GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה והרווחה כאילו בא בגישה של אנחנו לא נותנים פתרון, אז לא ניתן כלום.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאתם תתנו גם את הכלום הזה כי אתם תבינו שאתם לא יכולים למשוך את הידיים שלכם.
יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאנחנו פונים אליכם ואני לא מאמינה בפתרון הזה.
ורד כרמון: גם אני לא.
יפעת שאשא ביטון: אמרת את זה המון פעמים והוא כתוב בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: חקוק בסלע.
יפעת שאשא ביטון: אבל די, הגיע הזמן שנתעורר ונתחיל לתת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מדברים.
יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים מה צריך לעשות ואף אחד לא עושה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו לא מגיעים למקום שבו כבר יש את המסמך, כבר יש את ההנחיות לשטח וכבר מצאו מה התקציב ואז יוצאים לדרך.
ורד כרמון: כמו שחגי אמר, ואני אתו, אני חושבת - אנחנו באמת ישבנו יחד בוועדה - שהכיוון הוא באמת למצוא את המנגנון המתאים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים האלה גדלים.
יפעת שאשא ביטון: הם עוד מעט כבר מבוגרים סוכרתיים.
ורד כרמון: אני מסכימה אתך.
חגי ראובן פורגס: אנחנו עובדים על זה.
חגי ראובן פורגס: אני לא יודע להתחייב על לוח זמנים.
יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים.
יפעת שאשא ביטון: חגי, תקשיב, אני כל הזמן אומרת שמה שאנחנו לא שמים לו לוח זמנים, לא יקרה כי אנחנו לא מחויבים לכלום ואנחנו יכולים פשוט לזרום ומכוח האנרציה אתה יודע, מה שיסתדר, יסתדר, ומה שלא יסתדר, לא יסתדר.
יפעת שאשא ביטון: תתכנסו כאן בעוד כמה חודשים או בעוד שנה עם יושבת ראש חדשה או יושב ראש והאנשים האלה יישארו, מסכנים, אותם אנשים וימשיכו לדבר אתכם ואולי קדנציה אחר כך תגיעו למשהו.
יפעת שאשא ביטון: זה ברמה של מעליב.
יפעת שאשא ביטון: לא מעליב אותי אלא את האנשים שיושבים כאן.
יפעת שאשא ביטון: מעליב את ההורים, מעליב את הילדים שנמצאים שם בשטח, שלא מקבלים את מה שמגיע להם.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה הכי כואב?
יפעת שאשא ביטון: שאני יודעת שאתה יודע מה צריך ואני יודעת שאתה רוצה בדיוק כמונו שיהיה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אז יאללה, אולי גם אתם צריכים להתחיל לדפוק קצת על השולחנות שם ולומר, חברים, אלה חיים ומוות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אין לזה שום פרשנות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: שמישהו שם יתעורר.
אבי פרץ: הם ממילא מממנים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לפני שההורים מדברים, אני צריכה להקריא משהו לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אני שמה מבטחי בך.
יפעת שאשא ביטון: הם שמים בבג"ץ ואני שמה בך כי אני באמת מאמינה שאתם יכולים להביא את השינוי הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים לעשות שינוי.
יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים להיכנס לסד זמנים ונוכל לדעת מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אם לא, נמצא את עצמנו לפני פתיחת שנה, בעוד כמה חודשים, באותה נקודה.
חגי ראובן פורגס: נעשה את כל המאמצים ביחד, כל המשרדים, לעשות את זה כמה שיותר מהר.
חגי ראובן פורגס: אני לא יודע לומר לך לוחות זמנים.
חגי ראובן פורגס: בסוף אלה הכרעות של אנשים גדולים וחשובים ממני.
חגי ראובן פורגס: אנחנו על זה.
יפעת שאשא ביטון: באמת הם שולחים את חגי ואת ורד שצריכים לתת את התשובה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כאן את שני השרים.
אפרת טיש: אנחנו היינו אצל שר הרווחה.
ורד כרמון: אולי גם את האוצר.
ורד כרמון: חלק מהעניין זה האוצר.
יפעת שאשא ביטון: האוצר לא נותן כסף סתם.
יפעת שאשא ביטון: המשרד צריך לבוא עם תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אני ניהלתי את כל הסיפור של התקציב של חוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: זה מאוד קל לומר האוצר.
יפעת שאשא ביטון: קל כי זה זורק את האחריות.
יפעת שאשא ביטון: בסוף יושבים, בונים תכנית ובאים לאוצר ואומרים אדוני האוצר, אנחנו צריכים את זה, לנו יש איקס ואנחנו צריכים ואי.
יפעת שאשא ביטון: בינתיים אין שום תכנית ואף אחד לא יודע מה הוא רוצה וגם לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם להקל עליכם קצת.
יפעת שאשא ביטון: ברמה האישית אני מעריכה את זה שאתם מגיעים פעם אחר פעם וחטפים לא מעט אבל בסוף אתם השליחים.
יפעת שאשא ביטון: צריך להגיד גם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כאן את השרים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את שר העבודה והרווחה והשירותים החברתיים ואני רוצה את שר החינוך בדיון הבא אותו נקיים.
יפעת שאשא ביטון: ואת שר הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נושיב אותם ונראה מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם במערכת החינוך אנחנו עדיין לא במנוחה ובנחלה.
יפעת שאשא ביטון: אולי כשהם שלושתם ישבו כאן, נצליח לראות את ההתגייסות.
יפעת שאשא ביטון: אולי כל אחד מהם ירצה להראות כמה הוא כן רוצה ומרוויח מזה.
רויטל ליפמן שמר: שנת בחירות.
יפעת שאשא ביטון: כל הקלפים לטובתנו.
יפעת שאשא ביטון: שלושת השרים האלה בדיון הבא.
אבי פרץ: אם זה יקרה לפני בחירות, אז כן.
יפעת שאשא ביטון: ההורים רוצים לומר משהו?
יפעת שאשא ביטון: בגלל שההורים מדברים, אני צריכה להקריא משהו לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או יעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים עליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך דברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
יפעת שאשא ביטון: אני גם אומרת לכם שהדיון הוא משודר ומוקלט באינטרנט, כך שגם תיקחו אחריות אתם על הפרטים שאתם אומרים.
יפעת שאשא ביטון: אל תחשפו פרטים של ילדים וגם לא פרטים מזהים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחויבים בכך על פי חוק.
יפעת שאשא ביטון: תחליטו מי מכם מדבר ובבקשה, לא לחזור על דברים שנאמרו.
אפרת טיש: לא לחזור אבל לחדד.
אפרת טיש: אמרת שבעצם יתקיים דיון נוסף ואליו נביא את השרים.
אפרת טיש: אני מקדמת זכויות באגודה לסוכרת נעורים.
אפרת טיש: נפגשנו עם שר הרווחה עוד לפני שהוועדה התכנסה כדי שיתמוך בהחלטות באשר הן.
אפרת טיש: ההחלטות באמת פורסמו מזמן.
אפרת טיש: ההורים היו כל כך אופטימיים שהשנה הזו כבר תתחיל עם הברור מאליו, שבאמת צריכה להיות סייעת כי ילד בן שנה לא יכול לבדוק לא את רמות הסוכר ולא לתת אינסולין.
אפרת טיש: הנוסחה של איך זה מיושם, הרי ניתנת כבר שנים, מגיל ומעלה.
אפרת טיש: זאת אומרת, אין כאן הרבה מה ללמוד.
אפרת טיש: זה תקוע אך ורק בגלל כסף.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני שואלת אותך בצורה כזאת אבל איך את יודעת שזה תקוע בגלל כסף?
יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא ישבו ולא הכינו תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה אני אומרת את זה, כי הכי קל לבוא ולומר שאין תקציב.
יפעת שאשא ביטון: אין תקציב, בואו נתקפל כולנו, נסגור את הדיון ונלך הביתה.
אפרת טיש: אבל יש החלטה.
יפעת שאשא ביטון: החלטה של מי?
אפרת טיש: של הוועדה הבין-משרדית.
יפעת שאשא ביטון: אז שר העבודה והרווחה אימץ את ההחלטות?
יפעת שאשא ביטון: הם ישבו וגיבשו את הדרך?
יפעת שאשא ביטון: אומר לך כאן נציג משרד העבודה והרווחה שהם עוד עובדים על זה, שהם אפילו לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים.
יפעת שאשא ביטון: אז אם הם לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים, שיתכבד השר לבוא לכאן ויגיד לנו מה הוא מתכוון לעשות כדי שכן יהיו לוחות זמנים, כדי שכן יהיה ביצוע, ואם חסר לו כסף, אין בעיה, שיכין תכנית ויגיד כמה כסף חסר לו.
יפעת שאשא ביטון: לבוא ולפטור אותם בזה שאין תקציב, אז לשם מה אנחנו יושבים כאן?
אפרת טיש: זה לא עניין של לפטור אותם.
אפרת טיש: זה באמת לקיחת אחריות והחלטה.
אפרת טיש: אבל גם הדבר הזה שנגרר, בינתיים האבחונים בסוכרת בדומה למחלות אחרות הם לא מאובחנים בתחילת השנה.
אפרת טיש: זאת אומרת, גם עכשיו, וגם פנינו אליכם, אבחונים חדשים כאשר ילדים נמצאים בגן ונאלצים - לא רק בגלל המשבר של אבחון המחלה – לעזוב את הגן כי אין סייעת.
אפרת טיש: הולכים ללשכות רווחה ונאמר שהם לא יכולים לקבל מענה.
אפרת טיש: יש גם את המשבר של האבחון וגם מאותו יום ילד צריך להפסיק ללכת לגן.
אפרת טיש: ההמתנה הזאת היא בלתי אפשרית.
אפרת טיש: הורים מפסיקים לעבוד ונשארים עם הילד בבית.
אפרת טיש: זה המצב הקיים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, וצריך לתקן אותו.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הילדים הסוכרתיים היום בכלל לא מקבלים סייעות?
יפעת שאשא ביטון: הם בדרך כלל מקבלים אפילו לארבע שעות.
רויטל ליפמן שמר: מקבלים לארבע שעות.
אפרת טיש: להשגחה.
אפרת טיש: אסור להם לעשות פעולות רפואיות.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, סתם.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה פעם והתחרטתי אבל אני אומר את זה שוב ואחר כך אני אתחרט.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו עסוקים בכסת"ח.
אבי פרץ: זה אפילו יותר גרוע, כי מה הם עושים?
אבי פרץ: הם שולחים סייעת, משלמים לה ואומרים לה שהיא רק תשגיח ואסור לה לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: למה אני צריכה אותה כדי להשגיח?
אבי פרץ: אם היו מאפשרים לסייעת לעבור הדרכה, לפחות בארבע שעות האלה היה שקט.
אבי פרץ: לא היה נותן פתרון נהדר אבל היה נותן 50 אחוזים פתרון.
אבי פרץ: אתם כבר שולחים מישהי, כבר משלמים לה, מגייסים אותה, אתם כבר עושים את הכול ואתם אומרים לה לא לבדוק.
אסתי אשל: במסגרות הפרטיות, הן כן יכולות.
אסתי אשל: נכון?
אסתי אשל: אם אתה מגייס סייעת, היא כן יכולה להזריק ולבדוק?
אבי פרץ: אני אתן לך הסבר על זה.
אבי פרץ: במקרה אני מכיר שתי משפחות שגרות בתל אביב.
אבי פרץ: הן משלמות לסייעת פרטית.
יפעת שאשא ביטון: זה כי המשפחות משלמות.
אבי פרץ: תקשיבו עד הסוף.
אבי פרץ: כדי לבדוק בדיקת דם, היא יוצאת החוצה מהגן למדרכה, בודקת וחוזרת חזרה לגן.
אבי פרץ: אם היא צריכה להזריק, היא יוצאת החוצה, מחוץ לגבולות הגן, מזריקה וחוזרת חזרה לגן.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, ביזיון.
יפעת שאשא ביטון: באמת ביזיון מה שקורה שם.
אבי פרץ: אין לה ביטוח בתוך הגן אלא יש לה ביטוח רק כשהיא במדרכה מחוץ לגן.
יפעת שאשא ביטון: שערורייה.
אבי פרץ: אני רוצה להזכיר לכולם שזה ילד או ילדה בני שנה ואנחנו מדברים על חורף, על גשם ועל שמש.
יפעת שאשא ביטון: גם אם נעים בחוץ ואפשר לשבת בדשא, עצם זה שצריך לצאת החוצה בשביל לעשות את המינימום הזה, בעיני זאת שערורייה.
יפעת שאשא ביטון: זה מעיד על המקום הכול כך נמוך שאנחנו נמצאים מבחינת המענים שאנחנו נותנים לילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת חושבת, ואני מרגישה שצריך להיות כאן איזשהו מפץ כדי שהאנשים פשוט יתעוררו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נזמן את השר שיהיה כאן בדיון הבא ונשמע.
אבי פרץ: עוד דבר שאני מתאפק מלומר מאז דיברה חברת הכנסת נחמיאס ורבין.
אבי פרץ: אני פשוט לא מצליח להפנים למה אנחנו צריכים ללכת לבג"ץ.
אבי פרץ: למה אנחנו צריכים להגיע לרשות השופטת כשיש לנו בדרך את הרשות המבצעת ואת הרשת המחוקקת.
אבי פרץ: הרי כולם יודעים כאן לתת את הפתרון.
אבי פרץ: זאת אומרת, זה לא שעכשיו בג"ץ הוא רופא והוא ידע לתת את הפתרון.
אבי פרץ: כאן כולם יודעים, גם בשולחן הזה וגם במשרדי הממשלה המכובדים, כולם יודעים מה צריך לעשות.
אבי פרץ: אני אפילו לא חושב שזו בעיה של כסף כי אני שומע שהם מוציאים חלק גדול מהכסף.
אבי פרץ: יש פה רק עניין של רצון טוב וחמלה.
אבי פרץ: הם יכולים בתוך שבועיים לסיים את זה.
אבי פרץ: באמת.
אבי פרץ: זה העניין.
יפעת שאשא ביטון: אתה רק מחזק את הדברים שאמרתי לגבי הנושא של בג"ץ.
כרמית פולק כהן: סליחה, אני חייבת לצאת לדיון אחר בוועדת הקליטה ולכן אני אתייחס ברשותך למה שעוד לא נאמר.
כרמית פולק כהן: קודם כל, לגבי מה שנאמר.
כרמית פולק כהן: אנחנו יושבים אצלך בדיון אחרי דיון וכל פעם שומעים את אותו הדבר וכל פעם גם אני מוצאת את עצמי אומרת את אותו הדבר וזה כבר הפך להיות מגוחך.
יפעת שאשא ביטון: את לא תאמרי עכשיו את אותו הדבר כי אנחנו גם רוצים לעבור לחינוך.
כרמית פולק כהן: את יודעת שגם אנחנו מסכימים שהסייעות בסופו של דבר, הן לא הפתרון.
כרמית פולק כהן: קראתי את מה שהעליתם בחומרי רקע ואני רואה באמת את הדברים הנפלאים שכתובים, את התכנית המדהימה שכתובה שם, ואני אומרת שאם התכנית הזאת לא תתחיל לצאת לפועל, אם מישהו לא יתחיל להוציא אותה לפועל, אז היכן נהיה בספטמבר הבא?
כרמית פולק כהן: זה הפחד.
כרמית פולק כהן: איפה נהיה בספטמבר הבא.
יפעת שאשא ביטון: באותו מקום.
כרמית פולק כהן: כן.
כרמית פולק כהן: זה מזכיר לי את הדיונים על שכחת ילדים ברכב ואת כל הדיונים האלה שאתה אומר שזה הזמן, קדימה.
יפעת שאשא ביטון: שם לכל הפחות הצלחנו לפרוץ קצת.
כרמית פולק כהן: נכון.
כרמית פולק כהן: הלוואי שגם כאן זה יהיה.
כרמית פולק כהן: בהקשר של הילדים הסוכרתיים.
כרמית פולק כהן: הדבר שהכי חרה לי בכל הדברים שנאמרו כאן, מעבר לזה שזה אבסורד שאי אפשר לתאר אותו, שנותנים סייעת והיא לא יכולה בעצם לתת את המענה שהיא אמורה לתת, ואז מה זה אומר?
כרמית פולק כהן: מי שעשיר יכול לקבל סייעת שתעזור לילד שלו?
יפעת שאשא ביטון: יכול לקבל סייעת ולבדוק את הילד במדרכה.
כרמית פולק כהן: בעיני זה מזעזע.
כרמית פולק כהן: לא יכול להיות שמדינה תנציח את הפערים האלה.
כרמית פולק כהן: בהקשר של משרד החינוך, אני לא יודעת מה הולך להיאמר כאן אבל אני מאוד מקווה שבאמת הולכים לצאת לאיזושהי תכנית ושאנחנו לא נראה שמבטלים את הסיפור של הסייעות בלי שהייתה איזושהי תכנית שהיא מקיפה ושהיא נותנת מענה כדי שילדים לא יוותרו ללא מענה.
כרמית פולק כהן: שוב, סליחה שאני יוצאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי הדיונים הרעיוניים.
יפעת שאשא ביטון: היום נתתי לאנשים להתייחס כי נפגשנו אחרי הרבה זמן יחסית ורציתי לאפשר להם לשחרר קצת.
יפעת שאשא ביטון: אבל דיוני המעקב הם מאוד מאוד שיטתיים כי אנחנו כבר אחרי כל הבעת התסכול.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לך מה להוסיף, בבקשה אבל ממש בקצרה.
לילך בר: אני לא אחזור על מה שנאמר.
לילך בר: אני רכזת פורום הארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.
לילך בר: הוועדה המשרדית, המנדט שלה היה לדבר בנוסף על הסוכרתיים, על פעוטות עם צרכים רפואיים מורכבים.
לילך בר: היא דנה בהם והיא נתנה המלצות גם לגביהם.
לילך בר: מדובר על קבוצה מאוד קטנה של פעוטות, עשרות בודדות, שהצרכים שלהם בהרבה מובנים הם דומים לצרכים של ילדים עם סוכרת וגם המענים שהמליצו עליהם.
לילך בר: יש פעוטות שזקוקים להשגחה אבל יותר שעות ממה שהיום ויש פעוטות שזקוקים לסייעת שתוכל לעשות התערבות פולשנית.
לילך בר: אנחנו סומכים ידינו על ההמלצות של הוועדה ומבקשים להתייחס גם לקבוצה המאוד קטנה של הפעוטות האלה שכיום הם בבית ללא מענה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע להתמודד גם עם זה.
רויטל ליפמן שמר: אפשר לבקש שמשרד הבריאות ייתן את ההמלצות?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמשרד החינוך יציג.
יפעת שאשא ביטון: פורמלית סיימנו את הדיון אבל עדיין יש לנו את משרד החינוך שמאוד חשוב לשמוע אותו.
עירית ליבנה: משרד החינוך.
עירית ליבנה: בשנה הזאת, לא השתנה.
עירית ליבנה: לצערנו לא השתנה.
עירית ליבנה: אנחנו מנסים למצוא איזשהו מתווה משותף.
עירית ליבנה: אנחנו יושבים עם כל הגורמים ביחד וגם עם כל גורם לחוד כדי לראות איך מגיעים לאיזשהו מענה.
עירית ליבנה: לכן אני לא יכולה לומר שיש איזשהו שינוי.
עירית ליבנה: השינוי המהותי הוא שאנחנו עובדים חזק על הנושא של הטמעת חוזר מנכ"ל וכאשר דיברו כאן על מהי הדרכה, 90 אחוזים מזה זאת באמת ההדרכה שחוזר מנכ"ל מדבר בדיוק על גודל השילוב דרך הגדרת האזור, דרך כל המרכיבים, כי זה מה שחשוב.
עירית ליבנה: אנחנו מודים ואנחנו עובדים מדהים עם עמותת יה"ל שבאמת עושים הדרכות.
עירית ליבנה: אנחנו נערכים לקחת מכרז אחד שלנו ולעשות לו קצת שיפטינג בגבולות החוק כדי שכן ניקח את זה יותר לעומק.
עירית ליבנה: ניכנס לבתי ספר שם לומדים הילדים האלרגיים הצעירים יותר ונגדיל הלאה.
עירית ליבנה: המכרז הזה יתפרסם לקראת שנה הבאה, אז כבר הנושא של אלרגיות יהיה מובנה בתוכו יותר.
עירית ליבנה: דרך אגב, כיתות י', בסילבוס של עזרה ראשונה שלהם, הם מקבלים על הנושא כי גם בבתי הספר העל יסודיים יש ילדים שהם אלרגיים ואז החברים שלהם בכיתות י' ידעו.
עירית ליבנה: אנחנו באמת מנסים להגיע לפתרון הולם.
עירית ליבנה: הקשיים שלנו, ואנחנו יכולים לדבר עליהם.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם רק בעיה אחת שקוראים לה הסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: תכף נשמע גם אותם.
יפעת שאשא ביטון: יש בעיה אחת.
יפעת שאשא ביטון: יש תכנית, יש מתווה, אנחנו יודעים בדיוק מה אנחנו רוצים, אנחנו יודעים בדיוק מה צריך אבל יש אנשים במערכת או אישה במערכת שלא מתאים לה שזה ייכנס.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, מה שלומך?
מאיר אסרף: משרד החינוך סיים?
יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה אליך את השרביט רק להתייחס לנקודה הזאת.
מאיר אסרף: אנחנו לא חלק מהבעיה.
מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון, בניגוד למה שנאמר.
מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון כי אנחנו דאגנו פעם ראשונה והכרזנו סכסוך עבודה, היינו הראשונים להתייצב ולהכריז סכסוך עבודה.
יפעת שאשא ביטון: סכסוך עבודה הוא לא פתרון.
מאיר אסרף: זה כן פתרון.
מאיר אסרף: כאשר ביטלו את המענים לילדים אלרגיים, היינו הראשונים להתערב.
מאיר אסרף: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם יה"ל.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך את זה עוד פעם ואמרתי את זה גם לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: המענה שיש היום הוא פיקציה.
יפעת שאשא ביטון: כולנו עובדים על עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת לך את זה וזה רשום בפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים את זה כדי שלהורים יהיה שקט כשהם יתרגלו שזה מה שיש.
יפעת שאשא ביטון: אבל ההורים לא יודעים שזה לא באמת המענה כי הילד לא אלרגי שעתיים ביום וגם לא שלוש שעות ביום אלא הוא אלרגי יותר.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא יודע להסתדר בכל ארבע השעות האחרות, אז אולי הוא גם יכול היה להסתדר בשלוש השעות האלה, אבל אנחנו יודעים שאם היינו מערכת מתוקנת, היינו נותנים מעטפת הרבה יותר גדולה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא איך אתם עוזרים לנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים לכפות כלום.
יפעת שאשא ביטון: איך אתם עוזרים לנו להיכנס למהלך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך ביושר שיש הרבה מאוד מסגרות חינוך, הרבה מאוד, גם בתי ספר וגם גנים, שעושים את זה בצורה מרגשת.
יפעת שאשא ביטון: מרגשת.
יפעת שאשא ביטון: כי יש שם אנשים שמשוגעים לדבר ויש שם נשמות טובות.
מאיר אסרף: הם חברים בהסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת לך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שצריך לומר ביושר.
יפעת שאשא ביטון: יש מנהלות שיש להן נשמה של אנשי חינוך ומורים שיש להם נשמה של אנשי חינוך ולא מעניין אותם עכשיו לא מה יפה בן-דוד תגיד ולא מה שר החינוך רוצה אלא מה נכון כדי לתת את המענה לילדים שלה שבאים כל בוקר למקום שהיא מנהלת אותו והם עושים את זה טוב.
יפעת שאשא ביטון: אם הם עושים את זה טוב, כולם יכולים לעשות את זה טוב.
מאיר אסרף: אני יכול להגיב?
מאיר אסרף: כפי שציינתי בתחילת הדברים, הסתדרות המורים היא חלק מהפתרון ולא חלק מהבעיה.
מאיר אסרף: ציינת עובדי הוראה שנותנים ובאים ומשקיעים ומגדילים ראש ועושים דברים.
מאיר אסרף: אנחנו לא עומדים בדרכם.
מאיר אסרף: אנחנו ממש לא עומדים בדרכם.
מאיר אסרף: להפך.
מאיר אסרף: מכאן אני מברך אותם.
מאיר אסרף: כל מי שפועל לטובת תלמידיו, אנחנו מברכים.
יפעת שאשא ביטון: אבל?
מאיר אסרף: אני עומד על כך.
מאיר אסרף: כשאת טוענת שיפה בן-דוד, יפה בן-דוד עושה את תפקידה ותפקידה הוא לייצג את עובדי ההוראה ולדאוג לזכויותיהם.
יפעת שאשא ביטון: זה לגיטימי.
יפעת שאשא ביטון: אני עושה את תפקידי שהוא לדאוג לילדים.
מאיר אסרף: אפשר לאזן.
מאיר אסרף: תפקידך הוא לאזן גברתי.
מאיר אסרף: כאשר פוגעים בזכויותיהם של עובדי הוראה, כאשר מגיעים לפתרונות באמצעות עובדי הוראה, שוללים פתרונות אחרים ומטילים אחריות ומטילים מטלות נוספות על עובדי הוראה שלא בהסכמה, זה תפקידנו לעמוד ולהגיד לא.
יפעת שאשא ביטון: מה המטלה?
יפעת שאשא ביטון: מאיר, בוא נגיד מה המטלה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה הקשקוש הזה?
יפעת שאשא ביטון: ילד עכשיו רץ במדרגות ונפל.
יפעת שאשא ביטון: תפקידה של המורה, כן או לא?
מאיר אסרף: כל איש חינוך יטפל בכל אירוע מיידית בכל אירוע פתאומי.
יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם זה תפקידם או לא.
יפעת שאשא ביטון: לא כתוב להם את זה בסילבוס.
מאיר אסרף: זה חובתו האנושית.
יפעת שאשא ביטון: מה זה אירוע פתאומי?
יפעת שאשא ביטון: ילדים לא פתאום נופלים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים נופלים כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: הילדים נפצעים כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: לילד פתאום יורד דם מהאף, הוא מקבל פתאום חום, וילד פתאום מפתח אלרגיה גם בלי שלפעמים ידעו שיש לו אלרגיה.
יפעת שאשא ביטון: הכול זה פתאום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה איש חינוך שיעמוד שם ויגיד לא, זה לא התפקיד שלי לטפל בילד הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן מכירה אנשי חינוך שיגידו שהם רוצים לעזור לילד הזה ואין להם כלים.
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על איזון וזה האיזון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לבוא לאנשי ההוראה ולומר להם שאנחנו ניתן להם את הכלים להתמודד עם משהו שהוא שגרה.
יפעת שאשא ביטון: להיות אלרגי זה לא איזו מחלה שכוחת אל.
יפעת שאשא ביטון: זה הפך להיות נורמה.
יפעת שאשא ביטון: כל כך הרבה ילדים, ואנחנו נראה את האוכלוסייה הזאת, ואת אמרת שזה גדל פי שלוש, הולכת וגדלה גם בשנים הקרובות.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, זה חלק.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שמטפלים בחום, אפשר לטפל בילד עם אלרגיה והגיע הזמן שנהיה פתוחים.
מאיר אסרף: עדיין גברתי אני אומר שאנחנו לא נסכים שיטילו שום מטלה או אחריות נוספת וזו העמדה של הסתדרות המורים.
מאיר אסרף: אני אומר איך אנחנו נכנסים כחלק מהפתרון.
יפעת שאשא ביטון: איפה הפתרון?
מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון.
יפעת שאשא ביטון: הפתרון הוא שתביאו לנו עוד כמה סייעות כדי שיעזרו לנו קצת לתייק את הדפים.
מאיר אסרף: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: יעזרו לנו להשתיק את הילד שהוא בעייתי.
מאיר אסרף: אני חושב שזה זלזול בתפקידן של הסייעות וזה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אתן לך דוגמאות חיות?
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את המערכת.
מאיר אסרף: אם המערכת לא יודעת להביא סייעות, שתעלה את השכר של הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה אותן בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה לוויינים בתוך בית הספר.
מאיר אסרף: אני חושב שכן צריך.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה יקרה בעוד כמה שנים?
יפעת שאשא ביטון: יהיו יותר אנשי צוות מאשר תלמידים כי יש גם את המורה, גם את המנהלת, גם את הסייעות שנמצאות מתוקף בית ספר וגם את הסייעות הרפואיות.
יפעת שאשא ביטון: רק מבוגרים יהיו שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים אותן.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת למה המערכת צריכה אותן ואתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: גם מורים שיושבים ושומעים אותי עכשיו, ואולי כלפי חוץ יכעסו, בלב שלהם הם יודעים שזה בדיוק בגלל זה.
יפעת שאשא ביטון: כי זה נוח שיש עוד איש צוות בתוך המערכת, וזה נוח שיש עוד מישהו שעוזר לנו בתוך כל הלחץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה מה שקורה ויש לי עדויות חיות של סייעות שמושיבים אותן, ששואלות אותי האם מותר למורה לבקש מהן לתייק לה את הדפים, האם מותר למורה לבקש מהן לצאת לעזור בכיתה אחרת כי המורה לא נמצאת.
מאיר אסרף: לא בגלל זה יצאנו לסכסוך עבודה.
מאיר אסרף: יצאנו לסכסוך עבודה כי באמת אין מענה.
יפעת שאשא ביטון: אתם המענה.
יפעת שאשא ביטון: אמרתם שאתם חלק מהפתרון.
מאיר אסרף: אנחנו לגמרי חלק מהפתרון.
מאיר אסרף: המענה הזה, לילד שיש מולטי אלרגיה, צריך שתהיה לו סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מדברים על ילדים מורכבים.
מאיר אסרף: למה לא? את זה ביטלו.
יפעת שאשא ביטון: לילדים המורכבים מאוד אנחנו אמרנו שצריך להינתן פתרון בהתאם אבל לא כל הילדים שמקבלים סייעת הם ילדים שהם מאוד מאוד מורכבים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הלחץ שיש היום על המערכת ועירית חווה אותו חדשות לבקרים כי כולם מפעילים לחץ שיהיה שם סיוע.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך עוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: הילד לא מסיים להיות אלרגי בכיתה ב' ובכיתה ג' פתאום הוא יכול להתמודד לבד.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת שאם במדינות אחרות המורים הם אנשי חינוך והם יודעים לתת את הפתרונות אין האוס והם עושים את זה בחיוך ובאהבה, גם במדינת ישראל יש הרבה מאוד נשמות טובות במערכת שיודעות ויכולות לעשות את זה.
מאיר אסרף: והסתדרות המורים שומרת עליהם.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות המורים צריכה לא להפריע.
יפעת שאשא ביטון: לא להפריע.
יפעת שאשא ביטון: לא לבוא ולומר שאנחנו לא.
יפעת שאשא ביטון: זה האיזון.
יפעת שאשא ביטון: מה זה להגן?
מאיר אסרף: זה התפקיד שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אם אין תלמידים בבית הספר, אין זכות קיום למורים.
מאיר אסרף: אבל ילד, כדי לקבל סייעת, צריך להראות נכות מאה אחוזים.
מאיר אסרף: את לא יכולה לומר שילד שיש לו נכות מאה אחוזים, הוא לא מורכב ולכן המורה יכולה לטפל בו.
מאיר אסרף: זו ההגדרה.
רויטל ליפמן שמר: הכול מתחיל משיח האחריות.
רויטל ליפמן שמר: זה העניין.
יפעת שאשא ביטון: זה לא על הנכות של המאה אחוזים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על דברים שהם באמת בפתרון של כולנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על הדברים המורכבים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם לגבי המעונות אמרנו שילדים שהם אלרגיים לחלב, שהם מולטי אלרגיים או באמת יש מקרי קצה, נדרש סיוע בהיקפים יותר גדולים ממה שניתן היום.
יפעת שאשא ביטון: אבל איפה הסך הכול הכללי?
יפעת שאשא ביטון: איפה כל כלל הילדים שלא באמת צריכים את כל הלוויינים האלה?
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה נזק חברתי נגרם?
מאיר אסרף: אני רוצה לומר משהו על המעונות ולא כדי לברוח מהשאלה.
מאיר אסרף: אני מוכן לענות על כל שאלה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה נזק חברתי זה ילד שכל היום מסתובב עם צל בחצר?
מאיר אסרף: יש סייעת צל שהיא לא מוציאה את עצמה כמישהי שהיא סייעת של הילד אלא היא משגיחה עליו מרחוק.
מאיר אסרף: יש פתרונות לזה אבל זה לא הסיפור.
מאיר אסרף: העניין הוא במעונות ועל זה אני מברך אותך גברתי.
מאיר אסרף: במעונות הייתה בעיה אמיתית שאם במשרד החינוך יש חוזר מנכ"ל שמסדיר - ואנחנו פועלים לפי חוזרי מנכ"ל – במעונות לא היה חוזר מנכ"ל ואנחנו נוכחנו במצב שבו במעונות היו מסרבים קבלת ילדים בגלל שיש להם אלרגיה.
יפעת שאשא ביטון: אל תנסה להפיל את זה עכשיו.
מאיר אסרף: אני מוכן להשיב על כל שאלה שיש לך, גברתי.
מאיר אסרף: ברגע שפתרת את הנושא של פיקוח על מעונות ויש חובה לסמל מוסד, סמל מעון, למעשה פתרת בעקיפין גם את הבעיה הזאת.
מאיר אסרף: גם אם את לא מודעת לזה, זה אחד הפתרונות לבעיה של סירוב קבלת ילדים אלרגיים למסגרות.
מאיר אסרף: על זה צריך לומר יישר כוח.
מאיר אסרף: אני עדיין עומד על כך שאם יש שאלות, אני אשמח להשיב עליהן.
יפעת שאשא ביטון: אין לי שאלות.
יפעת שאשא ביטון: יש לי רק אמירה מאוד מאוד ברורה ומסר אחד.
מאיר אסרף: אני אעביר אותו.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים לשמור על הזכויות של המורים, אל תהפכו אותם לכאלה שלא אכפת להם.
יפעת שאשא ביטון: תנו להם להיות שותפים בתהליך של התאמת מסגרות החינוך לילדים אלרגיים ולא להגיד שאנחנו אחראים רק לאותיות ולמספרים, שיביאו מישהו אחר שידאג לילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה מסר קשה.
יפעת שאשא ביטון: אם אני הייתי מורה במערכת, אני הייתי קמה ויוצאת נגדכם על כי אתם הופכים אותי למשהו שהוא מאוד מאוד טכני.
יפעת שאשא ביטון: תחשבו על זה רגע מהמקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן בעד שיח משותף כדי לראות איך עושים את זה, מה מביאים, איך מגייסים את המורים, איך מראים להם שהשד הוא באמת לא כזה נורא.
יפעת שאשא ביטון: כולם מפחדים מהזרקה של אפיפן כי אם הם יזריקו בטעות, מה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: לא יקרה כלום.
יפעת שאשא ביטון: החרדה היא בגלל שהם לא באמת מבינים.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם אצלכם בהסתדרות המורים לא באמת מבינים את המשמעות של זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכנים לבוא אליכם, לשבת ביחד, לנסות להבין מה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאחר כך החששות יתפוגגו ואולי נצליח להתקדם צעד.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אני מציעה לך את זה באמת באהבה ובחיוך.
יפעת שאשא ביטון: אני מחכה להזמנה שלכם.
מאיר אסרף: אני אעביר את הדברים.
עירית ליבנה: רק להשלים.
עירית ליבנה: אנחנו כן מטמיעים, אנחנו כן נערכים להדרכות, אנחנו עושים אותן ונעזרים בעוד גופים.
עירית ליבנה: העירו לי הבנות של יה"ל אתמול – הייתה לנו שיחה מאוד ארוכה על פרטי הפרטים של ההדרכה – כאשר אצלנו כן מדברים על 95 אחוזים ואמרתי להן שאם יש ניואנסים דקים, נדבר עם דוקטור רובין ועם מד"א כדי לדייק את הדברים כי הן מניסיונן.
עירית ליבנה: יש אנשי מקצוע.
עירית ליבנה: אנחנו צריכים להגיע להסכמה.
עירית ליבנה: אנחנו יושבים עם השלטון המקומי ואנחנו מדגישים שאין לא לקבל ילד אפילו לצהרונים כי הוא אלרגי וכולי.
עירית ליבנה: אנחנו מנסים להגיע לפתרון.
עירית ליבנה: נכון לעכשיו באמת נעשה דיבור משותף, כולל אגפי הגיל, כולל הבוגרים יותר שידריכו.
עירית ליבנה: עושים תהליכים במערכת.
עירית ליבנה: יש לנו הרבה מה לעשות וכאן אנחנו בדרך.
יפעת שאשא ביטון: יש אתגרים.