GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עינב לוק: אחת זה בתחילת השנה כאשר בתי הספר כותבים את תקנון בית הספר, את המדיניות.
<עינב לוק: זה צריך להיות מרכיב משמעותי בתוך תקנון בית הספר.
<עינב לוק: הפעימה השנייה היא בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה שאנחנו ממש בסיומו, ולפני יציאה לחופשת הקיץ מתוך הנחה שבקיץ הוא הופך להיות אחד המרחבים המרכזיים שבהם נמצאים הילדים.
יפעת שאשא ביטון: יש להם יותר שעות של רשת.
<עינב לוק: יש הרבה זמן להיות במרחב.
<עינב לוק: עכשיו לגבי הנושא של עמיתים, את דיברת גם על נושא שילדים מסבירים טוב יותר.
<עינב לוק: מסר עובר באופן משמעותי בין ילדים ולכן הנושא של עמיתים לגלישה בטוחה קיבל עכשיו החלטה משמעותית מצד המנכ"ל שזאת תהיה אחת התכניות המשמעותיות.
<עינב לוק: אנחנו נפתח בהרבה מאוד בתי ספר, אני מקווה שנגיע לכל בתי הספר, עמיתים לגלישה בטוחה.
<עינב לוק: יש כמה מודלים שמכירים, אם זה המודל של "שומרי מסך", אם זה מודל של עמיתים כמו של סמים.
<עינב לוק: אנחנו נפתח כמה מודלים כך שברוב בתי הספר יהיו תלמידים של עמיתים לגלישה בטוחה, והם לאורך כל השנה, גם יעשו פעילויות בנושא - - -
יפעת שאשא ביטון: למה ברוב בתי הספר?
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו לא יכולים להחליט שזה יהיה משהו שהוא מערכתי?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כמו שיש פונקציות שהן נדרשות בכל בית ספר.
יפעת שאשא ביטון: אגב זה לא רק כי בני הנוער מבינים אחד את השני יותר טוב, גם במחקרים אפילו שמשרד החינוך עשה, בכל הסקרים, אנחנו רואים שלילדים קל יותר לפנות, כששאלתם לגבי הדיווח, למי מדווחים, קל להם יותר לדווח לחברים מאשר לדווח להורים או למבוגר אחראי אחר, ואז בעצם בני הנוער הופכים להיות מאוד משמעותיים בתוך השיח הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לא לעשות את זה כמשהו שהוא גורף?
<עינב לוק: אז מבחינתנו זאת תכנית שהתקבלה ההחלטה על ידי מנכ"ל המשרד שהיא תהיה בכל בתי הספר.
<עינב לוק: אנחנו נעשה תכנית הדרגתית שזה ייכנס לכל בתי הספר.
<עינב לוק: אני לא יכולה להבטיח שבשנה הבאה זה יהיה בכל בתי הספר, אבל בהחלט היעד הוא שבכל בתי הספר תהיה תכנית של עמיתים לגלישה בטוחה.
<עינב לוק: הסוגיה הנוספת שרציתי להתייחס אליה היא כשמתרחש אירוע של פגיעה ברשת.
<עינב לוק: על פי הנחיות חוזר מנכ"ל, ואת מכירה אותם ואמרת שבדקת גם את חלק מהדברים, גם הנושא של תרומה לקהילה נמצא ואני אגיד באיזה ניסוח זה נמצא.
יפעת שאשא ביטון: בהקשר של שיימינג?
<עינב לוק: כן, בהקשר של פגיעה ברשת.
<עינב לוק: אז אני אגיד, "בניית תכנית חינוכית אישית לצורך טיפול בתלמיד הפוגע.
<עינב לוק: התכנית תכלול בין היתר עשייה חינוכית מתקנת כמו" ויש כאן כל מיני דוגמאות לאיזו עשייה חינוכית מתקנת.
<עינב לוק: אני חושבת שהמושג של 'עשייה חינוכית מתקנת' הוא מבחינתנו מושג שמתאים לחוזר מנכ"ל, כי תרומה לקהילה, אני חושבת שצריך להיזהר מהקונטקסט ש'תרומה לקהילה' הוא סוג של עונש, כי מצד אחד אנחנו פועלים שיהיה לכל תלמיד תפקיד ומעורבות חברתית בקהילה, אז אנחנו רוצים להבחין בין שני התהליכים האלה, שלמשל ילדים עמיתים שזה התפקיד שלהם בתוך בית הספר, עמיתים לגלישה בטוחה, הם תלמידים שפועלים בקהילה כדי לקדם נושא מסוים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, עשייה חינוכית מתקנת אני חושבת שזה ניסוח מצוין, אבל השאלה כמה זה קורה?
<עינב לוק: רגע, אז עשייה מתקנת הוא המושג שאליו אנחנו שואפים, וכמובן יש כאן גם פירוט וגם הרחבה בנושא.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שזה נמצא, יש פעולות בחוזר מנכ"ל שהן פעולות חובה, ויש פעולות שהן לשיקול דעת בית הספר.
<עינב לוק: הנושא של עשייה מתקנת נמצא בפעולות לשיקול דעת בבית הספר מתוך הבנה שהאירועים הם מאוד מאוד שונים ומגוונים.
<עינב לוק: לא דומה אירוע של שיימינג אחד לאירוע אחר.
<עינב לוק: ככל הניתן, אנחנו יותר ויותר מאמינים, בחוזר מנכ"ל, בהנחיות, שככל שנלך על תהליכים חינוכיים, ומבחינתנו עשייה מתקנת היא תהליך חינוכי, ככל שנלך על תהליכים חינוכיים ככה ההטמעה וההבנה של מה שאני חוויתי ועברתי קורה.
<עינב לוק: בניסיון שלנו, בביקורים שלנו בבתי הספר, אחד הדברים המשמעותיים שאנחנו רואים זה הרבה מאוד עשייה של תלמידים, בדרך כלל עשייה פרו-אקטיבית, קהילתית, לא בעקבות ענישה, אבל גם בעקבות אירוע של פגיעה.
<עינב לוק: תלמידים מתבקשים להכין, אם זה הרצאות, אם זה סדנאות, אם זו פעילות, אם זה כל מיני עשיות מתקנות כחלק מתהליך שהצוות החינוכי עובד איתם על מנת שאירועים כאלה לא יקרו.
<עינב לוק: את פתחת בדברים שלך ואת אמרת שאם היינו במקום שפעם מה שקורה מחוץ לכותלי בית הספר זה לא באחריות של תוך בית הספר, אז היום זה ממש לא כך.
<עינב לוק: באופן חד משמעי, אירוע של פגיעה ברשת הוא אירוע אלימות שמתרחש בין הילדים ובאחריות ובטיפול צוות החינוך ואנחנו עסוקים הרבה מאוד בטיפול באירועים מהסוג הזה, על כל גווניהם, כי מה שקורה כאן ממשיך בתנועה, ממשיך בבית, הכול מתנקז לצוות החינוך.
<עינב לוק: הצוות החינוכי עבר תהליך משמעותי שהיום יודעים שזה באחריותו ובטיפולו לטפל באירועים שמתרחשים.
<עינב לוק: אני חושבת שתרומה לקהילה, ואני אנסח את זה כעשייה מתקנת, זה בהחלט מבחינתנו הצעה טובה, חשובה.
<עינב לוק: אנחנו נמשיך לקדם אותה ולדאוג שיותר ויותר מוסדות חינוך ישתמשו בזה כעוד משהו בטווח הטיפול כאשר קורה אירוע של פגיעה ברשת.
<עינב לוק: ואני אשמח גם שתמי ורון יוסיפו לדברים שלי.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להתייחס, ברשותך, לכמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל מבחינתי 'עשייה חינוכית מתקנת' זה ניסוח מצוין כי הוא מאוד קולע למה שאנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: העניין הוא שאני לא יודעת עד כמה זה באמת בא לידי ביטוי היום ביישום במערכת, אני גם לא בטוחה שהיינו רוצים להשאיר את זה כמשהו רשות.
יפעת שאשא ביטון: כי כשמשהו הוא רשות אז, את יודעת, בתוך כל הלחץ וכל הדברים האחרים שיש למערכת החינוך לעסוק בהם, אז מן הסתם ה'רשות' הופך להיות משהו שהוא שולי וזה לא.
יפעת שאשא ביטון: בעיניי זה העיקר, זה אפילו יותר חשוב מכל המנגנונים האחרים שקיימים, וגם עליהם אני רוצה רגע להתעכב.
יפעת שאשא ביטון: התחושה בשטח היא שלא תמיד יש לצוות המקצועי את הכלים להתמודד עם תופעות כאלה, זאת אומרת אם זה למורים, מחנכים, אז אנחנו תמיד שמים את הזרקור על יועץ חינוכי, אני חושבת שלא שם צריך לשים את הפוקוס, אולי גם, אבל כל צוות החינוך צריך שיהיה לו ארגז כלים להתמודדות עם פגיעה ברשת והיא קורית כל יום.
יפעת שאשא ביטון: היא קורית כל הזמן, זאת אומרת אם זה בקטן ואם זה בגדול.
יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו "נהרוג" את זה כשזה קטן, אז אנחנו בעצם יכולים לצמצם את הסיכוי שזה יהפוך להיות משהו שהוא גדול, והתחושה היא שאנחנו עדיין לא נמצאים שם ואני אשמח לשמוע איזה ארגז כלים מקבל הצוות כדי להתמודד עם אירועים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף הוא זה שאת אמרת, "לא כל מקרה שיימינג דומה לאחר", וזה נכון, אבל אם אנחנו נתייחס לזה ששיימינג הוא שיימינג ולא משנה מה ההיקפים שלו, איפה הוא נעשה וכלפי מי ואנחנו ננקוט בדברים באיזשהו תהליך סדור, זאת אומרת ילד יידע שאם הוא עושה דבר כזה, מה תהיה הסנקציה, אני קוראת לזה סנקציה כי זה מערך שלם של דברים שצריך לנקוט, מה תהיה הסנקציה בגין הפעולה הזו.
יפעת שאשא ביטון: הוא צריך לדעת שזהו פעולה חמורה.
יפעת שאשא ביטון: אם ילדים יפנימו שגם הצחקוקים, כשאני דיברתי עם הנערה הנחמדה שנמצאת כאן, אף אחד לא התכוון לפגוע בה, זה היה בקטע של צחוקים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה התחיל בקטע של ככה, את יודעת, לצחוק עם החבר'ה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא באמת הבין את המשמעות של מה שקורה שם.
יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו אולי נהיה מאוד שיטתיים בהתייחסות שלנו, אז גם ילדים יידעו באיזשהו שלב להבחין בין מה מצחיק לבין מה לגמרי חוצה את הגבולות, ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות במקום הזה, ולא רק בדברים שהם לגמרי מובהקים כפגיעה מכוונת ידועה מראש וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמע את רוני דיין, בבקשה.
<רוני דיין: לגבי היישום של התכנית, אנחנו כן ממפים במהלך השנה, את בתי הספר שעושים את הפעולות, את אותן ארבע פעולות שציינה עינב, ואנחנו מגיעים בצורה שיטתית לבתי הספר שעדיין לא יישמו את התכנית בצורה כזו או אחרת ומכוונים אותם לכך שלקראת שנה הבאה הם אכן יישמו אותה.
<רוני דיין: זה דבר אחד.
<רוני דיין: דבר שני, לגבי ההכנה של המורים וכדו', פיתחנו מארזים שלמים של חומרי הסברה למורים והפעלות בכיתה וכדומה, כאשר הדבר האחרון שיישמנו אותו כרגע, והוא יתחיל להיות מיושם רק בספטמבר, פיתחנו קורסים שאנחנו קוראים להם מיקרו אקרדיטציה, קורסים קצרים של שלוש-ארבע שעות שמורה יכול בשקט לשבת מול המערכת, ללמוד את המסר שאנחנו רוצים להעביר אותו, זה דברים מאוד מדויקים, דברים שהוא צריך לבוא וליישם אותם מיד אצלו בכיתה.
<רוני דיין: את כל התכנית הזאת ניישם ישר בתחילת שנת הלימודים הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: לכולם.
יפעת שאשא ביטון: לכלל המערכת.
<רוני דיין: לכלל המערכת.
<רוני דיין: כרגע אנחנו כותבים את חוברת המתנה שהיא חוברת מחייבת לגבי התכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמערכת.
יפעת שאשא ביטון: רק אל תגיד לי 'מתנה'.
<רוני דיין: אוקיי, אבל היא כתובה.
<רוני דיין: אלה הנחיות כתובות ברורות שם ומנהלים ומורים אכן מנסים ליישם את מה שכתוב שם.
<רוני דיין: זה מורכב באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: על המתנה הזו אפשר בכיף להגיד שונא מתנות יחיה.
יפעת שאשא ביטון: זה בהומור כמובן.
<רוני דיין: אוקיי.
<רוני דיין: אני מקווה שזה השתנה במשך השנים ואולי זה כבר הרבה יותר נוח.
<רוני דיין: אבל שוב פעם, אני חושב שהמסר שלנו הוא בקורסים האלה של המיקרו אקרדיטציה למורים, שאותם נכוון לכל המורים שהם יכולים לקחת את זה, ומכיוון שזה דרך מערכת לניהול מידע אנחנו יכולים לדעת באמת מי מבין כל 200,000 מורי ישראל אכן עבר את הפעילות הזאת או לא עבר אותה.
פנינה תמנו: אני רוצה לשאול - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, כן בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רוצה לשאול משהו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה פנינה.
פנינה תמנו: קודם כל אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, גבירתי היושבת ראש.
פנינה תמנו: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד מאוד חשוב.
פנינה תמנו: אני עוד זוכרת שלפני כשנתיים ביקרתי הורים שהילדה שלהם התאבדה, אני נמנעת מלהזכיר את השם, היא הייתה ילדה בת 13.
פנינה תמנו: היא חוותה בריונות ברשת ומבחינתם לא הייתה שום כתובת על הקיר, במקרה הזה אלה היו גם הורים שלטעמי קצת התקשו בשפה אז גם הנגישות שלהם לאינטרנט הייתה מוגבלת ובסוף הילדה התאבדה.
פנינה תמנו: אני כן רוצה לברך על זה שמצד אחד אמרת, גבירתי, אני לא זוכרת את שמך, עינב, שיש היום יותר מודעות בקרב אנשי חינוך שזה בתחום אחריותם, אבל לטעמי זה עדיין לא חלחל מספיק מרמת השטח, ואני חושבת שאתם צריכים להגביר את הפעולות ברמה הרוחבית בכל בית ספר ואפילו יכול להיות, וגם נשאלת פה השאלה, כשאנחנו מדברים על מערך לימודים וקורסים שמיועדים מצד אחד לאנשי החינוך, אבל מצד שני אותם מערכי שיעור שמגיעים לילדים, הייתי רוצה לדעת באיזה גיל זה מתחיל.
פנינה תמנו: כרגע, לפחות מהילדים שלי, יש לי ילדה אחת שנמצאת בבית ספר יסודי, בכיתה ג', לא קרה שהיא חזרה וסיפרה לי שאפילו בכישורי חיים לימדו משהו שהוא קשור לזה, מה גם שמעניין אותי לדעת מבחינת האחריות של אנשי חינוך, אז יכול להיות שיש להם אחריות בין התלמידים באותו מרחב בית ספרי, אבל הבריונות ברשת, כמו שאמרת, היא שיימינג.
פנינה תמנו: שיימינג יכול לקרות בכל מקום, לא בהכרח עם אותם תלמידים שאתה לומד איתם, אז מה קורה אם ילד נמצא במתקפה עם תלמידים מבית ספר אחר, או עם ילדים שחיים איתו בשכונה?
פנינה תמנו: הדברים האלה צריכים להישאל כי כרגע נדמה, כמו שאמרת, אם אנחנו בסוף מסתכלים על חוזר מנכ"ל, שאנחנו מברכים על חוזר מנכ"ל, אנחנו נמצאים באיזה סוג של גדר של המלצות.
פנינה תמנו: המערכת לא ממש התכווננה למאבק רציני ומתמיד בנושא השיימינג.
פנינה תמנו: יושבת פה הבחורה האמיצה ומספרת על הסיפור שלה, אבל יש כאלה שלא יושבים איתנו, פשוט הם כבר לא בין החיים.
פנינה תמנו: אני חושבת שפה צריך להעלות הילוך ובאמת לחשוב על איזו תכנית.
פנינה תמנו: לכן אני כן חושבת שזה טוב שנגיש איזו חקיקה, לא קראתי את כולו, קצת רפרפתי על החוק, אני מבינה שזה חוק איטלקי, אבל לפחות את זה, כשחזרתי לכנסת ומתחילה ללמוד קצת יותר את הנושא מהבחינה הפרלמנטרית והחוקית, נדמה לי שאנחנו לא במקום שאנחנו רוצים להיות.
פנינה תמנו: אני מקווה שתיעשה בזה עבודה הרבה יותר מעמיקה, ואני פה לרשותך כמובן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת פנינה תמנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה דווקא בסיפא של דברייך לחזור ולהדגיש את מה שאמרתי בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שגם בדיון כזה, ומי שהיה איתי בדיונים הקודמים יודע שמבחינתי זה ייהרג ובל יעבור, הילדה הזו היא המסר, לקום ולהרים ראש לראות איך אנחנו צומחים ומצמיחים מהמקום הכואב הזה ולא בוחרים במקום שבחרו בו אחרים.
יפעת שאשא ביטון: כי אני כל הזמן אומרת, אני לא רוצה שאף אחד יחשוב שהתאבדות או הדרה החוצה היא הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא אופציה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שיהיו להם הרבה מאוד אלטרנטיבות, כמו אנשי חינוך שנמצאים שם, חברים שנמצאים שם, הורים שמודעים ויודעים – שאגב במערכת החינוך צריך גם לעשות תהליך עם ההורים עצמם, לא רק - - -
<עינב לוק: תיכף אנחנו נספר.
יפעת שאשא ביטון: אז חשוב שאנחנו נגיד גם את זה כי בסופו של דבר המודעות היא זו שיכולה לעשות את ההבדל ואנחנו נוכל להוות כתובת עבור הילדים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תמי.
<תמי אומנסקי: תודה רבה.
<תמי אומנסקי: אני תמי אומנסקי, אני ממשרד החינוך, מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי ואני מנהלת את תחום החינוך במערך הלאומי להגנה על ילדים ונוער ברשת, מאו"ר.
<תמי אומנסקי: אני קודם כל רוצה להגיד תודה רבה לנערה שהציגה כי מה שהיא מציגה זו המציאות.
<תמי אומנסקי: זו באמת המציאות, והדברים שלך, חברת הכנסת, מראים כמה המציאות היא יותר ויותר מורכבת.
<תמי אומנסקי: אני רוצה לומר ככה, אחת, שמענו מה משרד החינוך עושה, ומשרד החינוך עושה, אבל המורכבות היא שכדי לטפל בנושא של פגיעות רשת, נדרש כפר שלם.
<תמי אומנסקי: זה לא רק משרד החינוך - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, לגמרי.
<תמי אומנסקי: - - זה דורש את משרד הרווחה, זה דורש את המשטרה, זה דורש את כל הגופים, ולכן מהמקום הזה, בשותפות, אני ממשרד החינוך נמצאת בתוך, הוקם המערך הלאומי.
<תמי אומנסקי: המערך הלאומי בעצם מאפשר לנו, כמו שאת ציינת, אם יש פגיעה ברשת הרבה פעמים זה ילד מבית ספר אחד עם ילד מבית ספר אחר, עם ילדים שאפילו את הזהות שלהם אנחנו לפעמים לא יודעים, והחבירה המשותפת הזאת מאפשרת לנו קודם כל להביא לפתחו של בית ספר את האירוע.
<תמי אומנסקי: הרבה מאוד אירועים שמגיעים אלינו הם אירועים שבית ספר לא ידע עליהם.
<תמי אומנסקי: הוא לא ידע עליהם כי הם קורים ברשת וכשזה מגיע אלינו זה בעצם מוחזר לתוך בית הספר לטיפול.
יפעת שאשא ביטון: מתי היו הצעדים הראשונים של מאו"ר?
<תמי אומנסקי: הצעדים הראשונים של מאו"ר החלו, עוד מעט אני אתן ליעל, שהיא הסגנית שלנו במערך הלאומי, להציג, אבל למעשה המוקד נמצא כרגע בהרצה, עוד לא יצא לציבור.
<תמי אומנסקי: אנחנו כבר מקבלים פניות, כבר הגיעו אירועים וממה שאנחנו רואים כבר היום כל אירוע שמגיע למערכת החינוך, ואנחנו אחראים על זה, מטופל ביסודיות גמורה.
<תמי אומנסקי: האנשים בתוך מערכת החינוך יודעים לעשות את העבודה.
<תמי אומנסקי: המורכבות היא שלא תמיד מערכת החינוך יודעת על האירועים האלה, זה קורה ברשת, זה לא מגיע בהכרח למערכת החינוך, אבל כשמערכת החינוך מקבלת את זה היא יודעת לעשות את העבודה.
<תמי אומנסקי: זה, פלוס כל מערך המניעה שעינב סיפרה עליו, אני אומרת לך, אנחנו במציאות משתנה, אנחנו כל הזמן צריכים לבדוק את עצמנו.
<תמי אומנסקי: אנחנו כל הזמן צריכים לשדרג את עצמנו.
<תמי אומנסקי: אנחנו צריכים לפתח טכנולוגיות בהיבט הזה, אנחנו צריכים לפתח את המניעה באופן, את הקורסים ואת הפיתוח המקצועי.
<תמי אומנסקי: לגבי הייעוץ החינוכי אני יכולה לומר מתפקידי הקודם שאנחנו עוסקים הרבה מאוד בפיתוח מקצועי של אנשי המקצוע – יועצים ופסיכולוגים – בנושא של התמודדות עם פגיעות בכלל ופגיעות רשת בפרט.
<תמי אומנסקי: בוודאי, רוני סיפר כאן, אני יודעת על הכינוסים המקוונים שאנחנו עושים, גם למערכת החינוך, ואנחנו כל הזמן צריכים להתאים את עצמנו למציאות המשתנה הזאת.
<תמי אומנסקי: אז זה המקום שאנחנו נמצאים בו ואני חושבת שאנחנו מצד אחד באמצע הדרך ומהצד השני אנחנו בתחילת הדרך בהרבה מאוד היבטים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה עינב.
<עינב לוק: אולי אני אתייחס במילה לנושא של ההורים ועוד משהו על המניעה.
<עינב לוק: אז קודם כל רק להגיד שהתחלנו בשבוע הלאומי איזה מהלך של כתיבת קוד אתי של כל התלמידים שהתלמידים הם שותפים לנו לכתיבת הקוד האתי בנושא של גלישה בטוחה.
<עינב לוק: כרגע, הילדים עוברים סדנאות בכיתות, זה נעשה בשלבים.
<עינב לוק: הם מעלים את זה לאתר ייעודי ומתוך האתר הייעודי ייכתב התקנון ודברים שיעלו שם גם יוכנסו לחוזר מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: הילדים יהיו חלק מהתהליך, יפה.
<עינב לוק: חשוב לנו שהילדים יהיו, זה בתהליך של כתיבת ה"אני מאמין", שהילדים יגידו את ה"אני מאמין" שלהם, זאת סוגיה שלא אמרתי.
<עינב לוק: ולגבי ההורים, כמו שתמי אמרה הנושא הוא שבאמת דרוש כפר שלם כדי לטפל בנושא הזה, וללא ההורים אנחנו לא יכולים להוביל את המהלך, לא ברמת מניעה והסברה ובטח לא ברמה של טיפול והתייחסות לאירועים.
<עינב לוק: יש לנו מהלך משותף עם פורום ועד ההורים היישובי שבמאמצים משותפים אנחנו חושבים להגיע להורים, גם בהסברה, במניעה, הרצאות מקוונות, עלונים וכו', אבל כמובן פה גם הדרך עוד ארוכה להביא את ההורים לתוך השותפות הזאת יחד איתנו.
יפעת שאשא ביטון: הם שותפים משמעותיים.
<עינב לוק: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעבור למערך מאו"ר כדי שככה ניצור את הרצף.
יפעת שאשא ביטון: מתי ילדים יוכלו לפנות אליכם?
<יעל מיטלמן: שמי יעל מיטלמן, אני סגנית ראש המערך.
<יעל מיטלמן: קודם כל אני אגיד שהמוקד שלנו נמצא כרגע בתקופת הרצה, זה אומר שבשבועות הקרובים הוא ייפתח באופן מלא, אבל אנחנו כבר היום מקבלים פניות של ילדים, פניות של מבוגרים, בתוך שבוע האינטרנט, בתוך אירועים שונים שהיו.
<יעל מיטלמן: הציבור כבר מתחיל לשמוע שמוקד 105 קיים ולכן יש זליגה של פניות.
<יעל מיטלמן: אנחנו כרגע מדברים על פניות בודדות כל יום, אבל שמסמנות לנו פה מגמות.
<יעל מיטלמן: המגמה הראשונה שאנחנו רואים היא שיש הרבה מאוד פניות בנושא של שיימינג ובריונות, זה עומד אולי בראש הרשימה, ושהשותפים שלנו שיושבים בתוך המוקד, משרד החינוך ומשרד הרווחה, הם שותפים ברמה הכי הוליסטית בטיפול במקרים, מרגע הגעת הפנייה והאבחון שלה ועד להורדה שלה חזרה לקהילה, לטיפול.
<יעל מיטלמן: אנחנו מקווים שבתוך כמה שבועות נוכל לדבר על עבודה של 24/7.
<יעל מיטלמן: אין לנו עדיין תאריך.
פנינה תמנו: כמה זה מונגש?
פנינה תמנו: באילו דרכים זה מונגש?
<יעל מיטלמן: מונגש מאיזו בחינה?
יפעת שאשא ביטון: שיידעו למי לפנות.
<תמי אומנסקי: זה יֵיצא לתקשורת.
<תמי אומנסקי: קודם כל בוא נאמר ככה, מערכת החינוך יודעת על קיום המוקד והרבה מאוד פניות גם מגיעות ממערכת החינוך כרגע למוקד בהיוועצות כשנדרש סנכרון בין כולנו.
<תמי אומנסקי: המספר הוא 105 ומי שמתקשר ל-105 - - -
<תמי אומנסקי: הילדים יידעו כשזה יגיע לתקשורת וגם ברגע שיהיה תאריך משרד החינוך יפרסם לכלל התלמידים גם את 105.
<יעל מיטלמן: ולא רק משרד החינוך, ברגע שהמוקד יעבור לעבודה של 24/7 אנחנו נפרסם גם ברשתות וגם בדרכים נוספות כדי שהמוקד באמת יהיה נגיש וידוע לכל ילד ולכל הורה ולכל איש חינוך.
<לילי הלפרין: התלונה יכולה להישאר אנונימית מבחינת התלמידים?
<יעל מיטלמן: לא באופן גורף, לא כהתחייבות, ואנחנו נזהרים מהנושא של אנונימיות ומלהתחייב עליו כי עלולים להגיע מקרים שהם סכנה לחיי ילד או ילדה ובהם אנחנו נצטרך לפעול באפיקים מקובלים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול, כשאנחנו מדברים על רשת, וכיוון שזה מוקד 105, זאת לא רק אפליקציה שיושבת לצורך העניין באינטרנט, זה כולל מקרים של שיימינג ובריונות גם בווטסאפ?
יפעת שאשא ביטון: כי מבחינתי זאת רשת חברתית לכל דבר.
<יעל מיטלמן: כן, גם בווטסאפ.
<יעל מיטלמן: מוקדם מדי לדבר על נתונים אחרי תקופת הרצה של פחות משלושה שבועות, אבל המגמה שמצטיירת היא של הרבה מאוד תלונות ופניות בנושאים שקשורים לרשתות החברתיות, ווטסאפ, אינסטגרם ואחרות.
<יעל מיטלמן: דיברו פה קודם על הנושא של הורים, אז אני אגיד משהו קצת יותר רחב מעבודת המוקד שלנו כי המערך הלאומי מורכב ממוקד אבל מורכב גם מיחידה משטרתית מבצעית וממטה מקצועי שעובד בפן של מניעה, הסברה, עידוד של התנדבות בנושאים האלה, ותכניות העבודה שלנו בהחלט כוללות ואנחנו באמת מערך חדש אז עוד אין לנו קבלות להראות, רק תכניות עתידיות, הן כוללות גם עבודה עם הורים, הרבה מאוד עבודה הסברתית, וגם פיתוח של התנדבות – גם לנוער, גם למבוגרים – בנושאי הפעילות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני אשמח שגם הוועדה תקבל עדכון ברגע שאתם יוצאים לאוויר העולם באופן מלא, כדי שגם אנחנו נוכל לשתף את המידע ולהפיץ אותו כמה שיותר.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, חשוב שכל ילד יידע שיש מוקד כזה כי בסופו של דבר גם אם הוא לא ימצא את הכתובת בסביבה הטבעית שלו, אז שהוא יידע שיש מישהו שהוא יכול לפנות אליו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בהקשר הזה, ככה לספר על פגישה שהייתה לי עם נציגת פייסבוק, גם בישראל וגם מי שאחראית על כל הנושא של הנוער באירופה.
יפעת שאשא ביטון: הנציגה סיפרה לנו שיש תכנית, באנגליה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: שבה בעצם בכל בית ספר, מעבר לנאמני רשת, יש נציג שמתווך, לצורך העניין אם מעלים תוכן פוגעני שילד רוצה להסיר אותו, אז יש כתובת בתוך בית הספר, שזה אחד הנערים או הנערות שהוא מתווך את זה לאחת העמותות באותה מדינה והעמותה יודעת ליצור את הקשר עם פייסבוק ובעצם לדאוג להסרה של התוכן בזמן שהוא הרבה יותר קצר מאשר אם הוא יפנה דרך דף הפייסבוק בצורה הקונבנציונלית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול כאן בחזרה את משרד החינוך אם יש אפשרות יחד, יושבים פה נציגים של איגוד האינטרנט, יש את איגוד האינטרנט ויש את אשנ"ב ויש עמותות נוספות שאפשר בעצם לעבוד מולם, כך שזה לא מפיל את הנטל רק על עמותה אחת, שיהיה נציג בכל בית ספר שיידע לפעול יחד עם העמותות, ובעצם לאמץ את מה שעשו באנגליה גם בישראל.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן לנציגת פייסבוק לספר קצת ואחר כך נשמע את העמותות ואני אשמח לשמוע את ההתייחסות של משרד החינוך.
<ג'ורדנה קטלר: סליחה, היו לי הרבה דברים להגיד אז רק לגבי הנושא הספציפי, מה שמאוד חשוב בתכנית באנגליה זה שהילדים לא יוצרים איתנו, כפלטפורמה, קשר ישירות.
<ג'ורדנה קטלר: מה שאנחנו עושים זה הכשרות כדי שיהיה לכל הילדים ולכל בתי הספר את הכלים לדעת על כל הכלים בתוך הדיווח והפרטיות שלהם, שיהיה לכל אחד את הכוח לעשות את זה בעצמם.
<ג'ורדנה קטלר: כדי שהם יידעו בדיוק איך לדווח, מתי לדווח ומה מותר ומה לא מותר לפי כללי הקהילה שלנו, אז המקום שלנו זה לתת את ההדרכה גם של ההורים, גם של הילדים, גם לעמותות וזה כמובן משהו שכבר כמה ארגונים מתחילים לעשות פה ואנחנו מאוד רוצים לתמוך בכל העבודה שלהם.
<ג'ורדנה קטלר: זה לגבי התכנית הזאת ספציפית.
<ג'ורדנה קטלר: בתוך הישיבה שהייתה אצלנו עם מי שמנהל את כל הנושא הזה של המדיניות סביב בני נוער היה לנו חשוב מאוד להבין מה קורה פה בשטח, ומאוד חשוב לי, והמון תודה שהזמנתם אותי להיות פה, כי המקום שלי פה בארץ זה לשמוע מה קורה איתכם ואיך אנחנו יכולים למצוא את הפערים במדיניות שלנו ובשיתופי הפעולה שלנו ולתמוך בכל הדברים האלה.
<ג'ורדנה קטלר: רק דוגמה אחת, את היית אצלנו במשרד?
<ג'ורדנה קטלר: כל מערך מאו"ר היה אצלנו בפייסבוק.
<ג'ורדנה קטלר: אנחנו דיברנו על פייסבוק ואינסטגרם ורק טיפה על ווטסאפ, אבל אנחנו עובדים על יותר שיתופי פעולה בצד המשטרתי בעניין של ווטסאפ, איך הם יכולים לקבל יותר מידע ודאטה מהצד שלנו, והיה מאוד חשוב בתחילת הדרך של מערך מאו"ר לתת להם, לפחות לגבי הפלטפורמות שלנו, את הכלים מה הם יכולים לעשות כשהם מתחילים לקבל את הפניות, שהן רק בודדות עכשיו, אבל כשאתם מתחילים לקבל יותר פניות, ממש להבין מה אנחנו עושים, מה הכללים שלנו, גם מהצד המשטרתי וגם מהצד של המדיניות.
<ג'ורדנה קטלר: אז אנחנו פה לעזור לא רק למערך מאו"ר אלא לכל העמותות וגם כמובן לבני הנוער שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב להם, אז תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם, גם על שיתוף הפעולה וגם על הרעיון, וכן, בדיוק זו הייתה הכוונה, לילדים אין קשר ישיר איתכם, אבל יש להם את הקשר עם העמותות, כפי שקורה שם, והעמותה יודעת לטפל וחשוב שאנחנו ניצור את שיתופי הפעולה האלה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אתם רוצים להתייחס לזה עכשיו?
<תמי אומנסקי: כן, אני אשמח.
<תמי אומנסקי: אני אשמח לומר שבאמת במסגרת השותפות שיש בין המערך הלאומי לפייסבוק והקשר שלי לתוך משרד החינוך, אז קורים שני דברים מאוד מאוד חשובים.
<תמי אומנסקי: האחד זה שילדים שכן מתקשרים למוקד, ועוד יתקשרו למוקד, אנחנו א', מכוונים אותם ונותנים להם את הכוח לדעת, כי חשוב שילדים יידעו, איך הם יכולים איך הם יכולים להתנהל מול הרשתות החברתיות, ובמקרה הצורך, כשצריך, אנחנו גם דואגים לפנות ישירות לפייסבוק ולהסיר את התכנים.
יפעת שאשא ביטון: ומישהו עוקב, זאת אומרת אם ילד פונה - - -
<תמי אומנסקי: אנחנו לחלוטין במעקב על כל דבר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אתם לא מוסרים לילד את המידע - -
<תמי אומנסקי: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: - - אלא עוקבים שזה באמת קורה ולא משהו נמשך יותר זמן.
<תמי אומנסקי: בוא נאמר ככה, אם זה תוכן פוגעני שאנחנו מתבקשים לסייע להורדה, אז אנחנו עושים את זה, ואם זה משהו שהילד יכול לעשות לבד אז once תדרכנו אותו - - -
פנינה תמנו: אבל יותר מזה, מהסיבה הפשוטה, שעד שילד מרים טלפון זה גם דורש אומץ מילד - -
<תמי אומנסקי: לחלוטין את צודקת.
פנינה תמנו: - - וברגע שאומרים לו בוא נסביר לך איך אתה מדווח, לפעמים ילד יכול לקבל רגליים קרות ולומר 'אני לא עושה כלום' ופשוט - - -
<תמי אומנסקי: לא, לא.
<תמי אומנסקי: כשאנחנו מזהים מצוקה אמיתית, כשאנחנו מזהים מצוקה אנחנו לא אומרים לילד, "תפעל לבד".
<תמי אומנסקי: אנחנו איתו, אנחנו מסייעים לו לעשות את זה תוך כדי כשהוא על הקו איתנו, גם את זה עשינו, ובמקרה הצורך אנחנו גם דואגים בדרכים שלנו לבקש את ההסרה.
<תמי אומנסקי: יש גם מצבים שאי אפשר להסיר, גם זאת - - -
<רוני דיין: רק משפט קצר להוסיף.
<רוני דיין: בעיקרון רכז התקשוב בבית הספר הוא הציר שמקבל את כל הפניות במצבים הטכנולוגיים שצריכים לתת להם פתרונות.
<רוני דיין: מעליו מוּנה, זו הייתה גם החלטת ממשלה, יש נציג רשמי של המדינה שעובד מול בתי הספר, הוא מקבל מרכזי התקשוב את כל הפניות והוא איש הקשר שאמור להיות מול מערך מאו"ר וכרגע הוא עובד ישירות עם מערך הסייבר - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זהו, זה הכול אמור להיות, כי בפועל אני לא רואה שמשהו קורה.
<רוני דיין: לא, לא, מערך הסייבר עובד.
<רוני דיין: אפילו מחר, אני אישית - - -
יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול לתת נתונים כמה פניות היו באמת דרך מערך הסייבר ובכמה פניות כאלה טיפלו?
<רוני דיין: אני יכול לבדוק.
<רוני דיין: מחר אני אהיה שם ואני אאסוף את זה.
יפעת שאשא ביטון: כי חשוב שלא רק יהיה - - - אני למשל לא שמעתי על זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן שומעים על מערך מאו"ר, אנחנו כן מכירים את התהליך, אנחנו כן יודעים שיש נאמני רשת בהרבה מאוד בתי ספר, גם, לא בכולם ולדעתי זה משהו שחייב שיהיה בכולם, אבל על זה למשל אני אפילו לא שמעתי.
יפעת שאשא ביטון: אז מאוד חשוב שהדברים האלה יהיו נגישים, כי אחרת, אתה יודע It’s nice to have.
<רוני דיין: יש לנו את זה הכול מסודר.
<יעל מיטלמן: במשפט, רק להתייחס לדברים של חברת הכנסת פנינה תמנו ולשאלה מה קורה אם ילד במצוקה ואנחנו כרגע מבקשים ממנו לעשות פעולות כאלה ואחרות.
<יעל מיטלמן: כשילד פונה למוקד או כל אדם פונה למוקד, עונה לו מוקדן שהוא איש משטרה שהוכשר לתפקיד.
<יעל מיטלמן: אבל לצדו יושבים, בתוך אותו מרחב, נציגים של החינוך, של הרווחה, של הבריאות, של הפרקליטות, זאת אומרת - - -
פנינה תמנו: - - - את הטיפול.
<יעל מיטלמן: בדיוק.
<יעל מיטלמן: אלה אנשים שיש להם גם יכולת אבחנתית לזהות, ברמה כמובן מוגבלת לשיחת טלפון, אבל לשבת שם ולזהות האם יש סימני מצוקה שדורשים התערבות נוספת.
<יעל מיטלמן: הם שם יחד עם המוקדנים, מעורבים בכל שלב.
פנינה תמנו: נחכה שתצאו לדרך.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני כבר על קוצים.
יפעת שאשא ביטון: אני מחכה כבר שנתיים שזה יקרה.
<יעל מיטלמן: זה קורה.
<יעל מיטלמן: ממש עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נשמע, יש לי פה רשימת דוברים, אנחנו נעשה את זה לפי הסדר ואני קצת אקפיד על זמנים כדי שכולם יוכלו לדבר.
יפעת שאשא ביטון: יובל ממועצת התלמידים ואחר כך אורנה מאיגוד האינטרנט, בבקשה.