GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל יוספסברג: האבחון המוקדם, הטיפול המוקדם בגיל צעיר, יכול להביא את הילדים שלנו למקומות שהשמים הם הגבול, וכן בטווח הארוך למדינת ישראל זה יעלה הרבה פחות כסף, זה שווה, ואני אומרת, אפשר להגיע, תנו לנו את האפשרות להגיע.
יעל יוספסברג: 500 קלינאיות תקשורת, ואני חייבת כאן לדייק, אנחנו יודעים על הנתון שמכללת הדסה ציינה באחת הוועדות בשבוע שעבר.
יעל יוספסברג: אני ניגשתי לנציגה בסוף הדיון ואמרתי לה 'תקשיבי, יש לך כאן קופה נהדרת, תני לי, אני צריכה לגנים במרכז, אני צריכה לבתי ספר במרכז' והמשפט שהיא אמרה לי, 'לא, יש לי 500 קלינאיות תקשורת, אבל אף אחת מהן לא מתמחה בתחום האוטיזם'.
קריאה: אין התמחות בתחום האוטיזם, כמו שאין התמחות בכל תחום אחר.
יעל יוספסברג: אין התמחות בתחום האוטיזם, אין מסלול, אין הכשרה, אז יש 500 קלינאיות תקשורת, אבל הן לא עוזרות לנו כרגע.
יעל יוספסברג: אם לא תהיה איזה שהיא התוויה, אז הן קיימות, אבל זה לא עוזר לנו.
קריאה: אין התמחות, זה חוסר הורמון גדילה מסיבה זו או אחרת.
יעל יוספסברג: אוקיי, אבל אפשר, במסגרת שנת הלימודים או במסגרת שנה שלישית, להעביר אותן מסלול הכשרה.
יעל יוספסברג: אתם יותר אנשי מקצוע ממני, לכם הפתרונות, לא לי.
קריאה: כמו שאפשר בתחום של CP וכמו שאפשר בתחום של תסמונת דאון.
יעל יוספסברג: אוקיי, אז בואו נבנה התוויה, אנחנו מדברים על מחסור, בואו נראה איך אנחנו פותרים את המחסור.
יעל יוספסברג: לשבת פה ועדה אחרי ועדה ולדון ולא להגיע עם פתרונות ולשבת בשולחנות עגולים, לי כהורה, או להורים לילדים על הספקטרום, זה לא נותן לנו שום פתרון.
יעל יוספסברג: ילד שממתין לאבחון למעלה משנה, 10 או 12 חודשים, זו שערורייה.
יעל יוספסברג: הזמן כאן משחק.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי כבר מקודם, בתחושה שלי אפשר להוציא את אותו - - -
ת.ח.: אני אגיד במשפט קצר, בנוסף לכל הבעיות המורכבות יש לי שני ילדים עם בעיות של הגייה.
ת.ח.: גם בעיות של הגייה, אם לא מטפלים בהן בגיל הנכון הן מושלכות לעתיד.
ת.ח.: זה לא משהו שלוקחים את זה בחשבון בתור מזורז, אנחנו נמצאים בחלק של ה-50% ש - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה זמן אתם מחכים לטיפול?
ת.ח.: המתנתי לתור וקיבלתי תור אחרי 9 חודשים ויש לי עוד ילד שאני עדיין ממתינה חצי שנה לתור.
קריאה: את מוכנה להגיד באיזה קופה את?
ת.ח.: אני בכללית.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהכללית, אם לא במרכז הזה, לא יודעת לתת טיפול בראש העין.
ת.ח.: אנחנו פשוט אבודים.
נילי אייל: גברתי, יש לי שאלה בעניין אופרטיבי.
נילי אייל: השאלה היא האם באמת אפשר לקבל החלטה על עניין היכולת של הקופות להפנות לטיפולים פרטיים?
נילי אייל: או לחילופין, לעניין ההחזרים?
נילי אייל: אחד מהשניים, או שהאפשרות להפנות לטיפול פרטי תבוטל ואז, דרך אגב, גם לנו מבחינה משפטית - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות החזיר תשובה, שאני יכולה להבין אותה במציאות שאנחנו נמצאים בה, שהוא לא יבטל את הטיפולים הפרטיים כי אם הוא יבטל את הטיפולים הפרטיים אז גם לא יהיה לכם מענה, לא בתוך הקופות ואחר כך לא בטיפול הפרטי.
יפעת שאשא ביטון: מה שכן צריך לעשות זה כן להפעיל פה את הנושא של שיקול דעת, של את מי מפנים לטיפול פרטי כי אי אפשר לחכות עוד זמן ומי אפשר שהוא יקבל את הטיפול בעוד חודש או חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות פה גמישות.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור שצריך לדבר בו.
נילי אייל: סליחה, ומה עם התעריפים?
נילי אייל: אם זה המצב, מדוע שקופות החולים לא יחזירו את התשלום המלא להורים ורק יחזירו להם 50%?
יפעת שאשא ביטון: כי אז בכלל את תראי איך כולם הולכים לטיפול הפרטי כי איזה אינטרס יש לי בכלל להישאר בקופה כשאני יכולה לקבל את זה פרטי במקום אחר ולקבל את כל ההחזר הכספי.
יפעת שאשא ביטון: עזבי, איך שאנחנו לא מסתכלים על זה זו ביצה ותרנגולת.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני כן רוצה לומר, אני יוצאת מפה בתחושה קשה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה איתכם, אני רואה את חברתי, חברת הכנסת קארין אלהרר, ככה מהנהנת, כי די דיברנו על כל מה שדיברנו בדיון הקודם, לא באמת התקדמנו לשום מקום, אבל יש פה אמירה מאוד מאוד ברורה וחד משמעית, המדינה חייבת לקחת אחריות, אנחנו לא יכולים להשאיר את זה בחסדיהם של קופות החולים ובטח לא ברשויות המקומיות ובטח לא בעמותה כזאת או אחרת, כי אנחנו רואים שגם העמותות לא שורדות את זה, גם במקומות שאני מכירה העמותות לא שורדות את זה ואז בעצם הילדים שלנו תלויים לא רק בגורם אחד, אלא בכל כך הרבה גורמים שחלקם אפילו לא מתקשרים אחד עם השני והתוצאה היא ברורה.
יפעת שאשא ביטון: התוצאה נדונה היום והיא נדונה לפני מספר חודשים ולפני שנה ולפני שנתיים ומסתבר שגם לפני חמש ושש שנים.
יפעת שאשא ביטון: מדברים איתי פה על 2011, אנחנו כבר ב-2018 והתחושה היא שאנחנו לא מתקדמים לשום מקום.
יפעת שאשא ביטון: אז אם אנחנו לא נקבל החלטה אמיצה ונקים את המנגנונים שצריך כדי לתקצב באופן ישיר את היחידות ואת המכונים, כדי שאנחנו נדע שהכסף מגיע באופן ישיר לילדים שלנו, שאנחנו נפקח על התקציב שאנחנו מעבירים כדי לוודא פעם אחת שהוא לא דיפרנציאלי, אלא שבאמת יש תעריפים אחידים, שאנחנו לא רואים את מה שקורה היום, לא רק בין הקופות, אלא גם בתוך הקופות באזורים השונים.
יפעת שאשא ביטון: תראו כמה שונות יש לנו בסיפור הזה של התפתחות הילד והתחושה היא שכאילו אנחנו לא באמת מצליחים להחזיק פה משהו, שהכול לגמרי פרוץ.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו, אני מבינה את החוזר ועוד חוזר, שבו קבלו החלטה אמיצה שאנחנו משנים את הקונספט בכלל של הטיפול וההתמודדות בהתפתחות הילד, כי אם לא, אנחנו ניפגש פה בעוד דיון, עם הרבה מאוד תקווה בהתחלה ואני מניחה שאנחנו נסכם באותו אופן, אם לא יהיה פה שינוי דרמטי.
קארין אלהרר: גברתי, אני רוצה להציע שנקיים דיון מעקב בעוד חודש.
קארין אלהרר: אומר משרד הבריאות שבעוד כחודש תתקבל החלטה לגבי צביעת תקצוב בתוך משרד הבריאות לעניין התפתחות הילד.
קארין אלהרר: אני שוחחתי גם עם המנכ"ל בשבוע שעבר והוא אמר שבאמת יש כוונה כזאת.
קארין אלהרר: אני מציעה שבתוך חודש יגיע לכאן מנכ"ל משרד הבריאות, כי זה לא פייר לבוא בטענות לד"ר הדר ירדני כשאין לה - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל הם מייצגים את המשרד.
קארין אלהרר: לא, בסדר, אז אני מציעה שהמנכ"ל יבוא, יסתכל לכולם בעיניים, יגיד מה הוא עשה בעניין הזה.
קארין אלהרר: אני חושבת שאין ספק במשרד הבריאות שיש צורך אקוטי בשינוי משמעותי, גם בתקציבים וגם באיך לחלק את התקציבים.
קארין אלהרר: הגיע הזמן שהם יבואו וייתנו את ההסברים כאן בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואני רק אוסיף דבר נוסף, לגבי הנושא של התקצוב, קביעה של או תעריפים אחידים או לפחות תעריפי מינימום, כי השונות הזו שקיימת היום, היא לא מוסיפה לאף אחד ולא רק שהיא לא מצמצמת פערים, היא מרחיבה אותם.
יפעת שאשא ביטון: אז לפחות את הסוגיה הזו גם לקחת לתשומת לב.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני פותחת את הדיון, אני מתנצלת על האיחור אבל אלה תנאי הדרך, דברים שלא תלויים בנו.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא הצעת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון יום) (תיקון מס' 4), התשע"ח-2018, הצעת חוק של חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת אחמד טיבי וחבר הכנסת יצחק וקנין.
יפעת שאשא ביטון: הצעה זו ממוזגת עם הצעת החוק הממשלתית שעליה אנחנו עובדים.
יפעת שאשא ביטון: אתמול הקראנו את החוק והעלינו מספר סוגיות לדיון, בעיקר לקחנו על עצמנו לבדוק להיום את הנושא של שקיפות במסמכים, בהצגה של נתונים להורים טרם הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע אם קרה עם זה משהו ואם יש איזושהי התקדמות או החלטה כדי שנוכל להסדיר את הנושא ולהמשיך בהצבעה.
ורד כרמון: אנחנו עשינו עבודה ובדיקה גם בשדה וגם במסמכים של ועדות תכנון טיפול בהתאמה וגילינו שבעצם יש לנו שקיפות בהעברת כל המידע שנכתב בדוח להורים טרם הדיון.
יפעת שאשא ביטון: איך זה מתבצע?
ורד כרמון: זה מתבצע במפגש עם ההורה לפני הוועדה ובתהליך ההכנה לדיון נאמרים כל הדברים שנכתבים בדוח בצורה מתאימה, לסנכרן אותה להורה כדי שהוא יהיה מוכן.
ורד כרמון: זה כולל גם את ההכנה איך ייראה הדיון, איך הוא ייעשה ומה ייאמר.
ורד כרמון: לא נמסר העותק הפיזי מסיבות מקצועיות, כיוון שלעתים באמת יכול להיעשות שימוש לרעה.
יפעת שאשא ביטון: למשל?
ורד כרמון: לדוגמה במקרה שההורים בסכסוכים או גרושים.
ורד כרמון: כל דוח וכל מכתב או כל מילה שתיכתב על האימא שהיא כזאת וכזאת, האבא ישתמש בזה לצורכי לפעמים משמורת.
יפעת שאשא ביטון: ומה קורה כשההורים לא גרושים?
ורד כרמון: גם כשההורים לא גרושים, לפעמים זה יכול להסתובב במקומות לא ראויים.
ורד כרמון: האימא תשים את זה על המגנט של המקרר.
ורד כרמון: אלה חומרים די חסויים ולא רצוי שהם יסתובבו סתם.
יפעת שאשא ביטון: יש בזה ריח של פטרונות, של אנחנו לא סומכים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את מה שאת אומרת ואני גם מסכימה עם סיכון, אבל מצד שני אני אומרת כמה אנחנו יכולים להשתלט על החיים של אנשים.
ורד כרמון: אני אומר עוד משהו.
ורד כרמון: בדרך כלל לא מבקשים את זה אבל במקרה שההורה מבקש, זה נבחן וזה בהחלט יכול להינתן אבל לא היינו רוצים שזה יהיה משהו גורף כי מה יעשו ההורים עם הדוח הזה?
ורד כרמון: הם ילכו אתו לשכנה?
ורד כרמון: ואם הם כן לוקחים אותו, היה כאן אתמול - - -
יפעת שאשא ביטון: נותנים להם לעיין בו?
ורד כרמון: הם יושבים עם העובדת הסוציאלית.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לעיין בדוח גם בלי לקחת אותו?
ורד כרמון: בוודאי.
ורד כרמון: אם היא מבקשת, כל מקרה ייבחן לגופו.
ורד כרמון: אני חושבת שכאשר יבקשו וממש ירצו, זה גם יינתן אלא אם כן יש איזו אינדיקציות מאוד מאוד ברורות למה לא לתת.
ורד כרמון: הכלל הוא לאפשר את כל החשיפה ואת כל המידע.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מנוהל קיים?
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שהוא מקובל?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם מחויבים לו.
ורד כרמון: הם מחויבים לו וכן דיברנו אתמול ונשקול לכתוב את זה באופן יותר מפורט בתע"ס.
יפעת שאשא ביטון: כולל תזכורת בעקבות הוצאת החוק.
יפעת שאשא ביטון: העברת התיקון הזה.
ורד כרמון: בתהליך ההטמעה של הוצאת החקיקה, יש תהליך מסודר שאני בונה מול השדה, וזה גם להפיץ את החקיקה החדשה ואז אני גם מעדכנת את כל ההוראה של התע"ס ואת כל מה שנדרש מהעובדים.
ורד כרמון: אנחנו גם נעשה ימי הטמעה למפקחים ואחר כך במחוזות.
יפעת שאשא ביטון: כולל התייחסות לסוגיה הזו.
שמרית גיטלין שקד: בעיקרון מה שדיברנו אתמול בישיבה זה שתיקון החוק הזה מחייב ככל הנראה התאמה בתקנות.
שמרית גיטלין שקד: יש תקנות שככל הנראה יצטרכו לתקן אותן.
שמרית גיטלין שקד: לכן אנחנו ביקשנו לשקול גם לתקן את זה בתוך התקנות כדי שזה יהיה באמת ברמת חקיקה.
ורד כרמון: אנחנו נשקול את זה.
ורד כרמון: זאת אומרת, מי שעובד ביום יום, העדכונים השוטפים שלנו הם עדכונו תע"ס כי הרבה יותר קל לתקן אותם ולעשות את ההתאמה וגם את ההכשרה.
ורד כרמון: אנחנו נשקול גם את הבקשה הזו.
אודיה איפרגן: בכל מקרה, אלה תקנות שצריכות לעבור אישור של ועדת העבודה והרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פותחים את זה לדיון ולא מדברים עכשיו על מקרים אישיים, אם הם כן יראו או לא יראו.
שלי שינברג: אני חושבת שזה לשלול זכות לגיטימית מהורים, לא לקבל חומר.
יפעת שאשא ביטון: איזה זכות לגיטימית?
שלי שינברג: לא לקבל את הדוח של הוועדה?
יפעת שאשא ביטון: זה לא דוח של הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: מדברים על מסמכים מקצועיים שמגיעים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת ששמענו את את הטענה כאן.
יפעת שאשא ביטון: הדברים הם לגיטימיים.
שלי שינברג: זו טענה מסובכת.
יפעת שאשא ביטון: זכותך לחשוב כך.
שלי שינברג: הרבה חושבים כמוני.
שלי שינברג: אנחנו מביאים את הדעה של העם.
ורד כרמון: אפשר להרחיב עוד משפט אחד.
ורד כרמון: בדוח הסוציאלי גם מופיע תכלול של מידעים מכל מיני גורמים נוספים.
ורד כרמון: לכן זאת גם איזושהי סיבה.
שלי שינברג: תמיד יש חריגים.
שמרית גיטלין שקד: הנושא השני עליו דיברנו בישיבה זה הנושא של הוצאת ילדים מהמעון בשל אי תשלום.
שמרית גיטלין שקד: שוחחנו על כך בישיבה וברשותך אני מבקשת את התייחסות המשרד.
כרמית פולק כהן: אפשר לומר משהו לפני?
כרמית פולק כהן: בדיון הקודם לא הייתי ואני אשמח להתייחס לפני שהם מגיבים.
כרמית פולק כהן: אנחנו מאמינים שזו אחריות של המדינה, בטח כאשר פעוט מוגדר פעוט בסיכון.
כרמית פולק כהן: לא יכול להיות שפעוט שבעצם המעון הוא האפשרות האחרונה שלו לפני ההוצאה מהבית, ובאמת המדינה נתנה לו את האפשרות הזאת להיות במעון ולחסות בצילה והיא מגנה עליו, וברור שההורים שלו לא יכולים לתת לו מענה, ואז בגלל חוב הוא יוצא מהמעון.
כרמית פולק כהן: ממה שאני מבינה עלה כאן אתמול – ולא הייתי, ואני מתנצלת – שהרבה פעמים אחת ההוראות שיש היא לדווח מיד לשירותים החברתיים שבעצם הוא מוצא מהבית.
כרמית פולק כהן: הרבה עובדות סוציאליות אומרות שהן בכלל לא יודעות שהוא הוצא מהמעון ולכן אני חושבת שאם כבר, חשוב מאוד מאוד מאוד לחדד את הנהלים האלה ברמה הזאת שלא יהיה מצב שחלילה – כמובן הנחת היסוד היא שהילד לא יוצא מהמעון - מוצא מהמעון, שיהיה ברור שהעובדת הסוציאלית שמטפלת בעניינו תיודע לדבר הזה ותנסה ככל האפשר שזה לא יקרה.
כרמית פולק כהן: זה גם אינטרס שלנו כחברה שהוא יישאר במעון כי השלב הבא הוא הוצאה חוץ ביתית.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה אתמול.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך מה שעלה בסופו של דבר, שזה אפילו מרחיב את האחריות שיש לרשויות הרווחה לעקוב אחר הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל שאנחנו לא מכניסים בחקיקה שאסור להוציא ילד מפאת חוב, זה אומר שהאחריות שלהם אפילו גדולה יותר.
יפעת שאשא ביטון: להיות מסונכרנים כל הזמן וללוות את המשפחה ולוודא שלא קורה מהלך כזה בגלל קושי אמיתי ולא כל אלה שמחליטים שלא מתאים להם.
ענת בטינו יפת: אני מנעמ"ת.
ענת בטינו יפת: רציתי לומר שאתם אומרים שהאחריות היא על הרווחה אבל אנחנו בהחלט בנעמ"ת רואים שהאחריות היא גם עלינו.
ענת בטינו יפת: בכל מקרה שיש איזשהו הליך, איזושהי מחשבה להוציא ילד ממעון, זה נעשה אחרי הרבה שיקול דעת ובתיאום הדוק עם הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהרווחה יודעת גם דרככם שילד מאוד בסיכון שמוצא בגלל חוב לצורך העניין.
ענת בטינו יפת: לא שהוצא.
ענת בטינו יפת: בשלב שאנחנו חושבים ושוקלים, שאולי, שיש איזה סיכוי ומתקשים להסתדר עם המשפחה, הפנייה היא קודם כל לעובדת הרווחה וביחד אתה ומבקשים ממנה.
ענת בטינו יפת: בדרך כלל מה שקורה זה שבעזרת שיתופי פעולה עם העובדת הסוציאלית, כן מצליחים איכשהו לגבות את החוב, או לפרוס את החוב.
ענת בטינו יפת: ההוצאה של הילד היא באמת השלב האחרון, אחרון, אחרון ורק אחרי שזה בתיאום ובהסכמה עם הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: זה רק מחדד את זה שלא יכול להתבצע הליך כזה בלי שהרווחה יודעת שזה קורה.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר, בעקבות מה שדיברנו אתמול, שלרווחה יש כלים להתמודד עם כל אחת מהסוגיות האלה כך שבסופו של דבר אנחנו יכולים למנוע יציאה של ילד בגלל חוב.
ורד כרמון: אני רוצה להתייחס לזה מבחינה משרדית.
ורד כרמון: אני חושבת שכמובן שאנחנו במשרד בוודאי ובוודאי מחזיקים בעמדה הזאת שאסור שפעוט בסיכון יסולק מהמעון בגלל חוב של ההורים.
ורד כרמון: אני חושבת שהמידע שיש בידינו במהלך השנים, המספר הוא יחסית מאוד מאוד קטן אבל כל מקרה הוא מקרה עולם ומלואו.
ורד כרמון: אנחנו מתכנסים במשרד לישיבה עם הזרוע של אגף מעונות יום, עם נציג ארגונים והרווחה ואנחנו נסדיר את הנוהל שהוא יהיה הרבה יותר סגור כדי להיות רשת כזו שבאמת נוודא שגם יש אחריות רחבה לעובד הסוציאלי של המשפחה, גם לארגון וגם נהלים מאוד מאוד ברורים כדי שהמקרים לא יפלו, עד להגיע לרמת מטה, מקרה שלא נפתר.
ורד כרמון: אנחנו לוקחים את זה על אחריותנו.
לאה פדידה: אני רוצה לשאול שאלה.
לאה פדידה: כמו שאנחנו יודעים, מעונות נעמ"ת ו-ויצ"ו, עומדים בתור וילדים בסיכון נמצאים גם במסגרות פרטיות או במסגרות של המתנ"ס.
לאה פדידה: מה שקורה נכון להיום זה שאותה מערכת ניגשת לרווחה, מדווחת, הרווחה בודקת ואנחנו מקבלים פתק שהוא צריך להישאר אבל אין תקציב.
לאה פדידה: האם גם מערכת פרטית או מערכת של מתנ"ס אמורה עם כל הכאב וכל הכבוד לספוג את אותו ילד מבחינה כספית וכלכלית?
לאה פדידה: זה שאנחנו רוצים להשאיר אותו בפנים, זה ברור, אף אחד לא רוצה להוציא ילד בסיכון ממסגרת מעון, אז אולי לנעמ"ת ולויצ"ו הרבה יותר קל להגמיש את העניין של תשלומים וכן הלאה.
לאה פדידה: יש מה שנקרא, לפחות ממה שאני ניהלתי עד לפני שנה, מה שקראנו לו חובות אבודים וספגנו את זה.
לאה פדידה: לא אנחנו, ההורים האחרים שמשלמים ממיטב כספם.
לאה פדידה: השאלה אם חוק כזה לא צריך להיות מגובה באיזשהו תקציב שיהיה לרווחה שהיא קובעת שאותו ילד צריך להישאר במעון הזה או האחר ומישהו צריך לספוג את התקציב.
ורד כרמון: אני חושבת שיחסית דיברנו על זה אתמול.
ורד כרמון: בגדול, לחוק זכויות פעוט בסיכון עומד לרשותו תקציב בלתי מוגבל של מכסות כי זה לפי החוק וגם עומד לרשותנו תקציב מאוד יפה להנחות ודרגות.
ורד כרמון: לא הנחות אפילו אלא דרגות מאוד נמוכות בהתאם לדרכי החישוב של כל משפחה ומשפחה לפי הצרכים הסוציאליים שלה.
ורד כרמון: הוועדות עובדות במחוזות.
ורד כרמון: יש לזה דרכי פעולה והגעה.
ורד כרמון: סיפרתי כאן אתמול בוועדה שבערך חמש שנים היינו מקיימים ועדות חריגים במטה ולעומת זאת בשנתיים האחרונות קיבלנו בבסיס התקציב תוספת שאפשרה לנו לדרג לשלוש דרגות יותר נמוכות, להגיע בהתאם למצב המשפחה עד 100 שקלים השתתפות למשפחה, או 200 שקלים, שזאת נקודת זכות אחת או חצי, שאני חושבת שכל משפחה יכולה לעמוד בזה.
ורד כרמון: להורה יש יותר הוצאות אם הילד יהיה בבית להאכלה וכולי.
ורד כרמון: לגבי מסגרות פרטיות עליהן דיברת, לזה אני רוצה להתייחס.
ורד כרמון: כל עוד לא מתקיים חוק הפיקוח הרחב למעונות יום שאנחנו מחכים לו כבר הרבה שנים, אנחנו כרגע יכולים לבצע השמה אך ורק במעונות המפוקחים.
לאה פדידה: זו בעיה.
ורד כרמון: אני לא יכולה לפתור את זה.
לאה פדידה: מה עם מתנ"ס שהוא מפוקח?
ורד כרמון: חברת המתנ"סים היא חברה מוכרת במשרד הרווחה ובאגף למעונות יום והמעונות שלהם, יש אפילו מעונות רב תכליתיים של החברה למתנ"סים בהתחלה חכמה.
ורד כרמון: כל מעון שיש לו סמל של העבודה, הוא זכאי, אם הרווחה פונה, לקבל גם סמל רווחה ואין מניעה ואין לנו מכסות לזה.
ורד כרמון: בברכה.
ורד כרמון: כל מעון שפונה, יכול לקבל את הסמל.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד נקודה שצריך להתייחס לפני ההצבעה?
שמרית גיטלין שקד: כן.
שמרית גיטלין שקד: אני רוצה להסב את תשומת הלב.
שמרית גיטלין שקד: עשינו מספר תיקוני נוסח וסימנו והדגשנו אותם.
שמרית גיטלין שקד: להבנתנו אלה רק תיקוני נוסח שמבהירים ולא תיקונים מהותיים ולכן אני לא חושבת שצריך לעבור על כל אחד מהם.
שמרית גיטלין שקד: משהו אחד שאני כן רוצה לומר זה שהוספנו מילה שיש לה משמעות, בעמוד 3, פסקה (5), לגבי העילות בהן הדיון יתקיים דווקא בוועדת תכנון טיפול והערכה ולא בוועדת פעוטות בסיכון.
שמרית גיטלין שקד: הוספנו שקיים חשש ממשי.
שמרית גיטלין שקד: הוספנו את המילה "ממשי", שהפעוט נמצא בסיכון גבוה.
שמרית גיטלין שקד: כל שאר התיקונים להבנתנו מונחים על השולחן אבל הם תיקוני נוסח.
שמרית גיטלין שקד: קראנו את כל הצעת החוק.
שמרית גיטלין שקד: לפי הוראות ועדת הכנסת והיועץ המשפטי לכנסת כאשר אנחנו דנים בהצעת חוק לקריאה שנייה ושלישית, ביקשו מאתנו לבדוק עם הנציג הרלוונטי שמטפל בהצעת החוק את הנושא של החלה על איו"ש.
אודיה איפרגן: בדקנו והחוק חל באיו"ש.
אודיה איפרגן: לכן זה גם עבר ועדת שרים כי אחרת זה לא היה עובר ועדת שרים.
יפעת שאשא ביטון: יש הערות לעניין הנוסח, משהו שעדיין רוצים להתייחס אליו?
אילנה סטולרמן: משרד הבריאות.
אילנה סטולרמן: בחוק המקורי, בהגדרה של הסיכון, מופיע פעוט בסיכון, מצב הסיכון לעניין סעיף 2 הוא אחד מאלה וכתוב:
אילנה סטולרמן: לפי דעתו של עובד סוציאלי על סמך חוות דעת רפואית, הפעוט מוכה או שצרכיו הבסיסיים אינם נענים עקב הזנחה מתמשכת.
אילנה סטולרמן: אנחנו חושבים שמספיק לכתוב הזנחה ולא הזנחה מתמשכת כי הזנחה מתמשכת, זה כבר גובל בהתעללות.
אילנה סטולרמן: הזנחה מתמשכת, צריך להיות לה מסלול אחר.
יפעת שאשא ביטון: איפה הייתם אתמול?
אילנה סטולרמן: אתמול לא היינו.
יפעת שאשא ביטון: הייתה נציגה שלכם.
שמרית גיטלין שקד: עדינה בן יוסף.
יפעת שאשא ביטון: זה ענין מקצועי שהמשרד צריך לתת את הדעת עליו.
אודיה איפרגן: אנחנו לא מקבלים את ההערה.
אודיה איפרגן: הזנחה מתמשכת זה תנאי בסיסי לחוק הזה.
אודיה איפרגן: הזנחה זה מונח מאוד מאוד רחב ואנחנו לא רוצים שכל העולם ייכנס לתוכה.
אודיה איפרגן: גם מה זה הזנחה, יום אחד לא החליפו לו טיטול, אז זאת הזנחה?
אילנה סטולרמן: יש כאן איש שמקצוע שהוא בעצם מגדיר ושוקל.
שמרית גיטלין שקד: זאת קביעת סטנדרט אחר לגמרי.
שמרית גיטלין שקד: מדובר בקביעת סטנדרט אחר לגמרי שאנחנו לא חושבים שהוא מתאים לחוק הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכך או כך נכון וכדאי שתהיה התייחסות, מה גם שעובדים סוציאליים יודעים לנתח את המציאות בה הילד נמצא ולהגדיר אותו כפעוט בסיכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מצביעים על הנוסח כפי שמונח על שולחן הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: מי בעד אישור הצעת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון יום) (תיקון מס' 4), התשע"ח-2018?
יפעת שאשא ביטון: בעד – פה אחד הצעת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון יום) (תיקון מס' 4), התשע"ח-2018 נתקבלה.
יפעת שאשא ביטון: החוק אושר.
יפעת שאשא ביטון: בשעה טובה.
יפעת שאשא ביטון: ברכות.
מירב בן ארי: בשבוע הבא זה יעלה במליאה?
יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם ובעזרת שמרית.
יפעת שאשא ביטון: הצעת החוק אושרה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.
יפעת שאשא ביטון: על סדר היום הצעת חוק התקנת מצלמות לשם פיקוח והגנה על קטינים וחסרי ישע, התשע"ז-2017, הצעת חוק שיזמתי יחד עם קבוצת חברי כנסת רבים.
יפעת שאשא ביטון: למעשה אחת ההצעות שיש לה תמיכה רחבה במשכן הזה, קואליציה ואופוזיציה, מכל סיעות הבית.
יפעת שאשא ביטון: לפי החלטת ועדת השרים התחייבנו שנצמיד את ההצעה לנוסח שהיה בהסכמות עם משרד המשפטים ועם משרד הרווחה ואנחנו נגביל את ההצעה המקורית שמתייחסת לחסרי הישע בכלל, שזה אומר כל הילדים בכל הגילים.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר מוסדות של חוסים, מוסדות של קשישים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, באמת יריעה מאוד מאוד רחבה.
יפעת שאשא ביטון: הסכמנו להגביל אותה בשלב ראשון לגילי לידה עד שלוש, לא כי אנחנו חושבים שבמוסדות האחרים שציינתי זה לא חשוב, זה חשוב והכרחי, אלא משום שאנחנו מבינים את הקושי לאחר שנתיים של ניסיון כאן בתוך הבית הזה לקדם את ההצעה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים את הקושי ואנחנו מוכנים לעשות את זה צעד-צעד ובלבד שאנחנו נתחיל להתקדם.
יפעת שאשא ביטון: יחד עם ההסכמות אליהן הגענו עם המשרדים השונים, בעיקר משרד המשפטים, היועץ המשפטי לממשלה, התייחסנו לנושא של מסלולים אלטרנטיביים כגון תמרוץ ועידוד, יצירה של מציאת בשטח ומתוך כך בעצם להביא לרישות של כל המערכת כאשר בסופו של דבר אנחנו נגיע לנקודת זמן בה זה יהיה חובה.
יפעת שאשא ביטון: בכל זאת אני רוצה כבר בפתיחתה הדיון לפנות למשרדים האלה ולשאול שאלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שסגן השר ליצמן מקדם את הצעת החוק לגבי הצבת מצלמות במוסדות של קשישים בבתי אבות, במקומות סיעודיים, שם הרחיקו עד כדי התקנה של מצלמות בחדרי שירותים ומקלחות.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הצורך, אני יודעת שהמציאות שם בעצם מחייבת את ההתקנה במקומות הללו, אבל זה מחזיר אותי לדיון הזה שאנחנו נמצאים בה ואני רוצה לשאול אם שם הרחקנו כל כך, למה אנחנו לא יכולים בכל זאת ללכת למתווה של חובה במוסדות של גילי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו לא יכולים לבנות מדרגות, לומר שנתחיל בשנה הזו בצורה כזו וכזו אבל אנחנו יודעים לסמן את לוחות הזמנים באופן כזה שבסופו של דבר זה יהיה אחד התנאים המחייבים ברישוי ובפיקוח של מעונות היום, ואנחנו יודעים, וצריך לומר, שלצד הצעת החוק הזו של המצלמות, אנחנו מקדמים את הצעת החוק לפיקוח על מעונות היום, שהוא הצעה חשובה ומשלימה את המהלך הזה, ואנחנו רוצים שבסופו של דבר מצלמות יהיו חלק מהעניין של הרישוי.
יפעת שאשא ביטון: נקודה נוספת, ואני מבקשת לחסוך מכל אותם אלה שינסו עכשיו בצורה אולי קצת פופוליסטית – ותסלחו לי אם אני אהיה קצת בוטה וממוקדת בדיון הזה כי אין לנו עוד זמן לבזבז ולהיות נחמדים – ההורים ישלמו, ההורים לא ישלמו, זה כן ייפול על ההורים או לא.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו לי, אני בשנתיים האלה מקיימת דיון עם כל גורם אפשרי, מארגונים, דרך הורים, דרך משרדי ממשלה.
יפעת שאשא ביטון: ההורים מוכנים לשלם את זה.
יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים לשלם את זה אבל אם זה היה תלוי בהם, הם גם היו מוכנים לשלם את זה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה כאן על מי זה מושת, היא שאלה לא רלוונטית כרגע.
יפעת שאשא ביטון: כי כדי להתקין מזגנים במעון, אף אחד לא אומר שההורים ישלמו את זה או המדינה תשלם את זה.
יפעת שאשא ביטון: יודע כל בעל מעון שהוא צריך מזגן והוא צריך בובות והוא צריך מיטות לילדים ובואו נודה גם שמצלמות זה לא סיפור כל כך גדול כמו שמנסים לצייר אותו והוא הרבה פחות ממזגן.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, בואו ננסה להיות ממוקדים וענייניים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להצליח להעביר את החוק הזה הכי מהר שאפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר עכשיו אומרת לכם שגם בתקופת הפגרה אנחנו נקיים דיונים כדי שאנחנו נוכל להגיע בעזרת השם למושב הבא כאשר אנחנו מוכנים לקריאה ראשונה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בראשית דבריי לפנות למשרד המשפטים, לקבל תשובות על השאלות שאלתי ולראות איך אנחנו יכולים לייצר מתווה שבסופו של דבר יביא אותנו לנקודה בה התקנת מצלמות במוסדות של לידה עד שלוש, היא חובה ולא רק עניין וולנטרי.
מיכל אברהם: ייעוץ וחקיקה.
מיכל אברהם: אני אפתח ואומר שללא ספק התכלית של הצעת החוק הזאת היא בהחלט חשובה ואנחנו שותפים לחשיבות ולצורך, כמו שאנחנו למדים גם מהתקשורת.
מיכל אברהם: יחד עם זאת, כמו שאתם בוודאי יכולים להניח, ההצעה גם מעלה מורכבות, היא נוגעת בהרבה סוגיות משפטיות, ארגוניות, סמכויות, תקציביות ובאמת נדרש לגבש כאן איזשהו מתווה שכמובן מצד אחד יענה על הצורך המאוד חשוב הזה ומצד שני באמת יעשה את האיזונים הנדרשים, ויבטיח שההסדר הזה הוא אפקטיבי.
מיכל אברהם: אני גם אומר בסוגריים שהצעת חוק שהוזכרה כאן בעניין מצלמות בבתי חולים של משרד הבריאות גובשה והובלה על ידי משרד הבריאות ממש בצמוד אתנו תוך שתפרנו את החליפה שמתאימה עם האיזונים הנדרשים וגם בהצעת החוק, בתפיסת החוק שנמצאת כרגע על השולחן בעניין של מצלמות בבתי חולים, היא קובעת איזונים מאוד מאוד ספציפיים.
מיכל אברהם: אני אתן סתם כדוגמה למשל שנקבע שניתן יהיה לאפשר צילום גם במרחב הפרטי של המטופל אבל יחד עם זאת בעצם הצילום מוגבל רק כאשר יש שני אנשים בחדר וכאשר אחד מהם נמצא בתנועה.
מיכל אברהם: זו דוגמה להראות שאנחנו תופרים את החליפה המתאימה כדי לאפשר מצד אחד כמובן את ההשגה של התכלית המאוד חשובה הזאת ומצד שני באמת לאפשר איזשהו מרחב פרטי לאדם.
מיכל אברהם: מבחינתנו, כמו שציינת, היה לנו חשוב לעגן מספר עקרונות שקיבלו ביטוי בהחלטה של ועדת שרים, שהמצלמות היו גלויות, שלא תתבצע הקלטת קול, שצריך לעשות הבחנה בין המעונות השונים, לקבוע איזשהו סטנדרט של מספר מסוים של ילדים שבעצם ההצעה תחול לגבי מעונות שנמצא בהם מספר מסוים של פעוטות וכמובן להגביל את השימוש בצילומים האלה.
מיכל אברהם: אני מציעה שנשב ונתאים במטרה מצד אחד להגשים את התכלית המאוד חשובה הזו ומצד שני לתפור את החליפה הספציפית שמתאימה.
מיכל אברהם: כמו שציינת, אכן הצעת החוק של הפיקוח על מעונות שיצאה היום לקריאה ראשונה, אני אדגיש שגם שם יש סעיף שמסמיך להתקין מצלמות.
מיכל אברהם: ועדת שרים קבעה שהסעיף הזה ינוסח יחד אתנו ובתיאום אתנו כדי לתפור את האיזונים הנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: סעיף המצלמות שנמצא בחוק הפיקוח, בסופו של דבר יישען על מה שאנחנו נעשה בתהליך החקיקה כאן אבל אני כן רוצה לחדד את השאלות.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו ושוחחנו הרבה מאוד פעמים בניסיון לקדם את ההצעה הזו וזה נכון אנחנו כל הזמן הסתכלנו על הערוץ המקביל של אותו חוק שמדבר על התקנת מצלמות במוסדות של קשישים.
יפעת שאשא ביטון: והנה, במוסדות של קשישים אנחנו רואים שאנחנו הגענו לאיזשהו מתווה שבעצם גם מחייב וגם מגיע למרחבים שאנחנו בכלל לא דיברנו עליהם במסגרת של לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אפילו לא נכנסנו לשם אלא דיברנו על המרחבים הציבוריים וכולי.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת למה מה שנכון לקשישים לא נכון לילדים.