GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: ברגע שהשימוש נעשה על ידי גורם שאינו מוסמך, על ידי גורם שלקח חומרים שאינם קשורים לפגיעה בילדים, אז יש סעיפים שנותנים את ההגנה.
פנינה תמנו: לבוא ולומר מלכתחילה: אנחנו שוללים את האודיו, מספיק שיש את המצלמות, זה לדעתי ללכת למקום הקל.
פנינה תמנו: אתם אנשי מקצוע, אתם אמורים להביא את הפתרונות היותר יצירתיים.
פנינה תמנו: הפתרון היצירתי זה לדעת איך להגן על החומרים האלה, שהשיחות האישיות לא יגיעו לעולם לידיים שאין אינן צריכות להגיע אליהן.
פנינה תמנו: אם זה יגיע לידיים שלא צריכות להחזיק בחומרים, זו תהיה עבירה פלילית מהקשות ביותר.
ענת דייגי: דווקא בפגיעה המילולית היד על ההדק הרבה יותר קלה, כי אין בזה פגיעה פיזית, אין לזה סימנים, אי אפשר להראות את זה אחר כך.
ענת דייגי: דווקא במקום הזה יש הרבה איפה להגן על הילדים.
ענת דייגי: גם כשזו לא פגיעה מילולית אלא פגיעה פיזית, לפעמים בלי הקונטקסט המילולי יהיה מאוד קשה להוכיח את הנסיבות שהדברים קרו בהן.
אחז אגם: זה גם יכול לשמור על הצוות.
ענת דייגי: זה יכול לשמור על הצוות.
ענת דייגי: אני מחזקת את חברות הכנסת שאומרות שקודם כל צריך לשמור על הילדים.
ענת דייגי: לאלו שעובדות במעון, לפחות עם מי ששוחחתי, אין כל כך הרבה זמן לשיחות פרטיות, הן אמורות להיות עם הילדים.
ענת דייגי: אם אנחנו מגדירים שהן מצולמות אך ורק בשעות פעילות המעון, אני מאמינה שלא יהיה פתח לכל מיני סיפורים אישיים שהן לא ירצו לחשוף.
אייל זנדברג: ההערה הייתה לא רק לשיחות אישיות.
אייל זנדברג: זה עניין של משטור.
אייל זנדברג: אתה ממשטר אדם כשאתה שם אותו בשעות העבודה שלו בהקלטה.
אייל זנדברג: במשך איקס שעות, שהן רוב שעות הערנות שלו, הוא יהיה מוקלט.
אייל זנדברג: הקלטה זה משטור, גם אם הוא לא אומר שום דבר שהוא נורא רגיש.
אסנת ואתורי: אני רוצה רק לחדד משהו שלדעתי אנחנו קצת בורחים ממנו פעם אחר פעם.
אסנת ואתורי: הורים שמים בקלות הרבה יותר גדולה מכשירי הקלטה מאשר מצלמות.
אסנת ואתורי: זה משהו נגיש.
אסנת ואתורי: זורקים את זה בכל תיק ובכל מקום אחר.
אסנת ואתורי: אני חושבת שצריך למצוא פתרון למציאות הזאת.
אסנת ואתורי: עדיף לנו לעשות את זה בצורה מבוקרת.
אסנת ואתורי: אפשר גם למצוא פתרונות יצירתיים, למשל לתת איזו שהיא הפוגה.
אסנת ואתורי: אם יש שעות שהילדים יותר ישנים, דווקא שם אפשר לתת איזו שהיא הפוגה.
אסנת ואתורי: הגישה צריכה להיות אחרת.
אסנת ואתורי: אולי אפשר שהמשטרה תוכל להגיע לחומרים המוקלטים רק עם צו של בית משפט.
יפעת שאשא ביטון: זה בא ביחד.
אסנת ואתורי: קשה כאימא לשמוע את הסוגיה הזאת של הגנה על העובדת במצב שנוצר היום.
אסנת ואתורי: חברת הכנסת תמנו שטה דיברה על זה שמי שנכנסת לעבוד בשטח הזה יודעת שזה מצולם ומוקלט.
אסנת ואתורי: אין פה שום דבר שהוא מוסתר.
אסנת ואתורי: אם יש לה שיחות אישיות שהיא לא רוצה שידברו עליהן - שלא תעשה את זה בשעות העבודה.
אסנת ואתורי: זה בדיוק כמו שמישהי שנותנת שירות לקהל לא תשב ותדבר כי היא יודעת שכרגע היא מקבלת קהל ויש עוד אוזניים ששומעות אותה.
אסנת ואתורי: אני חושבת שדווקא בגלל הקלות הזאת שבה הדברים קורים אסור לנו לפטור את עצמנו מהדבר הזה.
ורד וינדמן: אני מבינה שהנושא של פרטיות מהצד של זכויות ילדים בתוך מעון הוא מאוד מאוד חשוב.
ורד וינדמן: אנחנו גם לא רוצים שמערכות היחסים מבחינת הצוות יהיו מלאכותיות.
ורד וינדמן: גם זה לא טוב לילדים.
ורד וינדמן: אנחנו צריכים כל הזמן לזכור שאנחנו רוצים לאפשר הגנה מצד אחד - התעללות מילולית ונפשית היא משמעותית בגילאים האלה – ומהצד השני, לצמצם עד קצה גבול היכולת את מי שמתבונן, את מי שמחזיק.
ורד וינדמן: זה האיזון הנכון.
ורד וינדמן: אני מבינה את הנימוק שנימקתם.
ורד וינדמן: אייל, אני אפילו יכולה להבין את ההבדל מבחינת הפרטיות של מה שהסברת כרגע.
אייל זנדברג: גם של ילדים.
ורד וינדמן: תגבילו את מי שמחזיק, תגבילו את הנסיבות של מתי מוסרים.
ורד וינדמן: במרבית המקרים לא ייפתחו החומרים האלה.
ורד וינדמן: אנחנו מדברים רק על חשד להתעללות.
ורד וינדמן: כשהדבר הזה מצומצם, אפשר להרחיב את המקום של ההגנה.
ורד וינדמן: ככה צריך להסתכל על הדברים.
ורד וינדמן: ההצעה הזאת קובעת הסדר מאוזן.
ורד וינדמן: היא באה להגן על הפרטיות.
ורד וינדמן: אל תשימו הגנה בצורה חלקית בסיטואציות מאוד ספציפיות של ילדים מאוד קטנים שהתעללות מילולית עשויה להיות יותר נפוצה ומזיקה לא פחות מהתעללות פיזית.
אסנת ואתורי: על מה שמוקלט פיראטי פחות קל להשתלט.
יפעת שאשא ביטון: הקשבתי בקשב רב לכל מה שנאמר כאן.
יפעת שאשא ביטון: תוך כדי חשבתי על הדברים, חשבתי על כל המקרים שהגיעו אלי, על כל ההקלטות שהגיעו אלי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין של הקול דורש מחשבה נוספת.
יפעת שאשא ביטון: כשאדם צועק, כועס, תוקף מילולית, אפילו בלי לגעת בילד, שפת הגוף שלו מאוד מאוד ברורה.
יפעת שאשא ביטון: אני באה מהעולם הזה של שפת גוף.
יפעת שאשא ביטון: תוך כדי שאתם מדברים הכל רץ לי בראש.
יפעת שאשא ביטון: גם אם תראו בן אדם כועס אומר משהו נחמד אתם תהיו בטוחים שהוא קילל.
יפעת שאשא ביטון: אם הייתם שומעים הייתם רואים שזה לא קרה.
יפעת שאשא ביטון: הדברים באים בדרך כלל מתוך מקום מאוד אמוציונאלי.
יפעת שאשא ביטון: זה הוכיח את עצמו בכל מה שהגיע אלינו לשולחן.
יפעת שאשא ביטון: ורד, אני חושבת שגם את ראית חלק מהחומרים.
יפעת שאשא ביטון: זה תמיד בא עם שפת גוף מאוד מאוד קשה.
קארין אלהרר: זה יכול להיות גם ההיפך, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: את מכירה אדם שבא בנועם ואומר: אני ארביץ לך?
פנינה תמנו: יש לי דוגמה של גננת שאומרת לילדה: שחורה, כושית.
פנינה תמנו: היא חוזרת על זה כל יום.
פנינה תמנו: זו אלימות קשה.
יפעת שאשא ביטון: ברור שזו אלימות קשה.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל זה בא עם שפת גוף.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאני טועה, אני לא יודעת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את דעתי.
יפעת שאשא ביטון: אני הקשבתי פה להכל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם על הסעיף הזה צריך לשים את כל יהבנו.
יפעת שאשא ביטון: בעיני זה דורש מחשבה נוספת, איזו שהיא בחינה נוספת.
אסנת ואתורי: זה לא חייב להיות הכל או כלום, אפשר למצוא פתרון ביניים.
פנינה תמנו: האודיו חייב להיכנס.
קריאה: השאלה אם זה יכול לעבור משפטית.
קארין אלהרר: זה במקום של להגן על המטפלות.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שמשהו בי התעורר בסיפור הזה.
ליאורה סולטן: אני לא נכנסת לפן של פרטיות, זה באמת לא המקום שלנו.
ליאורה סולטן: גברתי אמרה עכשיו שהיא לא נתקלה במצב של אדישות כשנאמרו דברים מאוד מאוד קשים.
ליאורה סולטן: דווקא אנחנו כן נתקלנו.
ליאורה סולטן: היו מקרים של אדישות, מקרים שאי אפשר היה בכלל לקרוא את שפת הגוף.
ליאורה סולטן: כאשר שמענו את המלל לא רק הזדעזעו לנו אמות הסיפים, גם לא האמנו שאפשר להיראות כ-poker face ותהיה תוצאה של איומים, של התעללות.
ליאורה סולטן: יכול להיות שהווידיאו יוכיח שלא הייתה שום תקיפה, האודיו יוכיח שהיו איומים חמורים.
ליאורה סולטן: זו עבירה פלילית שאפשר להגיש כנגדה כתב אישום.
ליאורה סולטן: זו אחת הדרכים החשובות.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שהם נאמרו דווקא אחרי מה שאמרתי, שהם נאמרו ממקור שפוגש את המקרים האלה במקום המקצועי שלהם, לא במקום האמוציונאלי של הורים.
יפעת שאשא ביטון: אייל, אני חושבת שהדברים האלה, גם אם ננתק אותם מכל השיח האחר, מדברים בעד עצמם.
יפעת שאשא ביטון: עבור המשטרה זה כלי אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: עם כל זה שהתחלתי להתערער במחשבה, עם כל זה שאמרתי שאולי צריך לחשוב על זה, אנחנו כאילו בולמים את עצמנו בכך שאנחנו אומרים שאנחנו מוכנים לתת מענה שהוא לגמרי לא עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: אולי סעיף 8 ייתן את התשובה של כן או לא להיכנס למקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו יכולים לנעול לגמרי את האפשרות של חשיפה לתכנים האלה, שנשאיר את זה לשיקול דעת של גננת או של הורים?
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו נוכל לעשות את הצעד הזה או כל צעד אחד שאתם תציעו שייתן לנו את המענה לפגיעה המילולית?
לילך וגנר: הדיון פה חותר תחת כל הרציונל של חוק איסור האזנת סתר, כי יכולים להיות גם מקרים אחרים.
לילך וגנר: לא רק הגנה על קטינים, גם ענייני ביטחון מדינה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נגדיר רק מעונות.
לילך וגנר: אני מבינה שכרגע אתם מאתגרים את חוק האזנת סתר ואת ההסדר שנמצא בו, שהוא הסדר כללי ומאוד מאוד הדוק ומדויק.
לילך וגנר: המקומות שהוא מאפשר הקלטות הם מקומות נדירים.
לילך וגנר: מאפשרים פה רציונל שיכול לחול גם על דברים אחרים.
לילך וגנר: הדברים האלה צריכים להיות מאוד מאוד מאוד זהירים.
יפעת שאשא ביטון: נניח שכשאת ואני מדברות בחוץ אני מקליטה אותך מבלי שאת יודעת את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא חוק האזנת סתר.
יפעת שאשא ביטון: גם פה את יכולה להגיד: בוא נלביש את ביטחון המדינה.
אייל זנדברג: כאן אין בחירה.
לילך וגנר: יש הבדל גדול בין הסכמה לאי הסכמה.
יפעת שאשא ביטון: את לא מסכימה שאני אקליט אותך, את לא יודעת מזה.
לילך וגנר: אולי יש לחוק הזה חסרונות, אבל הוא קובע איזה שהוא הסדר שיש בו היגיון.
לילך וגנר: לא הייתי רוצה בתור אימא שיקליטו אותי בבית עם הילדים שלי, כי לא תמיד אני מדברת בצורה הולמת לילדיי.
אחז אגם: מה זה קשור אחד לשני?
לילך וגנר: לא הייתי רוצה שמישהו יקליט אותי כשאני שמה את הילדה שלי בגן והיא צורחת כשאני הולכת לעבודה.
לילך וגנר: יש מצבים בהם אנשים לא רוצים שיקליטו אותם.
אחז אגם: זו לא העמדה של ההורים.
לילך וגנר: אני חושבת שההסדר שיצרתם פה הוא הסדר מאוזן.
לילך וגנר: אפשר אפילו לעשות אותו טוב יותר.
לילך וגנר: הנושא של וידאו ומצלמות עוזר בהמון מקומות, הוא באמת משרת את הצורך הזה של להגן על ביטחונם ושלומם של אנשים.
לילך וגנר: אני חושבת שהאיזון הנכון הוא לא לפרוץ את ההסדרים של חוק האזנת סתר, אלא ללכת עם ההסדר של המצלמות כפי שאתם הצעתם.
לילך וגנר: הצעת החוק הזאת ממילא תחזור לוועדת שרים, לכן ההחלטה תהיה בסופו של דבר של ועדת שרים.
ליאת גלנץ: אני אדבר פה בכובע של מנהלת מעון.
ליאת גלנץ: הייתי מנהלת מעון כ-8 שנים.
ליאת גלנץ: אסור לנו להתפשר על ההון האנושי.
ליאת גלנץ: לא צריך להיות תחליף לזה.
ליאת גלנץ: אנחנו כל הזמן צריכים לוודא שהאנשים הנכונים נמצאים במקצוע הנכון.
ליאת גלנץ: בגלל שהנסיבות כל כך קשות צריך שהמצלמות יעשו את העבודה, אני אומרת את זה כמנהלת מעון.
ליאת גלנץ: יש לנו מתחם מאוד מאוד גדול, יש הרבה מאוד כיתות.
ליאת גלנץ: גם אם מאוד רוצים לא יכולים להיות בכל מקום.
ליאת גלנץ: זה עוד איזו שהיא אפשרות להגיע ולראות מה קורה כשאנחנו לא נמצאות בשטח.
ליאת גלנץ: זאת אומרת, גם צריך שיהיו המנהלות הטובות בתחום, הצוות הטוב - -
יפעת שאשא ביטון: השיח פה הוא על כך שאת לא תראי את זה.
ליאת גלנץ: מי שיראה וישמע את זה צריך לסייע.
אייל זנדברג: מי יראה את זה?
ליאת גלנץ: צריך למצוא את הדרך להעביר את המסרים האלה, באמת לוודא שהאנשים הטובים נמצאים במערכת.
יפעת שאשא ביטון: בשביל שנרגיע את כולם פה, כולל אותנו, אנחנו נגיד שהחומר יהיה פתוח רק במקרה של חשד סביר.
יפעת שאשא ביטון: התיקון היחיד שנכתוב פה זה שהמשטרה תוכל לפתוח ללא צו של בית משפט.
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה מצב של מישהו שיהיה אח גדול שיראה מה קורה בכל הגנים ואם הוא מזהה משהו הוא מתריע.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בעולם הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם אף אחד מאיתנו לא רוצה להיות.
אייל זנדברג: חלק מהאלימות המילולית לא בהכרח תגיע לרמה שהמשטרה תחקור.
אייל זנדברג: גם זה לא בהכרח תהיה עבירה פלילית.
אייל זנדברג: השאלה אם העובדה שמקום העבודה מקליט את העובדים בכל רגע ורגע תגרום לאנשים טובים יותר להגיע לעבוד בתחום.
אייל זנדברג: אנשים בוחרים את מקום העבודה שלהם.
אייל זנדברג: מי שיכול להתפשר על מקום העבודה שלו - מתפשר, מי שלא - לא.
אייל זנדברג: הדבר הזה לא מעודד אנשים לבוא לעבוד במקום.
קארין אלהרר: איך אתה יכול למנוע פגיעות מילוליות?
מצדה מצלאווי: יש הרבה מאוד כלים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שאנחנו נשאיר את הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לחשוב עליו אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: ננסה להגיע עם הצוותים המקצועיים לאיזו שהיא הסכמה על רעיון יצירתי, או על כך שאנחנו משאירים את זה כמו שזה.
אסנת ואתורי: חוק המצלמות של הקשישים כולל שמע?
יפעת שאשא ביטון: בלי שמע.
פנינה תמנו: היא טרם אושרה.
יפעת שאשא ביטון: כל המקומות שיש בהם מצלמות הם ללא שמע.
שירן יחיא: אתם מדברים פה על מי ישמע.
שירן יחיא: צריך לזכור, העובדות נמצאות עם הילדים.
שירן יחיא: גם לילדים יש אוזניים.
שירן יחיא: אם יש דברים שהילדים לא צריכים לשמוע, אולי הדברים האלה לא צריכים להיאמר.
שירן יחיא: הילדים האלה סופגים.
שירן יחיא: זה הגיל שהם הכי הרבה קולטים, זה הגיל שהם הכי הרבה מתפתחים.
שירן יחיא: הם שומעים.
שירן יחיא: אם יש משהו שאותן עובדות מרגישות שאין צורך שאנשים אחרים ישמעו, כנראה שגם הילדים לא צריכים לשמוע אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לסנגר פה רגע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו בלהט וברצון להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת את זה, כי זו לא הפעם הראשונה שאנחנו נפגשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו לא הופכים את המטרה הקדושה שלשמה אנחנו נמצאים כאן למשהו שהוא מעבר למה שביקשנו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לבלוש אחרי הגננות, אני אומרת את זה הכי על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אתם מכירים את השיח שלי לא מהיום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שאנחנו נהיה במקום של אם כן דיברו ברמה כזאת או אחרת, בהגייה כזאת או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לשם.
יפעת שאשא ביטון: אם הם דיברו על הבעל או על האישה, זה לא מעניין, זה עניין מוסרי שהם ביניהם יכולים לתקן את עצמם.
יפעת שאשא ביטון: אני במקום של למנוע התעללות ופגיעה.
יפעת שאשא ביטון: אני במקום של למנוע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהמצלמות כשמתרגלים אליהן הן לא בהכרח מונעות את הפגיעה.
יפעת שאשא ביטון: הן אולי יכולות למזער מקרים, אבל הן לא ממגרות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבמקרים שבהם תהיה התעללות נוכל לדעת, להוכיח, להוציא את מי שמתעלל החוצה, זאת המטרה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: בואו נזכור למה אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: קל מאוד להיגרר למקומות הקיצוניים.
שירן יחיא: שמעתי על מקרים של גננות שסמכו על הילדים, שהן אפילו לא היו באותו חדר.
שירן יחיא: הגננת צרחה על הילד מהחדר השני.
שירן יחיא: המצלמה לא תמיד תדע לקשר בין זה לבין זה.
שירן יחיא: גננת שעובדת לא תמיד שלווה ורגועה.
שירן יחיא: לא תמיד אפשר לגלות את זה.
חנן דגן: אני רוצה להתייחס לסעיף 6(3), לגבי זה שאסור להתחבר לקו טלפון או רשת.
חנן דגן: יש הרבה גנים ששייכים לרשתות, לסניפים.
חנן דגן: בעלי הגן לא יוכלו לצפות במצלמות במקרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא אמורים לצפות.
אייל זנדברג: זו בדיוק הכוונה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יצפה חוץ מהמשטרה שתפתח את זה.
חנן דגן: נתקלנו לא מזמן במקרים שנחשפו על ידי בעלי הגן.
חנן דגן: בעל הגן אמור להשגיח לא רק בחשד.
חנן דגן: אנחנו רוצים למנוע.
יפעת שאשא ביטון: אם תרגיש שמשהו לא טוב קורה בגן שלך, וסביר להניח שאם אתם מנהל טוב אז אתה בטח מסתובב בין הגנים שלך, תוכל להגיש תלונה.
יפעת שאשא ביטון: בעקבות התלונה הזאת המשטרה תפתח ותבדוק אם אכן היה או לא היה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא הופכים את המעונות לבית האח הגדול.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהיום יש הרבה שרוצים להפוך את זה לבית האח הגדול, בניגוד ללפני שנה שלא הבינו מה המשוגעת הזאת בכנסת רוצה מהם.
חנן דגן: בפירוש לא.
חנן דגן: אנחנו רוצים להגביל את זה רק לאלה שמנהלים.
יפעת שאשא ביטון: לא, רק המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה מראש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נגיע לסעיפים שמתייחסים לכך.
יפעת שאשא ביטון: רק משטרה, רשויות חוק, אכיפה יוכלו לפתוח את זה במקרה של חשד סביר.
יפעת שאשא ביטון: לא נהפוך כל סיטואציה בגן לאיזו שהיא חקירה פנימית של מי שנמצא.
יפעת שאשא ביטון: זה לא נכון לכם, זה לא נכון להם.
חנן דגן: מנהל הגן רשאי לצפות בצילומים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר על הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה סעיף שהוא רק בטיוטה, כנראה שנצטרך לבטל אותו.
אייל זנדברג: העניין של מי יוכל לעיין בחומר המצולם נוגע לסעיף 8, אני לא מתייחס עכשיו.
אייל זנדברג: הסעיף הזה מדבר על משהו אחר, מקדמי יותר.
אייל זנדברג: גם אם אתה מנהל רשת שיש לה גנים שפרוסים במרחק של קילומטרים זה מזה, אל תעביר את זה על רשת האינטרנט, כי מבחינת אבטחת מידע זה מגיע למקומות אחרים.
אייל זנדברג: אלא תעשה לך בכל גן מחשב בנפרד.
אייל זנדברג: תבוא ותיקח את החומר הפיזי לאן שצריך.
חנן דגן: יש מערכות מאובטחות.
אייל זנדברג: אנחנו לא רוצים מערכות מאובטחות ורשתיות, אנחנו רוצים שזה יהיה stand alone.
חנן דגן: אם החוק הזה וולונטרי, אני כן יכול לעשות את זה?
חנן דגן: קיימת הגבלה?
יפעת שאשא ביטון: נדון בזה כשנגיע לסעיף 8.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משאירים את הסעיף של הקול לעוד חשיבה.
שמרית גיטלין שקד: שמירת 7.
שמרית גיטלין שקד: (א) מנהל מעון אחראי לשמור את הקלטות הצילומים לפי חוק זה (להלן - הצילומים הצילומים) לתקופה בת 90 יום ממועד הצילום, שלאחריה תימחק ההקלטה באופן אוטומטי.
שמרית גיטלין שקד: (ב) מנהל המעון ימנע גישה לצילומים, למעט כאמור בסעיף 8.
אסנת ואתורי: הרי אנחנו יודעים שלפעמים חלק מהמטרה זה לראות הישנות של מקרים.
אסנת ואתורי: יכול להיחשף איזה משהו, כאשר אז נגלה שזה כבר משהו שקורה המון המון זמן.
יפעת שאשא ביטון: 90 יום זה הרבה זמן.
יפעת שאשא ביטון: במקרה של יסמין החודש האחרון הספיק.
יפעת שאשא ביטון: בן אדם לא נורמאלי - סליחה אם אני חוטאת בהגדרות, זה רק כדי לבטא את הרעיון - זה לא מופע חד פעמי, זה לא קורה אחת לחצי שנה, זו שיטה של התנהגות, יש מכניזם שעובד כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: 90 יום זה הרבה.
יפעת שאשא ביטון: זה הוכיח את עצמו גם במקרים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, בגלל שאנחנו מדברים על חשד סביר - נניח ילד מגיע עם סימן של מכה – אז זה כאן ועכשיו, זה עניין של שעות וימים שאת צריכה לבדוק את זה.
קונסטנטין שוויביש: אין מכשירים ששומרים 90 יום.
חנן דגן: אני לא בטוח שזה נכון.
חנן דגן: יש.
קונסטנטין שוויביש: אין.
קונסטנטין שוויביש: כל הגנים שלנו מצויידים במצלמות.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו בעד החוק הזה, בעד הוולונטריות.
יפעת שאשא ביטון: זה נחמד מאוד שאנחנו סוף סוף באותו צד.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו תמיד באותו קו.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו בעד וולונטריות, כי יש תחרות בין הגנים הפרטיים.
קונסטנטין שוויביש: זה היתרון.
קונסטנטין שוויביש: אותם מקומות שאין אצלם תחרות, שזה ויצו, נעמ"ת, שהם מקבלים את הילדים לפי רשימות, לא רוצים את זה.
קונסטנטין שוויביש: הם ממילא מקבלים, הם לא צריכים את התחרות.
קונסטנטין שוויביש: כל שבוע אצלנו זה טרה.
אייל זנדברג: זה עניין של נפח אחסון?
קונסטנטין שוויביש: כמובן.
קונסטנטין שוויביש: 90 יום זה 12 טרה.
אייל זנדברג: זו טענה של עלות, לא של חוסר - -
קונסטנטין שוויביש: במכשיר עצמו אין כונן.
חנן דגן: זה די וי ארים, לא מכשירים.
חנן דגן: יש בדי וי אר 4,8, 16 ערוצים.
חנן דגן: יש הגבלה לכמות הטרה שהוא יכול להכיל.
חנן דגן: בשביל לשמור 90 יום אני צריך להתחבר לענן או לשים שרת.
יפעת שאשא ביטון: או שתשים פחות מצלמות על כל די וי אר.
קונסטנטין שוויביש: כן, אבל זה מצמצם את השטח.
אייל זנדברג: זו עלות.
קונסטנטין שוויביש: אם אלו מצלמות שגם שומרות קול, זה פי כמה וכמה.
חנן דגן: השאלה אם יש צורך.
יפעת שאשא ביטון: צריך להתייעץ עם המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם חודש נותן את התמונה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מסתכלים על המקרה של יסמין כאיזה שהוא מקרה בוחן, אז 20 הימים האחרונים הספיקו בשביל להבין שיש משהו שחוזר על עצמו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייעץ לגבי הנושא ונחזור עם ההגדרה של מספר הימים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק את זה גם עם אנשי המקצוע, נראה מה אפשר לעשות.
אייל זנדברג: כמה הם מקליטים היום?
חנן דגן: כשלושה שבועות, זה הממוצע.
קונסטנטין שוויביש: כחודש.
קונסטנטין שוויביש: זה עולה בין 12 ל-18 אלף שקל.
יפעת שאשא ביטון: כמה מצלמות?
קונסטנטין שוויביש: תלוי בשטח.
יפעת שאשא ביטון: כמה מצלמות עולות לך 18 אלף שקלים?
קונסטנטין שוויביש: 12 מצלמות.
חנן דגן: 5,6 מצלמות הן סביב 5,000 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: יש היום דילים של 4 מצלמות ודי וי אר ב-1,000 שקל, 1,800 שקל.
קונסטנטין שוויביש: מדובר במצלמות שנכבות כשאין תנועה בגן.
קונסטנטין שוויביש: אלו המצלמות המתקדמות.
יעל לינדנברג: צריך לוודא שאנחנו לא מגבילים בחוק סוג מסוים של מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: תזכרו שברגע שהחוק הזה יאושר אתם תקבלו תמריצים כלכליים, זה יהיה מאושר לכם כהוצאה מוכרת.
קונסטנטין שוויביש: אני רוצה להגיד מילה אחת לגבי שמירת פס קול.
קונסטנטין שוויביש: אתן אומרות שהמטפלת אשר מגיעה לעבודה כבר יודעת שמצלמים ומקליטים אותה.
קונסטנטין שוויביש: המטפלות לא באות.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו השנה במחסור של 30% בכוח אדם.
קונסטנטין שוויביש: כל שנה המחסור רק עולה.
קונסטנטין שוויביש: אחרי הקיץ הזה הגיעו עוד פחות.
קונסטנטין שוויביש: זו עבודה קשה.
קונסטנטין שוויביש: מקבלים גם שכר נמוך.
קונסטנטין שוויביש: אם מצלמים ומקליטים, אז זה רק מוריד את הרצון לעבוד בעבודה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שלא צריך קול?
קונסטנטין שוויביש: בסוף נישאר עם אבטחה מצוינת במעונות אבל בלי מטפלות.
שולי מועלם-רפאלי: מה אתה מציע?
קונסטנטין שוויביש: לגבי הסעיף הספציפי הזה?
שולי מועלם-רפאלי: אולי בכלל.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו עובדים כבר 4 שנים בידיעה של הגננות שמצלמים אותן.
קונסטנטין שוויביש: דרך אגב, היום רק לנו יש גישה, דרך האינטרנט אנחנו רואים את זה.
קונסטנטין שוויביש: אם יש ספק להורים, אנחנו יחד איתם רואים קטע מסוים.
קונסטנטין שוויביש: אחרי המקרים הטראגיים שקרו ההורים יותר ויותר דורשים לראות חודשיים אחורה.
קונסטנטין שוויביש: זו מציאות שאנחנו צריכים להכיר בה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נאפשר את זה בחוק, אתה יכול להיות רגוע.
קונסטנטין שוויביש: כשיש חשד אצלנו ואצל ההורים, אנחנו מזמינים אותם לראות יחד איתנו.
שולי מועלם-רפאלי: בספרו של הרמב"ם "היד החזקה" הוא כותב שטבעה של מטוטלת שנמצאת בקצה האחד לעבור לצד השני כדי להתאזן.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שכולנו בתקופה הזאת של הקצה השני.
שולי מועלם-רפאלי: כשיחזור האמון, בעזרת השם, כולנו נגיע לאיזון שיחזיר את הגננות לעבודה, ישמור על הילדים וייתן את המענה שיש הסכמה סביב השולחן שצריך אותו, רק צריך לעשות אותו הכי נכון.
אחז אגם: יש היום מעונות שיש בהם כבר מצלמות.
אחז אגם: יש מעונות שיש בהם מצלמות שמשדרות בשידור ישיר להורים.
אחז אגם: החוק הולך צעד אחורה בהשוואה למעונות האלה.
אחז אגם: המעונות האלה יצטרכו לעמוד בדרישות החוק, או שיתאפשר להם להישאר במתכונת הנוכחית?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שציינתי בתחילה כשאמרתי שאנחנו קצת חצופים, כי אנחנו אומרים להם גם לבחור וגם כשהם בוחרים אנחנו נגיד להם באיזה תנאים.
יפעת שאשא ביטון: זאת שאלה שככה יושבת על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: גם אני ושמרית תוך כדי דיון מדסקסות אם אנשים בכלל יתנדבו להתקין מצלמות עם כל הסייגים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים להסדיר את התחום הזה כך שהוא יהיה תחת איזה שהוא פיקוח, כדאי שנעשה את זה חובה, כי בוולונטרי אף אחד לא ירצה להיכנס לתוך כל המסגרת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אולי לא אף אחד, אבל הרבה שכבר התנדבו מלכתחילה והתקינו מצלמות, יגידו: אה, אם זה לא משרת אותי לזה, לזה ולזה, אז לא צריך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו יוצרים כאן את האיזונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להפוך את זה באופק למשהו שהוא חובה.
יפעת שאשא ביטון: אם זה לא יהיה חובה, זה פשוט יעקר את החוק.
שולי מועלם-רפאלי: מה זה "באופק"?
יפעת שאשא ביטון: הצעתי שנקבע תקופת זמן של שנתיים-שלוש שבה זה יהיה וולונטרי, כאשר בתקופה הזו נתמרץ אותם.
יפעת שאשא ביטון: את מי שיגיע ויתקין מצלמות נעודד דרך תמרוץ כלכלי, כאשר בעוד כמה שנים זה יהפוך להיות חובה ויהיה חלק מתנאי הרישיון.
שולי מועלם-רפאלי: עשינו את זה בדברים הרבה פחות חשובים מזה.
יפעת שאשא ביטון: זה אפילו ייכנס לתנאי הרישוי.
יפעת שאשא ביטון: אם פעם אחת נתחיל לייצר מציאות, כולם יבואו.
יפעת שאשא ביטון: הם ידעו שבעוד 3 שנים לא יהיו תמריצים, זה ממילא יהיה חובה.
יפעת שאשא ביטון: זה ביצה ותרנגולת.
שולי מועלם-רפאלי: זה סוג של כניסה הדרגתית.
שמרית גיטלין שקד: צפייה 8.
שמרית גיטלין שקד: (א) מנהל המעון בלבד רשאי לצפות בצילומים אם קיים חשש לפגיעה או סיכון בתצלומים לפגיעה בביטחונם, בשלומם, בגופם, בבריאותם (הגופנית או הנפשית) או בחייהם של הפעוטות השוהים במעון על ידי איש צוות במעון.
שמרית גיטלין שקד: (ב) הצילומים לא יימסרו לכל גורם מלבד רשויות אכיפת החוק לצורך ההליך הפלילי, במקרה של חשד סביר לביצוע עבירה של פגיעה או סיכון לפגיעה בביטחונם, בשלומם, בגופם, בבריאותם הגופנית או הנפשית או בחייהם של הפעוטות השוהים במעון על ידי איש צוות במעון; (ג) רשויות האכיפה והתביעה יהיו רשאיות לעשות שימוש בצילומים, לרבות העברתם לאחר, לצורך ההליך פלילי בשל ביצוע עבירה כאמור בסעיף קטן (ב).
שמרית גיטלין שקד: (ד) לא יצפה אדם בצילומים, לא יעתיק אותם, לא יעביר אותם לאחר, ולא יעשה בהם כל שימוש, אלא אם הוא רשאי לצפות בהם לפי סעיף זה, או לקבלם, ולצורך ההליך הפלילי כאמור בסעיף זה.
שמרית גיטלין שקד: הסעיף הזה עבר הרבה מאוד שינויים, כולל גם אתמול, אז הוא עדיין לא מנוסח הרמטית.
שמרית גיטלין שקד: פשוט יהיה צורך להחליט למי אנחנו מרשים לצפות בצילומים.
שמרית גיטלין שקד: יושבת ראש הוועדה הנחתה אותי אתמול להוריד את הנושא של צו בית משפט, לכן הוא לא מופיע.
שמרית גיטלין שקד: כתוב פה במפורש שזה יימסר לרשויות אכיפת החוק.
שמרית גיטלין שקד: אנחנו הורדנו את הדרישה של הצו.
שמרית גיטלין שקד: השאלה אם אנחנו נותנים, כפי שמופיע בסעיף קטן (א), אפשרות גם למנהל המעון לצפות.
חנן דגן: או מי מטעמו.
חנן דגן: אם זה רשת שיש לה מישהו שאחראי על הנושא, גם הוא יוכל.
חנן דגן: זה צריך להיות מנהל המעון או מי מטעמו.
שולי מועלם-רפאלי: מי מטעמו, לדעתי ממש לא.
חנן דגן: ברשתות הגדולות לא יושב המנכ"ל, יש מישהו שאחראי על התחום.
חנן דגן: צריך לשבת שעות כדי לצפות, זה לא רגע אחד.
חנן דגן: לא כל אחד יכול להרשות לעצמו את הזמן.
חנן דגן: המטרה היא למנוע.
שולי מועלם-רפאלי: יפתחו את זה כשיהיה חשד למשהו.
שולי מועלם-רפאלי: הייתי רוצה שהאינסטנציה הכי עליונה תראה את החשד הזה.
ורד וינדמן: זה סעיף מאוד בעייתי.
חנן דגן: צריך למצוא לזה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: על פניו זה נשמע הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: הסעיף הזה נולד בדיון הקודם שעשינו לפני שיצאנו לפגרה.
יפעת שאשא ביטון: אז הם אמרו: מה, על כל נשיכה ירוצו למשטרה?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבתוך כל התהליך שאנחנו עושים, שהוא תהליך חשוב ונכון, אנחנו רוצים להחזיר מחדש את האמון לתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש הרבה דברים שצריכים להתברר בתוך המערכת בין ההורים לבין הגננת, לא שבכל דבר רק מצלמה היא זאת שתחשוף את האמת.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי שוב לעניין של חובה, שאם נחליט שאנחנו הולכים לאופק של חובה, זה ייתר את הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מחייבים, אנחנו מחייבים בסטנדרטים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: היום בשטח יש מוסדות שמתקינים מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: הם עושים את זה כטוב בעיניהם, כל אחד על פי שיקול דעתו.
אסנת ואתורי: הם משדרים בזמן אמת להורים.
יפעת שאשא ביטון: על ידי זה שאני מביאה את החוק הזה אני בולמת את מי שכבר מראש בא לטובתנו.
מצדה מצלאווי: לא.
יפעת שאשא ביטון: למה את אומרת לא?
מצדה מצלאווי: זו פעם ראשונה שהחוק מדבר בצורה מסודרת.
מצדה מצלאווי: זה לא בהכרח מרחיק יותר מדי לכת ממה שעושים היום.
יפעת שאשא ביטון: זה מרחיק לכת.
מצדה מצלאווי: זה בסך הכל מסדיר את הפרוצדורה.
מצדה מצלאווי: יכול להיות שזה שאתה עושה את זה לפי החוק נותן תמריץ להורים להירשם למעון שלך.
יפעת שאשא ביטון: התמריץ הוא להתקין מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: אם אני מתקינה מצלמות ואת אומרת לי מה לעשות, אז לא תודה, אני יכולה להסתדר גם בלי זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בתפיסה של מי שנמצא שם.
יפעת שאשא ביטון: מצדה, איך שאנחנו לא מסתכלים על זה ומסתובבים סביב זה - לרגע נניח את הנושא של ההגנה על הילדים שלשמו הגענו - אנחנו חייבים ללכת למסלול שבסופו של דבר יחייב וייתן את כל הסייגים שאנחנו נותנים, כדי שבמסגרת זה שאנחנו מחייבים נוכל להגיד גם איך לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: תחשבי על ההיגיון שעומד מאחורי זה.
אסנת ואתורי: יש המון המון מסגרות שלא רק שמו מצלמות, הן גם משדרות לפלאפון של ההורים בזמן אמת.
אסנת ואתורי: איפה זה שם את מי שעשה את זה לפני?