GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי חייק: אנחנו בסופו של דבר end user, ורואים את הילדים שנפגעים.
יוסי חייק: יש שתי בעיות כרוניות שלא נפתרות.
יוסי חייק: אחת זה שאין יחידת כוויות ילדים.
יוסי חייק: אין יחידת כוויות ילדים בדרך, אז כל המניעה זה יופי כי הגענו למיצוי של היכולות הרפואיות שלנו בלטפל בהם, אבל המניעה זה כמובן יופי ונעשה, אבל אין לנו איפה לטפל בהם.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת, ילד שנכווה מה?
יוסי חייק: יש יחידת כוויות מבוגרים, אין יחידת כוויות ילדים.
יוסי חייק: בית חולים שהיה אמור לקחת על עצמו את יחידת כוויות לאומית ילדים, סגר את שעריו.
יוסי חייק: אני מגדיר את זה סגר את שעריו כי אני רואה במקום 60 ילדים קרוב ל-150 ילדים בשנה עכשיו, שבעה עד 25 ילדים מאושפזים במקביל בשיבא, וזה לא ייתכן כך להמשיך כי אין כח אדם לזה.
יוסי חייק: אני לא יכול לפצל עוד אנשים ועוד דברים והילדים מטופלים היום בתת תנאים מבחינתי לטיפול בכוויות במחלקות הילדים השונות ברחבי המדינה.
יוסי חייק: הדבר השני שהוא כרוני זה קהילה שהיא עוד פעם, אוכלוסיית מטרה, כמו שדיברו על הבדואים זה אחד, אוכלוסיית מטרה שניה זו האוכלוסייה הדתית, החרדים.
יוסי חייק: החרדים יש להם נהגים של בני ברק ושל ירושלים, יש טיפולים אזוטריים שהורשו לטיפול על ידי משרד הבריאות בבית חולים מדינה שעלי לא מקובל, אני נלחם עליהם 20 שנה כבר לא להכניס את הטפולים האלה, הטיפולים האלה מבוצעים בבני ברק לא בחוק, מבקר המדינה היה, המחלקה להונאה של משרד הבריאות מנסה לעשות דברים בנושא אבל הדבר הזה צריך להסגר באיזו שהיא צורה.
יוסי חייק: לא ייתכן שיטפלו בצורה שאינה ראויה בבני ברק - - -
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם את הנושא של הטיפול צריך להביא למודעות של הורים שם, שיבינו שהם לא מקבלים את מה שצריך.
יוסי חייק: לנו בתור חילונים אין הרבה כניסה, לא לבני ברק ולא לירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבקשת שאתם תיכנסו, אנחנו צריכים שהמשרד ייכנס.
יוסי חייק: אז אנחנו עושים פעולות מבחינתנו כשיבא, דיברתי עם רבנים גדולים, דברים כאלה, מה שאנחנו יכולים בקטנה שלנו אנחנו עושים, אבל שמות ידועים כמו ד"ר ברנשטיין שהוא כבר לא בחיים וכולי, וכל מיני טיפולים של אנשים אחרים, צריכים להיות מטופלים ואסור לאשר להם לטפל בבית חולים.
יוסי חייק: זה גם לא יכול לקרות יותר.
יפעת שאשא ביטון: נתייחס לזה אחר כך מול משרד הבריאות או שמשרד הבריאות רוצה להתייחס עכשיו, איך שאתם רוצים.
קריאה: אחר כך.
יוסי חייק: סליחה שאני פה, אבל העלינו את זה גם - - - נורית פה מכירה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן את הדעת וההתייחסות גם לסוגיות האלה.
יוסי חייק: תודה וסליחה, ועוד פעם, אני מברך על הדברים שעושים.
יוסי חייק: אבל - - - תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אבל תמיד יש לאן עוד לשאוף.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי רלב"ד.
יפעת שאשא ביטון: שהרעפנו את השבחים גם בתחילת הדיון שבאמת עושה עבודה מדהימה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך משרד החקלאות.
נחמה לאור-דרורי: תודה.
נחמה לאור-דרורי: אני מנהלת חטיבת חינוך והסברה בהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, איתי אריאלה לחמי מיחידת המחקר.
נחמה לאור-דרורי: כאמור, אנחנו מונינו על ידי משרד התחבורה בשבועיים האחרונים לטפל בנושא של בטיחות ילדים בהקשר של בטיחות בדרכים, אז ניכנס לתכנית בשבוע-שבועיים הקרובים יחד עם בטרם, נראה מה יש בה, נראה אם יש דברים שכבר בוצעו וכדאי להכניס נושאים אחרים שהם רלבנטיים יותר, אז בדרכנו אנחנו פנימה לתוך התכנית הזאת ובלי קשר אני רוצה רגע מאוד במהירות לתת איזו שהיא תמונת מצב בתחום הזה של תאונות דרכים בהקשר של ילדים ואחר כך לדבר על קצת מהפעולות השוטפות שלנו בלי קשר בינתיים לתכנית הזו אלא מתקציבים שלנו ומעבודה שוטפת שמתבצעת בשוטף.
נחמה לאור-דרורי: מה שאנחנו רואים כאן זה בעצם תמונת מצב של השנים האחרונות, מ-2013 ועד שנה אחורה, למעלה זה המספרים הנומינליים, זה מספר התאונות שיש בהם ילדים הרוגים, התאונות הקטלניות, ומתחת זה אחוז באוכלוסייה.
נחמה לאור-דרורי: אנחנו נמצאים בפחות מהאחוזים באוכלוסייה, אם ילדים בני 0-17 הם בערך 28% מהאוכלוסייה אז אנחנו נמצאים בין 10-14% כמו שאתם רואים, אבל עדיין המספרים מאוד בעייתיים מבחינתנו, זה נכון גם לגבי פצועים קשה וקל.
נחמה לאור-דרורי: נכון שההשוואות העולמיות מדברות רק על תאונות קטלניות, אבל חשוב מאוד להסתכל גם על הנתונים האלה, אנחנו רואים אותן מגמות מאוד מאוד דומות, קצת יותר גבוה מתאונות קטלניות אבל עדיין המספרים מאוד מאוד גבוהים.
נחמה לאור-דרורי: אני רגע רוצה לתת מבט בינלאומי על התחום הזה של בטיחות בדרכים ותאונות דרכים, זאת ההשוואה שנעשית על ידי ה-OECD, השוואה שנוגעת לגילאי 0-14, כשהתכנית מדברת על 0-17, אבל עדיין אנחנו רואים את ישראל על הממוצע הבינלאומי כאשר אנחנו מכניסים את הנתונים מיהודה ושומרון אנחנו עולים ללמעלה מהממוצע ל-1.3 אבל אנחנו נמצאים בממוצע ביחס למדינות אחרות.
נחמה לאור-דרורי: אבל כדי שנוכל להתערב ולראות מה צריך לעשות ואיפה להתערב, ניסינו כאן איך שהוא לאפיין איזה סוג של תאונות דרכים יש, איפה הילדים האלה נפגעים ואיפה נדרשת ההתערבות שלנו.
נחמה לאור-דרורי: אז אנחנו כמובן מחלקים את זה לאוכלוסייה היהודית והערבית כיוון שאפיוני ההיפגעות הם הרבה פעמים שונים, אנחנו רואים שבעיקר ילדים נפגעים כהולכי רגל.
נחמה לאור-דרורי: די ברור ודי טבעי.
נחמה לאור-דרורי: אחוזים מאוד גדולים, כי ילדים נמצאים בעצם כהולכי רגל.
נחמה לאור-דרורי: האפיון השני אחריו, אחרי 44%, עוד 24% נפגעים כנוסעי רכב, פשוט נמצאים בתוך נסיעות ונפגעים תוך כדי כך, ואפיונים נוספים הם כאשר הם רוכבים על אופניים ואופנועים.
נחמה לאור-דרורי: האחר שיש לכם שם זה האופנה החדשה שנכנסה בשנים האחרונות, הממונעים הלא מרושיינים, האופניים החשמליים, ההובר בורד והכלים הנוספים.
נחמה לאור-דרורי: אבל באמת אם מסתכלים - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך להוציא אותם מהחוק.
נחמה לאור-דרורי: אם מסתכלים על הבעיות המרכזיות שיש לנו, באמת אנחנו מדברים על הולכי הרגל ואנחנו מדברים על נוסעי רכב.
נחמה לאור-דרורי: אני רוצה לקחת את בלוק הגילאים הזה שהוא בין 0-17 ורגע לנתח אותו בחלקים יותר קטנים כדי שנוכל להתבונן על זה בצורה קצת יותר מאבחנת.
נחמה לאור-דרורי: כשאני מסתכלת על השוואה בין החברה היהודית לחברה הערבית אני רואה נתון אחד, התכלת הבולט למטה, זה הילדים שנמצאים בגילאים 0-4.
נחמה לאור-דרורי: אם יש לי שלושה מקרים בממוצע בחברה היהודית, בחברה הערבית אני מדברת על 16 מקרים וזו אחת מהתופעות המאוד מאוד מדאיגות והמצערות של תאונות חצר.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה קורה בחצר בבית.
נחמה לאור-דרורי: בדיוק כך.
נחמה לאור-דרורי: שגורמת לזה שזה יהיה בערך פי 5.5, היפגעות שתיכף אדבר על מה אנחנו עושים בעניינה, זה דבר ראשון.
נחמה לאור-דרורי: הדבר השני בגילאים קצת יותר מאוחרים זה ענין הנסיעה בתוך הרכב, אנחנו יודעים שיש לנו בעיה מאוד משמעותית בחברה הערבית של חגירת חגורות.
נחמה לאור-דרורי: הם לא חוגרים חגורות.
נחמה לאור-דרורי: אם בתצפיות שלנו אני רואה בערך למעלה מ-90%, אפילו 94% של חגירה בחברה היהודית, אצלם, אם אני מגיעה ל-50% זה במקרה הטוב, וזאת עוד בעיה שחייבים לטפל בה בצורה משמעותית.
נחמה לאור-דרורי: הקבוצה האחרונה שמדאיגה אותנו בצורה בולטת זה הצעירים.
נחמה לאור-דרורי: התכנית כאן נפסקת בגיל 18 או עד ההגעה ל-18 - - -
יפעת שאשא ביטון: מי שמסתכל על זה, אני בהתחלה הייתי בשוק, שאצל היהודים בגילאי 15-17 יש יותר.
יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות את השקף כי מספרית זה אין יותר, זה 21 אל מול 37, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אבל בציור זה כאילו נתח יותר גדול - - -
נחמה לאור-דרורי: כי זה מנורמל ל-100,000 וכשאת פורשת את המספר של היהודים הוא מתפרש אחרת מבחינת כמה נתח הם לוקחים בתוך הנפגעים.
נחמה לאור-דרורי: אז זה יותר כי זה פרופורציונלי להיפגעות היהודים.
נחמה לאור-דרורי: אם אתם מסתכלת רק על היהודים אז זה באמת המספר הכי גבוה.
נחמה לאור-דרורי: כיוון שבערבים הם במספרים יותר גבוהים, זה מקבל נתח מצומצם יותר למרות שהמספר יותר גבוה.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור מתמטית וזה, לא טוב להראות את זה ככה.
נחמה לאור-דרורי: לא תמיד הנומינלי מתחבר לזה, אבל כן מה שאנחנו רואים כאן זה שיש לנו בעיה רצינית עם צעירים ערבים, בעיקר רכיבה על אופנועים בצורה לא בטוחה, אפילו ללא רישיונות ונהיגה פרועה וכולי.
נחמה לאור-דרורי: אז אלה פחות או יותר המגמות העיקריות.
נחמה לאור-דרורי: אני רוצה להראות מבחינת הנתונים שקף אחד אחרון ומהיר על אופניים חשמליים, שזו תופעה שבאמת בהיקפיה היא לא התופעה הכי מדאיגה כי כמו שראיתם במספרים יש תופעות יותר מדאיגות, אבל כיוון שזו תופעה חדשה ואנחנו רוצים לעצור אותה לפני שהיא מתפתחת לממדים משמעותיים, כדאי לראות שבעצם 25% מהנפגעים על אופניים חשמליים הם בכלל ילדים שאסור להם לעלות על המכשיר הזה.
נחמה לאור-דרורי: אלה ילדים מתחת לגיל 16 שחל איסור בחוק לרכוב על אופניים חשמליים.
נחמה לאור-דרורי: אז כאן יש לנו למקד עבודה מאוד משמעותית - - -
יפעת שאשא ביטון: ברמת האכיפה.
נחמה לאור-דרורי: בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: לא נוח להתמודד איתם, עם הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: מי שצריך זה הפקחים.
נחמה לאור-דרורי: זה מורכב, זה קשה.
יפעת שאשא ביטון: אין מורכב.
יפעת שאשא ביטון: צריך להחליט שעושים את זה ודי.
יפעת שאשא ביטון: גם בשנת בחירות אגב, כי מי שמפקח שם זה הרשויות המקומיות, אף אחד לא רוצה להתעסק עם הילדים שלהם והם נפגעים.
אורלי סילבינגר: מה עם ההורים?
אורלי סילבינגר: זו אחריות של הורים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ההורה אמר לו "אתה לא נוסע" או לצורך העניין לא קנה לו.
יפעת שאשא ביטון: הוא הלך לחבר, עלה על אופניים.
יפעת שאשא ביטון: רואה אותו פקח, מה הוא עושה?
יפעת שאשא ביטון: הוא אמור לאכוף את זה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: הם לא אוכפים כי הם לא מתעסקים עם המשפחה כי זה לא נעים ועוד 1001 פוליטיקות אחרות.
נחמה לאור-דרורי: צריך לדעת מסקרי העמדות שאנחנו עושים בתחום הזה של אופניים חשמליים שבהרבה מאוד מהמקרים זה דווקא כן אחריות הורית - - -
יפעת שאשא ביטון: תמיד זו אחריות הורית.
נחמה לאור-דרורי: ההורים יודעים את החוק, הם יודעים שאסור להם לקנות והם קונים בכל זאת.
יפעת שאשא ביטון: והם קונים לילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, אבל עוד פעם, אני לא רוצה להגיע למקום שאז ההורים לא אחראים, אז זה בעיה שלהם, זה מזכיר לי קצת את השכחת ילדים ברכב ומזכיר לי עוד דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: כששוטר יראה ילד בן 10 והם ראו, נוסע ברכב, הוא לא יגיד "זו אחריות של ההורים שלו", הוא יעצור את הרכב, הוא ייקח אותו וגם ההורים שלו ישלמו מחיר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבאותה מידה גם באופניים חשמליים.
נחמה לאור-דרורי: שתהיה אכיפה.
נחמה לאור-דרורי: לגמרי.
נחמה לאור-דרורי: אז רגע אני רוצה לעבור במהירות על איך הרשות מתמודדת עם הסוגיות המרכזיות האלה.
יפעת שאשא ביטון: בואו באמת נזדרז כי את הנתונים אנחנו מכירים, אנחנו לקראת סיום וחבל.
נחמה לאור-דרורי: אני אדבר על שני דברים מתוך הדברים הרשומים.
נחמה לאור-דרורי: אנחנו פזורים ב-17 מרכזי הדרכה לבטיחות בדרכים שבהם אנחנו מלמדים בלמידה חווייתית ילדים איך בעצם להתנהל בתוך המרחב התעבורתי, איך לעבור כביש, לא באופן יבש בכיתה אלא באמת בהתנסות חווייתית משמעותית.
נחמה לאור-דרורי: אנחנו הנענו בשנה האחרונה שני קמפיינים מאוד מאוד גדולים, גם טלוויזיוניים שקשורים בסוגיית החציה הבטוחה, אחד מהם זה "אבא תעצור אני רוצה לעבור" כי אם אנחנו מנתחים באמת היפגעות של ילדים כהולכי רגל אנחנו רואים ששליש מהם בכלל נפגעים על מעבר החציה, שזה המקום שלכאורה אנחנו אומרים להם "תעברו שם, זה המקום הכי בטוח".
נחמה לאור-דרורי: הרעיון כאן היה להגיד א' לנהגים, "תקפידו באחריות שלכם לתת להם זכות קדימה" והדבר השני לתת כלי ממשי, הקמפיין השני המשלים שהיה אחריו לאיך להתנהל לפני שאתה עובר את הכביש, תסתכל לנהג בעיניים, רגע תראה שהוא באמת עצר לך ורק אז תעבור.
נחמה לאור-דרורי: אז אלה הדברים שאנחנו עושים בהקשר הזה.
נחמה לאור-דרורי: לגבי נוסעי רכב אני רוצה להגיד שמקודמת עכשיו גם חקיקה בתחומים האלה של התקנים, היא עברה את ועדת התקנים, דורשת עוד תהליך חקיקתי ופה יש לנו המלצות מקודמות שקשורות לעד איזה גיל כדאי או מותר לשבת במושבים הקדמיים שהם יותר מסוכנים, עד איזה גיל חייב בבוסטר, כל מיני תקנות כאלה שהן מאוד חשובות.
יפעת שאשא ביטון: באיזה גיל מותר לשבת קדימה?
נחמה לאור-דרורי: כרגע זה עד גיל שמונה.
קריאה: מקדימה מדובר אם יש כרית אויר או אין, לפי החוק אם כרית האוויר פעילה אז כל עוד הילד יושב על בוסטר שזה גיל שמונה, אסור לו, ואם אין כרית אויר פעילה בעצם מותר מגיל לידה.
יפעת שאשא ביטון: לשבת קדימה?
יפעת שאשא ביטון: ואם אתה לא יושב על כיסא של ילדים גם מותר לשבת?
קריאה: החוק מחייב ילדים לשבת בסוג של מושב בטיחות, בוסטר, עד גיל שמונה ובעצם החוק אומר שאם כרית האוויר פעילה אסור לו לשבת מקדימה.
קריאה: אם אין כרית אויר פעילה מגיל אפס מותר, חלק מהחקיקה שעברה בוועדה לענייני תיאום בנושא תעבורה, הייתה באמת להושיב אותם מאחור כל עוד יש מקום פנוי עד גיל 13, כי אנחנו יודעים שזה המקום הכי בטוח ברכב.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהבת שלי יודעת.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו היא תבוא אלי בטענות שארבע שנים היא רבה איתי לשווא.
יפעת שאשא ביטון: לפני שבועיים-שלושה היא הייתה בת 12 והיא אמרה "עכשיו מותר לי לבוא איתך קדימה".
קריאה: יש חוק ויש המלצות בטיחות.
נחמה לאור-דרורי: בכל מקרה, בהקשר הזה של נוסעי רכב אני כן רוצה לדבר על החברה הערבית, אנחנו שם בקמפיינים משמעותיים מסיביים, אנחנו עושים הסברה נפרדת מהחברה הכללית ומנסים להחדיר את העניין הזה של חגורות בטיחות שמבחינתנו זה גם עניין של תפיסת בטיחות כוללת בכלל שהיא שם לא נמצאת ברמה מספקת בהקשרים האלה.
נחמה לאור-דרורי: אנחנו גם נמצאים בפרויקטים שלהדרכת יולדות בבתי חולים, בכלל לפני שהן יוצאות מבית החולים, שאסור להן יהיה לצאת בלי כיסא, ושבאמת הן יבינו לעומק את הסוגיות הבטיחותיות.
נחמה לאור-דרורי: נהגים צעירים אותנו מאוד מעסיקים, מבחינתנו זה מתחיל מגיל שאתה יכול להוציא רישיון עד גיל 24 ויש לנו פעילויות שונות שאנחנו עושים, הן יחד עם אגף זה"ב ואורח חיים בטוח במשרד החינוך והן בעצמנו בחינוך הלא פורמלי עם תנועות הנוער וכולי, קמפיינים בתחומים האלה.
יפעת שאשא ביטון: חינוך תעבורתי צריך לעבור איזו שהיא רביזיה במערכת החינוך.
נחמה לאור-דרורי: עובר.
נחמה לאור-דרורי: אנחנו השנה עושים פיילוט שהסתיים עכשיו שבו מבחן הרישוי נכנס לתוך הלמידה בכיתה י', היה לנו פיילוט של 500 בתי ספר שעשו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן אבל ללמד את זה תיאוריה כמו שמלמדים בהיסטוריה ואחר כך הם הולכים וניגשים, בואי, לא רציני.
יפעת שאשא ביטון: שמעתי את התלמידים - - -
נחמה לאור-דרורי: שמה?
יפעת שאשא ביטון: שהם התייחסו לזה בדיוק כמו אל מבחן בהיסטוריה ומה שעניין אותם זה לתקתק את זה ולעבור.
קריאה: איך עושים את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש תהליך חוויתי, דווקא הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, יש את כל הסימולטורים למיניהם, אפשר להפוך את זה למשהו שהוא הרבה יותר משמעותי מלקרוא את הטקסט בכיתה וללכת להבחן עליו.
נחמה לאור-דרורי: נכון, את צודקת, לכן אנחנו עובדים יחד עם משרד החינוך עכשיו לכתיבה מחדש של תכנית הלימודים, אבל יחד עם זה אני חייבת להגיד לך שאם בעבר עברת ערב לפני כן על שאלות של מבחן התיאוריה וניגשת למבחן ויהיה מה שיהיה, או שעברת או שלא עברת, היום הם חייבים להשתתף בשיעור שנתי בשבוע בצורה שמחייבת אותם לשבת בשיעור, כי אחרת הם לא עוברים את המבחן.
נחמה לאור-דרורי: זו איזו שהיא התקדמות, צריך עוד להתפתח עם העניין הזה ובאמת לשנות את תכנית הלימודים, אבל לאט לאט - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי תנסי משפט מסכם.
נחמה לאור-דרורי: אני סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו כבר בסיום הדיון אבל חשוב לי לשמוע פה - - -
גלית גלעד: אם מותר לי הערה לעניין, ההתחברות של הרלב"ד הייתה ממש ברגע האחרון, אנחנו נעדכן את הוועדה בתכנון שנעשה יחד אד-הוק לתכנית הלאומית, זה בנוסף למה שהם עושים, במיקוד לאסטרטגיות של התכנית הלאומית.
יפעת שאשא ביטון: אז יש למה לצפות, כי כבר עכשיו הם עושים עבודה יפה, חשוב להגיד את זה ואני ממש שמחה על ההירתמות אז תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות, אנחנו נעשה את זה מאוד ענייני.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו בעיקר בגזרה שלכם את הנושא של החברה הבדואית בדרום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל שנה נפגשים מחדש ומנסים להילחם מחדש על מה שכבר יש, מילא לא מוסיפים, אבל אנחנו עסוקים בשלא יקחו את מה שיש.
יפעת שאשא ביטון: אז בוא תגיד לי אם אתה איש בשורות לגבי התקציב העתידי או שאנחנו עוד פעם צריכים לפתוח שיח חדש מול המשרד.
חן עזרא: אני חושב שהיה שיח בין בטרם לבין השר.
יפעת שאשא ביטון: ו?
חן עזרא: הם היו בפגישה שם, ולא ידוע לי שהובטח משהו מאוד מסוים.
חן עזרא: היו כוונות טובות.
יפעת שאשא ביטון: כוונות טובות זה נחמד, אבל לא לשולחן הזה.
יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה, התקציב הולך להפגע?
יפעת שאשא ביטון: תראה, רמת ההיפגעות בחברה הבדואית, אם דיברנו על המצוקה בחברה הערבית אז בחברה הבדואית זה עוד יותר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהתכנית הזאת כן נשאה פרי, זאת אומרת שאנחנו יודעים להעיד על זה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם המשרד נמצא עכשיו במגמה של קיצוץ או שהמשרד הולך לפחות לשמר את מה שיש.
חן עזרא: אני לא יודע להגיד שהוא משמר, אני לא יודע להגיד שהוא מקצץ.
חן עזרא: אבל קודם כל אני רוצה לברך על התכנית הלאומית שהיא מאוד חשובה וגם משרד החינוך שלקח על עצמו אחריות ומשרד הבריאות שמתכלל את כל העבודה.
חן עזרא: אנחנו מצפים שהעבודה מול המגזר הבדואי תהיה כחלק אינטגרלי מתוך עבודות המשרדים והתכניות שהם מפעילים בחברה בכלל, ואם יש צורך למקד תכניות עבור האוכלוסייה הבדואית צריך לעשות את זה, כמו שהיא ציינה קודם על ההירתמות של הרלב"ד בתכניות מיוחדות למיקוד בחברה הערבית והבדואית בפרט.
חן עזרא: אני חושב שזה נכון לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: עשיתם את זה.
יפעת שאשא ביטון: התקציב היה ייעודי, נכון?
חן עזרא: התקציב מבטרם היה תקציב ייעודי.
חן עזרא: אבל כשלא היו הרבה מאוד תכניות שפעלו, לא משרד החינוך פעל - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה מה שאני אמרתי והדגשנו את זה מהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: אני נלחמתי על התכנית לא כדי שהיא תחליף את מה שעשו אלא כדי שהיא תהיה ערך מוסף למה שנעשה.
אורלי סילבינגר: התכנית הזאת מתעסקת עם הרשויות המקומיות כשהתכנית הלאומית לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא נוגעת.
חן עזרא: הערוץ הנוסף מבחינה תקציבית הוא הערוץ של הרשויות המקומיות.
חן עזרא: בניגוד למה שהיה בעבר, לרשויות המקומיות יש כסף, ממש כסף נזיל, שהן יכולות להחליט על פי שיקול דעתן לאיזה תכניות הם רוצים - - -
יפעת שאשא ביטון: בוא אני אעזור לך, אנחנו נפעל מול המשרד כדי שהדבר הזה יישאר, אנחנו לא זורקים את זה על הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: זה היה תקציב ייעודי, שום סיבה שהוא יימחק, לא בשלב הזה- - -
חן עזרא: לא אמרתי שהוא נמחק.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו רק נוודא שהוא לא יימחק.
חן עזרא: אוקיי.
חן עזרא: אני אומר, הייתה שיחה של הנהלת בטרם עם השר ואני מניח שההידברות לא הסתיימה ואנחנו מקווים שיהיה לזה המשך.
אורלי סילבינגר: מאוד חשוב לציין שהתכנית הזאת כבר יש לה תוצאות בשטח, אנחנו יודעים להגיד שאחרי שלוש שנים נחסכו אלפי פניות של ילדים למיון, אפרופו קמפיינים, יש קמפיינים מצוינים.
אורלי סילבינגר: עזרא הוא האיש שלנו, הוא מגיע, הוא בודק - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו צריכים לעזור לו שיישאר לו תקציב.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו פה, אנחנו באים לעזור לעזרא.
קריאה: חייבים לסייע שהתקציב הזה יישמר כי יקחו עוד כמה שנים עד שנביא לתוצאות יוצאות דופן.
איתמר גרוטו: אני פשוט צריך לצאת ורציתי כמה מילים לסיום.
איתמר גרוטו: שתי מילים להתייחס למה שאמר פרופ' חייק לגבי הנושא של הכוויות.
איתמר גרוטו: שני דברים, באמת יש דיונים עכשיו בחטיבת הרפואה מול בית החולים בנושא של הרחבה של הצרכים של היחידה, בנוגע לאותם מתחזים, אני מבין שהיו כמה אירועים שבאמת גם המשטרה עצרה בזמנו את אחד האנשים שמתחזה לרופא בבני ברק, יש את יחידת האכיפה של המשרד שבאמת מטפלת בסוג הזה של הונאות וכולי, אני באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לשים שם פוקוס.
יפעת שאשא ביטון: זה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: חבל, הילדים האלה אחר כך גדלים, ההשלכות הן לא רק הכוויה עצמה והבריאות, יש גם השלכות של בטחון עצמי, דימוי עצמי.
איתמר גרוטו: אנחנו נטפל בזה.
איתמר גרוטו: אני רוצה שוב להודות על הדיון ולמשרדים השונים שמשתפים איתנו פעולה.
איתמר גרוטו: אנחנו בהתחלה של הדרך, ההתנעה, הייתה לנו שנה, לקח קצת הרבה זמן להתארגן אבל עכשיו דברים מתחילים לפעול ואני מקווה שנוכל להציג תוצאות בפגישה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך פרופ' גרוטו על כל ההירתמות והעבודה.
לירון אשל: עוד משפט - - - אנחנו מברכים את יושבת הראש כי אמנם זה דיון מרוכז בתכנית הלאומית אבל אנחנו במהלך השנים יושבים פה בעשרות דיונים, רק לאחרונה היינו באגודות נוער, - - - סכנות ותאונות והצלה וגני משחקים - - - יושבת הראש באמת מובילה את זה בגאון ובמסירות.
לירון אשל: כמו שאמרנו בדיונים האחרונים - - -באמת צריכים להמשיך בתכניות הרוחב והעומק במקביל, עם שיתוף פעולה בין משרדים הכרחי, הסברה לכל האוכלוסיות, גם ילדים, גם להורים, גם לאנשי המקצוע, תכניות רגישות תרבות ומגזר, לשים דגש על - - - האלה, ודיברו פה על תכניות ההכשרות לאנשי החינוך והטיפול, משרד הרווחה, כמו שחברת הכנסת אמרה - - - חוק הפיקוח, אנחנו מקווים - - - בחוק הפיקוח זו תהיה הכשרה בילד אין שמחויבת שחייבים לעבור, מה עוד שבנתונים שלנו שמתבססים על משרד הבריאות, אנחנו רואים בשנים האחרונות שיש עליה במספר הילדים דווקא בגילאים האלה של לידה עד שלוש שנפגעים בגני ילדים ומפונים לחדרי מיון, אז אנחנו באמת מקווים שהעשייה המבורכת תמשיך, וכמו שחברת הכנסת אמרה לא במקביל, אלא בנוסף כל הזמן, לרוחב ולעומק.
יפעת שאשא ביטון: קרן את רוצה משפט סיכום ואחר כך אורלי?
קרן אוחנה איוס: בשמחה.
קרן אוחנה איוס: אנחנו צילמנו לפני שבועיים קמפיין למניעת שיכחת ילדים ברכב, על אף התנגדויות מהמגזר הפרטי לקחת על זה אחריות, החלטנו להדליק על זה פרוז'קטור, זאת אומרת פניה של הגננות אל האימהות, במתכונת של אפוטרופסות משותפת, לקחת אחריות משותפת, אני מאמינה שזה יעלה לקראת סוף השבוע.
יפעת שאשא ביטון: זהו, רציתי להגיד לך שלא ראיתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: תדעו לכם שאם אני לא רואה, סימן שאחרים גם לא רואים.
יפעת שאשא ביטון: אני כל היום עוקבת.
קרן אוחנה איוס: לא, צילמנו לפני שבועיים, זה יקרה לקראת סוף השבוע, אנחנו בכוונה מכוונים ליולי-אוגוסט כי שם יש יציאה מהשגרה להורים, בגלל שבית הספר מסתיים, יש קייטנות ואנחנו יודעים שזה עקב אכילס, אז אנחנו נוציא את זה לקראת ה-1.7.
קרן אוחנה איוס: כמובן שאנחנו בשל התאוצה להעברת חוק הפיקוח, אנחנו כבר עושים ארגון סביבה חינוכית ויועצי בטיחות ונכנסים לדבר הזה מאוד מאוד חזק, אני ממש מברכת על פועלך, אני מניחה שאת רואה שאנחנו עושים עבודה ציבורית מבחוץ.
קרן אוחנה איוס: אני אשתף כאן את היושבים לשולחן, איך אמרה לי אחת החברות "ירית לעצמך ברקה".
קרן אוחנה איוס: אנחנו עובדים תחת מטח של איומים, אני לא רוצה אפילו להשתמש במילים שמופנות אלי אפילו ברמה הפרטית, דברים שגם הילדים שלי רואים וקוראים, אבל אנחנו נעשה את זה, אנחנו ניכנס להיסטוריה.
קרן אוחנה איוס: אני ערבה לכך שלפחות מהמקום הזה של דוד וגוליית ואנחנו הקטנים, אנחנו נעשה את זה, לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: קרן קודם כל תודה רבה על השותפות באמת לאורך כל הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה רק לחזק אותך, כולנו חוטפים, אבל אנחנו עושים את השליחות באמת הכי חשוב ובמבחן ההיסטוריה אנחנו לא עושים את זה בשביל הילדים ולא בשביל כלום, אנחנו עושים את זה בשביל הילדים.
קרן אוחנה איוס: גם אם נוותר על שליש, ואנחנו נחתוך בבשר החי אנחנו נעשה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז לנשום עמוק, אנחנו נצלח את זה אחר כך כבר השטח יודע לקבל באהבה.
יפעת שאשא ביטון: את רצית משפט, אני ממש צריכה לסכם, אז רק אם זה משהו להוסיף על מה שהיה כאן.
סביסבא מהגדה מנגשה: אני מהג'וינט.
סביסבא מהגדה מנגשה: אני רוצה להוסיף כי דיברו פה על המרחב הבדואי ועם החלטת הממשלה 2397,
סביסבא מהגדה מנגשה: כשהם יצאו למהלך הזה, לא לקחו בחשבון את הנושא של לידה-שלוש וזה נכנס בנגלה השניה ואנחנו נמצאים שם על כל המשרדים כולל בטרם, ארגונים ורשויות שעוסקים בקידום איכות חייהם של תינוקות ופעוטות והמשפחות שלהם.
סביסבא מהגדה מנגשה: אני רק רוצה להגיד בנושא של בטיחות ילדים, עשינו מיפוי צרכים ואחד היעדים המרכזיים זה הנושא של בטיחות הילדים, הם שמו את זה על סדר היום, אפרופו כל הילדים - - - לכל ה-34,000 תינוקות ופעוטות במרחב הבדואי.
יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שאנחנו חייבים לשנות את התקציב.
חן עזרא: לא, לזה יש כסף מיוחד.
חן עזרא: זה חלק מהתכנית.
יפעת שאשא ביטון: כן אורלי.
אורלי סילבינגר: אני רק בסיום הדברים רוצה להגיד שמה שקורה פה בחדר, יפעת, אני מצדיעה לך, ואחרי שאני מצדיעה לך - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רק מקשיבה.
אורלי סילבינגר: לא, את יודעת, כל מה שקורה במסגרת התכנית הלאומית אני חושבת שהכתר יושב על הראש שלך, ובתור מישהי שתמיד מסתכלת חמישה צעדים קדימה אז אני חושבת שהצעד הבא המשותף הוא לחשוב איך אנחנו לוקחים את זה לתוך הרשויות המקומיות כי בסופו של דבר הם נוגעים בילדים ושנחשוב ביחד איך הדבר הזה שנקרא תכנית לאומית הופך להיות משהו קבוע בעבודת המשרדים בהמשך, חייבים לגדר עכשיו זמן מוגדר שנרחיב את הפעילות ואחר כך איך אנחנו מכניסים את זה לפעילות השוטפת של המשרדים שזה יהיה מובן מאליו שזה חלק מהאחריות התפקידית השוטפת.
אורלי סילבינגר: בגלל שאני יודעת שאת חושבת חמישה צעדים קדימה וברור לי שאת ממשיכה איתנו לאורך שנים, הנה הנקודות הבאות שהעיניים שלך צריכות להיות נשואות אליהן ובאמת להודות לך באופן אישי כי את יקירת הילדים בחדר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני נבוכה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אורלי, תודה רבה לבטרם בכלל, גלית, לזהבה, לכל השותפים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה אורחות בחדר, לא מובן מאליו שיושבים מעל שעתיים בדיון כנסת וכולם נשארים לשבת חוץ מאלה שבאמת היו צריכים להגיע לוועדה אחרת.
גלית גלעד: כולם פה צוות שמלווה את התכנית הלאומית וזה הזמן להגיד להם כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: אז באמת תודה רבה לכל המשרדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מברכת גם על ההתקדמות, גם אם אנחנו מסתכלים על הדיון היום אל מול הדיונים הקודמים אנחנו כבר רואים באמת התגבשות של משהו שהוא אמיתי שאנחנו יכולים להצביע עליו עם האצבע ולא משהו שהוא מופשט.
יפעת שאשא ביטון: אני אסכם רק בשלושה דברים, ראשית הנושא של כוויות ילדים כפי שעלה כאן, שבאמת משרד הבריאות ייתן דעתו על הנושא של יחידה לטיפול בכוויות ילדים, שאם זה באמת משהו שהוא בחוסר אז אנחנו צריכים להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם סיפרתי בגילוי נאות באחד הדיונים שלי יש בת משפחה שנכוותה כשהיא הייתה קטנה, היום היא בת 12, אני רואה את ההתייחסות שלה פתאום למקום הכוויה, זה הרבה מעבר לכוויה עצמה, זה משהו הרבה יותר עמוק, אנחנו צריכים להיות שם מהתחלה, והנושא של טיפול בשרלטנים, אני אגיד את זה בצורה הכי, זו שרלטנות על הגב של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: למשרד החקלאות, לפנות כדי לשמר את התקציב הייעודי שניתן עבור הבדואים בנגב, ואנחנו כמובן כוועדה נעקוב ונפעל מולו.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא יודעת אם לכתוב בהמלצות או בתוך הסיכום עצמו או שהשלב הבא יהיה עבודה, מפגש עם הרשויות המקומיות - - -
קריאה: היו צריכים להיות פה.
יפעת שאשא ביטון: הגיעה רותי, היא נכנסה עכשיו לקראת הסוף.
קריאה: לא, היא מזמן פה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכתוב את זה בסיכום, לא כהמלצות שאתם תצטרכו לתת תשובה, אנחנו ניקח את האחריות לקיים פגישה עם השלטון המקומי לחשיבה משותפת איך אנחנו לוקחים את כל הנושא הזה ונותנים לו לחלחל בתוך - - -
רותי דיין: אני אגיב.
רותי דיין: לפרוטוקול אני פה למעלה משעה ורבע.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, לא ראיתי, ראיתי כשפתחו את הדלת מקודם שאת כאן.
רותי דיין: אנחנו היינו שותפים לתכנית הלאומית ובעצם השלטון המקומי הוא מגיב לפעילות של משרדי הממשלה ומטמיע את ההנחיות לתוך הרשויות המקומיות.
רותי דיין: בזמנו דובר על אדם שיתכלל את כל המהלך הזה בין המחלקות השונות, לא היה לזה תקציב אבל נשמח לסייע בכל דרך שהיא, זה נכון, ואם היה אפשר להקצות איזה שהוא תקציב לנושא, לא צריך תקציב, זה רק תכלול המערכות ולוודא שבאמת כל מערך אצלנו ברשות המקומית מבצע מרישוי עסקים, הנדסה, בטיחות, חינוך, רווחה, קהילה, בעצם לראות שהמערכות יודעות ומדברות את אותה השפה.
רותי דיין: נשמח לסייע.