GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אני חשבתי שכאילו רוכבים עליהם, הם לא רוצים לטפל בדברים המורכבים, אז הם שולחים את זה אליכם.
ענת בר: אני לא יודעת מה הם רוצים.
מאיר כהן: אבל היא אומרת שזה לא מופיע.
ענת בר: בסדר.
ענת בר: ההבנה שלי, אני לוקחת בחזרה.
ענת בר: אני רוצה להגיד מה אני מציעה וגם אני רוצה להגיד משהו לגבי הנושא של העברת כסף.
ענת בר: למשל, התוכנית הלאומית.
ענת בר: יושב פה אחיה.
ענת בר: בתוך התוכנית הלאומית יש כספים להתפתחות הילד, כספים שיכלו להיות מופנים גם לדברים אחרים שהילדים האלה צריכים, אבל הם שוב מתקצבים את קופות החולים בכספים של התפתחות הילד.
ענת בר: בתוך משרד הבריאות יש גם כספים שנקראים טב"מ.
ענת בר: הם בעצם נותנים טיפולים מורכבים ובנקודה הזאת הם מעבירים כספים - - -
מאיר כהן: רק בגני תקשורת.
ענת בר: אוקי, אבל הם מעבירים כסף.
ענת בר: יש העברה.
מאיר כהן: אגב, אני עכשיו מתנגד, פנו אלי הורים, גבירתי היושבת ראש, שתדעי את זה, וביקשו שיאפשרו להם לקבל את הטב"מ כתקציב וללכת למקומות אחרים, וזו שוב הפרטה.
עדו הדרי: בדיוק, זה הוואוצ'ר.
ענת בר: אבל יש פה פתרון.
ענת בר: משרד הבריאות יודע להעביר כסף, אז אם הוא יודע להעביר כסף לטב"מ, לעמותות, לגורמים שמתקצבים, שיעביר את הכסף לרשות שלקחה על עצמה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, יש כספים שכן עוברים לרשויות.
ענת בר: זה מה שאני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: גם לא תמיד הרשות מעבירה את זה למכון.
יפעת שאשא ביטון: ענת, באמת עם כל הכבוד, זה שזה בטירת הכרמל עובר כמו שעון, זה לא אומר שבכל הרשויות.
ענת בר: השלטון המקומי יושב פה.
ענת בר: השלטון המקומי הבטיח לצבוע את הכסף.
רות דיין מדר: מרכז השלטון המקומי, גבירתי יושבת ראש הוועדה, ישמח לשמוע איזו רשות לא מעבירה את הכסף ליחידות.
רות דיין מדר: מעולם לא שמענו על דבר כזה.
יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר אחר כך.
רות דיין מדר: הסיסמאות הן טובות אבל הן לא - - -
יפעת שאשא ביטון: רות, זה לא בסדר מה שאת אומרת פה, כי אני מאוד מכבדת אותך.
יפעת שאשא ביטון: רות, קודם כול בואי שבי סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אפגע בו בשם הרשות הזו, אבל אני אומרת לך שאני בשבוע שעבר טיפלתי ב-70,000 שקל שלא הועברו ליחידה להתפתחות הילד, אז אל תגידי לי את זה.
יפעת שאשא ביטון: באמת, יש גבול גם למה שאפשר לספוג כאן.
רות דיין מדר: נכון, ולכן צריך להגיד את שם הרשות.
רות דיין מדר: אם יש רשות מקומית שלא מעבירה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה לומר את שם הרשות, אני רוצה שאנחנו נדע לטפל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של שיימינג עכשיו.
רות דיין מדר: אז נטפל בשקט.
רות דיין מדר: אם זה לא שיימינג, אז כרגע נעשה שיימינג לכל השלטון המקומי.
רות דיין מדר: אם אפשר לעשות שיימינג לקבוצה שלמה.
רות דיין מדר: אם יש רשות שלא פועלת כדין, יש פה משרד שהוא רגולטור שצריך לבצע את מה שצריך לבצע ושיפסיק את התשלומים האלה מייד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רות, ואני עדיין רוצה לומר ואני מתעקשת שזה יאמר ואני לוקחת אחריות על מה שאני אומרת ואני גם אדבר איתך אחר כך ואני אתן לך בדיוק את השמות, אולי תלכי את, תעשי את המלחמות האלה, לא כל שנה מחדש אני צריכה לעשות אותן, ומשרד הבריאות יודע, אגב, על מה אני מדברת.
רות דיין מדר: יש משרד רגולטור, הוא צריך לעצור את הכספים.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש רשויות ואמרתי את זה גם לענת, שכמו שעון מעבירות את הכסף, ומה לעשות, יש גם רשויות שלא עושות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עשרות רשויות.
רות דיין מדר: המצב היום הפוך.
רות דיין מדר: המצב היום שהשלטון המקומי מממן את היחידות האלה בעשרות מיליוני שקלים ולולא השלטון המקומי שלקח אחריות על מקום שלא שייך לו, לקח אחריות על תחום הבריאות, ואם השלטון המקומי יקבל החלטה כמו שהוא הודיע לסגן השר ליצמן, שהוא סוגר את היחידות האלה לקראת שנת 2019 – 28 מיליון שקלים שהיום מועברים לתוך היחידות, הם לא יהיו שם.
רות דיין מדר: זה אומר שלמשרד הבריאות ולקופות זה יעלה יותר.
יפעת שאשא ביטון: רות, את מפספסת משהו גם בכעס שלך ואני אומר לך למה.
רות דיין מדר: אני לא כועסת.
יפעת שאשא ביטון: כן, את מפספסת.
יפעת שאשא ביטון: את אולי לא היית פה מתחילת הדיון, אבל אמר את זה חבר הכנסת מאיר כהן בצורה מאוד ברורה ואנחנו הצטרפנו כולנו לדבריו.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך הרשויות המקומיות לא יכולות לקחת על עצמן את התפקיד של משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה נקודת המוצא.
יפעת שאשא ביטון: משם אנחנו בכלל פתחנו את הדיון הזה, אז אף אחד לא בא לרשויות המקומיות ואמר להם, היום הילדים האלה באחריות שלכם ורק שלכם.
יפעת שאשא ביטון: את כל המורכבות גם קיבל מראשוני הדוברים, היה ראש עיריית ראש העין, אז אנחנו לגמרי שם.
יפעת שאשא ביטון: אני קצת המומה מאיך שהקפיץ אותך שאמרתי, ואת יודעת שזה נכון וזה לא רק לגבי הבריאות וזה לגבי הרבה מאוד דברים אחרים, שיש רשויות מקומיות, והשלטון המקומי, מה לעשות, לא כולם צדיקים גמורים, שמקבלים כספים עבור משהו ולא מעבירים אותו.
יפעת שאשא ביטון: זאת האמירה שהייתה ובזה זה מסתיים.
יפעת שאשא ביטון: אין פה מה להיכנס, אין פה שיימינג לכל השלטון המקומי ואנחנו יודעים שבכל מקום יש גם את אלה וגם את אלה.
ענת בר: רק לסיים את דבריי.
ענת בר: אני פונה למשרד הבריאות, לכל מי שרק יכול לשמוע, אל תשאירו את המשא ומתן לנו עם קופות חולים.
ענת בר: הם גופים דורסניים, הם מנהלים איתנו משא ומתן כאילו היינו ספק שלהם.
ענת בר: אני כבר לא מדברת על זה שיושבים פה אנשים - - -
עדו הדרי: אני חושבת שבמסגרת אנטי שיימינג גם צריך למתן גופים דורסניים.
עדו הדרי: אני בסוף מלכ"ר בדומה אליך.
ענת בר: זה לא אומר כלום.
עדו הדרי: אני מפוקח על ידי משרד הבריאות.
ענת בר: עדיין אתה מנהל איתי משא ומתן.
יפעת שאשא ביטון: כולם עכשיו במקום של התגוננות.
יפעת שאשא ביטון: יאללה, בואו עכשיו כל אחד יגן על עצמו.
יפעת שאשא ביטון: גם כך, הדיון הזה, לא נראה לי שהוא הולך לאיזשהו מקום.
עדו הדרי: אנחנו באותו צד.
ענת בר: אתה משלם למרפאה בעיסוק שיושבת בחדר בלי מטופל.
ענת בר: אני לא יכולה לשלם לה, כי אתה נותן לי רק עבור טיפולים שהיו.
עדו הדרי: זה לא הופך אותי לגוף דורסני.
ענת בר: אוקי, ובשבילנו זה בלתי אפשרי להחזיק את זה.
ענת בר: ככה זה נראה.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה ענת.
יפעת שאשא ביטון: בת שבע ואחר כך אחיה, אבל באמת תנסו להיות מזוקקים.
בת שבע פיק: בת שבע מהמועצה לשלום הילד, עובדת סוציאלית.
בת שבע פיק: כל מי שיושב פה הוא בתחושה של דז'ה וו.
בת שבע פיק: כולנו ישבנו בוועדת הכספים לפני שלושה שבועות ואמרנו את אותם דברים ושמענו.
בת שבע פיק: הייתה אימא אחרת שהציגה את דבריה.
בת שבע פיק: אני חייבת להגיד שפתרונות נשמעו גם לפני שלושה שבועות ובסוף מה שקורה זה שאנחנו מעמיקים את אי השוויון בין ילדים בישראל ואנחנו בעצם קוראים פה לילדים בעלי צרכים מיוחדים שזקוקים למכונים האלה להיוולד למשפחות עשירות, כי רק מי שיכול להרשות לעצמו ללכת בפרטי, יקבל את הטיפול.
בת שבע פיק: אנחנו מקבלים מדי יום, מדי שבוע עשרות של פניות במועצה לשלום הילד על הרקע הזה של חוסר יכולת כלכלית לשלם עבור נסיעות, של חוסר פניות של הורים שנאלצים לעזוב את מקום העבודה שלהם בשביל להיות פנויים להסיע את הילד ממקום למקום, לנסוע מאשקלון לרחובות, באמת דברים שהם לא יתכנו, ואנחנו לא נוכל להמשיך לשבת פה ולתת יד להעמקת אי השוויון הזה כשאנחנו יודעים כולנו, וזה נאמר, שכל שקל שאנחנו חוסכים עכשיו יחזור אלינו בריבי ריבית בעוד חמש שנים, בעוד עשר שנים כשהילד הזה יזדקק למסגרת מיוחדת ויהפוך לנטל על החברה, לא נוכל להשתלב בעולם העבודה ואנחנו רק מחזירים אותו אחורה.
בת שבע פיק: הדיונים האלה לא יכולים להימשך.
בת שבע פיק: אני הגעתי לפה מהר הצופים.
בת שבע פיק: זה לא כל כך רחוב, אבל למי שהגיע לפה ממקומות רחוקים, ואנחנו באמת דז'ה וו מלפני שלושה שבועות והפתרונות הוצעו לפני שלושה שבועות, ואנחנו בדיוק באותו מקום.
בת שבע פיק: זה לא יכול להימשך ככה.
ליאורה ברק: אנחנו בדז'ה-וו מלפני 20 שנה ויותר.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה עוד התחיל הרבה לפני שאני הגעתי לכאן, ורק הוועדה, מאז שאני עומדת בראשותה, קיימה - - - .
יפעת שאשא ביטון: אחיה, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך נעמה הלר.
אחיה קמארה: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה.
אחיה קמארה: השם שלי, אחיה קמארה.
אחיה קמארה: אני משמש כמנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, אבל אני אדבר פה גם בכובע הקודם שלי כנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
אחיה קמארה: המטרה שלנו בתוכנית הלאומית שאליה שותפים חמשת המשרדים, יושבת פה ד"ר הדר ירדני ממשרד הבריאות שהיא כמובן אחת השותפות המרכזיות של התוכנית הלאומית.
אחיה קמארה: המטרה שלנו הייתה ליצור נגישות של היחידות ההתפתחותיות לפריפריה ולכן עד היום נפתחו בכספי התוכנית הלאומית, שזה בעצם כספים של חמשת משרדי הממשלה השותפים לתוכנית, ב-30 ערים בפריפריה במדינת ישראל.
אחיה קמארה: צריך להגיד את מה שענת אמרה.
אחיה קמארה: צריך להבין, התוכנית הלאומית היא תוכנית שנותנת תקציב תוספתי לרשויות המקומיות בשביל לטפל טוב יותר בילדים ונוער בסיכון.
אחיה קמארה: היא לא הייתה אמורה לתת כספים למה שמחויב על פי חוק, והיחידות ההתפתחותיות הם טיפולים שניתנים על פי חוק.
אחיה קמארה: אנחנו היום נותנים 6 מיליון שקלים ליחידות ההתפתחותיות האלה למרות שזה כסף שהיה אמור לעבור לרשויות המקומיות כאקסטרה לטיפול בילדים ונוער בסיכון ולא בשביל לממן דברים שבחוק, בגלל שהבנו שבלי הכסף של התוכנית הלאומית לא יוכלו לקום היחידות האלה בפריפריה, אבל המודל נבנה בצורה כזאת שמשנה לשנה התקציב יורד מתוך הנחה שקופות החולים הן אלה שתתמנה את הטיפולים, מה שכמובן לא קורה.
אחיה קמארה: זו הנקודה המרכזית כמובן, שהיחידות האלה היום ממומנות בצורה מאוד מאסיבית בכסף שלא היה אמור לעבור לנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: לכסות בעצם על אי התקציב מהמקור שהיה צריך לממן אותו.
אחיה קמארה: נכון.
אחיה קמארה: גם ה-6 מיליון האלה שבעצם מחזיקים את היחידות היום בחיים, הם לא כספים שהיו אמורים לעבור לשם.
אחיה קמארה: הם אמורים לעבור לדברים תוספתיים.
נעמה הלר: תודה רבה גבירתי.
נעמה הלר: אני רוצה להודות לך על קיום הדיון הנחוש והמקצועי הזה, ולחבר הכנסת מאיר כהן על הליווי הבלתי מתפשר והעקבי שלו.
נעמה הלר: נשים את הדברים במסגרת.
נעמה הלר: אנחנו יושבים בוועדה לזכויות הילד.
נעמה הלר: הוועדה לזכויות הילד, המסגרת שלה זה האמנה לזכויות הילד שמדברת על הזכות של הילדים להתפתח בתנאים נאותים.
נעמה הלר: מה שקורה פה זה בדיוק ההיפך.
נעמה הלר: אני רוצה להעלות שתי הצעות קונקרטיות לסל הכלים, גבירתי, שאני מבקשת שיצוינו בסיכום הדיון.
נעמה הלר: כולם מדברים פה על זה שיש מחסור במטפלים, מעבר לנושא של הקצאת התקציבים.
נעמה הלר: מדוע לא נפתחים עוד מסלולי לימוד להכשרות של קלינאי תקשורת ומרפאים בעיסוק?
נעמה הלר: פתיחת מסלול לימוד אחד שנה הבאה במכללת אחווה הוא צעד יפה, אבל הוא לא צעד מספק.
נעמה הלר: מדוע לא נפתחים עוד מקצועות, עוד מסלולים?
נעמה הלר: פתרון שני – אנחנו מציעים כמו שבזמנו בשביתת הרופאים הציעו להגדיר מקצועות רפואיים מסוימים כמקצועות במצוקה, כי הבינו שזה מקצוע במחסור, צריך גם להגדיר קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק כמקצוע במצוקה ולתת את התמריצים לאנשים ללכת לפריפריה החברתית ולפריפריה הגיאוגרפית ולעבוד במקצועות האלה.
נעמה הלר: אנחנו רוצים שאלו יהיו הפתרונות בסל הפתרונות של משרד הבריאות, והייתי שמחה לשמוע ממשרד האוצר והבריאות מה הם עושים בנושא הזה מלבד להעביר תקציבים.
נעמה הלר: איך מגדילים את אנשי המקצוע שעוסקים בתחום הזה?
נעמה הלר: תודה.
מאיר כהן: לפחות בדרום הצלחנו לבנות איזה ארגז כלים וקופת חולים כללית התחייבה שהיא תיקח חלק במלגות לסטודנטים, והרשות לפיתוח הנגב התחייבה גם להשלים את המלגות, כלומר סטודנטים שילכו ללמוד קלינאות תקשורת, אנחנו מתחילים בקלינאות תקשורת באחווה, יקבלו מימון של שכר לימוד מהרשות לפיתוח הנגב ומקופת חולים כללית, ואני מחכה לתשובה של שאר הקופות, ובתנאי שהם יתחייבו להישאר אחרי זה ולעבוד בקופות.
מאיר כהן: אנחנו מנסים לבנות ארגז כלים בכלים הדלים.
מאיר כהן: משרד הבריאות יכול לעשות את זה הרבה יותר מהר.
נעמה הלר: נכון.
נעמה הלר: אנחנו עדיין מחכים שאוניברסיטת בן גוריון בנגב תפתח מסלול.
נעמה הלר: אנחנו עדיין מחכים שהות"ת תאשר לספיר לפתוח מסלול למרפאים בעיסוק שנה הבאה.
מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שזה בדרך.
מאיר כהן: האוניברסיטה בבאר שבע נתנה לנו תשובה סופית החלטית שבשנים הקרובות לא יפתח מסלול לקלינאות תקשורת, לכן הם ויתרו וזה יפתח באחווה.
נעמה הלר: ואנחנו מחכים לריפוי בעיסוק בספיר.
יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות קונקרטית נוספת?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו צריכים לסגור את הדיון.
בטי כהן: בטי כהן מהעמותה למען הילד בגיל הרך.
בטי כהן: אני כן חושבת שצריך להדגיש את העניין הזה של היחידות הקהילתיות שהן נותנות מענה לילדים ליד הבית, לא צריך את הנסיעות הארוכות, ולא צריך להתייחס אליהם כספק שירותים אלא לראות איך תומכים בהם באופן ישיר, אם זה על ידי משרד הבריאות, אם זה על ידי המדינה, לא חשוב איך יתמכו בהם, כדי שהילדים באמת יקבלו את הטיפולים ולא שהם יהיו איזשהו צינור להעברת כספים.
מאיר כהן: אני מתנצל, יש עוד עשר דקות סיום בוועדת החינוך.
מאיר כהן: אני צריך להיות.
מאיר כהן: אני שוב מודה לך, גבירתי.
מאיר כהן: אני רוצה שתכירו את אחרי הקלעים של הכנסת.
מאיר כהן: מביאים הצעה כזאת לנשיאות הכנסת, יושבים שם הסגנים והיא מתקבלת.
מאיר כהן: יכול יושב ראש או יושבת ראש שיש להם המון דיונים לבוא ולהגיד, זה יורד לאחרון בסדר העדיפות.
מאיר כהן: אני ביום שני שעבר ביקשתי את הדיון הזה בנשיאות הכנסת.
מאיר כהן: הרמתי טלפון, ביקשתי שזה יהיה כאן.
מאיר כהן: התשובה של היושבת ראש הייתה, אני מזיזה את הכול וזה יהיה היום.
מאיר כהן: אני אומר את זה במיוחד להורים.
מאיר כהן: צריכים להעריך את זה, זה לא ברור מאליו.
אירה בידני: שמי אירה ואני מנהלת אגף הגיל הרך במגדל העמק.
אירה בידני: באמת חשוב לי להתייחס.
אירה בידני: הגברת לאה פדידה דיברה על זה שזה אינטרס של הרשות לפתוח יחידה להתפתחות הילד.
אירה בידני: חידד מאיר כהן.
אירה בידני: באמת תודה לכם על הדיון, אני פעם ראשונה כאן משתתפת בו, אבל הוא דיבר על כך שאין לרשות כסף לממן את זה, וזה נכון.
אירה בידני: מה שקורה במגדל העמק, שאנחנו מחויבים על ידי הקופות לטפל בכלל הילדים של כלל האזור, כלומר גם עמק יזרעאל, גם נצרת, גם עפולה, ומי שממן את זה זו עיריית מגדל העמק.
אירה בידני: לפני שבוע שמנו לזה קץ, אבל אם זה לא יבוא גם מהוראות של משרד הבריאות או משהו מאוגד, שבמידה והרשות לוקחת על עצמה לספוג גירעון של 300,000 שקל לשנה למען תושביה, היא לא אמורה ב-50% מהכסף לממן את תושבי הסביבה.
אירה בידני: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מכירה את זה גם מהמקום שאני מגיעה אליו.
יפעת שאשא ביטון: כל ישוב שהופך להיות כזה שנותן שירותים אזוריים, בסופו של דבר סופג את כל האזור ויוצא שאנחנו איפשהו לוקחים את התפקיד של המדינה.
אירה בידני: כשראש העיר שלנו, והוא מאוד תומך בנו, כי היחידה שלנו, כלל הגירעון שלה בתוך המתנ"ס ולא בתוך הרשות, שזה לא תחום ליבה בכלל של החברה למתנ"סים.
אירה בידני: באמת יאמר לזכותו והוא תומך בנו מאוד והוא שם לזה קץ ורק בזכות זה קבעו איתנו פגישה לגבי תעריפים ולגבי הילדים ולגבי בכלל מה הוא החוזה שהיה חתום עד כה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אירה.
יפעת שאשא ביטון: רצית לומר משפט?
מנחם גולדין: כן, באמת משפט, שתי נקודות.
מנחם גולדין: עורך דין מנחם גולדין, ארגון קשר, הבית של המשפחות המיוחדות.
מנחם גולדין: אנחנו מטפלים בהרבה פניות שקשורות בנושא.
מנחם גולדין: שתי הערות קטנות, א', לגבי ההחזרים.
מנחם גולדין: חשוב לי כן לדייק, שאף הורה לא מקבל החזרים לפני שניתנה הזדמנות לגורמים המטפלים לתת את הטיפול בתוך שלושה חודשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את זה מדיונים קודמים.
מנחם גולדין: חשוב לי לציין את הנקודה הזאת, כי במשפחות שאני מטפל בהן, אותם ה-15,000, במידה והם לא יקבלו החזרים, הם יכולים להיכנס למעגל העוני ולחבור לאותם אחרים שלא יכולים לקבל טיפולים בלבד.
מנחם גולדין: הנקודה השנייה שאני רוצה להעלות וחשוב לציין אותה, שדוח מבקר המדינה ציין באמת איזשהו כשל שוק מאוד חשוב שהוא קופות החולים, ולכן אני חושב שהעברת הכספים לדברים אחרים הוא מאוד חשוב.
מנחם גולדין: אני רוצה להגיד עוד משהו על קופות החולים.
מנחם גולדין: הנושא של הפרטה, אנחנו מדברים על גוף שהוא לא רק ציבורי.
מנחם גולדין: יש לו אספקטים פרטיים מאוד גדולים.
מנחם גולדין: צריך לקחת את זה בחשבון ובאספקטים האלה הוא יודע להפריט יפה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שאנחנו את כל הסוגיות האלה, את כל המורכבויות, את כל המצוקות, את כל הנגזרות של מה שקשור למכוני התפתחות הילד העלינו כאן בדיונים הקודמים ולפעמים אפילו דיון אחר דיון.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שביקשתי לא להיכנס לזה עכשיו, כי אין טעם למחזר את הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: כל סוף דיון אני מבקשת עם לוחות זמנים, דרכי פעולה, תוכנית עבודה, ומרגיש לי קצת מגוחך לבוא ולדרוש את זה עוד פעם, אבל אין לי הרבה ברירות והפעם זה יהיה גם בנימה שהיא חריפה, ומי שיושב פה ומלווה אותי בדיונים השונים יודע שאני בדרך כלל לא משתמשת בזה, אז אני רוצה כן לפנות למשרד הבריאות ולבקש עד סוף המושב, זה אומר עד סוף שבוע הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לוח זמנים מאוד קצר אבל כנראה אם לא נדחק לפינה, זה לא יקרה, את התוכנית למציאת פתרון בכל מה שקשור להתפתחות הילד, כל הנושא של העברות הכספים, כל ההתמהמהות עם הקול הקורא ועד שתעבירו את התקציבים לקופות החולים ולרשויות ולכל מי שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים עד סוף שבוע הבא תוכנית מפורטת של מה הולך לקרות ובלוחות זמנים שהוקצבו בעצם לסיפור הזה, ואני אומרת לכם באופן חד משמעי: לא תהיה תוכנית, ואנחנו נעקוב, אם לא תהיה תוכנית תוך שבוע וחצי שתגיע לוועדה, מבחינתנו האמירה של משרד הבריאות, אנחנו לא לוקחים אחריות על התפתחות הילד, ואני חושבת שזאת אמירה מאוד חמורה, אבל אין לנו ברירה אלא לומר את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה די מוגזם שאנחנו יושבים פה כל כך הרבה זמן ואנחנו לא מצליחים להתקדם אפילו צעד אחד קטן, לא כמה צעדים, צעד אחד קדימה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שאני מבקשת לחדד ואנחנו ביקשנו אותו גם בדיונים הקודמים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שכל המקצועות הפרא-רפואיים הם באמת מקצועות במצוקה.
יפעת שאשא ביטון: קשה לנו לגייס אנשי מקצוע במיוחד בפריפריה, אז ביקשתי בעבר ואני מבקשת שוב, תכריזו על זה כמקצועות בסיכון או איך שזה מוגדר בשפה המקצועית שלכם.
יפעת שאשא ביטון: תנסו לבנות איזושהי תוכנית לאומית כדי שאנחנו באמת נכוון להכשרה באותם המקצועות.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שגם זה יעזור לנו לעשות קצת סדר במיוחד באותם מקומות שיש כסף ויש שעות והועבר תקציב, אבל אין למי לתת אותו והילדים לא מקבלים את הטיפול הנדרש.
יפעת שאשא ביטון: אלו שתי הנקודות שמבחינתי אם אנחנו נעשה אותן, אז אנחנו לפחות נוכל להגיד שעשינו צעד אחד קדימה.
יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא פיקוח על הפעלת הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן בדיון מעקב.
יפעת שאשא ביטון: למעשה בתחילת השנה יצאנו לדרך עם רפורמת הצהרונים שכוללת בתוכה גם את הסבסוד בנטו משפחה, אבל בעיקר את כל סוגיית הפיקוח בחקיקה כפי שזה עבר כאן בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: במהלך השנה הזו אנחנו נפגשנו כדי להבין מהשטח איך הדברים עובדים, איזה סוגיות אנחנו צריכים לתת עליהן את הדעת ואיפה לעשות את ההתאמות הנדרשות.
יפעת שאשא ביטון: הבטחנו שזה מה שיהיה כשנצא לדרך, שאנחנו נחוש את מה שקורה בשטח כדי שבסופו של דבר זה יעבוד טוב ונכון עבור כולם.
יפעת שאשא ביטון: כולם זה אומר גם הילדים, כמובן הורים והמפעילים עצמם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר ואמרתי את זה גם בדיון הקודם, בניגוד לכל הקרייסס שניסו לשדר רגע לפני שיצאנו לדרך, בסך הכול השנה הזו עברה בצורה טובה.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שצריך לתקן.
יפעת שאשא ביטון: השטח בעצם מעביר אלינו כל הזמן את הפידבקים ואת המסרים כדי שאנחנו נדע לסדר אותם, ובדיון האחרון אנחנו הצפנו את הנושאים בפני משרד החינוך כדוגמת הנושא של שכר המטפלות, קצת הגמשה של קריטריונים בתוך המסגרת וקצת הגדלה של המסגרת בכל מה שקשור לנושא התשלומים.
יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה אליכם, משרד החינוך, את רשות הדיבור כדי לשמוע מה נעשה, עם מה אנחנו יוצאים לדרך בתחילת השנה הקרובה ואיפה עדיין יש לנו אתגרים.
חיים הלפרין: תודה.
חיים הלפרין: א', אנחנו בסיומו של קול קורא שהעלינו.
חיים הלפרין: הוא הסתיים ביום חמישי.
חיים הלפרין: קול קורא, בשונה משנה שעברה או בהתפתחות משנה שעברה, היה כבר קול קורא אחד לכל השנה, גם לחופשות וגם לניצנים הרגיל בשביל לאפשר לרשויות להתארגן באופן מסודר לכל השנה כולה.
חיים הלפרין: זה הקל מאוד גם בהתנסחות וגם בכלים שהעמדנו לטובת הרשות, כולל מחשבון שיוכל לעזור לה לחשב את המרווחים השונים ואת הדרכים שבהן היא רוצה לממש את הצהרון עם כל הווריאציות שאפשרנו, כשעדנו על שני דברים עקרוניים: אחד, ועדת היגוי רשותית צריכה להיכנס ולקבוע את המתווה ואת כללי המשחק, כולל התוכן החינוכי.
חיים הלפרין: שניים, שהסכמת ההורים היא הכרחית.
חיים הלפרין: אי אפשר לעשות דבר כזה בלי הסכמת ההורים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שוועדת ההיגוי כוללת בעצם נציגות של הורים.
חיים הלפרין: נציג הורים מוסמך.
חיים הלפרין: מבחינתנו זה מאסט ואי אפשר בלי בזה, לא רק בגלל ההגדרה שמשנים, אלא גם בגלל העובדה שאנחנו יודעים שההורים הם רכיב מאוד מרכזי ביכולת של התוכנית הזאת לעבוד כמו שצריך.
חיים הלפרין: זה אחד.
חיים הלפרין: שניים, לשמחתנו יותר רשויות ענו מאשר בשנה שעברה לקול קורא.
חיים הלפרין: אגב, מאוד הקלנו על הרשויות במה הן צריכות להגיש כדי להיכנס אליו, כי אנחנו יודעים שעכשיו עומס מאוד גדול.
חיים הלפרין: למטפלים נופל גם בית ספר של הקיץ ועוד ועוד, אז הקלנו על תהליך הכניסה באופן שבו כרגע הן לא מחויבות להכניס מספרי תלמידים בכל מוסד כמו שאנחנו דורשים בהמשך.
חיים הלפרין: את זה נדרוש במהלך סוף אוגוסט כדי שבעצם הרישום כבר יהיה ברור גם לרשות המקומית איפה הדברים עומדים, כשמבחינתנו אנחנו ערוכים לתת להם מענה של מקדמות בתחילת ספטמבר, שיתנו להם את היכולת להיכנס לעבודה בלי להיכנס לחובות ולא להיגרר לטובת הוצאות מיותרות.
חיים הלפרין: הגמשנו מאוד גם במהלך השנה שעברה אבל השנה עשינו את זה כבר מראש בקול קורא הראשון, את כל נושא המשחק בשכר, לא את גובה השכר אלא את המשחק בשכר.
יפעת שאשא ביטון: מסגרת השכר נשארה כפי שהיא.
יפעת שאשא ביטון: הם יכולים לשחק בתוכה, מה שלא אפשרנו בפעם הקודמת.
חיים הלפרין: מה שלא אפשרנו בהתחלה.
חיים הלפרין: תוך כדי השנה אפשרנו, אבל אנחנו נעמוד על זה שכל בעל תפקיד יקבל את השכר המגיע לו, כלומר אי אפשר יהיה להגיד, טוב, אנחנו משחקים וניתן למורה 40 שקל או ניתן לגננת פחות ממה שהגדרנו או לסייעת פחות ממה שהגדרנו.
חיים הלפרין: מי שיושב על הרובריקה שלו מבחינת התפקיד, הרשות מחויבת לשלם לו את השכר המגיע לו ועל זה אנחנו נעמוד.
חיים הלפרין: בתוך זה אפשרנו לשחק, לקחת שתי סייעות בכל הווריאציות האפשריות כדי שהפרויקט יוכל לתפקד באופן המיטבי.
חיים הלפרין: אני אומר שוב, לשמחתי בסך הכול לשתי התוכניות, גם לניצנים הרגיל וגם לניצנים בחופשות נתנו 214 רשויות.
יפעת שאשא ביטון: כשבשנה שעברה כמה היו בניצנים?
חיים הלפרין: בניצנים היו 198 אם אני זוכר נכון, אבל מבחינת ההירשמות לניצנים בכלל, יש לנו 210 רשויות.
חיים הלפרין: יש כאלה שנרשמו רק לחופשות, כל אחד משיקוליו, אבל אנחנו מכבדים את זה.
חיים הלפרין: מותר לרשות להגיד, אני בערבה תיכונה רוצה רק בחופשות, לא רוצה משהו אחר.
חיים הלפרין: יש חופש בעולם, אז זה חלק מהחופש.
חיים הלפרין: עד כאן ההתארגנות שלנו.
חיים הלפרין: אנחנו במהלך סוף אוגוסט תחילת ספטמבר נדע כבר דברים יותר מדויקים לגבי מי המפעיל, איך זה פועל וכמה ילדים צפויים להיות במערכת.
איילת נחמיאס ורבין: באיזה סטטוס נמצאות התקנות שאמורות להיות מכוח החוק הזה?
חיים הלפרין: לתקנות יש שני חלקים.
חיים הלפרין: מיכל, את רוצה להגיד?
איילת נחמיאס ורבין: זה, אגב, אחת הרעות החולות של הבית הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעות את זה מחקיקה נוספות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתמודדות עם חוקים שלאורך שנים פה פשוט לא מותקנים להם תקנות ואז בעצם זה יוצר מצב שכל פעם אתם נדרשים לחוזר מנכ"ל במקום שכבר יהיו תקנות.
יפעת שאשא ביטון: בניגוד לחוקים אחרים שבהם אין תקנות ואז זה לא נכנס לתוקף, פה הם יצטרכו לעבוד קשה פעם אחר פעם, כי אנחנו לא נוותר.
איילת נחמיאס ורבין: זה נכון, אבל אני אגיד לך מה, אם לא יהיו תקנות, אני חוששת בסופו של דבר כל עוד שאנחנו פה, אנחנו נדאג שהדבר הזה יוצא לפועל.
איילת נחמיאס ורבין: הדבר הזה הוא סופר קריטי בעיניי.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את זה בשיא הרצינות.
איילת נחמיאס ורבין: זה סופר קריטי בעיניי ולכן רק תקנות בעיניי יכולות להבטיח.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, גם להבטיח שינויים שאולי צריך להכניס, שרצוי להכניס.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נבין באמת מה קורה עם התקנות.
מיכל שאול: מיכל שאול מהלשכה המשפטית במשרד החינוך.
מיכל שאול: בעצם כתיבת התקנות נמצאת בעיצומה.
מיכל שאול: התקנות הן מאוד מורכבות, הן מסדירות תחומים שלא היו מוסדרים עד עכשיו.
איילת נחמיאס ורבין: כמו למשל?
מיכל שאול: כל התנאים הפיזיים לקיומם של הצהרונים בכל היבט שהוא.
מיכל שאול: מכניסים בעלי חיים, איך מטפלים במזון, כל הדברים האלה שמחייבים בעצם תאום הדוק עם משרד הבריאות שמעביר גם היום - - -
יפעת שאשא ביטון: יש חוק של מזון בריא בצהרונים, שזה נשען עליו.
איילת נחמיאס ורבין: לפני שנתיים חוקקנו חוק - - -
מיכל שאול: זה לא מייתר, אבל את החוק צריך לפרוט.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאני אומרת בעניין למשל של המזון, התאום המסובך, ואני מסכימה איתך, זה חוק מורכב, התאום כבר נעשה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר אמורים להיות בעידן אחר לפחות למשל בנושא הפיקוח.
חיים הלפרין: הנושא של המזון הוא הרכיב הקל.
מיכל שאול: יש עוד שאלות שעולות תוך כדי, איך מטפלים בצמחייה, אם מכניסים בעלי חיים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל יש חוק.
מיכל שאול: יש דברים שהחוק לא נותן להם מענה ובעצם צריך להסדיר אותם, והן עדיין נמצאות בעיצומן ועדיין עולות כל הזמן הערות לא רק של משרד החינוך אלא של עוד משרדים שקשורים לזה, למשל עכשיו בסבב האחרון שנעשה ממש בשבועות האחרונים, אז יכול להיות שצריך עוד תאום מול משרד החקלאות או מול המשרד להגנת הסביבה באיזושהי סוגיה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להעיר משהו.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו יצאנו לדרך בשנה שעברה, כבר באוגוסט אמרתם, כן, התקנות אוטוטו, ואז בספטמבר אוטוטו ובאוקטובר זה ממש עכשיו לקראת סיום.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני רוצה לומר כאן זה, בסדר, אני מבינה שיש עוד אתגרים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם אחרי שתתקינו את התקנות, יהיו עוד אתגרים ודברים יעברו את ההתאמות ואת האדפטציות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אני תוהה למה לא לוקחים את מה שכבר מוסכם, מוסכם לצורך העניין בעניין המחיר?
יפעת שאשא ביטון: יש פרוצדורות שאנחנו כבר יודעים איך זה צריך להיראות, ויש חוזר מנכ"ל.
כרמית פולק כהן: הרי הן מתקיימות בשעות הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: גם לא מה שמתקיים בשעות הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: יצא חוזר מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: יצאו הנחיות מאוד ברורות של איך זה צריך להיראות.
יפעת שאשא ביטון: למה זה לא יהיה בתקנות ואחר כך תמשיכו להלביש את כל מה שצריך?
יפעת שאשא ביטון: כדי שנבין שיש לכם התכוונות אמיתית ולא אנחנו עכשיו מחכים עד שהדבר הזה יניע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שנה אחרי הזמן.
כרמית פולק כהן: בזמנו אנחנו מאוד רצינו שיקבע מועד שעד אליו יוגשו התקנות, ודווקא חברי הכנסת נתנו להם את ההארכה, ועדיין אנחנו בחלוף שנה ואין את התקנות, שזה הבסיס של החוק הזה.
כרמית פולק כהן: על פניו, בשעות הבוקר אתם גם אחראים על הגנים האלה ועל המעונות האלה ועל המקומות האלה, אז על פניו מה ההבדל?
כרמית פולק כהן: הרי גם בבוקר חוג חיות, אז אם בצהרונים יש חוג חיות, אז גם בבוקר יש חוג חיות, אז על פניו מה ההבדל?
כרמית פולק כהן: עד עכשיו לא הסדרתם גם את הבוקר?
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, יש לי תחושה של גרירת רגליים.
יפעת שאשא ביטון: צודקת גם חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואני אמרתי בציניות, כן, אז אתם פשוט תעבדו קשה כל שנה, אבל בואו, אנחנו גם צריכים לשדר רצינות.
חיים הלפרין: מיכל דיברה בעדינות, אז אני אגיד את זה טיפה פחות בעדינות.
חיים הלפרין: ההתנהלות של תגובות של משרדי הממשלה מאוד מעיקה עלינו פעמיים.