GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי ניר-שגיא: התחום של טיפול באמנויות הוא לא תחום פרופר של שפ"י, ולכן הנושא הובא למינהל הפדגוגי, נמצא בתהליך של דיון, וצריך יהיה לבדוק האם אותה אוכלוסייה שמטופלת כרגע במשעולים היא האוכלוסייה שתקבל, קרי, ילדים שמרביתם בחינוך הרגיל עם הרבה קשיים והרבה צרכים מיוחדים, או לחילופין יוחלט שזה ייושם באותם קריטריונים של התקנה, כאשר אני רוצה לומר שיש ילדים שיכולים להנות, הם לא נמצאים כרגע בתוך משעולים, ויש עמותה אחרת שכן קיבלה ועמדה בקריטריונים.
עדי ניר-שגיא: אין מספיק עמותות.
עדי ניר-שגיא: אני חושבת שיש צורך רב יותר.
עדי ניר-שגיא: יושב כאן פרופסור נוי וזאת הזדמנות גם לומר, כיוון שאת פתחת בנושא של בריאות הנפש, שאני חשה בנושא של בריאות נפש לילדים אין פתיחות למשרד הבריאות, וכשדיברנו ספציפית על נפגעי הדולפינריום, אין רצון לעשות ריצ'ינג-אאוט אל הילדים.
עדי ניר-שגיא: אני יודעת שמשרד הבריאות מכסה את הנושא.
עדי ניר-שגיא: אני חושבת שהעבודה חשובה מאוד.
עדי ניר-שגיא: אני שמחה לשמוע את הפרספקטיבה של הורים.
עדי ניר-שגיא: אני אישית ליוויתי הורים שהפניתי, שראינו, זה נכון.
עדי ניר-שגיא: אבל לא כדאי להכניס את זה למקום הציני של התפר בין רגיל למיוחד על רקע הסיוע.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול, נניח הם עוסקים באמנויות, אבל האמנויות שם זה כלי.
תמר גוז'נסקי: המטרה היא לא לגדל זמרים, ציירים, וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: אולי יצמח שם איזה גאון באיזה שהוא תחום, אבל לא זאת המטרה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים בילדים פגועים שיש להם בעיות כאלה ואחרות, שבמקומות אחרים, בשל נסיבות כאלה ואחרות לא מצאו פתרון, וכאן הם מוצאים פתרון.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אנחנו מדברים בסיוע לילדים.
תמר גוז'נסקי: נקודת המוצא היא ילדים ולא אמנויות.
תמר גוז'נסקי: לכן, זה נראה לי הכי טבעי שהם אצלכם.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, זה שאצלכם אין מומחה לנושא הזה, אז אולי אתם צריכים מומחה, אולי לא צריכים מומחה.
תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, מה שאתם צריכים לדעת, הוא שהילד נכנס במצב א'.
תמר גוז'נסקי: כעבור שנה מצבו ב', כעבור שנתיים מצבו ג'.
תמר גוז'נסקי: את מצבו אתם יכולים לאבחן.
תמר גוז'נסקי: הרי לא חשוב איך טיפלו.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לצורך העניין, הרי מה שאתם רוצים הוא שבסופו של דבר הילד ישתחרר מכמה עיכובים או בעיות שיש לו, שהוא יוכל יותר לתקשר, ובעצם יוכל להיות אדם פעיל בחברה, ויהיה לו עתיד.
תמר גוז'נסקי: לי נראה שהמקום הכי טבעי הוא אצלכם.
תמר גוז'נסקי: שלא תוותרו על זה, אני מנסה לשכנע אתכם.
תמר גוז'נסקי: שלא יקחו לכם אם זה לאמנויות, לכל מיני תיאטראות, לסל תרבות.
עדי ניר-שגיא: אני לא מניחה שזה יגיע לסל תרבות.
עדי ניר-שגיא: שני ההורים שדיברו אמרו שמי היפנה אותם זו היועצת.
עדי ניר-שגיא: אין ספק שזה מחובר לעשייה.
תמר גוז'נסקי: העשייה שלכם בתור שפ"י, והעשייה של משרד הבריאות צריכות להשלים אחד את השני, ומישהו צריך להחליט איפה בדיוק שפ"י נגמר, ואיפה בדיוק נכנס משרד הבריאות.
תמר גוז'נסקי: בעצם משרד הבריאות ממונה על בריאות הנפש, ואתם ממונים על ילדים שיש להם בעיות נפשיות.
תמר גוז'נסקי: באיזה שהוא מקום הדברים נפגשים.
תמר גוז'נסקי: כשדיברנו על חוק שיקום נכי נפש בקהילה, היה לנו ויכוח אם ילדים כן או לא.
תמר גוז'נסקי: פחדנו להיכנס לזה, כי אמרנו, אם אנחנו ניכנס לזה, כל מיני גורמים יברחו לנו.
תמר גוז'נסקי: אם משרד הבריאות אחראי, אז משרד החינוך יברח.
תמר גוז'נסקי: אמרנו שלא יכול להיות, כי ילדים זה קודם כל משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: אז מה את אומרת שיקרה ב-2002?
עדי ניר-שגיא: לכן פתחתי את דבריי בכך שהדיון הוא מוקדם מדי.
עדי ניר-שגיא: אני חושבת שמשרד החינוך החליט בדיון פנימי שלו ואמר את זה.
עדי ניר-שגיא: תקנה תהיה, השאלה היא שוב, אם הם יזכו בה או יזכו ילדים שמטופלים על ידי גופים אחרים.
רחמים מלול: ההעברות התקציביות של המשרד הן שנתיות או חודשיות?
תמר גוז'נסקי: שנתיות.
תמר גוז'נסקי: זה פר-ילד שמטופל.
ציון שבת: אין חודשי, זה לא הוראת קבע.
רחמים מלול: פר-ילד, אבל התשלום הוא חד-שנתי?
תמר גוז'נסקי: כן, העברה חד-שנתית.
תמר גוז'נסקי: סילביה, מנכ"ל הארגון "בזכות" בבקשה.
סילביה לזוביק: זה נכון שהתקנה מדברת על ילדים שלומדים במסגרת החינוך המיוחד.
סילביה לזוביק: אנחנו מכירים את כולם באופן מיוחד שמדבר על אספקת צרכים על פי השתייכות למסגרת ולא על פי צרכים של ילד.
סילביה לזוביק: את אמרת שהחיים משתנים, וגם החקיקה משתנה.
סילביה לזוביק: אנחנו נמצאים היום בשלבים מאוד מתקדמים של תיקון חוק חינוך מיוחד שמדבר על זה שהילד יקבל את כל מה שהוא צריך במסגרת בה הוא לומד, בין אם היא מסגרת חינוך מיוחדת, או מסגרת חינוך רגילה.
סילביה לזוביק: אנחנו עומדים בפני קריאה שנייה ושלישית.
סילביה לזוביק: זאת אומרת, להסתתר היום מאחורי תקנה שמדברת על זה שרק ילדים שלומדים בחינוך מיוחד זכאים לשירות הזה, זו קצת היתממות.
ציון שבת: סליחה, זה לא נאמר.
ציון שבת: אנחנו לא מסתתרים מאחורי משהו.
תמר גוז'נסקי: היא מספרת לנו על נפלאות החקיקה.
סילביה לזוביק: אני מבטיחה שאנחנו גם נעמוד על היישום, כמו בחוקים אחרים.
סילביה לזוביק: לגבי העמותה הספציפית הזאת, אנחנו כולנו יודעים שמהר מאוד ניתן לסגור שירות.
סילביה לזוביק: עד שפותחים אותו מחדש, אנחנו לא יכולים לתת לגוף ליפול בשלב הביניים.
סילביה לזוביק: החוק הזה עוד לא חוקק, זה נכון.
סילביה לזוביק: הוא יעבור בשבועות הקרובים, אני מקווה.
סילביה לזוביק: אבל אם העמותה נסגרת, עד שנפתח שירות חדש, וילדים שזקוקים לשירות כזה, עד שסוף סוף הם משולבים, זו בכייה לדורות.
תמר גוז'נסקי: עיריית ירושלים, בבקשה.
תמר גוז'נסקי: יואל לוטפי, הממונה על החינוך היסודי והמיוחד, למה אתם לא תומכים?
יואל לוטפי: שאלת השאלות.
יואל לוטפי: עיריית ירושלים היא תחום של אוכלוסיית ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
יואל לוטפי: עיריית ירושלים מציבה את האוכלוסיה בעלת הצרכים המיוחדים בסדר קדימות מאוד מאוד גבוה, ותומכת בדרכים שונות.
יואל לוטפי: חלק גדול מהסיוע אכן נעשה במסגרות החינוך הפורמלי, אבל יש לא מעט תכניות משלימות.
יואל לוטפי: אנחנו משתדלים לעשות זאת דרך גופים נוספים, דרך הג'וינט, גופים שונים, ומנסים לקדם יוזמות ורעיונות שונים.
יואל לוטפי: לא זכור לי ברגע זה מדוע או על רקע מה הופסקה התמיכה.
יואל לוטפי: יש נוהל וכללים לגבי עיריית ירושלים לסיוע בעמותות.
יואל לוטפי: יש ועדה שנקראת ועדת תמיכות.
יואל לוטפי: צריך להגיש בקשה מסודרת.
תמר גוז'נסקי: אני משוכנעת שהם הגישו בקשה מסודרת.
יואל לוטפי: סליחה, על פי הכללים.
יואל לוטפי: צריך לראות אם התקציב השנתי מאושר על ידי רואה חשבון, בקשה מסודרת.
נועה ערן: עשינו את זה 18 שנה, אז פתאום לא עשינו את זה טוב?
יואל לוטפי: אני ממש לא רוצה ללכת רחוק.
יואל לוטפי: אם הבקשה תוגש, אנחנו נבחן אותה על פי הקריטריונים שלנו.
תמר גוז'נסקי: גם כך הילדים מקוצצים בכל צורה.
יואל לוטפי: עניינית, תוגש בקשה לפי הקריטריונים - -
תמר גוז'נסקי: אבל שלוש שנים לא נתנו להם.
יואל לוטפי: לא הוגשה בקשה כזאת.
יואל לוטפי: אני אומר את זה בנוכחותה.
יואל לוטפי: אם יש לך בקשה, אני מבקש לראות העתק של בקשה.
יואל לוטפי: אני לא רוצה להגיד את זה סביב השולחן הזה.
יואל לוטפי: אני אומר את זה באחריות, ואפשר לבדוק את הדברים.
יואל לוטפי: אם יש בקשה כזאת, אני מבקש להעביר את ההעתק לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.
יואל לוטפי: אני בשלוש השנים האחרונות לא ראיתי ולא קיבלתי בקשה, ואני אומר את זה באחריות מלאה.
יואל לוטפי: לא ראיתי ולא קיבלתי.
תמר גוז'נסקי: אתה מכיר אילו בקשות מגיעות לוועדה?
יואל לוטפי: הבקשות עוברות ל - - מקצועיות, ומשם מגיעות לוועדה.
יואל לוטפי: אני לא קיבלתי, אולי אגף הרווחה או גוף אחר קיבל.
נועה ערן: נאמר לנו לא להגיש, כי עיריית ירושלים פשטה רגל.
יואל לוטפי: מי אמר לך שהם בפשיטת רגל?
נועה ערן: ממשרדך.
יואל לוטפי: אני מציע שלא תסתמכו על שמועות.
תמר גוז'נסקי: עיריית ירושלים מציעה שתגישו בקשה.
תמר גוז'נסקי: שמענו את כל הגורמים, את המשרדים ואת עיריית ירושלים.
תמר גוז'נסקי: פחות או יותר התמונה מתבררת.
יצחק רוגוב: דרך אגב, מעיריית ירושלים לא רק שלא מקבלים, אנחנו נותנים להם שכר דירה על מקלט 6,500 שקל.
יצחק רוגוב: על שני מקלטים.
יצחק רוגוב: אנחנו בעצם משלמים להם.
יצחק רוגוב: אני חש שיש כאן אווירה טובה שמחפשת דרך לפתור.
יצחק רוגוב: אני מקווה כך, למרות שלא כל דבר הבנתי, היה לי קצת בלבול מבחינת כפל לשון, של דברים לא לגמרי ברורים.
יצחק רוגוב: אבל למרות זאת, אני חש שיש אווירה טובה.
יצחק רוגוב: יש בעיה שלא הוזכרה, ואני ואחרים כמוני שיושבים בוועד המנהל כמתכתבים, חשים את האחריות הגדולה.
יצחק רוגוב: למשעולים יש משאבים לחיות עוד חודשיים, לא מעבר לזה.
יצחק רוגוב: גלגלי הביורוקרטיה, וזאת לא מילת גנאי, לפחות לא במסגרת זאת, נעים מאוד מאוד לאט.
יצחק רוגוב: אנחנו יודעים.
יצחק רוגוב: השאלה שלנו היא האם תהיה הבטחה שעליה אפשר להסתמך במשך חודשיים אלה על מנת לתת המשך חיים למשעולים או לא?
יצחק רוגוב: אחרת אנחנו כוועד מנהל נצטרך לקבל החלטה קשה ביותר לסגור את משעולים.
יצחק רוגוב: אין כאן חוכמות.
יצחק רוגוב: גורם הזמן הוא פשוט קריטי.
יצחק רוגוב: אין לנו מעבר לזה.
רחמים מלול: מה שלא תחליטו, אי אפשר לסגור את המוסד הזה באמצע שנת לימודים.
רחמים מלול: אם חושבים לא לתקצב על פי תקנה זו או אחרת, מן הראוי היה להודיע לפני פתיחת שנת לימודים, אם יש כוונה כזאת.
רחמים מלול: אני מקווה שלא.
ציון שבת: לא מדברים על סגירה או פתיחה.
ציון שבת: אני באמת מדבר ברצינות.
ציון שבת: אנחנו לא פותחים עמותות ולא סוגרים עמותות.
ציון שבת: התקנה נשארת, התקציב נשאר, לא לקחנו אותו.
ציון שבת: אני לא יודע למה מדברים על סגירה.
ציון שבת: נתתי הבהרה שהתקנה נשארת והתקציב נשאר.
ציון שבת: לא נגענו בו.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה ברשותכם להודות לכל המשתתפים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים לגייס כוחות ציבוריים יותר גדולים להגן על הילדים שמותקפים היום בכל תחום.
תמר גוז'נסקי: מישהו החליט שילדים זה יעד מאוד קל להתקפה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים מה שיש לנו בחוק ההסדרים, וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: ילדים תמיד אפשר להקריב.
תמר גוז'נסקי: נסו להוריד שקל אחד מתקציב או מגימלה כלשהי בתחום אחר, אף אחד לא יתן לנו.
תמר גוז'נסקי: מילדים אפשר להוריד 12%, 25%.
תמר גוז'נסקי: אפשר להוריד.
תמר גוז'נסקי: לכן גם משרד החינוך נאבק על תקציבו.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים, שלא לדבר על הרשויות המקומיות עם כל מה שקורה מסביב, שהן יכולות לגבות פחות מסים.
תמר גוז'נסקי: כל המערכת הזאת בסופו של דבר מתרכזת תמיד ביותר חלשים.
תמר גוז'נסקי: מה לעשות שהכי חלשים הם הילדים, ובין הילדים, הכי חלשים הם הילדים עם הצרכים המיוחדים, עם הפגיעות, וכו'.
תמר גוז'נסקי: וכך זה הולך ומסתובב, והולך ומסתובב.
תמר גוז'נסקי: מצד שני, יש לנו היום הרבה מודעות, גם מודעות לבעיות של הילדים, וגם מודעות לכך שלא מוותרים.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזו התקדמות מאוד גדולה שהורים לא מוותרים.
תמר גוז'נסקי: אני רואה גם באזורים שכוחי אל, אזורים שאין שם שום דבר, איך הורים נאבקים.
תמר גוז'נסקי: היה אצלנו בוועדה הורה מיישוב בדואי בנגב.
תמר גוז'נסקי: יש לו שני ילדים חרשים, ופעמיים בשבוע הוא לוקח את הילדים מהנגב לפתח תקווה לטיפול.
תמר גוז'נסקי: רק תבינו מה הורים עושים למען הילדים שלהם.
תמר גוז'נסקי: הוא חושב שהטיפול בבאר שבע לא מספיק טוב, והוא לוקח אותם לפתח תקווה.
תמר גוז'נסקי: המודעות הזאת של ההורים כמובן דורשת מהמשרדים להתאים את עצמם.
תמר גוז'נסקי: אז באים הורים ואומרים: הילד שלנו ילד אינטליגנטי, אנחנו רוצים שיילך לחינוך רגיל.
תמר גוז'נסקי: בסדר גמור.
תמר גוז'נסקי: בוחנים אותו, ואומרים שהוא מתאים.
תמר גוז'נסקי: אחר כך מסתבר שהוא לא מסתדר עם הילדים.
תמר גוז'נסקי: יש לו בעיה עם 30-40 בכיתה, הוא לא יכול כך.
תמר גוז'נסקי: זאת המציאות שלנו.
תמר גוז'נסקי: הילדים שבורחים למחשב, והילדים שבורחים לאלימות, אנחנו יודעים זאת.
תמר גוז'נסקי: לכן, הוויכוח שלנו הוא כזה שאנחנו באיזה שהוא מקום מחפשים הרבה פעמים את המשטרה שתיאבק באלימות.
תמר גוז'נסקי: יש הצעות שבכל בית ספר יהיה שוטר, ועוד כל מיני דברים.
תמר גוז'נסקי: כאשר הזעקה של הילדים האלימים היא: תטפלו בנו, אל תביאו לנו שוטרים.
תמר גוז'נסקי: מה שוטר יעשה?
תמר גוז'נסקי: שוטר יראה ילד אלים, מה הוא יעשה עם זה?
תמר גוז'נסקי: בעיקר כשהוא קטן, ואפילו אם הוא בן 14, מה בדיוק שוטר יעשה?
תמר גוז'נסקי: השוטר אמור להפחיד.
תמר גוז'נסקי: אז הילדים האלה ירביצו לא על יד השוטר.
ראובן לוטפי: הילד הזה יהיה משוכנע שהוא ראוי להיות מטופל על ידי שוטר, וזה יהיה הדימוי שלו.
תמר גוז'נסקי: המערכת שלנו מנסה לתת פתרונות, אבל מישהו חושב שהמשטרה זה הפתרון, ולא שילד אלים, הוא ילד שזקוק לעזרה.
תמר גוז'נסקי: באיזה שהוא מקום, אנחנו היום יותר מבינים את זה, יש לנו שרות פסיכולוגי, ויש לנו את כל הדברים.
תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שעמותת משעולים עושה עבודת קודש, ואני נורא מצטערת, שכפי שאתה אמרת, יש ארבע עמותות כאלה בארץ, ממש כואב הלב.
תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שאם היו לפחות 20 עמותות, הן גם היו מוצאות לקוחות, אני מניחה, בכל הארץ.
תמר גוז'נסקי: כי במקום שאין שירות, הילדים לא נראים.
תמר גוז'נסקי: לכן, הייתי רוצה שיקחו את הדגם הזה ויעבירו אותו, וכל ילד יקבל את הצרכים האלה.
תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר כל השקעה כזאת תחסוך לנו הרבה מאוד כספים בעתיד והרבה מאוד השקעות.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם את הישיבה.
תמר גוז'נסקי: משרד הבריאות אומר שמצא את השביל, אז אנחנו נעזוב אותו בשלום כרגע.
תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים דיון כללי על בריאות הנפש של ילדים.
תמר גוז'נסקי: לגבי משרד החינוך, הבקשה, כפי שחבר הכנסת מלול ניסח אותה, שיהיה אשר יהי הסיפור של התקנות, מי שהתחיל לעבוד בשנת הלימודים הוא חייב לעבוד, זאת הבקשה אליכם.
תמר גוז'נסקי: עיריית ירושלים מבקשת שתגישו בקשה.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לקבל העתק של הבקשה.
תמר גוז'נסקי: אני אהיה בקשר עם מר לוטפי ואנחנו נראה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מאחלים לכם הצלחה.
יצחק רוגוב: הצלחה יש, המשך קיום אין.
יצחק רוגוב: תודה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: לפניכם מונח מחקר שהוכן על ידי תמר מרכוס שהיא חוקרת כלכלנית מהמרכז למחקר ומידע של הכנסת.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני רוצה מאוד להודות לה על המחקר המעניין והחשוב הזה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני רוצה להודות גם למרכז שהקדיש זמן רב כדי להציג בפנינו את התמונה השלמה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: בעבר קיימנו מספר דיונים בנושא הפגיות והגענו למסקנה, כי אנו צריכים לבחון לעומק את השאלה, מדוע הטיפול בפגים נתפס על ידי הנהלות בתי החולים כעניין כל כך לא כדאי, וכן מדוע הנושא הזה נדחק הצידה בהרבה מאוד התחומים, ביניהם תחום הפיתוח.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הוצגו בפנינו הצרכים, המחסורים והבעיות שישנן בטיפול בתחום הזה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: נקודת המוצא של הדיון הוא שמספר הפגים עולה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: מהנתונים המונחים לפנינו ניתן לראות כי בין שנת 1994, השנה האחרונה לפני החלת חוק ביטוח בריאות, לשנת 2000, מספר הלידות של ילדים מתחת ל-2,500 גדל ב-34%, ומספר הלידות מתחת ל-1,750 גרם גדל ב-47%.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הנתונים האלו הם פועל יוצא של הגידול בטיפולי הפריה וכן היכולת הגדלה של מערכות הבריאות בתי החולים והפגיות להציל את חייהם של יילודים במשקל נמוך ביותר.
היו”ר תמר גוז’נסקי: המציאות הזו נתקלת במחסומים שמקורם בהסדרים הסטורים ותיקים וישנים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אנחנו רוצים להתמודד עם הסיבות ההיסטוריות האלו.
היו”ר תמר גוז’נסקי: המקור ההיסטורי הראשון הוא הסדר התשלומים של הביטוח הלאומי לבתי החולים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: לפי ההסדר משנת 1996 הביטוח הלאומי יוצא מהנחה היסטורית כי הוא צריך לכסות רק כ80%- מעלות הלידות.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני עדיין לא הצלחתי להבין את הסיבה לכך, ואני חושבת כי גם מחברת המחקר לא הצליחה להבין מדוע בחרו דווקא במספר 80%, ומדוע לא מכסים את כל ההוצאה כמו שמכסים הוצאות בתחומים אחרים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: המחסום השני הוא הדרך שבה מחשבים את התשלום עבור פגים ויילודים רגילים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: מסתבר שיש סכום גלובלי שמחושב בהתאם למספר הפגים בשנה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אם מספר הפגים עולה, התשלום פר כל פג יורד.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני לא מכירה הסדר כזה באף תחום אחר.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני לא שמעתי על הסדר האומר כי ככל שיש יותר מובטלים דמי האבטלה פר כל מובטל יורדים, כיוון שמחלקים את הסכום הגלובלי המוקצה לנושא האבטלה למספר המובטלים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: דרך חישוב כזו היא מעוותת לחלוטין.
היו”ר תמר גוז’נסקי: כיצד יכול להימשך הסדר כזה?
היו”ר תמר גוז’נסקי: ככל שגדל מספר הפגים במשקל נמוך במיוחד הנשארים בחיים ומחייבים טיפול בעלות ממוצעת של 66,000 שקלים לפג, ועלות של 120,000 לפג בעל משקל נמוך במיוחד, יתר היילודים מקבלים פחות.
היו”ר תמר גוז’נסקי: מדוע לבית החולים מגיע עונש על כך שהוא מציל פגים?
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני לא שמעתי על כך שמענישים בית חולים על כך שהוא מבצע ניתוחים מסובכים לאנשים בוגרים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: כל הגישה הזו היא מופרכת, חסרת שחר, אין לה שום בסיס הגיוני, והיא גורמת למערך שהולך ומסתבך בתוך עצמו.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני מניחה שנציגי בתי החולים וקופות החולים השונות יוכלו לתת לנו פרטים נוספים בנושא הזה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אחד הדברים החשובים המופיעים במחקר שלפנינו הוא הניסיון לגבש הצעות.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הצעה אחת אומרת כי חייבים לפתוח מיד את ההסדר הישן ולשנות את העקרונות שעליהם מבוסס החישוב ולקבוע תשלום פר לידה, פר פג, פר פג שמשקלו פחות מ-1,000 גרם.
היו”ר תמר גוז’נסקי: מוכרחים להיות שלושה תעריפים לפחות.
היו”ר תמר גוז’נסקי: לא דינו של פג בעל משקל של 750 גרם כדינו של פג בעל משקל של 1,750 גרם.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הדבר החשוב השני, הוא שחייבים לבטל את העניין של הסכום הגלובלי.
היו”ר תמר גוז’נסקי: התשלום צריך להיות פר לידות בפועל ופר פגים בפועל.
היו”ר תמר גוז’נסקי: בנוסף צריך לקבוע מערך של חידוש, התחדשות ושדרוג הפגיות וכן את רמת הטיפול בתחום הזה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אנחנו מודעים לכך כי טיפול נמרץ הוא עניין יקר מאוד.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אנו עומדים המומים תמיד נוכח העובדה, כי אם היילוד הפג יוצא מבית החולים ונשאר בבית שלוש שעות ושוב חוזר לבית החולים, הוא יצא מההסדר ואז הוא יכול לקבל טיפול נמרץ ללא הגבלות, כי הוא נכנס להגדרה של סתם ילד חולה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: אני לא חושבת שיש פה היגיון, ואני לא חושבת כי בתי החולים צריכים להתמודד עם חוסר ההיגיון הזה, כיוון שבסופו של דבר זה גורם ליחס לא מעודד לתחום הזה.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הכוונה היא לשדרג את הטיפול בפגים.
היו”ר תמר גוז’נסקי: הרצון הוא לכך שמיטות המיועדות לטיפול מיוחד ישודרגו לטיפול נמרץ, וכן שיתווספו עוד עמדות כדי שלא צריך יהיה לטלטל פגים מבית חולים אחד לשני במקרים של עומס, כפי שזה קיים היום.