GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: למה היכן שאנחנו צריכים להגן על אותם חסרי ישע, שאנחנו יודעים שיש את אותם המאפיינים, אלה לא יכולים להגן על עצמם אלה לא יכולים על עצמם, אלה לא יכולים לספר את מה שעובר עליהם וגם אלה לא יכולים לספר את מה שעובר עליהם, וכאן אנחנו כן מצאנו את החליפה המותאמת בלי שום חשש לגבי הנושא של הפרטיות, אם כי אני מוכרחה לומר גם כאן באמירת סוגריים שאני צריכה לקדש את הפרטיות או לקדש את ההגנה על הילדים, אז כולכם כבר יודעים ומכירים שדעתי היא שצריך לקדש את ההגנה על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו לא יכולים להביא את זה למצב של חובה גם במעונות היום?
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יכולים במוסדות קשישים, למה זה לא יכול להיות במעונות הילדים?
יפעת שאשא ביטון: אני כבר מוכנה ללכת לפשרה, אפילו לא במתווה של משנה הבאה כי אנחנו יודעים שיש את דור המדבר שצריך להתארגן, אז כאן אנחנו ניתן את התמרוץ, את העידוד ואת הליווי וההורים כבר ידעו לדרוש את זה בשטח, אבל לפחות שנדע שמעוד שנה כולם חייבים בזה.
מיכל אברהם: אני אומר לגבי ההצעה של משרד הבריאות שבעצם בהצעת החוק נקבע ששר הבריאות רשאי לקבוע בתקנות הוראות לעניין התקנה והפעלה של מצלמות במרחב המשותף ובמרחב הפרטי.
מיכל אברהם: הסעיף הזה הוא מסמיך את שר הבריאות לקבוע את ההוראות הספציפיות.
מיכל אברהם: הוא לא קובע חובה.
מיכל אברהם: בהמשך לכך יש טיוטת תקנות שהונחה על שולחן הכנסת ושם נקבעה החובה עם אפשרות, מה שנקרא לשכנע שאין צורך בהתקנת מצלמות ככל שבאמת מדובר במחלקה שאין צורך בהתקנת מצלמות.
מיכל אברהם: אני אומר שהצעת החוק עצמה מסמיכה את השר ובהקשר הספציפי לגבי המחלקות שנקבעו, אותן מחלקות סיעודיות, שם נקבעה ברירת מחדל של התקנת מצלמות תוך אפשרות לוותר על הדרישה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאנחנו נוכל בהצעת החוק שלנו להכניס סעיף שיסמיך את השר לקבוע חובה כזאת?
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה שמוסד יצטרך לבוא ולשכנע למה הוא לא צריך ולא הפוך.
מיכל אברהם: אני צריכה לבדוק את זה אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: אם עשינו את הדרך הזו, ואני מכירה את ההתנגדות שיש ברמה העקרונית, אני מוכרחה לומר ביושר שכל מי שאנחנו יושבים אתו במשרד מבין את הצורך ואת החשיבות ורואה אתנו עין בעין את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן את העניין המקצועי והמשפטי שקצת מפריע לנו ללכת בצורה חלקה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את הדברים בצורה הכי ברורה שיכולה להיות.
יפעת שאשא ביטון: משום שהתקדמתם מאוד בכל הנושא של מצלמות במוסדות של קשישים, אני מבקשת שהמשרד יבחן את אותה אפשרות גם במוסדות של לידה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: שוב, אני אומרת שאני מוכנה ללכת למתווה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ערב פתיחת שנת הלימודים ואני מוכנה ללכת למתווה שהוא עידוד ותמרוץ שיעשה את שלו בשנה הראשונה והחל מעוד שנה, שזה יהפוך להיות חובה.
יפעת שאשא ביטון: נקודה נוספת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה בשום פנים ואופן, למרות שאנחנו עדיין לא יודעים לאן נוכל לקחת בחוק הפיקוח את הנושא של מספר הילדים, אבל אני רוצה שמספר הילדים יהיה הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה שכמו שבתזכיר הממשלה שמונח היום 28 ילדים כן יהיו מפוקחים עם מצלמות ו-27 ילדים לא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לי זה לא משנה עכשיו אם יש בן אדם מסוכן, אם הוא נמצא עם חמישה ילדים או עם שישה ילדים או עם 20 ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקבע כאן באופן ספציפי לחוק הזה מאיזה מספר ילדים ובאיזו מסגרת כי אני יודעת שיש גם את הסיפור של בתים פרטיים, באיזו מסגרת מכניסים מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: דעתי השמרנית והאישית היא שכל מי שבוחר לעבוד עם ילדים, שתהיה לו מצלמה.
יפעת שאשא ביטון: בחרת לעבוד עם ילדים ולעשות את זה בבית, עניין שלך, אני לא אומרת לך לא, אבל תדע שיש לזה השלכות ודרישות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שעמדת המשרדים היא קצת אחרת אבל אני בטוחה שנצליח למצוא את העמק השווה.
יפעת שאשא ביטון: הזדמנות לומר תודה רבה על כל העבודה מאחורי הקלעים.
יפעת שאשא ביטון: האנשים לא מכירים את האינטנסיביות וזו הזדמנות לומר תודה.
ורד וינדמן: תודה.
ורד וינדמן: מנכ"לית המועצה לשלום הילד.
ורד וינדמן: אני רוצה לומר - גם אם זה ברור מאליו לכל מי שיושב כאן – בקול רם וברור שאני חושבת שברור לכולם, לציבור ההורים, לילדים, ודאי למועצה לשלום הילד וגם לגננות והמטפלות שהנושא המרכזי שצריך להיות על הפרק הוא נושא של חוק הפיקוח על מסגרות לגיל הרך, נושא של הכשרות, של סטנדרטים, של רישוי.
ורד וינדמן: והדבר הזה היה צריך לקרות כבר עם קום המדינה, לפני כמה כנסות אבל הדבר הזה לא קרה והוא הדבר המהותי.
ורד וינדמן: אני מקווה שלא רק שזה יעבור בכנסת הנוכחית אלא זה יעבור עם המספרים ההגיוניים של ילדים ולא 28 ילדים אלא חמישה ילדים כדי שזה יחול על כלל הילדים.
ורד וינדמן: זה הדבר המהותי והחשוב והוא יעסוק במניעה אבל גם בחינוך, וזה הדבר החשוב.
ורד וינדמן: כל זה לא בא כדי לומר שהצעה מאוזנת ששומרת על הפרטיות, אבל שומרת בעת ובעונה אחת על ההגנה על הילדים, שזו ההצעה שמונחת על השולחן עכשיו שיצאה מאוזנת ונכונה, זה לא אומר שההצעה הזו לא צריכה להתקדם קדימה ובמרץ.
ורד וינדמן: חשוב לומר גם את זה בצורה ברורה.
ורד וינדמן: גם המועצה לשלום הילד חושבת שהפרטיות של ילדים היא חשובה ולכן הצעה שאומרת שהפרטיות הזו תופר אך ורק במקרה של חשד להתעללות, היא הצעה נכונה ומאוזנת ומביאה לידי ביטוי את שני האינטרסים האלה ואת שתי הזכויות האלה במקביל.
ורד וינדמן: הנושא של התמריצים.
ורד וינדמן: הקשבתי בקשב רב למשרד המשפטים.
ורד וינדמן: גם אני משפטנית ואני לא מצליחה להבין ממתי בטיחות וביטחון של ילדים צריך להיות עניין לתמריצים.
ורד וינדמן: אם מקבלים הכרעה ערכית שהמצלמות עשויות במקרה של חשד להתעללות להגן או על הילד עצמו או על הילד הבא או לשמש לאיסוף ראיות כי אנחנו יודעים שבמקרים האלה לפעמים אי אפשר בכלל לדעת מה קרה לילד ובוודאי שאי אפשר להעמיד לדין בגילים האלה, אם מקבלים את ההכרעה הערכית הזאת – ונדמה לי שמקבלים את ההכרעה הערכית הזאת – איך אפשר לנמק בצורה הגיונית שזה יהיה נחלת אלה שיבחרו לעשות את זה?
ורד וינדמן: אם אומרים שהבטיחות והביטחון של ילדים הוא מהותי וחשוב, אז אין שום הצדקה שבעולם לעשות את זה בשיטה של תמריצים.
ורד וינדמן: אם עושים את זה מאוזן מבחינת פרטיות, וזו ההצעה שאומרת שזה יהיה גלוי אך ורק לרשויות אכיפת החוק, שאומרת שזה לא יהיה פתוח 24/7, אף אחד לא מעוניין כאן באח גדול וזה לא העניין, אם מקבלים הכרעה ערכית כזו, משרד המשפטים, איזה נימוק הגיוני יכול להיות ולומר שמי שיכול, מי שרוצה יעשה את זה וילד במקום א' יזכה להגנה וילד במקום ב' לא יזכה להגנה?
ורד וינדמן: אין שום יכולת לנמק את הדבר הזה.
ורד וינדמן: לכן אני חושבת שצריך להתכנס סביב ההצעה המקורית של יושבת הראש, לקדם אותה בדיוק כפי שהיא כתובה, עם ההגנות המתחייבות על הפרטיות של הילדים אבל לא בצורה שלא תנקוט אפליה ולא תשאיר ילדים רבים מחוץ לתמונה הזו.
ורד וינדמן: במקביל כל הזמן להמשיך לקדם את חוק הפיקוח שהוא העניין שיבטיח גם חינוך וגם הגנה מבעוד מועד.
ורד וינדמן: אני מקווה שגם הפגרה תנוצל לשני החוקים המאוד מהותיים וחשובים אלה.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, אני אחזור ואומר, חוק הפיקוח יקודם במקביל.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אלו הם שני חוקים שמשלימים האחד את השני ולא מייתרים אחד אתה שני.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לשניהם באותה מידה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, חשוב לי כל הזמן לחזור ולומר כי יש כאלה שאומרים נעשה את זה ולכן לא צריך את זה.
יפעת שאשא ביטון: להפך, אנחנו זקוקים לשניהם ומבחינתי אין שום בעיה שבסוף הדרך אנחנו נגיע לזה שהמצלמות יהיו חלק מהרישוי בחוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה אני מוכנה לקבל ובלבד שזה יתקיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר משהו לגבי הנושא של התמריצים ואיך בכלל הגענו למציאות הזו.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר תהליך כזה גם יכול לייצר מציאות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבמציאות הקשה הזו, בה אנחנו נמצאים היום, יש לנו מיליון מפקחים שם בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את כל ההורים.
יפעת שאשא ביטון: כל ההורים שידעו לדרוש בניגוד לדברים אחרים ולחוקים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: יש את כל ההורים שידעו לדרוש.
יפעת שאשא ביטון: המסגרות יבינו שאם הן לא יתקינו, כנראה ההורים יחפשו את המקום האחר והבטוח יותר מבחינתם.
יפעת שאשא ביטון: לכן, יחד עם עידוד ותמרוץ מצד המדינה, תהיה איזושהי תנועת מלקחיים שתוביל למציאות חדשה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: למרות ההכרה שלי בנושא הזה, וזה הטיעון המקצועי שעלה, אני עדיין חושבת שגם אם לא בשנה הראשונה, אז בשנה השנייה או השלישית, זה יהפוך להיות כחובה, כחלק מתהליך הרישוי.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת שיש בי את מידת הגמישות אבל לא עד הסוף ואני חושבת שלשם אנחנו צריכים לשאוף.
יפעת שאשא ביטון: התייחסות נוספת להצעת המחליטים בהקשר למה שציינה ורד.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן באמת איזונים לגבי כל הנושא של התקנת המצלמות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקבלים שוב את כל הסעיפים שהעלה משרד המשפטים, גם על הנושא של ההסכמות מול המשרדים, גם על הנושא של גילי לידה עד 3, גם על הנושא שהמצלמות יהיו גלויות, שזה יגביל את הצילום במקומות רגישים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת מקבלים את כל התנאים האלה.
יפעת שאשא ביטון: התנאי היחידי שאנחנו רוצים לפתוח אותו הוא העניין של החובה ובאיזה שלב אנחנו רוצים להפוך את זה לחובה ומספר הילדים בכל מסגרת שתחייב התקנת מצלמות.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה ואחר כך ההורים.
חן כהן לאביאן: הלשכה המשפטית של זרוע העבודה במשרד העבודה והרווחה.
חן כהן לאביאן: גם לי חשוב להצטרף לדברים שנאמרו כאן לגבי החשיבות של הנושא של המצלמות.
חן כהן לאביאן: יחד עם זאת אנחנו כן מודעים לכשלים ולרגישות שהסוגיה הזו מעלה.
חן כהן לאביאן: לגבי שאלה שהועלתה כאן קודם, לעניין התנאים.
חן כהן לאביאן: הנושא של המצלמות, במסגרת הטיוטה שאושרה, זה כן נכלל כתנאי לפעילותו של המעון בנושא של הפעלה כשיש כאן מכלול של היבטים, בין אם זה הנושא של ההתקנה וההפעלה, אופן ומשך שמירה.
חן כהן לאביאן: כלומר, אלה דברים שכן באים לידי ביטוי בהצעת החוק הממשלתית.
יפעת שאשא ביטון: בהצעת החוק של הפיקוח, של הרישוי.
חן כהן לאביאן: כן, שאושרה על ידי הממשלה לפני כמה ימים ועתידה לעלות בימים הקרובים לקריאה ראשונה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת חובה, במשרד שלכם – לפחות מהשיח שאני מקיימת אתו אני מבינה – אין התנגדות שזאת תהיה חובה גורפת על כל מסגרת ובמיוחד אם זה נכנס בתוך חוק הפיקוח וזה הופך להיות חלק מהרישוי.
יפעת שאשא ביטון: זה בהחלט יכול להפוך להיות כחובה.
יפעת שאשא ביטון: בהחלטה של שר.
חן כהן לאביאן: לפי הנוסח הקיים, החובה להתקין תקנות נוגעת למעונות יום לפעוטות כאשר הנושא של התמריצים, לפי החלטת הממשלה, ייבחן לעניין כל המסגרות לילדים בגילי אפס עד שלוש.
חן כהן לאביאן: יכול להיות ששם באמת ייתנו על זה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: נוכל להפוך את זה לחובה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינה פרוצדורלית, ברגע שאנחנו מקדמים את החוק הזה, חוק הפיקוח בעצם יישען על החקיקה הזאת או שהוא ישתלב?
שמרית גיטלין שקד: אפשר.
שמרית גיטלין שקד: חוק הפיקוח יכול לומר שיתקיימו חובות לפי החוב הזה.
שמרית גיטלין שקד: זאת אומרת, כתנאי לרישיון יצטרכו להתקיים חובות לפי החוק הזה.
שמרית גיטלין שקד: לא יצטרכו לחזור עוד פעם על כל הפרוצדורה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: נציג ההורים, בבקשה.
זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים סבור שיש לקדם את הצעת החוק המקורית, לא הצעת החוק המתוקנת, ואפילו להחמיר אותה.
זאב גולדבלט: אני אישית סבור שצביעות, כפל לשון, זה ניסיון להונות את הציבור והכול בטענה שכאשר מקלפים את כל העטיפות, מה שעומד מתחת לכל הסיפור הזה בטענות של חלק ממי שמייצג את הגנים, את הגננות ואת הסייעות, זה שפרטיות הגננות והסייעות גוברת על חייהם ושלומם של הפעוטות חסרי הישע.
זאב גולדבלט: אני חושב שזו טעות, תקלה ואפילו פשע.
זאב גולדבלט: בנקים, דואר, משרדי רשות מקומית, אוטובוסים, בתי הורים, משרדי ממשלה, בכולם יש מצלמות ואף אחד לא שאל את העובדים אם הם מסכימים או לא מסכימים, ואולי מסיבה אחת פשוטה, כי כאן מדובר בכסף וכנראה שכסף זה האלוהים החדש שחשוב יותר מחייהם, שלומם ובריאותם של פעוטות חסרי ישע.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שזה כסף.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי כסף זה רק התירוץ כאן אבל אחר כך אני אומר את דעתי.
קריאה: ולמה אתה מדבר בבוטות כזאת?
זאב גולדבלט: מצלמה, עם כל הכבוד, תפקידה לא לתעד נוסח האח הגדול שזו תכנית בידור לעם, בידור להמונים, אלא תפקידה לתעד כדי לאפשר חקירה, אימות או הפרכה והרתעה של טענות.
זאב גולדבלט: קודם כל להרתיע את מי שעלול לעבור על החוק ולפגוע בחסרי ישע, ובמידה ויש תלונה, או שיאוששו את הטענה הזאת או שיפריכו אותה.
זאב גולדבלט: לכן כל הטענות והשימוש הזה במושג של אח גדול, זה נועד בין השאר להלך אימים ולעשות הוזלה וזילות של כל הדבר הזה.
זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שסעיף 2 בחוק שהנחת על שולחננו, על שולחן הכנסת, חייב להישאר.
זאב גולדבלט: זאת אומרת, תהיה חובת התקנה ולא רשות.
זאב גולדבלט: לא תמריצים אלא סנקציות כנגד מי שלא יתקין ופיקוח.
זאב גולדבלט: על פיקוח אין שם שום נגיעה ואנחנו סבורים שצריך להיות גם פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח הוא חוק נפרד.
זאב גולדבלט: אני מדבר על פיקוח על התקנת המצלמות.
זאב גולדבלט: לוודא.
זאב גולדבלט: אני מקבל את זה שבאמת יש בכל גן כמספר הילדים כפולה של מספר המפקחים.
זאב גולדבלט: זאת אומרת, ברור לי שההורים יפקחו על קיום החוק הזה במידה והוא באמת יצא לפועל ואנחנו מאוד מאוד מאוד בעד.
זאב גולדבלט: אנחנו מקבלים בפירוש את מה שהתחלת אתו בהתחלה, שאין שום רבותה במי ישלם.
זאב גולדבלט: על מי זה יושת, זה נושא זניח לחלוטין כרגע, בעיקר שזו הוצאה חד פעמית בסך הכול.
זאב גולדבלט: מה שחשוב כרגע זה להתקין את המצלמות ולוודא שהן פועלות.
זאב גולדבלט: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.
יפעת שאשא ביטון: האחת, העניין שאתה אמרת בצורה בוטה ואני אומרת אותה בדרך כלל שלא בסביבה הזו ולא משתמשת באותן מילים לגבי כל העניין של הפרטיות.
יפעת שאשא ביטון: שוב, לא כי אנחנו כופרים בנושא של הפרטיות, הוא חשוב אבל מצד שני אי אפשר באמת לנהל או להתייחס בכזאת צביעות לכל הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, אני כל הזמן אומרת, גם מי שבחר להחזיק את הדבר הזה, ויתר על הפרטיות שלו.
יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן מספרת על האפליקציות ששואלות מותר לי לגשת לאיש הקשר שלך, מותר לי לגשת לגלריה שלך, ואני מנסה תמיד להתחכם בפעם הראשונה ואומרת לא, לא, לא, אז אין אפליקציה ובסוף אתה אומר כנס לאן שאתה רוצה, העיקר שתהיה אפליקציה.
יפעת שאשא ביטון: כולנו עושים את זה, גם כל מי שמנסה לטעון אחרת וזה מעבר לכל המקומות האחרים שאנחנו מצולמים באופן בלתי רצוני ואנחנו לא בוחרים כי אנחנו נכנסים למסעדות, אנחנו מצולמים, בקניון אנחנו מצולמים, אנשים עובדים בחנויות, בבנקים, במשרדי הממשלה, בהרבה מאוד מקומות והם מצולמים.
יפעת שאשא ביטון: לבוא ולדבר על הרעת תנאים ועל עוד כל מיני סוגיות שעלו, בעיני זאת לא יותר מתירוץ עלוב.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מוכרחה גם לומר משהו לטובת המטפלות.
יפעת שאשא ביטון: לא כל מי שאתה שומע כמייצג אותן, באמת מייצג אותן.
יפעת שאשא ביטון: אני פוגשת הרבה מאוד מטפלות בשטח, אני מגיעה למעונות יום, אני מוזמנת על ידם למעונות יום, יש הרבה שהתקינה עוד לפני כל הגל האחרון והתקינו את זה כחלק מהשיח שהיה בוועדה בשנתיים האחרונות ואתה רואה כל פעם שיש קבוצה של מעונות שמצטרפת.
יפעת שאשא ביטון: אין להם בעיה עם זה.
יפעת שאשא ביטון: יש פער בין האנשים בשטח לבין מי שמייצג אותם וצריך לזכור גם את הנקודה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך על הדברים, זאב.
אסנת וטורי: אני חושבת שנאמרו כאן הרבה דברים שאין טעם לחזור עליהם.
אסנת וטורי: אני מאוד מחזקת את מה שאמרה ורד ואני מאוד מחזקת את הגישה שלך ומתחברת לדבריו של זאב.
אסנת וטורי: כן חשוב לי להזכיר שבפעם הקודמת ישבנו כאן עם הורים של ילדה שקיפחה את חייה, שלא לומר נרצחה, בתוך מסגרת ואילולא המצלמות לא היינו יודעים לעולם מה קרה שם.
אסנת וטורי: יושבים אתנו כאן הורים שהרבה פעמים אין תשובות למה שקורה עם הילדים שלהם כתוצאה מהיעדר מצלמות.
אסנת וטורי: הרי אנחנו יודעים שהטבע הוא כזה שמי שאין לה במה להתבייש או מי ששלם עם עבודתו, יתקין מצלמות.
אסנת וטורי: אני חושבת שהמרווח הזה בו אנחנו רק משאירים תמרוץ, משאיר פתח דווקא במקומות הכי בעייתיים.
אסנת וטורי: הוא נותן מענה למקומות הפחות בעייתיים ומשאיר אותנו עם המקומות הבעייתיים.
אסנת וטורי: אנחנו דורשים את העניין הזה של מצלמות בכל מקום שבו נמצאים חסרי ישע, על אחת כמה וכמה הילדים שלנו.
אסנת וטורי: אנחנו מודאגים – חשוב לי לומר את זה וזה לא נובע משום רצון להציק למישהו, בטח לא להפוך את העבודה של המטפלות ללא נעימה – כי נוצרה כאן מציאות.
אסנת וטורי: אולי נגיע למצב אידיאלי שבעוד כמה שנים נצטרך לוותר על זה, אבל המציאות של היום היא מחייבת את התקנת המצלמות.
יפעת שאשא ביטון: עוד כמה שנים כבר לא ישימו לב שזה שם.
יפעת שאשא ביטון: רק עכשיו אנחנו עושים סיפור מהדבר הזה.
אסנת וטורי: נכון.
אסנת וטורי: אני באמת שמחה לשמוע אותך גם מדברת על החשיבות להכניס את זה כמה שיותר מהר.
אסנת וטורי: אין לנו זמן.
אסנת וטורי: חשוב לי לומר שאנחנו מדברים כאן על דברים ותהליכים, אבל חשוב לעשות מהלכים שהם ישאירו כמה שפחות ילדים מופקרים כי כרגע זה שטח מופקר לגמרי.
אסנת וטורי: אני שמחה שזה בא ביחד עם חוק הפיקוח אבל גם בפני עצמו לדעתי זה ממש חשוב.
אסנת וטורי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אסנת, גם על כל הפעילות והרוח הגבית, לך ולכל הנציגים של ההורים, הקואליציה שיושבת כאן.
יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי בדיון הקודם ואני אחזור ואומר שללא הלחץ שלכם ושל הארגונים שעובדים אתנו כמו המועצה לשלום הילד ואחרים, לא היינו יושבים כאן היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שנתיים נלחמים על זה בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק העניין של הרצח של יסמין וינטה שבאמת בדמה היא חתמה את כל המהלך הזה.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא הייתם יוצאים לרחובות, זה היה נגמר שם בכאב של כולם על המוות המיותר הזה.
יפעת שאשא ביטון: לא בטוח שהיינו מצליחים להתקדם את הצעדים המשמעותיים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להודות לכל ההורים באשר הם שיצאו ונרתמו כדי שנשב כאן ונקדם את החוק.
יפעת שאשא ביטון: המשרד לביטחון פנים.
ליאורה סולטן יעבץ: ייעוץ משפטי, משטרת ישראל.
ליאורה סולטן יעבץ: אני מדברת אך ורק על סעיף 3 להצעה עצמה.
יפעת שאשא ביטון: הצעת המחליטים?
ליאורה סולטן יעבץ: סליחה, ההצעה שהונחה היום.
יפעת שאשא ביטון: זו הצעת המחליטים.
ליאורה סולטן יעבץ: למעשה מצוין שברגע שבאמת יש איזושהי עבירה שאולי נעברה ויש כמובן סרטון, המשטרה צריכה להמציא צו של בית משפט על מנת לקבל את אותם סרטונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נרכך את זה.
ליאורה סולטן יעבץ: זה לא לרכך, זה לבטל לחלוטין ואני אסביר מדוע.
ליאורה סולטן יעבץ: סעיף 32(א) לחסד"פ מסמיך שוטר לקבל ולתפוס או שנעברה עבירה או שעומדת לעבור עבירה או משהו שמתעד עבירה.
ליאורה סולטן יעבץ: לכן הסמכות הזו היא טבועה ולא צריך בשום מקום להדגיש את זה כי זה קיים.
ליאורה סולטן יעבץ: לכן צריך לבטל בכלל את העניין של השגת צו של בית משפט.
ליאורה סולטן יעבץ: מבחינתנו, אנחנו גם יכולים לתפוס את המצלמה עצמה, את הסרטון ואת המכשיר עצמו וכמובן אחר כך להחזיר, אבל זו הסמכות שקיימת.
ליאורה סולטן יעבץ: אני מבקשת להוריד את הסעיף.
יפעת שאשא ביטון: להוריד את הסעיף או רק את המילים "לפי צו של בית משפט?
ליאורה סולטן יעבץ: לפי צו של בית משפט, זה מספיק לי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשאיר את זה בסמכות המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט מקבלים אותה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם חלק מהנוסח שעלה בשיח שקיימנו כל הזמן מול המשרדים שאנחנו באמת – אני לא אומר נסת
יפעת שאשא ביטון: פק כי זה אולי נשמע רע – נתייחס לסמכות שיש בידי המשטרה ואנחנו נקבל אותה ולא נצטרך להגיע לערכאות אחרות, גם מפאת העניין של הזמן.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אלה תהליכים שלוקחים זמן.
יפעת שאשא ביטון: אלה סוגיות שעלו בדיונים השונים שקיימנו ואנחנו בהחלט מקבלים.
יפעת שאשא ביטון: נתייחס לזה בתהליך החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: ארגון חיב"ה.
קרן איוס: אני מברכת על כך שאנחנו כבר במצב של דיונים ובשלב מתקדם.
קרן איוס: חבל שזאב יצא כי יש לי משהו לומר לו.
יפעת שאשא ביטון: הוא צריך ללכת לדיון אחר.
קרן איוס: אני אומרת שנכון שיש מקום לומר את הדברים ישר ולא ללכת מסביב, אבל צריך לזכור שאנחנו רוצים לשמור על איזשהו איזון ושלום בית עם כל העוסקים במלאכה.
קרן איוס: המקום שבו תיכנס הדרגתיות, הוא טוב גם לנו למיגור הפחדים.
קרן איוס: הרי מי שיושב כאן יודע שאנחנו עברנו צד, ממקום מתנגד למקום תומך אבל זה היה תהליך.
יפעת שאשא ביטון: לא כולם עשו את התהליך שלכם.
קרן איוס: אני יודעת אבל גם לי זה לקח זמן ואני יכולה לומר שבמקור ראשון, בארגון שלי, אני הייתי הראשונה להציב מצלמות כדי לקחת אחרי, לא אקרא לזה עדר, כדי לשמש דוגמה אישית.
קרן איוס: אני חייבת לומר שכדי לאפשר לאנשים למגר את הפחדים, צריך גם לתת להם את האפשרות לבחור.
קרן איוס: אם אנחנו עושים איזשהו מהלך ביניים כמו שאת אומרת, ואני מסכימה עם חברתי כיועצת משפטית, למקום שבו לא צריך לתמרץ, זה באמת הליך שהוא מיותר, אלא לעשות שנת מעבר שבה מי שרוצה בשלב ראשון לעשות, ומי שלא - בשלב שני ייאלץ לבחור מקצוע.
קרן איוס: זאת אומרת, זה ייכנס בגדר חובה אבל כן יאפשר גם לעוסקים במלאכה, אפילו למטפלות, להחליט אם הן רוצות לחיות במסגרת שבה יש מצלמה.
קרן איוס: אם אנחנו נמצאים במקומות שהם עתירי כוח אדם, שנמצא שם בוותק לאורך זמן, ואנחנו צריכים לתת להם את היכולת להחליט אם להישאר או לא או לשנות את תנאי העבודה, אתם קוראים לזה הרעת תנאים, יש לזה מונחים משפטיים מדיני עבודה אחרים, אנחנו צריכים את מהלך הביניים הזה שבקצה שלו תהיינה מצלמות בגני ילדים.
קרן איוס: אבל באמת הדבר קשה ובואו נעשה את זה בשנת מעבר.
קרן איוס: הכסף הוא זניח.
קרן איוס: מי שמנהל עסק יודע שההוצאה הזאת תיכנס לסך ההוצאות השוטפות המוכרות, תהיה מוחזרת במע"מ ובמס.
קרן איוס: היא תיכנס לחלק מהפחת של הגן.
קרן איוס: תדעי שאותנו זה לא החלק שמטריד.
יפעת שאשא ביטון: הערתי את ההערה כבר בראשית הדברים כדי שלא ננסה למחזר איזשהו שיח לא רלוונטי.
קרן איוס: לגמרי.
קרן איוס: אני חושבת שככל שהדיונים האלה יהיו יותר שקופים ויותר יונחו לדעת הציבור, כך גם המטפלות שנמצאות מהצד השני וקוראות את הדברים תרדנה מהמקום המתגונן והמפחד כי בסך הכול אנחנו עושים את הצעדים אבל בקצב שלנו.
קרן איוס: גם מי שנמצאת במקום של מטפלת, אני גם אימא.
קרן איוס: אל תנתקו אותנו מהמקום הזה שמי שמטפלת היא מצד אחד ומי שהיא אימא מהצד השני.
קרן איוס: יש לנו גם איזה שהם חלקים משותפים.
קרן איוס: גם אני הייתי רוצה שלילדים שלי, אפילו לחייל שלי בצבא, תהיה איזו מצלמה מעל הראש כשהוא מתקשר ואומר לי אימא, שאני אדע למה.
קרן איוס: הלוואי.
קרן איוס: זה תהליך.
קרן איוס: אני מברכת עליו.
קרן איוס: השנה הזאת שאת מקדמת אותה תהיה טובה לכולם ואני יכולה לומר לך שהיא תעביר במשוכה יותר אנשים ופחות מתנגדים.
קרן איוס: בכל אופן, תודה על ההזדמנות.
יפעת שאשא ביטון: אחרי דבריך אני אחדד עוד נקודה שעלתה בדיונים עם משרד המשפטים, למה בעצם תמריצים.
יפעת שאשא ביטון: את דיברת על הנושא של כפייה וזה בעצם הטיעון המשפטי שעלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לכפות על בן אדם להיות מצולם.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו בנושא של האזנות סתר, אלא אם זה נעשה בצורה כביכול וולנטרית של תמרוץ ועידוד, זה אומר שזה נעשה בהסכמה ואז זה מוריד לנו את כל הסייגים המשפטיים שיש בהאזנות סתר.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מעלה את זה ואני רוצה לטעון כנגד זה כי עדיין יש מקומות שהם לא בוחרים אם הם מצולמים או לא.
יפעת שאשא ביטון: כשעובדי בנק מגיעים לשם, הם בוחרים לעבוד בבנק והם לא בוחרים להיות מצולמים או לא, כשהם מגיעים לחנויות בקניון, הם לא בוחרים להיות מצולמים, כשהם עובדים במסעדות הם לא בוחרים וכשאת מושכת כסף, אף אחד לא שואל אותך אם מתאים לך שיצלמו את זה כן או לא.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אשקר, שבחלק מהדיונים כששאלתי למה כספומט כן ומקומות אחרים לא, אמרו כי צריך לשמור על האשראי שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אז סליחה, צריך לשמור על הילדים שלי יותר מאשר על האשראי שלי.
קרן איוס: אני מסכימה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: תבינו שגם בתוך השיח על הפרטיות, ואנשים לא אמרו את זה מרוע, אלה אנשים שבאמת מבינים את הצורך, בכל מה שקשור לנושא של פרטיות, עדיין אנחנו מאוד מאוד מבולבלים כחברה לצורך העניין, כאנשי מקצוע שעוסקים בזה ביום יום, כאנשי מקצוע שבאמת חרדים לדליפת המידע של כל אחד שיושב כאן בחדר וכל האחרים שנמצאים בחוץ, ובכל זאת אם צריך לעזור להם להבין כמה זה חשוב, אנחנו נהיה כאן כדי לעזור להם להבין כמה זה חשוב.
אירינה בידני: מנהלת אגף הגיל הרך, עיריית מגדל העמק.
אירינה בידני: הדיון הוא מאוד חשוב ותודה לכל מי שעוסק בזה ומקדם את הדברים.
אירינה בידני: אני באה מהשטח.
אירינה בידני: קרוב ל-17 שנים אני ניהלתי מעונות יום של רשת התחלה חכמה של החברה למתנ"סים.
אירינה בידני: היו תחתיי שלושה מעונות יום מכלל הישובים בצפון.
אירינה בידני: אני יכולה לומר לכם שזה חשוב.
אירינה בידני: אין ספק שזה כן מרעיד את השטח מבחינת המטפלות, אין ספק שהמצלמות יעזרו לנו לרגע אחרי.
אירינה בידני: אבל רגע לפני אני מאוד מאוד מבקשת, מעונות יום, כל המשפחתונים, אני עשיתי השבוע סיור עם מנהל אגף הרווחה במעונות יום ויצאתי בוכה.
אירינה בידני: יצאתי בוכה.
אירינה בידני: אין פיקוח בטיחות.
אירינה בידני: יש פיקוח אבל כל הפיקוח שקיים הוא כאילו אפשר לסמן וי אבל מה שקורה במעונות לפני המצלמות, תיכנסו ותראו.
אירינה בידני: ההורים לא יודעים מה לבחור.
אירינה בידני: אני לא יודעת איך הם מכניסים ילדים לחלק מהמסגרות שקיימות קרוב ל-30 שנים.
אירינה בידני: זה לא מעכשיו.
אירינה בידני: חשוב לי לציין את זה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ההורים זו נקודה מאוד מאוד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: כשנגיע לדבר על חוק הפיקוח, אנחנו נדבר על למה בחרנו את הצעדים המסוימים האלה כשלב ראשון.
יפעת שאשא ביטון: גם הורים צריכים לקחת אחריות.
אירינה בידני: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אם הם מגיעים ורואים שהילד נמצא במחסן, שלא יכניסו אותו לשם.
יפעת שאשא ביטון: אם הורה ועוד הורה ועוד הורה יסרבו – אני יודעת שעכשיו תקפצו ותאמרו שאין מספיק מסגרות והם קהל שבוי – ויאמרו שכאן הילד שלי לא יהיה, בסופו של דבר בשביל להחזיק את הילדים שלכם הם ייצרו מסגרת קצת יותר שפויה.
אירינה בידני: עוד משהו שהחלטנו לעשות זה להוציא אגרות הסברה להורים כדי שידעו מה לחפש.
אירינה בידני: נעשה כנס מאוד גדול בעיר שלנו.
אירינה בידני: נכון, יש מצוקה ולכן זה עוד דבר שאני פונה אליכם בנושא.
אירינה בידני: משפחתונים.
אירינה בידני: אנחנו כן רוצים לאפשר משפחתונים אבל לא כל מי שהיא עקרת בית, קמה מחר בבוקר ואומרת אין לי מה לעשות, זה כסף טוב, אני אפתח משפחתון.
אירינה בידני: אנחנו רוצים עוסק מורשה גם למשפחתונים.
אירינה בידני: אנחנו רוצים שלנו תהיה את האפשרות לתת אותם.
אירינה בידני: זה חלק מהסדרה שחייבת להיות.
אירינה בידני: משפחתונים כן יצילו את המקומות ואת הערים בהם יש מצוקה אבל אנחנו גם שם צריכים לשים מצלמות וכן לחייב וכן לקחת אותם כחלק כי הילדים שנמצאים לא בפיקוח, שם הבעיה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לכלל המסגרות ולא רק אלה שמפוקחות היום, מה גם שאנחנו יודעים שחלק מאוד מאוד קטן, כ-23 אחוזים, נמצאים תחת פיקוח וגם שם אנחנו רוצים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, קיבלנו ניירות עמדה מחלק מהמסגרות המפוקחות שהם מאוד תומכים במצלמות אבל לא אצלם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשכנע אותם.
יפעת שאשא ביטון: נסביר להם שגם שם זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר את האמת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים שהמצלמות הן גם לצורך הרתעה.
יפעת שאשא ביטון: אז נכון, יש מי שזה ירתיע אותו אבל גם יש איזשהו אפקט של התרגלות.
יפעת שאשא ביטון: מתרגלים למצלמות.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול הוא למנוע את האסונות הבאים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחשוב לרגע אם הסיפור של יסמין וינטה היה מסתיים במוות בעריסה, המטפלת הזו היום, כשאנחנו יושבים כאן ומדברים על החוק, הייתה נשארת שם ומתעללת בילדים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו לא נקל ראש במניעה העתידית שאנחנו עושים גם אם צערנו הרב מישהו שילם על זה מחיר.
אירינה בידני: עוד דבר אחד קטן שרשמתי לעצמי.
אירינה בידני: העובדות במעונות היום, לרוב זה מקצוע נשי, ואנחנו יודעים שכך הוא גם מתוגמל.