודד יחיאל: אבל יש מדינות שגם בכלל אין בהן הסדר כזה, זה הולך לפי דיני נזיקין.
עודד יחיאל: קח את התלמיד שנפגע בטיול בתאילנד ותשלח אותו עכשיו לעורכי דין שינהלו הליך של תביעת נזיקין על האחריות בתאילנד, זה דבר שהוא כמעט בלתי אפשרי.
עודד יחיאל: וגם העלות מול התועלת בדרך כלל לא תהיה אפשרית.
עודד יחיאל: אם הליקוי הוא לא כזה קטסטרופלי אז לא משתלם לנהל הליך כזה.
עודד יחיאל: ולכן חריג של תאונות דרכים בחו"ל, לדעתי, אם הוועדה יכולה להתערב בזה זה באמת דבר שלא צריך להיות.
עודד יחיאל: עוד דבר גם כן חריג שהוא מנוסח בצורה כזאת שאתה לא מבין איך בכלל - - - יש חריג של רשלנות רפואית.
עודד יחיאל: אתה יכול להבין שיש את החריג של רשלנות רפואית מתוך הנחה שיהיה פיצוי.
עודד יחיאל: אבל מי יוכיח את הרשלנות הרפואית?
עודד יחיאל: הרי סיפורים כאלה יכולים להתברר שנים רבות.
קארין אלהרר: איך רשלנות רפואית - - -
יפעת שאשא ביטון: קשורה ל - - -
עודד יחיאל: הפוליסה לא מכסה רק תאונות בבית הספר, גם תאונות בכל ימות השנה במקומות אחרים.
קארין אלהרר: בסדר, אבל רשלנות רפואית זה מקום שיש בו רופא.
קארין אלהרר: אז מה, בבית חולים, אם נניח הוא הולך לקופת חולים או לבית חולים והייתה רשלנות רפואית יש פוליסה של המקום, של הרופא.
עודד יחיאל: נכון, זה מה שאני אומר.
עודד יחיאל: הרעיון שעומד מאחורי זה, לכאורה, שיש מקור אחר לפיצוי.
עודד יחיאל: אבל אם אנחנו נמשיך לקרוא את הסעיף זה לא רק רשלנות רפואית, זה גם כל נזק שקורה במהלך טיפול רפואי, גם אם הוא לא רשלנות רפואית.
עודד יחיאל: מה הסיבה להחריג?
עודד יחיאל: רשלנות רפואית אתה אומר שזה ייקח עוד שנים אבל כל נזק שקורה במהלך טיפול רפואי זה לדעתי - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בצורה הכי - - - הפוליסה, ככל שאני שומעת יותר, היא לא שווה כלום.
יפעת שאשא ביטון: זה איזשהו כסת"ח שאני לא יודעת מי נהנה ממנו - - -
קריאה: חברות הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין נשארים במקום של הערפל ואני משתדלת לא להפריע בדברים, והם הרבה יותר חמורים אפילו ממה שאתה מציג, אנחנו תיכף נשמע פה דוגמאות מזעזעות, אבל אני גם מכירה מקרה שעכשיו הגיע אליי לשלוחן של ילד ששבר אף, אבל שבר בצורה קיצונית חריגה, בבית הספר כתוצאה מהתקלות בתלמיד אחר ונדרש לסדרה של ניתוחים.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, הוא לא שוכב במיטה את כל החודשיים האלה של הניתוחים אבל כל יום או יומיים הוא צריך להגיע למרפאה, אסור לו בכלל להיחשף לשמש.
יפעת שאשא ביטון: הוא עובר ניתוח אחד, צריך להמתין לניתוח השני, עובר את הניתוח השני - - - הכל בפרקי זמן של חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: ואז אמרו לאימא, קודם כל אין רצף, דבר שני זה רק חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: הם עברו גיהינום.
יפעת שאשא ביטון: עזוב את מה הילד הזה עובר, עזוב את כל ההתערבות והכל, הפוליסה הזאת, ובוא נודה שזה חריג, זה לא איזה שריטה ולא משהו שאתה אומר, איבד את הכושר שלו - - - אנחנו מדברים פה באמת על תאונה אמיתית - -
קארין אלהרר: רוב התאונות שהן שריטה בכלל לא פונים לחברת הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אבל נתנו פה כל מיני דוגמאות.
יפעת שאשא ביטון: ילד שובר יד, וככה זה היה בעבר, פנו לחברת הביטוח קיבלו בגין הימים, גם אם זה כמה שקלים, את יודעת מה, ההורים אומרים, וואלה התייחסו.
יפעת שאשא ביטון: וזה שבר ביד, כולם שוברים, אני אם עושים לי שיקוף אני פאזל.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים על מקרים שהם קיצוניים.
יפעת שאשא ביטון: לשבור אף חודשיים, לעבור סדרה של שלושה-ארבעה ניתוחים, ילד קטן.
עודד יחיאל: ומה שמעניין שאותו תנאי כל כך נוקשה שקבעו עכשיו בפוליסה של ה-90 יום הרצופים וכו' וכו', לא היה בעבר.
עודד יחיאל: מדובר, אגב, בפוליסת - - - 21, אני ראיתי גם פוליסות של 18 ימים שהיו בעבר.
עודד יחיאל: ואז המחירים היו גם יותר נמוכים.
עודד יחיאל: זאת אומרת, הצידוק - -
יפעת שאשא ביטון: משהו לא ברור קרה פה בתהליך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עודד.
קארין אלהרר: שאלת הבהרה – מי מתקשר איתם, הרשויות המקומיות?
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, ואין לי כרגע נציג של השלטון המקומי.
קארין אלהרר: ומה זה, היועצים המשפטיים של הרשויות המקומיות?
יפעת שאשא ביטון: המשכ"ל.
קארין אלהרר: ו- - - בר דעת שאישר את הפוליסות האלה?
יפעת שאשא ביטון: מן הסתם, את יודעת.
קארין אלהרר: מה - - - טוב, לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שישבו כאן בדיון לפני שנה, בערך, כשדיברנו אז על הילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: וגם אז לא ידענו לקבל – הם לא ידעו לתת את התשובות שהיה צריך, אבל יכול להיות שכמו שנאמר כאן, פשוט לאסוף את הכל ולדרוש בדרישה מאוד מאוד ברורה מה אנחנו מבקשים שייכלל בפוליסה, עם כל הבאגים, ולהפוך להיות צוות ביקורת שלהם.
קארין אלהרר: מדהים שזה מה שהכנסת צריכה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אם אין ברירה אז אנחנו ניכנס גם לזה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמע עוד משרד ביטוח.
יפעת שאשא ביטון: ורדה, אתם הגעתם לפה בצוות מרשים מאוד, גם כן בעקבות מקרים שהגיעו אליי לשולחן, דברים שהם מזעזעים לכל הדעות, צריך להיות ממש אטום בשביל להגיד, חבר'ה, אתם לא חלק מהפוליסה.
יפעת שאשא ביטון: והתחושה שלי שהפוליסה הזו באמת אטומה למה שקורה עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: רק אם אתם נותנים דוגמה, וחשוב לי שתישמע פה הדוגמה כדי שאנשים בחדר יבינו על מה אנחנו יושבים כאן, רק בלי שמות.
ורדה לבקוביץ': אני מעולם הבריאות, שותפה עם גבי מקיבלי ויואל זיו לצידי.
ורדה לבקוביץ': אנחנו קיבלנו תביעה של ילדה שהבית נשרף באמצע הלילה.
ורדה לבקוביץ': האימא והילדה היו בבית והן נכוו ברמות קשות, אני תיכף אציג לכם את התמונות.
ורדה לבקוביץ': הן פונו לבית חולים, אחרי שהילדה הייתה צריכה להתמודד עם ההתעלפות של האימא, היא איבדה הכרה, והילדה הייתה צריכה להתמודד עם זה עד שהיא איבדה את ההכרה.
ורדה לבקוביץ': הן עברו הרדמה וניתוחים מאוד מאוד קשים.
ורדה לבקוביץ': אחר כך עברו להשתלות של חתיכת עור מפה לפה.
ורדה לבקוביץ': אירוע מאוד קשה.
ורדה לבקוביץ': עכשיו אני אדבר על הילדה.
ורדה לבקוביץ': הילדה הייתה 31 יום, אין לנו את העניין של ה-90 ימים, אז לא מגיע לה שום דבר.
ורדה לבקוביץ': היא עוברת טיפולים ברמה של כאבים, טיפולי לייזר, פעמיים ביום היא צריכה משחות בכל חלקי הגוף, היא צריכה לשים רתיעה מסוימת מסיליקון כדי שזה לא יידבק כי זה כאבי תופת.
ורדה לבקוביץ': על זה היא צריכה גאזה, לחץ, ולהתלבש בבגדים שהיא לא תהיה חשופה לשמש.
ורדה לבקוביץ': החיים שלה הסתיימו עם החברים שלה, היא לא יכולה יותר להיות בשמש, היא לא יכולה להיות בכל החוגים שהיא עשתה לפני שהיא נפגעה.
ורדה לבקוביץ': היא הייתה בגלישה בים, היא הייתה בקורס של קוסמות.
ורדה לבקוביץ': החיים שלה הסתיימו.
ורדה לבקוביץ': היא לא הסכימה בהתחלה ללכת לטיפול פסיכולוגי ועכשיו היא במצב מאוד מאוד מאוד קשה.
ורדה לבקוביץ': היא לא יכולה להיות בחדר סגור.
ורדה לבקוביץ': אם אין ספרינקלרים שיתיזו מים היא לא מוכנה.
ורדה לבקוביץ': הם רצו לנסוע לחו"ל כל המשפחה וביטלו את הנסיעה כי היא הבינה שהיא לא תתמודד בחדר סגור.
ורדה לבקוביץ': אז ה-90 ימים הראשונים שהיא לא, כמו שאתה אמרת, באשפוז רצוף ומוסד סיעודי עם מכשירים, יש פה כל כך הרבה משוכות שצריך לעבור בשביל לקבל את הפיצוי המינימאלי.
ורדה לבקוביץ': אני רוצה להראות לכם איך נראית ילדה שנשרפה ועוד יש לה שנתיים טיפולים.
ורדה לבקוביץ': תסתכלו כמה שכבות, כמה ניתוחים היא עוד צריכה לעבור.
ורדה לבקוביץ': היא עוברת עכשיו טיפולי לייזר.
ורדה לבקוביץ': מסתבר שאם היא לא תעבור את הטיפולי לייזר תהיה לה בעיה בהנעה של הידיים והרגליים.
ורדה לבקוביץ': איך יכול להיות שפוליסה ריקה מתוכן, אני שמעתי פה את כל הדיון, כולכם הצפתם את הבעיות שיש רק חריגים בפוליסה.
ורדה לבקוביץ': לא תאונת דרכים, לא תאונת עבודה, לא צלקות.
ורדה לבקוביץ': שום דבר לא מכוסה.
ורדה לבקוביץ': השאלה הבסיסית – ההורים במדינת ישראל יודעים את זה?
ורדה לבקוביץ': יודעים שביום שקורה משהו לילד שלהם הם לא יקבלו שום דבר?
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים את זה רק אחרי שקורה לצערנו - -
ורדה לבקוביץ': מסכימה איתך, באירוע תביעה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה האבסורד – הרבה פעמים גם כשפונים אלינו אנחנו - - - מה, הילדים מבוטחים בביטוח תאונות אישיות, זה 35 ימים בשנה, זה בכל מקום בגלובוס ואז כשאתה נכנס פנימה אתה מגלה שלא דוברים ולא יער, לצערנו הרב.
יפעת שאשא ביטון: עד כדי שאפילו ניסו להחריג את הביטוחים של החוגים כדי שלא יהיה כפל ביטוח ואנחנו פתאום מגלים שאנחנו לא באמת יודעים מה קורה עם הפוליסה הזו בשנתיים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שעם כל הביקורת ועם הכל הם שותפים של אמת ואני אנצל את השותפות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני אספר לכם אחר כך מה עלה כאן
יפעת שאשא ביטון: בדיון כדי שאנחנו ננסה לתקן ביחד, לפחות לקראת ההתקשרות החדשה שאוטוטו יוצאת לדרך.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה ורדה את מוזמנת.
ורדה לבקוביץ': הנושא של הוצאות רפואיות של ה-10% זה גם כן.
ורדה לבקוביץ': אם מקבלים חלק מהקופה ומגישים קבלות שהן לא מקוריות זה לפנים משורת הדין, לא שמגיע להם כחוק.
ורדה לבקוביץ': זה דברים אבסורדים.
ורדה לבקוביץ': הכל הכל, איפה שאת נוגעת, זה חריגים, חריגים, חריגים שהם לא הגיוניים.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יודעים איך זה במדינת ישראל – כשזה קצת קשה עם הבירוקרטיה פשוט מוותרים וחברות נהנות מן ההפקר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אדוני.
יואל זיו: אני מעולם הבריאות.
יואל זיו: אחד הדברים המזעזעים – שמענו פה הכנסות לחברת הביטוח של 100 ומשהו מיליון שקל.
יואל זיו: יש פה מושג של loss ratio שזה היחס בין מה שחברת הביטוח המקבלת למה שהיא משלמת.
יואל זיו: בדרך כלל המפקח על הביטוח בודק ודואג שלא יהיה משהו אבסורדי.
יואל זיו: זאת אומרת, לא יתכן שחברת הביטוח תרוויח 50%, זה לא הגיוני, היא צריכה להוריד מחיר.
יואל זיו: בפוליסות האלה לא נבדק אף פעם, אולי איזה משהו חריג בלתי רגיל.
יואל זיו: יכול להיות שנגלה בסוף שחברת הביטוח מרוויחה 60%-50%, זה פשוט אבסורד בלתי רגיל.
יואל זיו: כשדיברו פה מי מרוויח אז אני חייבת להגיד עוד דבר אחד.
יואל זיו: אחד המרוויחים זה גם חברת הביטוח והשני זה הסוכנות לביטוח של המרכז לשלטון המקומי.
יואל זיו: היא סוכנות ביטוח לכל דבר ודבר.
יואל זיו: זאת אומרת, כסוכנות ביטוח היא הייתה חייבת לבוא ולראות את כל הדברים האלה ולהפנות את תשומת לב ההורים.
יואל זיו: וכמובן, להילחם על פוליסה טובה מול המכרז של חברות הביטוח.
יואל זיו: לא יתכן להוציא מכרז כזה שזה למעשה מרוקן מכל תוכן כל דבר ומי שסובל באמת, הילדים וההורים, ברמות שאי אפשר לתאר.
יפעת שאשא ביטון: תודה על הדברים, יואל, שמכוונים אותי ישר לדוברים הבאים וזה משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל באמת עולה פה שאלה אם אתם מכירים את הפוליסה, אם אישרתם את הפוליסה, מה לגבי הנתונים שנדרשו כאן מבחינת כל החישובים שצריך לעשות לגבי ההפרש בין העלות והרווח לבין מה שזאב העלה כאן מקודם.
חדוה קולפניצקי: אנחנו מכירים את הפוליסה, אנחנו מלווים אותה כל השנה.
חדוה קולפניצקי: בסופו של דבר אנחנו מעבירים אותה במנגנון אי התנגדות.
חדוה קולפניצקי: הפוליסה מלכתחילה היא נוצרת באמצעות המשרד לשלטון מקומי ביחד עם ארגוני ההורים, תתקנו אותי אם אני טועה, ביחד עם חברות הביטוח.
חדוה קולפניצקי: הם בונים איזושהי פוליסה ובגלל שיש בעל פוליסה שזה המשכ"ל אז אנחנו נותנים להם את כל האפשרויות לעשות את הפוליסה הטובה ביותר - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אתם לא מפקחים?
יפעת שאשא ביטון: כי הנה, אנחנו רואים שהפוליסה היא לא לא הטובה ביותר, היא לא הטובה, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: שאגב, גם ההורים שותפים בה ואני לא יודעת איך כשההורים הם חלק מהמשולש הזה נתנו יד ועכשיו אנחנו באים ומלינים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש פה איזשהו כשל לאורך כל התהליך שאנשים לא באמת נלחמו על המינימום שהיה.
יפעת שאשא ביטון: לא שצריך, שהיה.
יפעת שאשא ביטון: ואתם עומדים מהצד ואומרים, אוקיי, אתם עשיתם את זה אז - - -
חדוה קולפניצקי: אנחנו חושבים שיש פה החלטה ערכית שמדינת ישראל צריכה לקבל – מה היקף הפוליסה שצריכה להיות לתלמידים בישראל.
חדוה קולפניצקי: ואת כל זה צריך לקחת בחשבון ביחס לקביעת המחיר.
חדוה קולפניצקי: כמובן, שאם נגדיל את הכיסויים בפוליסה יהיו לזה השלכות על הפרמיות - -
יפעת שאשא ביטון: חדוה, אנחנו ישבנו פה ושמענו וזו הזדמנות לחזור קצת על הדברים עבור השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: עד לפני שנתיים, עד לפני החוק, שאגב, מדינת ישראל כן לקחה אחריות ואמרה שיהיה פה חוק של ביטוח תאונות אישיות אחיד לכל ילדי המדינה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שלפני כן היו סכומים שונים, חלקם אפילו נמוכים יותר ממה שמשלמים היום עם כיסויים גדולים יותר ממה שיש היום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהדבר הוא אפשרי, זה לא שמישהו עכשיו גם ומנסה להפריח איזשהו בלון שלא היה - -
חדוה קולפניצקי: אבל היה לזה טרייד אוף של מחירים גבוהים יותר ברשויות מקומיות - -
יפעת שאשא ביטון: אבל לא כולם ביטחו את זה באותו אופן - -
חדוה קולפניצקי: משרד החינוך הוא זה שקובע את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך קובע את המחיר?
זאב גולדבלט: כן.
זאב גולדבלט: שר החינוך הוא זה שחותם על המחיר.
חדוה קולפניצקי: ועדה מאשרת את המחיר בוועדה ועם הפיקס פרייס הזה יוצאים לדרך – עם המשכ"ל, עם ארגוני ההורים - -
יפעת שאשא ביטון: גם אם אנחנו עושים את זה, לצורך העניין, באיזשהו איזון, זאת אומרת מחיר ממוצע, כי שמענו פה שזה היה בין 30 שקלים ל-75 שקלים, לא צריך להיות מתמטיקאי גדול בשביל להבין שאפשר לעשות את הממוצע, אנחנו יכולים להגיע פחות או יותר לאותו סכום שאנחנו מגיעים היום, אולי אפילו קצת פחות אבל נהיה לארג'ים, עם כיסויים יותר גבוהים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אי אפשר כל פעם במדינת ישראל כשמביאים דיון לוועדה ואומרים, תקשיבו, חברים, אנחנו לא מקבלים את מה שצריך, צריך לקבל אחרת אומרים, אה, אוקיי, אבל יעלה לכם במחיר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין את המנגנון הפחדה הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא אמור לעלות יותר, חדוה.
יפעת שאשא ביטון: זה אמור, גם אם זה יעלה כמו שזה היום - -
קריאה: צריך לבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה משפט המפתח, צריך לבדוק את זה.
חדוה קולפניצקי: אני יכולה לתת את התמיכה המקצועית מבחינת הבדיקה של התמחור.
חדוה קולפניצקי: אני לא יכולה להחליט - -
יפעת שאשא ביטון: בדקתם?
חדוה קולפניצקי: משרד החינוך הוא זה שקבע את המחיר.
יואל זיו: אבל הרווחיות של חברות הביטוח, זה באחריות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את מה שאת אומרת - -
חדוה קולפניצקי: אנחנו מקבלים פיקסד פרייס, בדיוק כמו שכל השאר קיבלו.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה לא מספיק לי כי אתם - -
חדוה קולפניצקי: אנחנו הבקרה ביחס למחיר והכיסוי ואנחנו - -
קארין אלהרר: - - - מרוצים מהכיסוי?
חדוה קולפניצקי: המשכ"ל, ארגוני ההורים וסוכנות הביטוח - -
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך, חברת הכנסת קארין אלהרר, היא אומרת אנחנו נותנים להם את האוטונומיה ואת הקרדיט - -
קארין אלהרר: עם כל הכבוד שהם רוצים, הם הרגולטור עד האגורה ועד המדיניות ועד הכל.
קארין אלהרר: כשנוח אז הם נותנים להם שיקול דעת.
קארין אלהרר: כמה נעים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא אמור להיות ככה.
חדוה קולפניצקי: אני לא מסכימה.
חדוה קולפניצקי: יש לנו פה בעל פוליסה שמאזן את פערי הכוחות בין מבוטח יחיד - -
קארין אלהרר: מי זה בעל הפוליסה?
חדוה קולפניצקי: משכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: אז עכשיו זה המשכ"ל ולא - -
חדוה קולפניצקי: מי שקבע את תנאי הפוליסה זה כל המכובדים שיושבים פה לפנינו.
יפעת שאשא ביטון: תראי, חדווה, אני רוצה לומר לך את זה בצורה הכי ברורה.
יפעת שאשא ביטון: התחילה לומר את זה חברתי, חברת הכנסת קארין אלהרר.
יפעת שאשא ביטון: זה מאוד נחמד לבוא ולהגיד אנחנו סומכים על השלטון המקומי, גם אני סומכת עליהם בהרבה מאוד דברים, ובזה בעצם לפזר את האחריות ואחר כך להגיד, לא, זה משרד החינוך קובע, אנחנו גם נגיע למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף בסוף צריך להיות מישהו בקצה, וזה אתם, משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: אתם יושבים איתי בכל כך הרבה דיונים, מתערבים בדברים שלפעמים אני לא מבינה את הצורך בהתערבות שלכם ואז אתם מסבירים לי את החשיבות של זה מבחינת המשק והכל.
יפעת שאשא ביטון: ופה, כשאנחנו מדברים על דינים של ילדים אתם אומרים, לא, אנחנו סומכים עליהם ועל מה שהם עשו.
יפעת שאשא ביטון: ואת יודעת, גם אם זה היה ככה עד עכשיו, ממקום טוב, את יושבת כאן סביב השולחן, את שומעת את הדברים, את רואה שיש כאן כשל, באמת, שאי אפשר להתעלם ממנו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אשת כלכלה דגולה, באמת, לא אשת מקצוע במשרד האוצר, רחוקה מאוד מכל הסיפור של הביטוח, היה צריך לספר לי את זה כמה פעמים כדי שאני אבין.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה צורם מאוד לאוזן, וזה ברור לכל, שמשהו כאן לא תקין.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה אם את אומרת לי, תקשיבי, נתנו להם את זה ושם אנחנו נשארים, או שאתם נכנסים עכשיו לתוך הסיפור הזה ואומרים: אנחנו נעקוב, אנחנו נבדוק, אנחנו כן רוצים את הנתונים של כמה מקבל הביטוח וכמה הוא מרוויח בסופו של דבר, ואנחנו כן רוצים להיכנס לנתונים של כמה תביעות היו.
יפעת שאשא ביטון: מישהו יודע להגיד לי כמה תביעות היו, כמה תביעות מומשו, כמה כסף ניתן עבור התביעות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים באיזשהו עולם עמום, באיזשהו ערפל.
מיכל מנקס: אבל תביעות זה גם שבע שנים.
מיכל מנקס: זאת אומרת, זה לא מדויק.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את כל הבמה אחרי שתאספו את הכל.
זאב גולדבלט: אני חוזר להצעה המקורית שלנו – שהמדינה תיקח אחריות ותבטח את כל ילדי ישראל באמצעות ענבל ושם כמובן- - - ונלך עם זה עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: אבל בוא אני אגיד לך את זה, אנחנו גם צריכים להיות פרקטיים, גם אם המדינה עכשיו תבטח את זה – זה משנה לך עכשיו אם אני אוציא את הכסף מהכיס או אתה - -
זאב גולדבלט: לא, אז יהיה הרבה יותר פשוט גיבוש של הפוליסה כי המדינה תכתיב את הפוליסה כי היא הבעלים של הפוליסה.
יפעת שאשא ביטון: בוא רגע נחשוב בהיגיון מבחינת מהות הדיון.
יפעת שאשא ביטון: זה משנה לך עכשיו אם אני הייתי שמה את ה-118 מיליון האלה או שאתה שם אותם כשבסוף הילדים לא מקבלים את הכיסוי?
יפעת שאשא ביטון: אני בכלל עכשיו לא בנקודה.
יפעת שאשא ביטון: אני אקיים איתך דיון על הסוגיה המהותית, אין בעיה, אבל בואו רגע נבין כשכבר זה ממומן – מה ממומן, מה הם מקבלים, מה זה שווה.
יפעת שאשא ביטון: הכסף הזה לא שווה כלום אם בסופו של דבר אנחנו מגלים שכל הדברים שהם היום יום והם הפגיעה השוטפת, ותודה לאל לא זה שמתים לנו ילדים בקצב כדי שהם יקבלו את הפוליסה אז הם לא מטופלים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מתעקשת לעזוב את המהות ואני רוצה לטפל במה שכבר יש.
יפעת שאשא ביטון: אחרי שנשיג את מה שאנחנו רוצים נתווכח מי יממן.
יפעת שאשא ביטון: האוצר, האם אנחנו נוכל לקבל את הנתונים כוועדה – בדיקה רגולטורים שלכם של כל הביטויים המקצועיים שעלו כאן, של ההפרשים בין העלות לבין הרווח, של כמה תביעות יש.
חדוה קולפניצקי: אני בהחלט יכולה לבדוק את זה.
חדוה קולפניצקי: אני שוב אומרת שאנחנו מאוד תומכים בכיסוי ראוי.
חדוה קולפניצקי: העניין פה שלא אנחנו כותבים את הפוליסה.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אתם יכולים להגיד להם, אתם יכולים לשים ספוילר כמו שאתם שמים בהרבה דיוני ועדה - -
חדוה קולפניצקי: ברגע שיש פיקסד פרייס אז זה קצת יותר קשה לעשות.
חדוה קולפניצקי: בגלל זה אנחנו באמת חושבים - -
יפעת שאשא ביטון: יש לך אומדן שהוא כללי - -
חדוה קולפניצקי: אני חושבת שזו החלטה ערכית של המדינה שאומרת איזה כיסויים צריכים להיות בתוך פוליסת תאונות אישיות לילדים וכמקביל לזה מה המחיר שמוכנים שההורים ישלמו.
חדוה קולפניצקי: הפוליסה צריכה להיות בתיאום עם ארגוני ההורים - -
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע לי יותר כמו שיעור באקדמיה, אני אגיד לך למה – כי את שמעת כמוני שכבר היו פוליסות שהן זולות יותר בכסף עם כיסויים יותר גבוהים.
יפעת שאשא ביטון: אז לבוא עכשיו ולספר את כל התיאוריה, את זה אני יכולה להבין ולקבל, אבל בשורה התחתונה במציאות זה לא עובד ויש לי רק בקשה צנועה מכם – כנסו לעובי הקורה שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש בצורה מסודרת בסיכום הדיון איזה נתונים אנחנו רוצים שתבדקו.
יפעת שאשא ביטון: גם בשבילכם, יכול להיות שזה יעזור לכם להבין אם באמת מה שמושג כאן זה מה שנכון וצריך.
יפעת שאשא ביטון: או שלא, שאתם צריכים להתערב ולראות מה עושים, איך עושים, ממי דורשים, מה דורשים, בשיקולים המקצועיים שלכם.
יפעת שאשא ביטון: כי ברור לכולנו שמה שקורה היום הוא לא קורה.
יפעת שאשא ביטון: היום אין כלום.
יפעת שאשא ביטון: יש דפים יפים אבל אין כלום.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – אומרים שאתם אלה שקובעים את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: על סמך מה אתם קובעים את המחיר, לא אכפת לכם כמה הילדים שנמצאים בתוך השטח של בית ספר מבוטחים, לא מבוטחים, מה ההשלכות של זה?
יפעת שאשא ביטון: נכון שהשלטון המקומי עושה את זה, אגב, גם בדיון הקודם אמרתם, זה השלטון המקומי, לא אנחנו, אבל הילדים הם שלכם.
מיכל מנקס: זה הם אמרו כשלא היינו - - - זכות דיבור.
מיכל מנקס: אני מבינה עכשיו שכולם - -
יפעת שאשא ביטון: לא, הם עוד לא דיברו היום, זה היה בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: אני פשוט זוכרת מה היה גם אז, הם ישבו שם לידכם אבל - - - משרד החינוך, איפה אתם בסיפור?
מאיר ממן: אני הממונה על הביטוח במשרד החינוך.
מאיר ממן: אני מקשיב ואומר לעצמי האם נכון היה שאני אתחיל את הדיבור ואולי אחסוך את הדיבור הזה או - -
יפעת שאשא ביטון: למה, מה שנאמר פה לא נכון?
מאיר ממן: לא מדויק.
יפעת שאשא ביטון: דבר ואחר כך אני אתייחס.
מאיר ממן: אבל אני לא רוצה להיכנס ישר בתכולת הפוליסה, אני רוצה לעשות סדר בדברים אם יורשה לי - -
יפעת שאשא ביטון: תתחיל ונראה לאן זה הולך.
מאיר ממן: זה מתחיל בחוק, הכל מתחיל עם החוק, יש חוק שבא ואומר מי שזכאי לחינוך חינם יהיה מבוטח בביטוח תאונות אישיות באמצעות ראשות החינוך המקומית שבתחום שיפוטה הוא לא לומד.
מאיר ממן: אף אחד לא קבע בחוק מה זה פוליסת ביטוח תאונות אישיות, מה התכולה שתהיה לה.
יפעת שאשא ביטון: כי בחוק לא קובעים דברים כאלה, אגב.
מאיר ממן: לא, אפשר, יש הגדרות.
יפעת שאשא ביטון: יש אחר כך תקנות שאפשר לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אני יושבת פה וכל דבר אומרים לי, לא, זה לא בחקיקה הראשית, זה בתקנות, זה בנהלים - -
מאיר ממן: רגע, זאת המציאות - -
יפעת שאשא ביטון: רק תזכור שאני מכירה את התהליכים פה.
מאיר ממן: בסדר גמור.
מאיר ממן: מעצם זה שאין תקנות, כמו בחוק הספורט, למרות שאני חושב שזה לא יתרון לביטוח הזה, אבל מעצם זה שאין תקנות בעצם מישהו צריך לקבוע את תכולת הפוליסה, את ההיקף, את הסף כיסוי עצמו.
מאיר ממן: מצד שני, מגדירים מי קובע את הסכום המרבי שישלמו ההורים.
מאיר ממן: כשאתה רוצה לקבוע את הסכום המרבי, מניין לך לדעת שזה 49 שקלים, מה אתה יכול לכסות ב-49 שקלים - -