GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי אשכנזי: אני רק יודעת שלפעמים יושב בבית סוהר, יוצאים נקיים 3 חודשים, אחר כך באה נפילה יותר גרועה מאז שהם נכנסו.
אתי אשכנזי: חוץ מאשר היה לי חונך פעם בשבוע שהיה בא לילד, כל מה שאני שומעת עכשיו, אני ממש המומה.
אתי אשכנזי: אני כלום לא קיבלתי, לא עובדת סוציאלית - יש עובדת סוציאלית בתל אביב.
אתי אשכנזי: משיקום האסיר?
אתי אשכנזי: דרך שיקום האסיר?
אתי אשכנזי: אף פעם.
אתי אשכנזי: 20 שנה בעלי ישב, אף פעם לא הייתה עובדת סוציאלית.
אתי אשכנזי: חוץ משהיה לי חונך לילד - ואת יודעת איך זה עובד עם חונך - הוא כן יכול, הוא לא יכול, לא תמיד הילד מתקשר טוב, לא תמיד הילד רוצה ללכת לאבא שלו.
אתי אשכנזי: לא תמיד ילד שגדל במסגרת כזאת שאבא שלו משתמש - הילד מתבייש ממנו, ילד לפעמים לא הולך לאבא שלו לבקר אותו עם החונך.
תמר גוז'נסקי: כן, בוודאי שיש בעיה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה ברשותכם לסכם: קודם כל אני רוצה לדבר על הצד העקרוני.
תמר גוז'נסקי: השירותים שלנו לילדים בסיכון בכלל, ולצורך העניין הזה, לילדי אסירים, שזה הנושא שלנו - השירותים שלנו מאד מצומצמים.
תמר גוז'נסקי: גם אם ניקח את זה ואת זה ואת זה, נאסוף את כולם ביחד, עדיין - אין לי שום מדד, אבל אני מעריכה שיש הרבה ילדי אסירים
יהודית נאות: גברת תמר גוז'נסקי, אני לא יודעת אם שמת לב, אבל בחומר שהונח יש מספרים, נתונים מספריים.
תמר גוז'נסקי: בסך הכל אנחנו מדברים על 8,800, כ9,000- ילדים.
אברהם הופמן: זה כולל גם ילד בן 20.
יהודית נאות: לא לא, עד גיל 18.
תמר גוז'נסקי: בקיצור, מה שאני רוצה לומר - אני רוצה לומר שלמרות שיש שירותים שניתנים במסלול א', ב' וג', עדיין יש הרבה מאד ילדים שלא מקבלים שום שירות, או נופלים בין זה לבין זה, כי יש לנו כמה בעיות: בעיה אחת יש לנו, זה הזמינות של השירות.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, גברת דבורה מרחבי מכירה את המצב באופן ארצי והיא יודעת שמקום מסוים צריך 40 מועדוניות ואם היא מקבלת 4, אז זה מה שיש לה, יש לה 4 מועדוניות, ולא 40 כמו שהיא צריכה, וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, בעיה אחת זה הזמינות של השירות וקיצוצים וכוליה.
תמר גוז'נסקי: אבל בעיה לא פחות חמורה וקשה היא שכדי להשתמש בשירות צריך מוטיבציה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, במקרה שלנו בדרך כלל האם, שהיא שבורה מכל מהלך חייה האומלל, היא צריכה להיות מעונינת שהילד יגיע לאן שיגיע וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מכירים את זה - גברת דבורה מרחבי יודעת - גם ממעונות יום, שלפעמים אומרים לאם שהיא צריכה לשלם 170 שקל, אז בגלל זה היא לא שולחת את הילד למעון.
תמר גוז'נסקי: כלומר, חוסר הבנה מוחלט למה חשוב לשלוח את הילד.
תמר גוז'נסקי: אז אנחנו מגיעים למצב שבו אנחנו אומרים: אז מה נעשה?
תמר גוז'נסקי: נשאיר את הילד, או מישהו יכסה את ה170-250- שקל האלה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש לנו בעיה שבמקרה הזה אנחנו מדברים לא רק בילדים, אלא בצורך שלנו לשקם את המשפחה.
תמר גוז'נסקי: כמובן, אם הייתה לנו האפשרות והאמצעים לשקם את כל המשפחה, כולל האם והאב והילדים, וכולם היו מקבלים שיקום וכולם היו מצליחים להיחלץ מהמצב הזה, זה היה כמובן אידיאלי, אבל במצב שבו האב בדרך כלל מורחק מהבית, זה לא בדיוק מסתדר, והשיקום בבתי הסוהר הוא נושא בפני עצמו, חשוב ומעניין - יש אנשים שמה שקורה בבית הסוהר משקם אותם, אבל לדאבוננו הרב לא מעטים יוצאים וחוזרים, חוזרים ויוצאים, כפי שזה קורה היום, ולא ניכנס לזה.
תמר גוז'נסקי: אז קודם כל אני לא מעריכה שאנחנו נמצאים במצב שיש עודף היצע לילדי אסירים - אנחנו לא מוצאים את ילדים האסירים בעודף היצע.
תמר גוז'נסקי: ההערכה שלי לכן שחשוב מאד לעודד ולקבל כל עזרה שניתנת.
תמר גוז'נסקי: נקודה שניה שאני רוצה לומר זה לגבי עניין העמותות.
תמר גוז'נסקי: אני ביקרתי לאחרונה בעמותה אחרת שנקראת "בית הגלגלים" שעוסקת בילדים נכים - לא שייך לנושא שלנו - אבל מה שהם מפעילים שם: יש להם 10 עובדים ויש להם 200 מתנדבים.
תמר גוז'נסקי: שום גוף ממשלתי שעובד במסגרות האלו לא עובד ככה, הוא עובד עם אנשים שהוא משלם להם כסף.
תמר גוז'נסקי: פה מדובר בטיפול בילדים והמטפלים שם הם רובם ככולם סטודנטים, והיופי שבדבר הוא באמת ההתנדבות הזאת.
תמר גוז'נסקי: לכן מה שהעמותות עושות, זה לא רק שהן מרחיבות את מגוון השירותים, אלא הן מוסיפות לנו, לכוח העבודה, או לכוח המטפל, אנשים שהם בעצם לא מתוגמלים באופן ישיר, באופן כספי - הם מתוגמלים נפשית, יש להם סיפוק, אבל אין להם את התגמול הכספי.
תמר גוז'נסקי: פירוש הדבר שאתה יכול בסכום כסף מסוים לעשות מנוף לעבודה של יותר אנשים.
תמר גוז'נסקי: מכאן החשיבות של העמותות, כי אחרת, אם לא היו מתנדבים, אז בשביל מה צריך עמותות?
תמר גוז'נסקי: אז כולם היו עובדים במוסדות והכל היה מסודר.
תמר גוז'נסקי: לכן קיומן של העמותות הוא חשוב.
תמר גוז'נסקי: דבר נוסף שקיומן של עמותות הוא חשוב, שלפעמים באה עמותה עם גישה קצת אחרת, לא בדיוק אותו דבר.
תמר גוז'נסקי: לכן אני רואה שיש פה השלמה.
תמר גוז'נסקי: מה שעושה פר"ח - יש המימון של פרח, שזה המלגות שניתנות לסטודנטים, שזה לא מימון של משרד העבודה והרווחה, אלא מימון אחר שמגיע מאיפה שמגיע, כפי שהוא מגיע.
תמר גוז'נסקי: לכן מלגות פר"ח הם דבר חשוב, אבל אני גם מודעת לבעייתיות של מלגות פר"ח, לזמניות של הסטודנטים, זאת אומרת, עכשיו הוא נכנס, אחר כך הוא יוצא - אני לא מבקרת, אבל אלה גם אנשים חסרי הכשרה מיוחדת - זה מוגבל.
תמר גוז'נסקי: אז אני בעד זה שיתנו את השירות הזה, אבל כנראה שהשירות הזה הוא לא מקיף, בין היתר כי אני חושבת שאחד הדברים שעמותת "יד לאדם" עושה למשל, זה טיפול במערכת היחסים בין האם לבין הילדים, בעיקר כשהילדים מגיעים לגיל ההתבגרות, ואת זה אני מכירה מהרבה שיחות - כשמגיע גיל ההתבגרות, כשהילד היא בת 13-14, הרחוב הוא כפי שהוא, הנוכחות בבית היא כפי שהיא, ומה עושים כדי לחזק את האם, שגם מצבה הוא כפי שהוא, ואיך לא להביא למה שאנחנו קוראים - גם בתחומים אחרים - העברה מדור לדור של התנהגות לא סוציאלית, או אנטי סוציאלית.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מכירים את זה אצל אלכוהוליסטים.
תמר גוז'נסקי: זה לא ייאמן כמה ילדי אלכוהוליסטים הופכים בעצמם אחר כך לאלכוהוליסטים, כולל בנות.
תמר גוז'נסקי: יש לך הרגלים שאתה בא מהבית, אתה לא נגמלת מהם, או שהן מתחתנות עם אלכוהוליסטים.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, היה לה אבא אלכוהוליסט, פתאום אתה מוצא אותה נשואה לאלכוהוליסט.
תמר גוז'נסקי: היא לה אבא אלים - מוצא אותה נשואה לגבר אלים.
תמר גוז'נסקי: המתכון הזה חוזר ונשנה, והבעיה הקשה שלנו, שעם כל הכלים שיש לנו, אם אנחנו לא משקמים את האם ולא ממש מחזיקים את הילדה - יש בעיות קשות ביותר.
תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שעמותה שיוצרת מצב שבו יש חיזוק - או העצמה כפי שאנחנו קוראים לזה - או איזה מילים אחרות - של האם - אני רואה בזה דבר חשוב מאד, והלוואי והרשות לשיקום האסיר הייתה יכולה יותר ויותר לחזק את נשות האסירים, כי זה גם המתכון שכשהאסיר יוצא מהכלא - מי מחכה לו בבית?
תמר גוז'נסקי: האם אותה אישה כנועה, חסרת הכרה, חסרת מעמד, חסרת יכולת להחליט מה היא רוצה, והוא מגיע והכל חוזר מהתחלה, או שזו אישה כבר חזקה שאומרת: עד כאן, מציבה גבולות וכן הלאה, ואז האסיר בעצם מגיע למקום אחר.
תמר גוז'נסקי: אלה שאלות מאד קשות, כי בסך הכל האוכלוסייה של נשות האסירים, רובה ככולה ילדות גדולות בסיכון, רק שהן למעלה מגיל 18.
תמר גוז'נסקי: אחרי שאמרתי את כל הדברים האלה, שאני מניחה שרוב הנוכחים פה יודעים אותם, אני רוצה להציע דבר כזה: אנחנו צריכים להגיע למצב שבו העמותה והרשות - אם אתם רוצים, אני רואה שגברת יהודית נאות היא בעלת ניסיון, אז אולי תזמנו אותה לפגישה, אם אתם רוצים - אני אבוא.
תמר גוז'נסקי: לא אכפת לי לבוא לפגישה שהיא נראית כאילו רק מעשית.
תמר גוז'נסקי: בואו נראה איפה חילוקי הדעות.
תמר גוז'נסקי: הבקשה שלי גם למר דני ארתום וגם אליך מר אברהם הופמן, זה לבדוק אפשרות איך בכל זאת, במסגרת התקצוב הזה, אנחנו ניתן תקצוב גם לילדים.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת איך בדיוק, אני לא מציעה כרגע - בינתיים דובר על תקצוב של נשים, אז אם היינו מוצאים גם תקצוב של הילדים והיינו מוצאים את הדרך של הדיווח וכן הלאה, אני חושבת שהיינו מגיעים למצב שהעזרה של המשרד לביטחון פנים, פלוס העזרה הזאת, היו משאירים את העמותה הזאת צפה על פני המים.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שנוסף לתרומות שהן אוספות, אם יקבלו את שני הדברים האלה, אני חושבת שאנחנו יכולים להגיע.
תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר כולם רוצים את טובתם גם של הנשים וגם של הילדים.
תמר גוז'נסקי: גברת עדינה תמיר, אני רוצה לבקש ממך שננהל את הוויכוחים האלה, גם אם בוער לך משהו בפנים - לא מוכרחים את הכל.
תמר גוז'נסקי: את זה אנחנו כבר מלמדים את הילדים הקטנים שלנו, שלא אומרים לכל אחד את כל מה שחושבים עליו ישר בפנים.
תמר גוז'נסקי: אי אפשר, אנחנו מוכרחים להתאפק.
תמר גוז'נסקי: גברת עדינה תמיר, בין שאת תבואי, או בין שהיועצת המשפטית, או מי שתחליטו ביניכם, נבוא, נקבע פגישה, אני בשמחה אבוא, אם גברת יהודית נאות תוכל, אז גם היא תבוא - אנחנו כמובן לא אנשי מקצוע במובן של אמות מידה, אבל אני רואה שיש רצון טוב מהמשרד, אני חושבת שבסך כל ההוצאות של המשרד זה לא הסכומים הגדולים וזה לא הדבר שעליו הכל יתמוטט, ולכן אני מציעה שבואו נעשה את זה, נפתח דף חדש, נשב על ההסכם הזה, נראה למה אנחנו יכולים להגיע כדי להגיע למטרה חיובית.
תמר גוז'נסקי: ברוח חיובית זו אני מסכמת את הישיבה ותודה רבה לכולכם.
תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד בנושא: שביתת סייעות גננות באבן-יהודה וההשפעה של השביתה הזאת על מערכת הגנים והילדים שהולכים לגנים.
תמר גוז'נסקי: הפנייה הגיעה אלינו מההורים, ואנחנו ביררנו את העובדות, ומסתבר לנו שאכן יש הפרעות שיטתיות בעבודת הגנים בשל שביתת הסייעות, שנובעת מבעיות בתשלום השכר.
תמר גוז'נסקי: היתה לנו שיחה עם ראש מועצת אבן יהודה.
תמר גוז'נסקי: הוא טען שהבעיה נפתרה ולא צריך ישיבה כי הוא העביר תשלום.
תמר גוז'נסקי: בפועל, הסתבר שהתשלום היה לחודש אחד והוא לא כיסה את כל החוב.
תמר גוז'נסקי: אנחנו דרשנו ממנו לבוא, ואם הוא לא יכול לבוא שישלח מטעמו, ואני מאוד מצטערת שראש המועצה לא מצא לנכון ולא הבין את החשיבות של הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: נקודת המוצא שלנו היא שצריך להגן על זכותם של ילדים ללמוד, והזכות הזאת קיימת בבית ספר וקיימת גם בגנים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מתווכחים עם זכותם של עובדים להגן על הזכויות האלה, אבל אני חושבת שהמועצה באבן יהודה צריכה לעשות סדר עדיפויות בתקציבים שלה, ולהחליט מה חשוב ומה לא חשוב.
תמר גוז'נסקי: שום מועצה לא נמצאת במצב שאין לה שום אגורה, בעיקר שלא שמעתי שאבן יהודה נמצאת בפשיטת רגל, ולא שמעתי שמינו לה ראש מועצה ממונה או משהו כזה.
סיגל יעקובי: ברגע שמועצה נמצאת בפשיטת רגל אז חד- משמעית ממנים לה - - -
תמר גוז'נסקי: ממנים, כן.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו החליט שכבר שום דבר לא עובד, אז כן.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שבכל מקרה השאלה היא של סדר עדיפויות, על מה משלמים ועל מה לא משלמים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו בכנסת אישרנו הצעת חוק, ביוזמת חברי כנסת, שבאה להגן על שכר המורים והגננות, כך שהשכר הזה שהיה מועבר למועצה והיה שוקע בתהום החובות של המועצה, שאי אפשר יהיה להכניס אותו וצריך יהיה להפנות אותו ישר למורים ולגננות, כי המורים והגננות הם עובדי משרד החינוך והשכר שלהם הועבר למשרד החינוך, ובעצם המועצה המקומית היתה רק צינור שדרכו היו מעבירים.
תמר גוז'נסקי: אמרנו שהצינור הזה לא יכול להיות סתום, ולכן מורים וגננות צריכים לקבל את השכר.
תמר גוז'נסקי: לא בכל מקום זה עובד מאה אחוז, אבל בגדול פתרנו את הבעיה.
תמר גוז'נסקי: סייעות זה סיפור אחר, כי סייעות הן לא עובדות של משרד החינוך, אלא עובדות של הרשויות המקומיות, ומצד שני, משרד החינוך באופן הגיוני בהחלט קבע כללים של הפעלת גן, וסייעת היא גורם חשוב.
תמר גוז'נסקי: כך אנחנו נקלעים למצבים האלה.
תמר גוז'נסקי: הבוקר ברדיו הזכירו שוב שבין הרשויות המקומיות שחייבות כסף, וכו', נמצאת אבן יהודה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו התכוונו לקיים את הדיון הזה, והתכוונו שהמועצה תהיה, אבל לדאבוני היא לא הגיעה.
תמר גוז'נסקי: בואו נתחיל ונשמע, ההורים ספרו את נקודת ראות שלכם, ואחר כך נשמע מה קורה מצד משרד החינוך.
אופירה לבב: בוקר אחד אני מגיעה לגן של הבן שלי, למעשה בסוף היום, וניגשת אלי העובדת והגננת ואומרות לי שאורה גרטי, המפקחת על החינוך באבן יהודה, אמרה שאם מחר אתם לא משיגים מישהי במקום העובדת, הגן לא יפעל.
אופירה לבב: כך נודע לנו בכלל שיש בעיות בנושא הזה של שכר העובדות.
אופירה לבב: למעשה, אין לי הגדרת תפקידים כוועד.
אופירה לבב: מה שציפיתי מהתפקיד שלי הוא לארגן פעולות חברתיות לילדים בגן, לתת מתנות לגננת, וזהו, אני לא רואה את עצמי כמעסיקה או כאחת שמנהלת חברת כוח אדם ומתחילה למנות עובדים בגן.
אופירה לבב: בסך הכל אנחנו בתקופה של 11 ימי שביתה.
תמר גוז'נסקי: ומה היה קודם?
אופירה לבב: גם כן, היו ארבעה ימים, ולפני כן היה יום.
אופירה לבב: יש פשוט תחלופה יומית, ולפעמים זה אפילו - - באותו גן של הורים.
אופירה לבב: הילדים קמים בבוקר, יש סידור או אין סידור.
אופירה לבב: אני גם מסתכלת על העתיד ואני אומרת שסיטואציות כאלה שאתה נתקל בהן כשאתה משלם מסים בזמן, כשאתה משלם את השכר החודשי לגן ואתה לא מקבל את השירות הבסיסי הזה, זה לא חמישה כוכבים.
אופירה לבב: אבל זה שירות בסיסי שאנחנו מקבלים עבור הילדים, זה פשוט גם פותח פתח בעתיד לכל מיני מסגרות לא פורמליות-פרטיות, בדיוק כמו שקרה ברפואה, הרפואה האפורה.
אופירה לבב: אז אולי אנחנו צריכים לצפות לקטע כזה שהם יתחילו עם החינוך האפור-החינוך הפרטי, למרות החוק הזה.
אופירה לבב: כמו שיש חוק בריאות חובה, ולמרות חוק חינוך חובה, ייצאו למסגרות אלטרנטיביות, וחבל.
אופירה לבב: מי שיוכל לשלם ישלם, ומי שלא יוכל לא ישלם.
חבצלת הרמטי: במקרה הזה שהיא מציגה את זה, זה באמת יכול להיות מצב שלמי שיש כסף הילד שלו ילמד, ולמי שאין הוא לא ילמד, וזה ממש דבר שלא ייעשה.
תמר גוז'נסקי: היה זמן שהגן - - ?
חבצלת הרמטי: כן, ביום הרביעי או החמישי, כשרציתי שהילד שלי יילך לגן, הוא פשוט הוא לא רצה ללכת, וסיפרתי לגננת שהוא בכה.
חבצלת הרמטי: מסתבר שעוד הורים סיפרו את אותה סיטואציה, שהילד לא רצה לבוא לגן, כי הסייעת היא לא רק מנקה את השירותים, אלא היא דמות חמה מאוד בגן, היא תורמת, הילד נקשר אליה, במקביל לגננת.
חבצלת הרמטי: זה כל כך חשוב שהצוות עובד יחדיו והילד מקבל הכל.
חבצלת הרמטי: הילד שלי בגן חובה, בגן הדס, ואני מאוד חרדה לקטע שבסוף השנה אם זה ימשיך, אז הילד שלי לא יקבל את מה שהוא צריך לקבל במשך השנה.
חבצלת הרמטי: הוא יליד פברואר, אז מה, הוא יישאר עוד שנה?
חבצלת הרמטי: צריך לחשוב על הדברים האלה.
אלונה הדר: פשוט הילדים יוצאים מהשיגרה שלהם.
אלונה הדר: אני בעצמי כהורה לא יודעת מה עדיף, להשאיר אותה בבית, או לשלוח אותה יום כן לגן או יום לא, כי פשוט הילדים משתגעים מזה.
אלונה הדר: לפי דעתי, הגן לא נותן תכנים כל כך חינוכיים, כי גננת צריכה להסביר כל פעם לאמא אחרת מה לעשות, איך לתפקד.
אלונה הדר: הגן לא פועל כמו שצריך.
אלונה הדר: נכון שהגננת עושה ככל יכולתה, אבל זה לא כמו שגן צריך להתנהל.
סיגל יעקובי: אולי אני אציג את הצד שאנחנו פנינו למועצה, אנחנו כל הזמן בקשר עם המועצה, ובוא נאמר שבשורה התחתונה אנחנו מרגישים שמורחים אותנו.
סיגל יעקובי: היתה פגישה של כל הוועדים שבה הוחלט על סדר פעולות, ואז הוחלט שלפני שעושים דברים שהם יותר דרסטיים, נפגשים עם סגנית ראש המועצה ועם ראש המועצה, שזה הגיוני.
סיגל יעקובי: ראש המועצה לא הגיע לפגישה הזאת, הוא שלח את הסגנית שלו.
סיגל יעקובי: הסגנית מומנה על תיק החינוך.
סיגל יעקובי: לסגנית לא היו תשובות.
סיגל יעקובי: מעבר לרצון להבין איך מגיעים למצב כזה, בתור תושב של המועצה, איך המועצה בכלל מגיעה למצב כזה, אמרנו: תנו לנו פתרון.
סיגל יעקובי: לא היה לה פתרון לתת.
סיגל יעקובי: אפילו פתרונות שהוצעו על ידינו שהם לא פתרונות אידיאליים, נדחו על ידה.
סיגל יעקובי: אחר כך היתה פגישה נוספת עם ראש המועצה וכל הזמן מבקשים מאיתנו להבין אותם.
סיגל יעקובי: זאת אומרת, שאנחנו נעזור להם, שההורים יעזרו להם לחכות עוד יום-יומיים.
סיגל יעקובי: מה שקורה בינתיים הוא שאין אחידות בפתרונות של כל גן.
סיגל יעקובי: כלומר, יש איזה גן שנאמר לנו שסגר עם המועצה, שהמועצה מממנת לו.
סיגל יעקובי: מה זה מממן?
סיגל יעקובי: הסייעת לא מקבלת כסף עכשיו, כי הרי אין כסף למועצה, לא הסייעת השובתת, אלא הסייעת המחליפה.
סיגל יעקובי: ההורים מצאו את הסייעת וגייסו אותה למשימה, והיא מסכימה לחכות שהמועצה תשלם לה.
סיגל יעקובי: אנחנו, למשל, מצאנו סייעת מחליפה שלא מוכנה לעבוד מול המועצה, ובצדק.
סיגל יעקובי: אז אנחנו צריכים לשלם לה כל הורה עשרה שקלים ליום.
סיגל יעקובי: כבר שילמנו לה 100 שקל עד היום, ועוד היד נטויה.
סיגל יעקובי: הורים שלא יכולים לשלם את העשרה שקלים ליום, לא יכולים לשלוח את הילד לגן.
סיגל יעקובי: זה כבר מתחיל עכשיו הנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: לפי איזה כלל?
תמר גוז'נסקי: מי החליט?
סיגל יעקובי: או שאני מממנת הורים אחרים, או שכל הורה מממן את עצמו.
תמר גוז'נסקי: נניח שיש הורה שלא משלם, באיזו זכות אתם מונעים מהילד שלו להיכנס לגן?
סיגל יעקובי: אנחנו אישית לא מונעים, אבל זאת בייבי-סיטר שלוקחת כסף.
תמר גוז'נסקי: זאת לא בייבי-סיטר, זאת בייבי-סיטר פלוס גננת.
סיגל יעקובי: אבל אם הבייבי-סיטר לא באה לגן, הגן לא יפעל.
תמר גוז'נסקי: היו הורים שלא שילמו?
סיגל יעקובי: בפועל, לא.
אופירה לבב: אני לא מאמינה שאמרו להורה לא להיכנס לגן.
סיגל יעקובי: אני לא חושבת שזה דבר פסול.
סיגל יעקובי: אנחנו מממנים - - -
תמר גוז'נסקי: זה מאוד פסול, כי הגן הוא מוסד ממלכתי-עירוני.
סיגל יעקובי: אבל כרגע ההורים מפעילים את הגן.
תמר גוז'נסקי: כן, ולא.
תמר גוז'נסקי: השאלה היא לא אם הפתרון הזה הוא פתרון הולם או לא הולם, אבל הטענה שלי היא שאי אפשר למנוע משום ילד להגיע לגן.
תמר גוז'נסקי: יכול להיות שבפועל כולם שילמו, כי הם חשבו, מילא, זה יעלה 50 שקלים.
סיגל יעקובי: בפועל יש הורים שלא שילמו, ומסיבות כאלה ואחרות הילדים שלהם היו בגן.
סיגל יעקובי: אז היתה לנו אסיפת הורים, כי הורים לא מוכנים לממן הורים אחרים.
סיגל יעקובי: אז התמנה מישהו שאמור לטפל בנושא של לראות למה הורים מסויימים לא שילמו.
סיגל יעקובי: זה כבר יוצר אצלנו נקודה - -
תמר גוז'נסקי: עוד תוספת קטנה.
אופירה לבב: כשהגענו למצוקה, כולם היו במצוקה.
אופירה לבב: גם הרעיון הזה עלה אצלנו בגן, ואחרי התייעצות קצרה הוא מיד ירד, משום שהיתה בעיה משפטית, כי ברגע שאני לוקחת בייבי-סיטר, מכניסה אותה לגן ומשלמת לה, אני הופכת להיות מעסיקה שלה, ואז, עם כל הבעיות של ההשלכות שכרוכות בכך, זה מהר מאוד ירד מהפרק.
אופירה לבב: חוץ מזה, קיימת הבעיה המוסרית של להוציא ילד מהגן, כשלמעשה אין בסמכותך לעשות את זה.
אופירה לבב: אז אנחנו לא השתמשנו בזה, והעדפנו פשוט לסגור את הגן.
סיגל יעקובי: רק להוסיף משהו קטן.
סיגל יעקובי: היום, אצלנו אחר-הצהריים אין לנו בייבי-סיטר בתשלום, ולכן החל מאתמול יש אצלנו תורנות של הורים.
סיגל יעקובי: אנחנו גן של יום לימודים ארוך.
סיגל יעקובי: כל ההורים עובדים במשרות מלאות.
סיגל יעקובי: הורים נאלצנו להפסיד ימי עבודה - - -
תמר גוז'נסקי: בצהרון זה הכל עסק עירוני.
תמר גוז'נסקי: צהרון זה לא משרד החינוך.
סיגל יעקובי: הצהרון זה עסק עירוני, ולמרות שאנחנו משלמים כסף יעודי, אנחנו משלמים 850 שקל יעודי, לא קשור לארנונה ולא לשום דבר, בלי להניד עפעף פשוט ביטלו לנו את השירות הזה, למרות - - -
תמר גוז'נסקי: אותה סייעת מהבוקר עובדת אחר-הצהריים?
סיגל יעקובי: לא.
סיגל יעקובי: זו סייעת עובדת מועצה.
סיגל יעקובי: הן שובתות, למרות שזה כסף יעודי, זאת אומרת, זה כסף שהולך ישר לצהרון.
חבצלת הרמטי: בקטע הזה של הורה מחליף או בייבי-סיטר, מה שעשה ראש המועצה, הוא למעשה בא ואמר, לפחות בגן אירוס שעשו שם הסכם: אני אשלם את הכסף לסייעת.
חבצלת הרמטי: אבל הסייעת אמרה: אני לא סומכת על ראש המועצה.
חבצלת הרמטי: ההורים באו ואמרו: את אל תדאגי, אנחנו נגבה אותך, ואנחנו נשלם לך את המשכורת.
חבצלת הרמטי: זאת אומרת, שצריך אישור של המועצה בשביל שהסייעת תעבוד, אז אני אתן לכם אישור שהמועצה מעסיקה את אותה סייעת, ואז אנחנו נעקוף את הבעיה.
חבצלת הרמטי: זה מה שקורה.
תמר גוז'נסקי: את משלמת את פיצויי ההלנה?
חבצלת הרמטי: אני לא משלמת.
חבצלת הרמטי: אני משלמת לסייעת החדשה, לא בגן שלנו, לסייעת החדשה ששכרו לגן.
חבצלת הרמטי: אם ראש המועצה לא ישלם לה את המשכורת בעוד חודש, הלא הוא לא משלם משכורות, והיא מפחדת, אז ההורים אמרו: אנחנו נשלם לך, אנחנו נאסוף כסף ונשלם.
אלונה הדר: לגבי התגובה של המועצה בישיבה הראשונה שהיתה עם הורי הגנים, הם הציעו הצעה של חברת כוח אדם.
אלונה הדר: את מבינה, המועצה בגירעון, אבל היא הציעה הצעה של חברת כוח אדם.
אלונה הדר: היא הבטיחה לנו פתרון של בין 24 ל-48 שעות.
אלונה הדר: היתה עוד ישיבה ביום ראשון בערב - - -
תמר גוז'נסקי: חברת כוח אדם של המועצה?
אלונה הדר: של המועצה, בעוד חודשיים היא גם לא תשלם לה.
אלונה הדר: הבטיחו לנו פתרון של 24 עד 48 שעות.
אלונה הדר: אני רוצה לציין שראש המועצה לא טרח להגיע לישיבה הזאת, כי היתה הפסקת חשמל בחצי מאבן יהודה והוא החליט להיות החשמלאי.
אלונה הדר: סגנית ראש המועצה יצאה לחוץ לארץ עד ה-20 בינואר, והיא אמרה לנו שהיא תהיה פנויה לנו בכל רגע.
אלונה הדר: ביום ראשון, כאשר הגענו לישיבה, אז עדיין לא היו לו פתרונות לתת לנו.
אלונה הדר: הוא אמר: תנו לי עוד יומיים, אז אני אדע אם השביתה היא ממושכת ולאורך זמן, או שזו שביתה שתיפתר.
סיגל יעקובי: הוא מעמיד אותנו במצב אבסורדי, כי מצד אחד, הנטייה הטבעית שלנו היא להשבית את כל הגנים, לשבור את הכלים, ואז בעצם אולי תהיה לזה תהודה, אבל מצד שני, האינטרס שלו זה כאילו לעשות שהחיים ממשיכים כרגיל, אז אנחנו מוצאים כל מיני פתרונות כאלה שגורמים נזק לילדים, להורים.
דורית הרניק: קודם כל, אני רוצה להציג את המצב כפשוטו.
דורית הרניק: אני רוצה לעבוד, אני רוצה לחזור לשיגרה הנוחה והנעימה של ילדים שבאים לגן בבוקר, יחד עם ברכה העובדת שלי המסורה.
דורית הרניק: זה כבר חודשיים שהחרב מונפת באיזשהו אופן כל הזמן, כשלפעמים היא נתקעת.
דורית הרניק: זה התחיל ב-19 בנובמבר, כאשר הסייעת שלי לא באה לטיול, כשכל הגן יצא, כי היתה ישיבת מחאה במועצה, ונאלצתי לנסוע רק עם הורים לטיול, עם כל הגן.
דורית הרניק: היו יומיים בנובמבר שגם לא עבדנו.
דורית הרניק: עבדתי עם הורים, פעמיים ביום הורים התחלפו.
דורית הרניק: לפני חודש, מיד אחרי חנוכה, עוד פעם היתה שביתה.
דורית הרניק: הילדים רק קצת חזרו לשיגרה, עוד פעם ארבעה ימים.
דורית הרניק: והשביתה האחרונה התחילה מה-6 בינואר.
דורית הרניק: זאת אומרת, ארבעה גלים של שביתה, כשכל הזמן החרב מונפת, וזה באוויר, וזה מחלחל למטה.
דורית הרניק: ב"אני מאמין" שלי, של הגן, שכתבתי כשמירי ביקשה מאיתנו לכתוב, כתבתי שבתקופה כזאת שרוויית אלימות, טרור ואינפורמציה שלילית, זה מחלחל לילדים כמו אל גביע פתוח, אז הגן צריך להיות אי של נעימות, אי של רוגע ושלווה.
דורית הרניק: וזה לא כך, לא אי ולא נעימות.
דורית הרניק: יש הורים מחליפים, אז הם מנקים את השרותים.
דורית הרניק: סליחה, זה לא התפקיד של הסייעת.
דורית הרניק: הסייעת היא שותפה שלי, והיא ממש שוות ערך בשבילי בגן, כלפי הילדים וכלפי, והיא פרטנרית טובה, ואני פורחת כאשר היא נמצאת בגן.
דורית הרניק: אני מרגישה שאני עצמי.
דורית הרניק: עכשיו אני כל הזמן צריכה להגיד כמה סנדוויצ'ים למרוח בבוקר, והיא לא מכירה את הילדים, אז אוי ואבוי אם היא תגיד מלה לא טובה לילד הלא נכון, ואסור לה לכעוס, כי אני עושה עבודה חינוכית עם ילדים שיש להם יותר בעיות.
דורית הרניק: לילדים קשה לבוא לגן, כי הם שומעים כל בוקר: "אוי לא שילמו לברכה", אוי ברכה לא קיבלה כסף.
דורית הרניק: הילדים בתוך זה, בלי שהם ירצו את המערבולת הזאת.
דורית הרניק: הם באים בבוקר ודורית אומרת להם: אוי ילדים, אין היום מישהו שיעזור לי, ואני לא יכולה לקבל אתכם.
דורית הרניק: אז ילד אחד המשיך ללכת לגן, אבל האבא אמר לילד: לא, אתה לא מבין, אנחנו הולכים הביתה.
דורית הרניק: זו בשבילם מהות השביתה.
דורית הרניק: בשורה התחתונה, אנחנו רוצים שהילדים יבקרו בגן באופן סדיר.
דורית הרניק: יש לי גן חובה.
דורית הרניק: אני לא אגיד שהם לא יהיו מוכנים לכיתה א', כי זה גם עניין של בשלות, זה יהיה בסדר, זה לא מדאיג אותי.
דורית הרניק: יכול להיות שאת ההורים זה מדאיג, אבל אותי זה לא מדאיג, אני יודעת שיהיה בסדר, אבל אי אפשר כך לעבוד.
דורית הרניק: אי אפשר בלי הביטחון, הנינוחות והשלווה הנעימה של היום-יום.
תמר גוז'נסקי: זה רק באבן יהודה, או שכל האזור דפוק?
מירי אינג: אני מאוד מבקשת לא להשתמש במלה דפוק, למרות השביתה.
מירי אינג: יש לנו גנים מאוד יפים, יש לנו גננות שעובדות, ומוצאות את כל האילתורים כדי לקיים ימי לימודים, למרות השביתה.
מירי אינג: עשו שם דברים, אני לא חשבתי אפילו להביא אותם, למשל, ממלכתי וממלכתי-דתי התאחדו יחד כדי שאפשר יהיה לקיים ימי לימודים.
מירי אינג: קודם כל, המצב הזה של אי-ודאות הוא מצב קשה.
מירי אינג: אני נורא מסכימה איתכם.
מירי אינג: אני חושבת שהורה בבוקר צריך להיות רגוע שהוא יכול לשלוח את הילד שלו לגן.
מירי אינג: אני מבינה אתכם בקטע הזה.
מירי אינג: בנושא שיתוף הורים, ועד הורים, אני רואה את שיתוף ההורים במקום אחר.
מירי אינג: ונכון, לגבי הגננות שלי השנה, זה הנושא שאנחנו הולכים יותר לעבות אותו.
מירי אינג: שיתוף ההורים הוא לא רק בגבייה ובפעולה חברתית.
מירי אינג: ההורה הוא חלק מהגן, וחלק חשוב מאוד.
מירי אינג: וככל שההורה יהיה שותף, הוא גם יראה את הדברים בעיניים אחרות, הוא יהיה חלק ממה שקורה.
מירי אינג: אני לא אוכל לפתור את הבעיות של גבי, בוודאי לא את התשלום.
מירי אינג: אבל מה שאני כן רוצה, שיתקיים יום לימודים איכותי כמו שהבטחנו לכם, כמו שהגננת שלנו הבטיחה ב"אני מאמין" בתחילת השנה.
מירי אינג: אני מתפללת שזה יחזור.
מירי אינג: בנושא של אמהות במשך היום, מותר על פי החוקים שלנו, על פי הנהלים, ששתי אמהות תעבודנה.
מירי אינג: להגיד לכם שאני מרוצה?
מירי אינג: לא.
מירי אינג: אמא לא צריכה להיות בגן הילדים.
מירי אינג: אמא לא צריכה לראות את הבעיה של אף ילד.
מירי אינג: יפה שהיא נכנסת לפעילויות, אבל היא לא צריכה לעבוד פרופר.
מירי אינג: היא צריכה להיות שותפה בדרכים אחרות, להנות מהחוויה של הילד שלה בתוך המערכת הזאת.
מירי אינג: הגננות עובדות מאוד קשה, ליבי איתם.
מירי אינג: יש בקרים שאני מגיעה רק לשבת ולשמוע אותן.
מירי אינג: גם כשהיא לבד בגן, בלי ילדים, זה דבר הכי עצוב.
מירי אינג: אין יותר עצוב מזה.
מירי אינג: כשאני רואה את הקטנטנים עומדים בפתח ובוכים, ליבי איתם.
מירי אינג: אני עוברת, אני מגבה את הגננות, אני יושבת יחד איתן.
מירי אינג: זה לא נתון בידי שאני יכולה לשנות, אבל אני יכולה רק להקשיב להן.
מירי אינג: יש מקומות שהוא מצא פתרון, אני לא יודעת עד כמה הפתרון הוא חוקי, רק שהגן פועל, זה נכון - יש מקומות שהחתימו עובדים על טופס התנדבות, כדי שלא יווצר מצב מסויים.
מירי אינג: שוב, אני מאוד מבינה אתכם, אני איתכם, אבל אני דואגת לגני הילדים.
מירי אינג: דיברתם על נושא הניקיון.
מירי אינג: יש גנים שביקשתי מאורה להכניס את חברת הניקיון.
מירי אינג: יש להם חברה קבלנית, תנצלו את זה, תבקשו מאורה שתכניס את החברה הקבלנית - - -
סיגל יעקובי: חברת הניקיון נמצאת בזמן שהילדים שם?
מירי אינג: לא, לא.
מירי אינג: להיפך.
מירי אינג: הילדים יוצאים, חברת הניקיון - - -
תמר גוז'נסקי: זאת שמנקה את בתי הספר?
מירי אינג: יפה.
מירי אינג: יש חברה קבלנית שמנקה את בית הספר, וביקשתי מאורה שתכניס את החברה הקבלנית שתנקה את גני הילדים.
מירי אינג: אני יודעת שהם נכנסו וניקו.
מירי אינג: דיברתם על הנושא של חינוך פרטי.
מירי אינג: אני בעד צמצום פערים, ואתם רואים את זה.
מירי אינג: אנחנו מדברים על זה, כל המדינה מדברת.
מירי אינג: אני בעד צמצום פערים.
מירי אינג: אני חושבת שהילדים בגני הילדים באבן-יהודה מקבלים את הטופ שבטופ.
מירי אינג: אם זה וינגייט, אם זה פעולות תרבותיות, אם זה מדריכות שנכנסות.
מירי אינג: כשנעשית עבודה מאוד יפה, הורים לא יודעים מה קורה.
מירי אינג: אולי אנחנו צריכים יותר לחשוף את הנושא הזה.
סיגל יעקובי: אולי זה לא המקום, אבל - - -
מירי אינג: את לא נפגשת במדריכות שלנו?
סיגל יעקובי: לא במדריכות שנכנסות.
מירי אינג: את שנה ראשונה בגן?
סיגל יעקובי: בגן חובה אכן כן, אחרי גן פרטי.
מירי אינג: אני מאוד אשמח שיום אחד, נעשה אותו יום פתוח, ואני אפגיש אתכן עם מדריכות שנכנסות.
מירי אינג: יש תכנית מתמטית שקיימת אך ורק בגנים של אבן-יהודה, גם לא בפרטיים.
מירי אינג: ה-די-ג'י בלוק לא קיים באף מקום.