GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד כרמון: הפרמטרים של ההורים שלא עובדים ושעובדים חלקית, הם כולם נדונים ברווחה ואז בכלל הם לא מגיעים לאגף למעונות יום.
ורד כרמון: הם נדונים רק ברווחה ושם יש לנו חמש דרגות שהן נמוכות מהדרגות שקיימות באגף המעונות עד לדרגת פטור מלאה של אי השתתפות.
ורד כרמון: גם במקרים החריגים שהורים עובדים אבל עדיין יש שם מצוקה מאוד מאוד גדולה שהעובדים הסוציאליים מכירים אותם ויש שם חובות אדירים, אב מובטל, אב בכלא וכל מיני דברים, אנחנו לכל אלה נותנים את אותן דרגות שקיימות בחישובים.
ורד כרמון: המינימום הוא 100 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה מקרים שהגיעו אלי של אנשים שנמצאים במצוקות איומות וזה מעגל קסמים קשה שמצד אחד לא מכניסים את הילד למעון בגלל שהם לא עומדים ב-200 ו-300 השקלים, מצד שני, אם הוא לא ייכנס למעון, לעולם הם לא יצליחו לצמצם את הפער כי הם לא יוצאים לעבודה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש כאן משהו.
ורד כרמון: במשך חמש שנים, כשלא היו דרגות נמוכות והיו רק ועדות פטור ולא בבסיס התקציב, באמת הייתה בעיה והיינו דנים ב-400 מקרים בשנה לפטורים.
ורד כרמון: אמרנו שאלה כבר לא חריגים.
ורד כרמון: בעקבות ועדת העוני המשרד באמת קיבל כסף והצלחנו לייצר קריטריונים שמורידים את הדרגות עד 100 שקלים.
ורד כרמון: זה אומר שזאת חצי נקודת זיכוי.
ורד כרמון: אמרנו שיש משהו עקרוני שמאוד חשוב שהורה חייב להשתתף ולא לתת את הפטור.
ורד כרמון: לי יש סמכות לתת פטור אבל אני מוכרחה לומר שמאז שדירגנו את שלוש הדרגות הנמוכות, לא קיבלתי ולו פנייה אחת מהשדה לפטור.
ורד כרמון: אני חושבת שהמקרים שיוצאים מהמעונות הם לא המקרים של דרגות ההשתתפות האלה.
ורד כרמון: לדעתי אלה מקרים בודדים שבעצם לא מגיעים בתפר לידיעה של המחלקות לשירותים חברתיים.
ורד כרמון: אני מדברת רק על פעוטות בסיכון ולא על אוכלוסייה רחבה שלא משלמת.
ורד כרמון: משהו בהסדרה של הגעת המידע בזמן וקבלת הטיפול הנכון, כי לי לכאורה יש מספיק מכסות נמוכות להוריד את דרגות ההשתתפות ברגע שאני יודעת על זה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, האופציה הזו קיימת.
ורד כרמון: האופציה הזו קיימת ופתוחה ואני לא בעד פטור.
ורד כרמון: אני באמת חושבת שלהורים יש זכויות וחובות.
יפעת שאשא ביטון: גם ההורים, בתחושה שלהם שהם שילמו.
ורד כרמון: אם הם היו גדלים בבית ולא במעון, זה היה עולה הרבה יותר מ-100 שקלים בחודש.
אודיה איפרגן: במקביל הייתה החלטת ממשלה להתקנת תקנות החובה והיה גם נספח ב' שאמר איזה תקנות צריך לבטל.
אודיה איפרגן: מלכתחילה הסעיף הזה נכנס לתקנות שיכולות להפוך להיות רשות או ביטול אבל אנחנו בחשיבה נוספת חשבנו שמה שנכון לעשות זה שדרגות ההשתתפות כן יהיו בתקנות אבל צורת החישוב, מדובר בצורת חישוב רוחבית במשרד הרווחה שמוסדרת בתע"ס שרלוונטית לבתי אבות, רלוונטית לקייטנות, רלוונטית לכל הדברים, אי אפשר להיכנס לזה בחוק הזה אבל הדברים מוסדרים.
אודיה איפרגן: מה נחשב הכנסה, מה לא נחשב הכנסה.
אודיה איפרגן: התיקון הזה נועד לדייק שיפורסמו הכללים.
שמרית גיטלין שקד: נאמר אולי עוד דברים שלא אמרנו.
שמרית גיטלין שקד: יש כאן בעצם ביטול ההשתתפות העצמית של מעונות יום.
אודיה איפרגן: נכון.
אודיה איפרגן: זה משהו שכבר בפועל בוצע.
אודיה איפרגן: הסדרנו את זה בחוק.
שמרית גיטלין שקד: החיוב של הרשות המקומית.
שמרית גיטלין שקד: כרגע מופיע שהרשות המקומית שבה מתגורר הפעוט צריכה לשאת ב-25 אחוזים.
שמרית גיטלין שקד: יש כאן תיקון שהרשות המקומית שבה נמצא מקום מגוריו של האחראי על הפעוט יישא בעלות של ה-25 אחוזים.
שמרית גיטלין שקד: יש כאן הוראה שאומרת שהשר ושר האוצר, באישור שר הפנים.
שמרית גיטלין שקד: כלומר, שר העבודה, שר האוצר ושר הפנים רשאים בצו לשנות את שיעור ההשתתפות של הרשות המקומית.
שמרית גיטלין שקד: כלומר, הם רשאים להתקין צו ולשנות את הסכום.
ורד כרמון: לא דיברנו על המצ'ינג.
אודיה איפרגן: פשוט שינינו שם בנוסח משהו.
אודיה איפרגן: היום זה כבר קבוע בסעיף 4(ה).
אודיה איפרגן: ביטלנו את אחוז ההשתתפות של המפעילים ועדכנו את הנוסח של הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד להרבה מאוד רשויות מקומיות שבאמת עושות את עבודתן נאמנה, יש גם הרבה מאוד רשויות, הרבה פעמים זה דווקא בפריפריה, שם הכי צריך את זה.
יפעת שאשא ביטון: פריפריה, בין אם היא חברתית ובין אם היא גיאוגרפית.
יפעת שאשא ביטון: אז הילדים פשוט לא מקבלים, לא מממשים את הזכות כי הרשות עוד לא חתמה על הטופס.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו פותרים את הפלונטר הזה?
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לחייב רשות באופן אוטומטי?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משרד הרווחה, הרי אתם מתקצבים את הרשות, מעבירים כספים כל איקס זמן דרך המערכת והשאלה היא אם אי אפשר פשוט לנכות להם את הסכום של הפעוטות בסיכון?
יפעת שאשא ביטון: למה זה צריך להיות נתון לשיקול דעת של גזבר או ראש רשות?
ורד כרמון: במהלך כל השנים של הפעלת והחלת החוק, היו לנו אולי 10 רשויות שם נתקלנו בבעיה.
ורד כרמון: ממש בודדות.
ורד כרמון: לא ביחד אלא מעת לעת במקום ספציפי.
ורד כרמון: הפעלנו הרבה מאוד עבודה פיקוחית ולחצים על הרשות.
ורד כרמון: חוץ מרשות אחת שלא הגענו אתה להסכמה, שם פשוט ניכינו לה את החלק היחסי.
יפעת שאשא ביטון: אלה 10 רשויות שאתם יודעים עליהן.
ורד כרמון: זה כרגע לא פעיל.
ורד כרמון: לא קיבלתי כל פנייה בשנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: מי פונה?
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא רוצה לכבס את הכביסה המלוכלכת בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת ערימות של דפים שיושבים שם ומלחמות עולם.
ורד כרמון: אני לא יודעת על מה.
ורד כרמון: על פעוטות בסיכון, בגלל שזה בחוק וזה לא שירות כמו ללכת למועדונית או למרכז ילדים כי שם זה לא בחוק ואז לא חותמים, בגלל שזה שירות בחוק, הרשויות עברו הכשרה ונכתב בזמנו חוזר של המנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: שזה מחייב אותם.
ורד כרמון: בדיוק.
ורד כרמון: החוק מחייב אותם לחתום על זה.
ורד כרמון: מה שמגיע אלי זה גזבר שלא חותם למרות החוק ואז אנחנו מפעילים מנהל מחוז, לפעמים מנכ"ל, מנסים ללחוץ בכל הכיוונים.
ורד כרמון: אם לא, אנחנו פשוט מנכים.
יפעת שאשא ביטון: בינתיים הפעוט בבית.
יפעת שאשא ביטון: צריך להטיל איזושהי סנקציה שהיא הרבה יותר חדה וחותכת.
ורד כרמון: כל שנת הלימודים הזאת לא קיבלתי פנייה מאף רשות.
ורד כרמון: המפקחים מאוד מעורבים בזה כי יש יושב ראש ועדה והוא יודע אם לא חותמים.
ורד כרמון: לא קיבלתי אפילו פנייה אחת בשנה האחרונה.
דבי גילד חיו: אנחנו באמת הערנו שתי הערות לגבי הסעיף הזה של הכסף.
דבי גילד חיו: האחת, אנחנו קוראים לך להכניס כאן סעיף בחוק עצמו שלא יאפשר להוציא פעוט מהמעון, פעוט שהוכרז כפעוט בסיכון, גם אם להורים יש חוב.
דבי גילד חיו: צריך לטפל בחוב בנפרד מהעניין של זה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה יקרה אם יהיה סעיף כזה בחוק.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני לגמרי בעד.
יפעת שאשא ביטון: את שמעת את השיח שניהלתי.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שיש סעיף, לא משלמת.
יפעת שאשא ביטון: מה תעשי?
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה וזה במקומות הכי קשים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרציונל שלכם.
יפעת שאשא ביטון: גם אני רוצה שזה יהיה כך.
יפעת שאשא ביטון: מה אמרנו עכשיו באופן לא פורמלי ולא כתוב בחוק?
יפעת שאשא ביטון: ניסינו לבדוק אם בכל קונסטלציה שלא תהיה, בסוף בסוף יש להם את המענה גם במקומות לא משלמים או לא מסוגלים לעמוד בתשלום.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא רוצה שמישהו מתוקף חוק יגיד שגם כך הם לא יכולים להוציא את הילד שלי מהגן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את זה בקונסטלציות אחרות של חוק חינוך חובה.
יפעת שאשא ביטון: ההורים שגם כך צריך לעשות אתם עבודה, לא רק כלכלית אלא יש הורים שצריך לעשות אתם עבודה על הורות, על אחריות, על חובות ועוד הרבה דברים אחרים שהם טיפוליים, אנחנו לא צריכים לתת להם שום חבל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדעת שלא יהיה ילד שימצא את עצמו בחוץ.
דבי גילד חיו: אני מבינה מה את אומרת וזה גם עושה שכל, אבל אני אומרת שמצד שני אנחנו מקבלים פניות, אנחנו ואנשים שאנחנו בקשר אתם, עובדים סוציאליים ואחרים, של מקרים קונקרטיים שכן מוציאים ילדים.
דבי גילד חיו: זה לא שזה לא קורה.
יפעת שאשא ביטון: תעבירו ונבדוק.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה שנדבר על זה?
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי פנייה כביכול מאוד מאוד קשה, קשה עד כדי כך שאני באופן אישי הרמתי טלפון למשפחה כדי להבין מה קורה, וזה גם בגזרה בה אני גרה, לא בקרית שמונה אבל בגזרה שם, כך שבכלל הרגשתי מחויבת, ומסתבר שמדובר בהורים שמשתכרים מעל 10,000 שקלים, נמצאים בדרגות מאוד מאוד נמוכות, מוצאים הרבה דברים לעשות עם הכסף אבל לא את ה-200 שקלים האלה לילד.
דבי גילד חיו: אני רוצה להשלים כמה משפטים ולהסביר.
דבי גילד חיו: הדברים שאת אומרת הם נכונים.
דבי גילד חיו: זה אותו סיפור של תשלומי הורים בבית ספר.
דבי גילד חיו: הרי יש השתתפויות הורים בהרבה מאוד דברים שקשורים לילדים אבל בסופו של דבר מדובר כאן במקרה הכי קיצוני של הגנה על ילדים.
דבי גילד חיו: לא רק שאלה פעוטות בסיכון אלא אלה פעוטות.
דבי גילד חיו: זאת אומרת, ילדים פצפונים שלא יכולים לדבר.
דבי גילד חיו: אין להם שום כלים.
דבי גילד חיו: המעון הזה, כל מה שהוא נועד זה להוציא את הילד מהבית שהוא יהיה רוב היום מחוץ לבית.
דבי גילד חיו: זו המטרה של המעון הזה.
דבי גילד חיו: זו המטרה המרכזית שלו.
דבי גילד חיו: שהילד יהיה מחוץ לבית.
דבי גילד חיו: אני יכולה להבין את הקושי מול ההורים.
דבי גילד חיו: זה בדיוק כמו שהחליטו במערכת החינוך שלא יוציאו ילדים מפעילויות אם ההורים שלהם לא משלמים, ואנחנו יודעים שהרבה מאוד הורים גם במקומות הכי חזקים במערכת החינוך בפרינציפ אומרים שהנם לא מוכנים לשלם, חוק חינוך חובה.
דבי גילד חיו: בהרצליה, היכן שאני גרה.
דבי גילד חיו: זה לא קשור למצב כלכלי.
דבי גילד חיו: אבל בכל זאת הוחלט שאסור להוציא את הילדים האלה מהפעילויות.
דבי גילד חיו: אז על אחת כמה וכמה במקרים האלה.
דבי גילד חיו: אני מבינה, צריך למצוא לזה אולי פתרון אחר, צריך לגבות אולי את החובות בצורה, למצוא דרך לעשות זאת, אבל אני אומרת שבמקרה הקיצוני הזה שמדובר בילדים קטנטנים שהם הוגדרו בסיכון בגלל המצבים הקיצוניים עליהם דיברנו, אי אפשר להשלים עם מצב שבגלל חוב כספי – לא משנה, גם אם אנחנו כאן בפלונטר ובעצם אנחנו בעקיפין מעודדים את ההורים לא לשלם – יש כאן בעיה.
דבי גילד חיו: הדבר השני שרציתי להתייחס אליו הוא ההשתתפות של המועצות המקומיות.
דבי גילד חיו: קודם כל, אנחנו יודעות, וגם את טיפלת בוועדה, שבעצם הרשויות צריכות לשלם על שלל ענייני רווחה את המצ'ינג.
דבי גילד חיו: אני בטוחה שאם הם היו צריכים לטפל בכמה מקרים אלה בלבד, הם היו עומדים ב-25 אחוזים האלה שהם צריכים לתת אבל הם צריכים המון.
דבי גילד חיו: אני מדברת עם ראשי ערים, אני וחברותיי באגודה, ואני בטוחה שגם את, שאומרים שהם לפעמים אפילו עד כדי כך הם מגיעים שהם בוחרים איזה טיפול לתת לפי מה שהם יוכלו לעמוד בו כלכלית.
דבי גילד חיו: אנחנו לא רוצים להיות במצב הזה.
דבי גילד חיו: אני יודעת שמה שאנחנו כתבנו כאן, אנחנו ארגון חוץ פרלמנטרי, אני לא בממשלה ואני לא צריכה להביא את הכסף - - -
יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלך להביא את הקצה הזה של החבל והתפקיד שלנו לעשות איזונים.
דבי גילד חיו: אנחנו חושבים שהאידיאל הוא לא להטיל את החלק הזה.
דבי גילד חיו: הרי למה אנשים לא חותמים ברשויות המקומיות?
דבי גילד חיו: זה לא בגלל שלא מתחשק לו והוא מתעצל לשבת ולמלא את החתימה שלו.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לך.
יפעת שאשא ביטון: הייתי שם.
יפעת שאשא ביטון: מספיק מלחמת אגו קטנה בין הגזבר לבין ראש הרשות, ויחכו כל התינוקות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה באחריות מלאה.
יפעת שאשא ביטון: אני מרשה לך אפילו לצטט אותי.
דבי גילד חיו: אני יוצאת מנקודת הנחה שברוב המקרים שיש את הקושי עם המצ'ינג, הבחירה, מה שאמרתי קודם, שמעתי חד משמעית מאנשים ברשויות שונות, שזה נובע משיקולים כלכליים וקושי כלכלי.
דבי גילד חיו: אני חושבת שדווקא הילדים האלה נמצאים בדרך כלל ברשויות שיש להן הכי פחות כסף, והדרך הנכונה והראויה הייתה לא שהרשות המקומית תצטרך, וזה גם לא נכון בעיקר לגבי פעוטות בסיכון בגילים האלה, שהכסף הזה יבוא לא מהרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שהבנתי את הרציונל.
יפעת שאשא ביטון: אגב, בעולם אידיאלי, תלוי בהשקפת עולם של כל אחד, המדינה הייתה נותנת הכול וההורים לא היו אחראים על כלום.
יפעת שאשא ביטון: גם את האוכל היה אפשר ללכת ולקבל בחינם כי התזונה של הילד היא הכי חשובה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת את זה בציניות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שיש דברים שאנחנו לא נכתוב אותם בחוק, אנחנו דווקא שמים על הכתפיים של המדינה יותר אחריות ואני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: אני בדעתי האישית לא חושבת שהסעיף של אין להוציא ילדים יהיה כתוב בחוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה אומר שאחרי שאנחנו ביררנו רגע לפני שאת דיברת שיש את הכלים בידיים של משרד הרווחה פעם אחת לפטור את המשפחה מתשלום בכלל, זה אומר שהיא צריכה לדעת לזהות מתי המקרה הוא מאוד קשה, ולחשוב על טובתו של הילד ולהציל אותו כי אם חס וחלילה יקרה משהו, זה יהיה על הראש שלהם.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה בצורה הכי בוטה אבל אני פשוט רוצה להמחיש את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש למשרד הרווחה את הכלים לא להעביר את הכסף לרשות המקומית ולנכות לה את הסכומים שצריך בשביל שהילדים בסיכון, הפעוטות בסיכון, ייכנסו למערכת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהמדינה יש לה היום, כשאנחנו מדברים עוד לפני החוק, את הכלים לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שלא נכון להשאיר את זה בחוק.
יפעת שאשא ביטון: נכון שאני שמה יותר אחריות על המדינה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא שמה עליה כסף אבל אני שמה עליה יותר אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת אמירה מאוד מאוד חשובה ולאפשר לה לעשות את התהליך הטיפולי עם אותן משפחות שכמו שדיברנו קודם, זה לא רק הסיפור של לשים את הילד במעון אלא הסיפור הוא הרבה יותר רחב והמענים צריכים להיות הרבה יותר רחבים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את מה שאת אומרת כי באינטואיציה ובבטן גם אני כל הזמן אמרתי שזה ייהרג ובל יעבור.
יפעת שאשא ביטון: מצד שני, כשאת מסתכלת על זה בפריזמה רחבה, את אומרת שיש לנו את הכלים לעשות את זה, האחריות שלנו לוודא שלא קורה כלום לילדים האלה ואנחנו משתמשים בהם כשצריך וזה לא יהיה בתוך החוק.
דבי גילד חיו: רציתי להציע עוד משהו שהוא הצעת ביניים.
דבי גילד חיו: אם נשאר בידיהם להחליט אם יקבלו פטור ואם לא.
דבי גילד חיו: אולי אפשר להציע שיוסיפו רובריקה נוספת בתשלומים שהיא לא או פטור מלא.
דבי גילד חיו: הרי אנחנו יודעים טוב מאוד שהמשפחות האלה גם לפעמים ב-100, 200 ו-300 שקלים לא יכולות לעמוד.
דבי גילד חיו: לא תמיד ילכו אולי לפטור מלא אבל אולי אפשר לפחות לעשות איזה הסדר ביניים במקרים.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת כמה עולה מעון?
יפעת שאשא ביטון: מעון מפוקח.
יפעת שאשא ביטון: 2,700 שקלים במפוקח.
יפעת שאשא ביטון: מה זה שלב ביניים?
יפעת שאשא ביטון: 100 שקלים זה בכלל לא שלב.
יפעת שאשא ביטון: זאת אפילו לא מדרגונת.
יפעת שאשא ביטון: 200 שקלים, זה אפילו לא מדרגונת.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אנחנו לא מדברים כאן על סכומים.
דבי גילד חיו: אני אסביר למה הכוונה.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן אלמנט של אחריות של הורה שיודע מה בסדרי העדיפויות ומלמדים אותו להיות חלק מהאחריות על הילדים.
דבי גילד חיו: אנחנו יודעים שיש משפחות והרבה פעמים גם חד הוריות.
יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם עד כמה אפשר להיות גרידי.
דבי גילד חיו: יש משפחות שמשתכרות באמת סכומים מאוד מאוד קטנים ואתם הן מפרנסות ילד, ילדה, לפעמים יותר, מעבר לשכר דירה ותשלומי מים והדברים הכי בסיסיים שאנחנו יודעים שגם להם האנשים האלה הרבה פעמים בחובות והם לא עומדים בזה.
דבי גילד חיו: לפעמים גם את ה-200 שקלים האלה, קשה.
יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה יושב כאן צוות ואומר לך שיש לו את הכלים במקרים קשים כמו שאת מתארת, במקרים החריגים, לפטור אותם.
ורד כרמון: לא הייתה פנייה אחת.
ורד כרמון: גם במכתב שכתבתם לנו, אם יש מקרה, תמיד, גם כשיש הסדרה מלאה, יש מקרים פרטניים חריגים, כדאי לטפל בהם בזמן אמת ולא בדיעבד אחרי שנה או חצי שנה לכתוב מכתב ולומר שהייתה אלינו פנייה מכאן ומכאן כי אז אין לך מה לעשות וזה כמו פנייה אנונימית.
ורד כרמון: אם תהיה פנייה במקרה שיש מקרה חריג, אנחנו נטפל בזה און ליין.
יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור שפעוטות בסיכון, כמו שאמרנו קודם, אלה לא אנשים שנמצאים במצוקות הכלכליות שזה על רקע של מצוקה כלכלית ואז לא תמיד הם ניגשים לרווחה ונניח הילדים לא מגיעים למעון מכל מיני סיבות.
יפעת שאשא ביטון: מדובר כאן על משפחות שנמצאות תחת העין של הרווחה בלי קשר לסיפור של המעונות.
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים און ליין אם הילד נמצא או לא נמצא במעון.
יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת לך ממקרים שאני מלווה פיזית של עובדים סוציאליים שמתקשרים ואומרים הנה, הם לא עומדים בהסכם, הילד לא הגיע למעון.
יפעת שאשא ביטון: אני מתקשרת למשפחה, הילד בכלל בקופת חולים.
יפעת שאשא ביטון: תביני עד כמה הפיקוח הוא מאוד מאוד צמוד ואני לא מדברת על מקומות קטנים אלא אני מדברת אתך על רשויות מאוד מאוד גדולות שם אני מלווה את המשפחות.
יפעת שאשא ביטון: אם כן, למה שאת חוששת, יש מענה.
יפעת שאשא ביטון: אני יותר רגועה גם אחרי ששמעתי וביררתי את זה לעומק.
יפעת שאשא ביטון: יש מענה.
יפעת שאשא ביטון: להכניס את זה בחוק, אני אומרת לך שאין לי מה ושלבי הביניים כבר קיימים.
יפעת שאשא ביטון: 100 שקלים זה אפילו לא שלב ביניים.
יפעת שאשא ביטון: 200 שקלים זה אפילו לא שלב ביניים.
יפעת שאשא ביטון: מחר יש דיון נוסף.
יפעת שאשא ביטון: עלו כאן הערות שאנחנו נתייחס אליהן.
יפעת שאשא ביטון: ננסה לפתור את העניין של החומרים שצריכים להיות בשקיפות מול ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלמרות שלא מדובר כאן בשום עניין דרמטי כמו שהגדרתי את זה, עדיין כשיש שקיפות, יש פחות מתח ויש פחות חשש מהמקום של הם עושים לי את זה כי.
יפעת שאשא ביטון: אז לא, לא עושים לך את זה כי אנחנו מתכננים משהו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה כי אתה זכאי וכי אנחנו רוצים לבוא לקראתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבתהליך כזה, זה באמת יוצר יותר אמון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלבן את הסוגיה הזאת בהצבעה.
אודיה איפרגן: אני חושבת שבכל מקרה, המקום לזה הוא בתקנות ולא בחוק.
שמרית גיטלין שקד: הוועדה לא יכולה לתקן תקנות.
אודיה איפרגן: ההצעה שלי.
אודיה איפרגן: אנחנו צריכים לראות גם מבחינת השטח אם לא יותר נכון לעשות דיון מעקב בתחילת המושב הבא, לראות את הבדיקה שלנו, אם אנחנו מתכוונים לתקן את התקנות, כן או לא.
אודיה איפרגן: לחוק הזה, זה לא רלוונטי.
שמרית גיטלין שקד: העמדה המהותית שלכם, האם אתם בעד או נגד.
אודיה איפרגן: האם לתקן את התקנות או לא.
יפעת שאשא ביטון: לומר באיזה ערוצים אפשר לעשות את זה, מה הדרך, כדי שלפחות נוכל להתבסס על משהו גם בביקורת עתידית.
יפעת שאשא ביטון: מחר אנחנו נשלים את הדיון בסוגיה הזו ונצביע על החוק.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכל אחד ואחת מכם באופן אישי, גם על ההערות שכולן הן חשובות גם אם לא קיבלנו אותן עד הסוף, אבל הדיון היה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את הדיון, מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה על שלוש.
יפעת שאשא ביטון: גם זה דיון מעקב, בעצם, דיון המשך לסדרה שלמה של דיונים.
יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון שקיימנו בנושא, התבשרנו ממשרד העבודה והרווחה שכבר יש תהליך של הכשרות בשטח.
יפעת שאשא ביטון: דובר פה על היקפים מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו ניסינו למצוא נתונים מהשטח, אנחנו לא לגמרי סגורים על כך שההיקפים מתאימים בעצם למה שמכירים גופים וארגונים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה נועד כדי לעשות קצת סדר, לקבל נתונים מדויקים ממשרד העבודה והרווחה לגבי ההיערכות לשנה הבאה, כשהאמירה היא מאוד פשוטה והיא דומה לאמירה שהייתה בשנה הקודמת - אם אין היערכות של השטח, לא יוצאות סייעות, גם אם אנחנו לא מאמינים בסייעות וגם אם אנחנו חושבים שהן הרע במיעוטו וגם כשאנחנו יודעים שזה בסך הכול שעתיים ביום ולא משנה מה.
יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה, אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד שאנחנו משנים מציאות בלי שאנחנו נתנו פתרון שהוא נכון וראוי ומביא אותנו למציאות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לעמותת יה"ל לפתוח, עד שיגיע משרד העבודה והרווחה, בבקשה.
נעמה קציר שמואלי: תודה רבה גם על הדיון הזה.
נעמה קציר שמואלי: את צודקת בהקדמה שלך גם הפעם.
נעמה קציר שמואלי: באמת חשבנו שאנחנו במעונות במצב טיפה יותר מתקדם, אבל קצת התבדינו בחודשים האחרונים.
נעמה קציר שמואלי: הבנו שגם מערך ההדרכה שהתחיל, והתחיל להתקיים במעונות, לא התקדם בקצב שחשבנו שהוא צריך להתקדם, ויתרה מכך, אני חושבת שמעבר להדרכות, הבעיה המרכזית במעונות הייתה זה שלא נעשה שום דבר ממה שנקבע שייעשה.
נעמה קציר שמואלי: הדבר היחיד שבעצם קרה, זה שבחלק מהמעונות בוצעו הדרכות, אבל כל יתר ההנחיות של איזה אלרגניים יוצאים מהגנים, הצמדת התזונאית להתאמת תפריטים, הנושא של קבלת ילדים אלרגיים בגנים גם בלי סייעות.
נעמה קציר שמואלי: אני יכולה להגיד שיש לי פה בטלפון מוכן לוועדה הקלטות של עשרות שיחות של הורים שמבקשים לרשום את הילד למעון בלי סייעת, ילד אלרגי לשומשום, ילד אלרגי לחלב.
נעמה קציר שמואלי: אומרים להם, בלי סייעת לא מקבלים אתכם.
יפעת שאשא ביטון: שזה משהו שאנחנו כבר לפני שנה הורדנו מהפרק.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו כבר היינו אמורים להיות כל כך רחוקים משם.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו שם עדיין.
נעמה קציר שמואלי: ההנחיות האלה לא עברו לשטח או לצורך העניין אולי עברו, אבל לא הוטמעו.
נעמה קציר שמואלי: כך או כך, עמותת יה"ל, בכוונתה להגיש בג"צ בעקבות ההיערכות הלקויה של משרד הרווחה.
נעמה קציר שמואלי: בינתיים, מקדם הבג"צ שהגשנו ועד היום משרד הרווחה הודיע שהוא משאיר את הסייעות גם לשנה הנוכחית, זאת אומרת באותה קונסטלציה שהייתה נהוגה עד היום, של שעתיים ביום וכיוצא בזה, אבל, וכאן גם קדם הבג"צ שלנו שמשרד הרווחה אמורים להגיש תשובה עד לסוף השבוע הזה ועדיין לא קיבלנו אותה.
נעמה קציר שמואלי: כאשר אין מערכת, משרד הרווחה לא יכול לבחור מי הוא הילד האלרגי שמקבל סייעת ומי הוא הילד האלרגי שלא מקבל סייעת.
נעמה קציר שמואלי: אם אין מערכת תמיכה לילד אלרגי והוחלט שמשאירים את הסייעות, אז הילדים האלרגיים מקבלים סייעות, ואז נוצר מצב שמשרד הרווחה החליט על דעת עצמו שיהיו ילדים שיקבלו סייעת ויהיו ילדים שלא יקבלו סייעת.
נעמה קציר שמואלי: אני מקבלת טלפונים, כולל אגב מכתבים רשומים שאנשים מקבלים, הילד שלך אלרגי רק לשומשום ובוטנים, לשומשום ובוטנים אנחנו לא נותנים סייעת, אבל אם הילד שלך הוא אלרגי לדברים אחרים, אנחנו כן נותנים סייעת.
נעמה קציר שמואלי: זה היה צריך להיות בשלב הבא, בעוד שנה, בעוד שנתיים כשתהיה מערכת שיגידו לי במעון, אנחנו לא נותנים סייעת לילד אלרגי לשומשום, אבל במעון הזה אין שומשום אז הילד לא יכול להיות מוגן, כי הרי זו הזנה משותפת.
נעמה קציר שמואלי: המעונות זה באמת מקום שניתן להחיל עליו את כל הדברים שאנחנו נורא רוצים.
נעמה קציר שמואלי: יש הזנה משותפת, צוות יחסית רחב, ניתן לחלק את הילדים בצורה נורמלית לקבוצות עבודה יחסית קטנות, אבל כל יתר הדברים לא נעשו, אז השאלה אם משרד הרווחה החליט להחזיר את הסייעות, שמשרד הרווחה יחזיר את הסייעות עבור כל הילדים או לחילופין שיעשה משהו אחר שיגן על הילדים האלה, אבל בוודאי לא ידיר אותם מהמעונות, כי כרגע אומרים להם, אתם לא מקבלים סייעת, אבל מנהלת המעון בשטח אומרת להם, אבל אתם לא מתקבלים למעון בלי סייעת, אז או שהם ישלמו על סייעת מכיסם או שהם פשוט לא יהיו במעון, אז אנחנו בעצם באותו מצב שהיינו בו בדיוק לפני שנה כשהתחלנו לדבר.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אני בפתח דבריי, אמרתי שהדיון הוא מאוד ממוקד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לקבל נתונים ממשרד העבודה והרווחה גם לגבי מערך ההכשרות שהיה ובכלל ההתאמה של כל התוכנית שעליה דיברנו, ואני כבר אומר עוד לפני שתשיב, גם לצורך העניין אם אנחנו מחזירים את כל מערך הסייעות במעונות כפי שהוא היה, זה לא אומר שאנחנו יכולים עכשיו לנוח ולקפוא על שמרינו, כי אנחנו יודעים שהפתרון הזה ממש לא הפתרון שצריך שיהיה.
קריאה: במיוחד במעונות.
יפעת שאשא ביטון: ששם הוא אפילו עוד יותר מזערי ממה שיש במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה שעתיים ביום שהן אף לא מחולקות כמו שברציונל כביכול הן אמורות להיות מחולקות, ואנחנו מבינים שזה לא יכול להיות כמו ברציונל, כי מה לעשות, יש אילוצים, אף אחת לא תבוא שעה פה ושעה פה.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, יש לנו הרבה מאוד עבודה, אז אני רוצה לדעת לאן פנינו בסיפור הזה כדי שאנחנו נוכל להתחיל לעשות משהו משמעותי ולא רק לשבת כאן חודש אחרי חודש ולמחזר את הדיון.
חגי פורגס: קודם כול מבחינת נתונים, אז אנחנו ביצענו עד עכשיו מינואר-פברואר במשך חצי שנה 407 קורסים ל-9,777 מטפלות שהגיעו מ-1,208 מסגרות.
יפעת שאשא ביטון: אם זה באחוזים, זה 9,000 מטפלות מ-1,200 מסגרות.
יפעת שאשא ביטון: כמה מסגרות יש סך הכול?
חגי פורגס: 2,200.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר חצי.
חגי פורגס: מספר המטפלות הוא הרבה יותר גבוה מחצי.
חגי פורגס: אנחנו מעריכים שיש כ-12,000 מטפלות במעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אז איך זה חצי מהמסגרות?
חגי פורגס: כי יש מסגרות ששלחו את כל המטפלות, יש מסגרות ששלחו מטפלת אחת, יש מסגרות שלא שלחו בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין זה אומר שיש לי עוד 1,100 בערך - - -
חגי פורגס: יש גם מטפלות משפחתונים.
חגי פורגס: אז נכון, זה לא חצי.
חגי פורגס: אני לא יודע לפלח את ה-9,077, מאיזה מסגרת הם באו וכו'.
יפעת שאשא ביטון: בסוף יוצא שיש לי עוד 1,000 מסגרות לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: אמרת, 1,200 מתוך 2,200.
יפעת שאשא ביטון: יש לי עוד 1,000 מסגרות שבהן אין מענה.
חגי פורגס: נכון.
חגי פורגס: זה מבחינת נתונים יבשים.
חגי פורגס: מבחינת איך המנגנון הזה עובד - אנחנו לא מחכים שארגונים יפנו אלינו.
חגי פורגס: אנחנו עושים תהליך שיווק מאוד אגרסיבי מול ארגונים.
חגי פורגס: בסוף צריך גם איזושהי יוזמה ואחריות מכיוון ארגונים.
חגי פורגס: אנחנו הולכים על הארגונים הגדולים ואנחנו עושים איתם עבודה.
חגי פורגס: יש מקומות שזה שיתוף פעולה מצוין.
חגי פורגס: יש מקומות אתה מרים את הכפפה ולא מוכנים לקבל את ההכשרות האלה.
יפעת שאשא ביטון: המשורר לא התכוון שהם ירימו את הכפפה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו התכוונו שהמסגרות יהיו מותאמות מתוקף הנחיה שלכם כמשרד, מתוקף זה שברור לנו שילדים אלרגיים יוכלו להשתלב במסגרות האלה ולא להיות מודרים, כי אנחנו לא רוצים להפלות אותם, ושלמי שנמצא גם יהיו כלים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מי בא לו, זה צריך להיות כמצב נתון.
חגי פורגס: אז החלק השני שמשלים את התמונה זה המלצות של הוועדה הבין-משרדית של משרד הבריאות, שהוועדה סיימה את עבודתה ומחכים להמלצות סופיות שיוגשו, וברגע שזה יהיה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא כבר היינו שם?
חגי פורגס: מבחינתנו הוועדה עברה לטפל בחלק האחר של המנדט שלה, שזה צרכים רפואיים מיוחדים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, שגם על זה אגב, אתם חייבים לי תשובה.
יפעת שאשא ביטון: אתם מתעלמים מאיתנו בשיטתיות לגבי הנושא של הסוכרת.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה שתהיה תוכנית בעצם לפתיחת שנת הלימודים ועד היום לא קיבלנו שום - - -
חגי פורגס: הוועדה הבין-משרדית עדיין יושבת.
חגי פורגס: זה תהליך שהוא חדש לכולנו ולוקח זמן - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם הילדים שנה הבאה?
יפעת שאשא ביטון: קודם כול ברור לנו לחלוטין שאסור לנו לעשות שום שינוי במה שהיה עד כה.
חגי פורגס: הנהלים שלנו יישארו שאסור להפלות ילד רק בגלל שהוא אלרגי.
חגי פורגס: זו ההנחיה שהיא הייתה והיא תהיה ואנחנו נעמוד עליה, ואני קורא מכאן שאם יש מקרה פרטני של ילד שסירבו להכניס אותו למעון, שיפנה אלינו, אבל פה יש איזשהו אבל והוא ידוע.
חגי פורגס: אני לא אומר דברים חדשים.
חגי פורגס: בסוף אם יש רופא שקובע שהילד צריך ליווי צמוד בשעת האוכל, אז המנגנון של מימון הסייעות ימשיך כמו שהוא היה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל גם באותה מידה המטפלות צריכות לקבל הנחיה חד משמעית שיפסיקו לשלוח את ההורים לבקש אישור מהרופא, כי הרי זה מה שהם עושים, אני אומרת לך באחריות.
יפעת שאשא ביטון: מה הן עושות?
יפעת שאשא ביטון: בא ילד אלרגיה, תלכי שהרופא יכתוב לך, ואז זה מעגל קסמים שאי אפשר יהיה לפרוץ אותו, כי גם אם הילד בכלל לא היה צריך סייעת מלכתחילה, עכשיו האימא כבר מתוקף זה שהיא ביקשה ממנו, היא משוכנעת שהוא חייב סייעת.
חגי פורגס: למה שהמטפלת תעשה את זה?
יפעת שאשא ביטון: הן עושות את זה.
חגי פורגס: למה?
חגי פורגס: מה האינטרס שלה?
יפעת שאשא ביטון: שיש לה עוד מישהי שעובדת שעתיים ביום.
נעמה קציר שמואלי: אני עונה בשם הרופאים.