GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: העניין הוא שאנחנו כבר כאן וצריך לראות איך אנחנו עושים את זה הכי נכון והנה, יש לנו את המקבילה שלנו שאלה המוסדות לקשישים, שאלה בתי אבות והמסגרות הסיעודיות.
יפעת שאשא ביטון: אם שם אפשר, גם אצלנו אפשר ואנחנו נעשה הכול כדי להשוות ביניהם.
יפעת שאשא ביטון: איילת רזין.
איילת רוזין: היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
איילת רוזין: אני רוצה להחזיר לשולחן את נושא הנתונים, על איזה נתונים אנחנו מדברים.
איילת רוזין: אני מסתכלת על הילדים, על התינוקות, אלה תינוקות שיישארו חשופים.
איילת רוזין: 30 אחוזים מהפונים למרכזי הסיוע היו מתחת לגיל 12 בזמן הפגיעה.
איילת רוזין: 7.5 אחוזים מכלל הפונים מסרו שהפגיעה שלהם התרחשה במערכת החינוך.
איילת רוזין: לא בטוח שאנחנו מדברים על אותן פעוטות שהחוק מכוון להגן עליהן אבל עדיין המספרים הם עצומים.
איילת רוזין: הנתונים מדברים בעד עצמם ואנחנו מדברים על פיקוח נפש של ממש.
איילת רוזין: דווקא ההגנה על מי שהכי צריך אותה, אותן תינוקות, אותו גיל אפס עד שלוש, אלה אותן תינוקות שהן יישארו חשופים וחסרי הגנה, אותם מקומות קטנים, כל מיני פעוטונים - - -
יפעת שאשא ביטון: את קובעת כאן במסמרות כל מיני דברים.
איילת רוזין: לא קובעת.
יפעת שאשא ביטון: אבל שומעים אותך ואומרים שנכון, המקומות הקטנים יישארו חשופים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא קבענו מאיזה גודל של מסגרת זה יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אצלי בחוק למשל מדובר משלושה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: בתחילת הדברים שלי אמרתי שמבחינתי מחזיקים ילד אחד, צריכים לעמוד בכל.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו גם צריכים להיות מציאותיים ועם רגליים על הקרקע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב כאן בדיון ואנחנו נקבע מאיזה מסגרות, איפה המסגרות, כדי שאנחנו נוכל גם לקדם את זה באיזשהו צעד אחד קדימה ולא ללכת למשוואה של לא הכול או כלום.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, אל תנסו לייצר כאן – הפעם אני אומרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: מספיק לי השיח של החודש וחצי האחרונים כדי להבין שאנשים זורקים משפט לחלל האוויר והוא הופך להיות עובדה ועכשיו לכי תתחילי להילחם באיזושהי קונספירציה.
יפעת שאשא ביטון: תגידי מה חשוב לך שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לזה.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרה שולמית שחשוב להם שבחוק תהיה אפשרות כזו וכזו וחשוב להם שיהיה כך וכך ותחדדו מה זה מסגרות, תגידי מה חשוב לך שיהיה כדי שנוכל להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: אל תגידו מה יש כי עדיין אין כלום.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן דיון רגע לפני שאנחנו יוצאים לתהליך חקיקה ושם אנחנו נקבע מה יהיה.
איילת רוזין: התכוונתי לסיים ואולי הייתי צריכה לפתוח בזה.
איילת רוזין: אנחנו מברכות.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך לברך.
יפעת שאשא ביטון: תאמרי מה צריך.
איילת רוזין: אבל אנחנו כן מברכות כי אנחנו יודעות שהדבר הזה הושג בחריקת שיניים ובמאמץ גדול מאוד וארוך שנים.
איילת רוזין: אני אסיים בזה ואפתח בזה.
איילת רוזין: זה מה שנקרא רגל בדלת.
איילת רוזין: וזה חשוב.
איילת רוזין: עדיין חשוב שיישארו על השולחן ובחלל האוויר אותם ילדים חשופים וחסרי הגנה.
איילת רוזין: אני מצטערת, הייתי צריכה אולי לפתוח בזה.
איילת רוזין: גם הטענות שנשמעו על הפגיעה בפרטיות, בכל מקום אנחנו מתועדים ומצולמים, אפילו עכשיו, בתחבורה ציבורית, באמת בכל מקום, אז באמת זו טענה שהיא ממש שחוקה.
איילת רוזין: כן הייתי רוצה לשים דגש בדיוני החקיקה על הנושא של חיזוק ותמרוץ, מה שנקרא ביי סטנדרי.
איילת רוזין: העומדים מן הצד.
איילת רוזין: אותם עובדים שהם לא פוגעים, עובדות במסגרות שהן לא פוגעות אבל הן רואות את מה שנעשה ולא מדווחות.
קריאה: חובת דיווח.
איילת רוזין: נכון.
איילת רוזין: יש חובת דיווח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה לתמרץ אותן.
יפעת שאשא ביטון: הן צריכות לדבר.
יפעת שאשא ביטון: הבעיה היא שגם הן מפחדות.
איילת רוזין: השאלה אם הן יודעות איך לפנות.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, כדי שנהיה ממוקדם.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשים את הדברים ממקרים ספציפיים שהיו.
יפעת שאשא ביטון: הן נמצאות שם, הן רואות, הן מפחדות.
יפעת שאשא ביטון: הן לא מדברות וכל עוד הן לא מדברות והין מצלמות, את גם לא תדעי את זה.
יפעת שאשא ביטון: גם במקרה שהיה בגן שהוא בגילי 3 ומעלה, לא בלידה עד 3, היה מקרה של גננת שהתנפלה על ילד, עמדה שם סייעת בהריון.
יפעת שאשא ביטון: שאלו אותה למה היא עמדה שם ולא עשתה משהו, היא אמרה: אני בהריון, פחדתי.
יפעת שאשא ביטון: במקרים האחרים שגם אין תיעוד, הרבה פעמים הן לא מדברות כי מאשימים אותן אחר כך בסגירת חשבון מול הגננת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במציאות מטורפת.
יפעת שאשא ביטון: מטורפת.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אין שום הגדרה אחרת, רק יותר חמורה מזה כדי לתאר את מה שאנחנו נמצאים בו.
יפעת שאשא ביטון: לכן המצלמות עושות שכל בכל המקרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו ברירה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שיש לנו ברירות אחרות והיינו יכולים לדעת מה קורה שם.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו ברירות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו שני מבוגרים שיודעים לדבר, כל היתר לא יודעים לספר את הסיפור שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו צריכים את זה שם, אנחנו צריכים את זה הכי מהר ואנחנו צריכים את זה גורף כמה שיותר מהר.
איילת רוזין: אני חושבת שצריך לחדד ולחזק את המנגנון של דיווח ולו אנונימי.
קריאה: את לא יכולה.
איילת רוזין: אני מדברת על לשים זרקור ולהתקין מצלמות, אפילו להסב את תשומת לב הרשויות לאותה מסגרת.
איילת רוזין: אני אומרת שמנגנון הדיווח לטעמי, וממה שאני מכירה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא אנונימית.
איילת רוזין: אבל הוא התחלה.
איילת רוזין: הוא כמו מידע מודיעיני.
איילת רוזין: הוא התחלה בעקבותיה יש פוקוס על אותה מסגרת, בין אם זה פוקוס משטרתי, בין אם זה פוקוס של רשויות הרווחה ובין אם של הרשות המקומית.
איילת רוזין: זאת התחלה.
איילת רוזין: ברור שאי אפשר לעשות משהו עם המידע הזה אבל אפשר להסב את תשומת הלב.
יפעת שאשא ביטון: אחז, אבל תהיו בבקשה קצרים כי אנחנו לקראת הסוף.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת על שהגעתי באיחור.
איילת נחמיאס ורבין: לכן עדיף שידברו הנוכחים.
אחז אגם: אני אשתדל להיות די מצומצם.
אחז אגם: דבר ראשון, אני רוצה להודות על העובדה שהחוק מתקדם אבל אני כן מבקש שהחוק יעבור במתכונת הנוכחית שלו שכתובה בפנינו ולא במתכונת המרוככת ואני אסביר למה.
אחז אגם: ראשית, אנחנו בקיץ חדש.
אחז אגם: בקיץ הזה המעורבות ההורית בהתנהלות היא הרבה יותר משמעותית.
אחז אגם: אנחנו מכירים מחאות חברתיות ואנחנו יודעים שלמחאות חברתיות יש נטייה להתרכך ועכשיו המעורבות ההורית היא בשיא כוחה ולכן אני לפחות מפחד שאם אנחנו נאבד את המומנטום, המומנטום הזה ילך.
אחז אגם: אם אנחנו נלך לכיוון של תמריצים, גם עם אמירה של שנה-שנתיים, כשזה יגיע לשנה-שנתיים, לא יהיה מי שימשיך לדחוף את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה קבוע בחוק.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו הולכים למנגנון של שנה והתוקף של החובה נכנס לצורך העניין ב-1 בספטמבר 2020, זה בחוק.
אחז אגם: אני מקבל את הדברים.
אחז אגם: אני אומר שחשוב להדגיש את הדברים הללו.
אחז אגם: נקודה נוספת שהיא מאוד חשובה.
אחז אגם: כמו שענת ציינה קודם, יש מקומות שאין כוח שוק.
אחז אגם: יש מקומות שהביקוש יחסית להיצע הוא כל כך גדול, שאף הורה לא יכול לבוא ולומר שאם לא תשים מצלמות, אני לא ארשום את הילד שלי אצלך כי לא תרשום אצלו, או שתישאר בבית או שהחלופה היא כל כך פחות טובה, שלא יהיה לזה משמעות.
אחז אגם: לכן חייבים שהדברים האלה יהיו.
אחז אגם: צריך לזכור שמבחינת המפעילים, ואני שמח שהדברים נאמרו כאן יותר מפעם אחת, זאת אף פעם לא הייתה סוגיה של כסף והם אף פעם לא התנגדו בגלל שזה היה יקר.
אחז אגם: זאת תמיד הייתה סוגיה עקרונית ולכן תמרוץ כן או לא או עלויות, על מי הן נופלות, הן בכלל לא רלוונטיות לסיפור.
אחז אגם: אנחנו חייבים לקחת את החוק הזה כמו שהוא עכשיו ולקדם אותו קדימה בשביל שעכשיו זה יהיה.
אחז אגם: זה לא מצריך באמת קושי משמעותי.
אחז אגם: אם היו כאן רשויות שאמרו שהן לוקחות את זה על עצמן, ואני לא רוצה לספר לכם עד כמה ועדי עובדים ברשויות הם חזקים, והרשויות אמרו שבמעונות שלהן זה יותקן או בגנים שלהן זה יותקן, סימן שזה אפשרי וזה יכול לקרות.
אחז אגם: זה בסך הכול אומר להביא איש שיתקין את זה תוך יום אחד וזה יעבוד.
אחז אגם: ההיערכות, לצערי, אני חושש שהדברים לא יתמסמסו תוך השנה הזאת גם אם זה יהיה כתוב בחוק.
אחז אגם: ראינו חוקים, איך הם משתנים ואיך הדברים נופלים וחבל.
אחז אגם: עכשיו זו שעת הכושר הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: שרון מארגון הגננות.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת שאנחנו מדברים על גילי לידה עד 3?
יפעת שאשא ביטון: כל המסמכים שהוצאתם, הצלחנו, הוצאנו, הורדנו, לא רלוונטי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא דנים עליכם.
יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם אני מקווה שנגיע גם לדון בכם אבל כרגע אתם לא חלק מהחוק הזה.
שרון רוגוזינסקי: אנחנו כרגע לא חלק מהחוק הזה אבל מאוד מאוד חשוב לנו היות ואנחנו כן נמצאים בתוך מערכת החינוך והיות והילדים שנמצאים בגנים הפרטיים מגיעים אלינו אחר כך, והיות והצוותים – וכל הזמן מדברים על הצוותים – הם צוותים שעובדים גם אתנו בגני הילדים, מאוד מאוד חשוב לנו לבוא ולהדגיש שהצוותים הם חלק והכשרת הצוותים זה א'-ב' גם במעונות הפרטיים.
שרון רוגוזינסקי: א
יפעת שאשא ביטון: זה חוק הפיקוח.
שרון רוגוזינסקי: אני חושבת שהם היו לוקחים לאחור, שנתיים לאחור, שלוש שנים לאחור, והיו באמת מכשירים את הצוותים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אי אפשר לקחת לאחור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בקדימה נכשיר.
שרון רוגוזינסקי: קדימה מעכשיו ואילך.
שרון רוגוזינסקי: אני חושבת שדבר שקודם למצלמות, לפני הכול, כי מצלמות זה אחרי מעשה, אני רוצה לפתור את הדברים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה מונע את המעשים הבאים.
יפעת שאשא ביטון: אתם כאילו מנהלים שיח של חירשים כי אתם צריכים לספק עכשיו איזה ציבור של גננות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו, שרון.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתך שהכשרה זה א'-ב' ואני מסכימה אתך שכשירות נפשית היא א'-ב'.
יפעת שאשא ביטון: אגב, לא כולם מסכימים אתי בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנשים חושבים שלא צריך אפילו להיכנס לנקודה הזאת אבל אני אומרת לכם חד משמעית שחייב להיות.
יפעת שאשא ביטון: זה שאני לא עבריין מורשע, זה לא בטוח שאני גם מתאים לעבוד עם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להיות מקסימה במקצוע אחר וכאן, מה לעשות, לא מתאימה.
שרון רוגוזינסקי: נכון.
שרון רוגוזינסקי: חד משמעית נכון.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך בוודאות של יותר ממאה אחוזים – כי היו מקרים – שגם בגנים שהם מפוקחים, של משרד החינוך, של גילי 4, 5 ו-6 היו מקרי אלימות קשים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך עוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: גם מצד גננות מאוד מוערכות.
יפעת שאשא ביטון: מאוד, שמה לעשות, אחרי 35 שנים, כנראה קרה שם משהו.
יפעת שאשא ביטון: ואם לא היו הצילומים האלה, לעולם לא היו מאמינים שהמלאך הזה שבאמת באמת עשה עבודת קודש במשך 34 שנים, חטא בשנה ה-35 שלו.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת בואו לא ננסה עכשיו להוציא מן הכלל.
יפעת שאשא ביטון: ההכשרה היא חשובה, הכשירות הנפשית היא חשובה, כל התהליך של הפיקוח והליווי וההדרכה הם חשובים וגם המצלמות במציאות בה אנחנו נמצאים חשובות.
שרון רוגוזינסקי: את אמרת שהגענו למציאות מטורפת.
שרון רוגוזינסקי: איך בעצם הגענו למציאות הזאת?
שרון רוגוזינסקי: בעצם כל בן אדם היום שרוצה לפתוח, כל אישה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק היום.
יפעת שאשא ביטון: זה משנות ה-60.
שרון רוגוזינסקי: לכן אני חושבת שצריך לתת דגש שלפני המצלמות, קודם כל צריך לתת דגש ולפתור את הנושא של מי נמצא עם הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זה לא לפני.
יפעת שאשא ביטון: לא לפני.
יפעת שאשא ביטון: תפסיקו לזרוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: לצד זה.
שרון רוגוזינסקי: להכשיר צוותים, אלה תקציבים.
שרון רוגוזינסקי: אני חושבת שזה נמצא ברף מאוד מאוד גבוה, לא פחות גבוה מהמצלמות.
שרון רוגוזינסקי: ברגע שאנחנו נכשיר את הצוותים, אני חושבת שנפתור הרבה בעיות.
קריאה: לא את הכול.
שרון רוגוזינסקי: משפט אחרון לגבי מה שאמרה שולמית, לגבי הנושא הזה שכן יבדקו את המצלמות.
שרון רוגוזינסקי: אני חושבת שכאן צריך להיות קצת אמון, שצריך להיות בין גננת לבין הורה.
יפעת שאשא ביטון: היא מדברת מתוך האמון של הגננת וההורה.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ומדגישה, למרות שזה אולי קצת משבש את הסדר הכרונולוגי של מה שמחפשים כאן, שהמצלמות לצד הפיקוח, ההכשרה, ההדרכה והכול, זה לא זה במקום זה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא מוצאת כאן עכשיו עניין של רף.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יכולים לקדם את הכול ביחד, אין שום סיבה שאנחנו נעשה קודם את זה ואחר כך את זה.
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו נמשיך כמובן בתהליך.
יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים רצה לסכם בכמה מילים ו אחר כך אני אסכם את הדיון.
שמחה סחר: רציתי לומר משהו.
שמחה סחר: אני רוצה לומר שההדרגתיות הזאת של המצלמות היא התחלה טובה לקדם דברים.
שמחה סחר: זה חשוב.
שמחה סחר: אני חושבת שצריך לעשות חוק המטפלת שהוא יפתור והוא יהיה עוד נדבך, וכך לבנות.
שמחה סחר: להמשיך ולחכות 14 שנים - - -
איילת נחמיאס ורבין: הפירמידה הייתה צריכה להיראות לגמרי אחרת.
שמחה סחר: נכון.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט בצוק העתים אנחנו עושים את הדבר הזה קודם.
איילת נחמיאס ורבין: אין בנו שום שמחה על כך שהחוק הזה בא לפני הדברים האחרים.
שמחה סחר: ברור שלא.
שמחה סחר: בחוק חובת הדיווח.
שמחה סחר: אלה חוקים שכבר קיימים וצריך לקדם אותם, ואז יש לנו כבר משהו.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן עוד כמה שביקשו רשות דיבור, אבל אנחנו לא נספיק לשמוע אותם.
יפעת שאשא ביטון: כמו שהבטחתי לכם, לא רק שזה לא דיון אחרון אלא זה דיון ראשון ואתם גם לא תצטרכו לחכות למושב הבא כי זה יקרה עוד בפגרה ואז תוכלו להגיע להמשך השיח.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא דיבר היום, אני מבטיחה שהוא ידבר בדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר תודה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: זה באמת חשוב.
יפעת שאשא ביטון: ניסיתי גם לומר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להתקדם וכל עוד אנחנו אמרנו או הכול או כלום, זה היה כלום.
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו חייבים להתחיל לבנות ת זה.
מיכל אברהם: שמעתי אתה דברים שנאמרו בוועדה ובפרט ההערות לגבי הצורך בקביעת חובה לאחר פרק זמן מסוים.
מיכל אברהם: אני אביא את זה בפני הגורמים הרלוונטיים.
מיכל אברהם: כמובן שבכל מקרה יהיה צורך לקבוע את האיזונים הנדרשים ולשים לב לכל השיקולים לא רק משפטיים שכרוכים בכך.
מיכל אברהם: שוב, אני אביא את זה אצלנו.
מיכל אברהם: דיברו כאן על מרחב ציבורי וצילום.
מיכל אברהם: כן חשוב להבין שיש הבדל בין צילום במה שנקרא מרחב ציבורי קלאסי כמו למשל כאן לבין צילום שהוא רציף, צילום של קטינים באופן רציף.
מיכל אברהם: זה לא אותו דבר.
מיכל אברהם: לכן אנחנו נמצאים כאן כי אנחנו רוצים לתפור את החליפה המיוחדת שבאמת מתאימה, אבל אלה באמת שני דברים שהם שונים.
מיכל אברהם: כמו שגם נאמר כאן, מצלמות הן לא פתרון קסם וחשוב שבמקביל יהיו עוד צעדים נוספים שיבטיחו את זה.
יפעת שאשא ביטון: יושבת כאן חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שהיא שותפה בכל הדיונים והיא גם אמרה שחשוב לה לשמוע אתכם ולכן היא לא דיברה אבל היא כמובן תמשיך ללוות אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שהיא מתחברת לכל דבר שעלה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה להתחיל מהסיפא של הדברים של מיכל, ואמרתי את זה גם בראשית דבריי.
יפעת שאשא ביטון: חוק המצלמות לא בא במקום חוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא בא במקום ההסדרה של שטח ההפקר הזה אלא הוא צעד משלים.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי גם לפני כן, אין לי שום בעיה שככל שאנחנו נתקדם בחקיקה, הוא יהפוך להיות חלק מתהליך הרישוי כדי שאנחנו באמת נוכל להביא את הדברים ביחד.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מבקשת בסיכום דבריי לנוכח כל מה שעלה כאן.
יפעת שאשא ביטון: מיכל, זה בעיקר מכם, ממשרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: כן למצוא את המתווה שבו אנחנו הופכים את זה לחובה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהמתווה שמתנהל לגבי הקשישים, נוכל ללמוד ממנו ולהקיש ממנו למסגרות של גילאי לידה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: אם שם זאת חובה, אין שום סיבה שכאן זאת לא תהיה חובה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הצורך בהדרגתיות, אין לי שום בעיה שאנחנו נהיה בשנת מעבר של עידוד ותמרוץ ואחר כך אנחנו בעצם נהפוך את זה לחלק מתנאי רישוי של כל מי שרוצה לעבוד עם ילדים בגילאי לידה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: את גודל המסגרות, את ההיקפים, את המרחבים הפיזיים בהם זה יהיה, אנחנו נקבע בדיוני החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש בקרוב לדיון נוסף.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא כליאת שוהות בלתי חוקיות עם ילדיהן הקטינים בבית הסוהר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על שוהות בלתי חוקיות, אבל זה גם יכול להיות שוהם בכלל.
יפעת שאשא ביטון: כולנו נחשפנו בעיקר דרך התקשורת לאבסורד הזה של ילדים קטנים, שמסתובבים בין כותלי הכלא, מקום שהוא לחלוטין לא מותאם עבור ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כבר בפתיחה להודות לשירות בתי הסוהר שפתח את שעריו ואפשר למצלמות בעצם להציג כלפי חוץ את הדבר הזה, כדי שאנחנו נוכל לעזור לכם להתמודד עם התופעה הזו מול המשרדים הרלבנטיים ולמנוע את הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: הכלא הוא לא סביבה מתואמת לילדים כל כך קטנים, בטח לא כאלה שנמצאים שם על לא עוול בכפם.
יפעת שאשא ביטון: וזה התפקיד שלנו כאן, לראות איך אנחנו מוצאים את החלופות הנכונות, איך אנחנו נותנים את המענים הנכונים ועוזרים בעצם לכל המערכות לעשות את עבודתן נאמנה בתוך הגזרה שעליה הם אמונים.
יפעת שאשא ביטון: בעיני, בימים שכולם ככה בשבט הביקורת על המשטרה, על השב"ס ועל כולם, אני חושבת שאתם העליתם את היוקרה של הארגון הזה, בכך שאתם ככה פתחתם את זה ואפשרתם לנו להיכנס ולעזור בסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם להודות ליניר ולמאור, שני אנשי תקשורת שחשפו והציפו את הסוגיה הזו, כדי שאנחנו נוכל להיות כאן היום ולטפל לא רק בשני המקרים האלה שנחשפו בתקשורת, אלא בכלל בתופעה הזו כתופעה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון שנמצא איתנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח בהקרנה מאד מאד קצרה של חלק מהשידור שהיה, שכולנו נבין או ניכנס לאווירה של הסיטואציה האבסורדית הזו ואז נפתח בדיון.
יפעת שאשא ביטון: כולנו כאן התרשמנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שוב לפנות גם לשב"ס, לסוהרות שיש שם, זאת אומרת חוץ מהמצוקה של הילדים, רואים איך הלב שלהן פשוט יוצא אל הילדים האלה ושהם עושים ככל יכולתם כדי להקל על הסיטואציה.
יפעת שאשא ביטון: אני ח ושבת שזה באמת מראה את הפנים היפות של הארגון ואת המאמצים שלכם וחשוב להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: כאן אני רוצה לעבור לרשות ההגירה.
יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב לי להדגיש, אני לא מתערבת במדיניות של כל הטיפול במסתננים או של שוהים לא חוקיים.
יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים פה, מינהל האוכלוסין?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מתערבת.
יפעת שאשא ביטון: לא אומרת לכם לגרש או לא לגרש, אבל once החלטתם שיש מועמדת או מועמדים לגירוש, תגרשו אותם.
יפעת שאשא ביטון: העניין של להכניס משפחה, הורים, ילדים, ילדים קטנים לתוך הכלא, בעיני זה פתרון שהוא – אני לא אגיד נפשע – אבל שהוא בלתי סביר בעליל.
יפעת שאשא ביטון: יש מספיק חלופות אם צריך להמתין עד למועד הגירוש כדי לאפשר לאותם אנשים להיות בתנאים סבירים.
יפעת שאשא ביטון: סבירים לא כי הכלא לצורך העניין הוא לא סביר מבחינה הומניטארית, אבל הוא לא מקום מותאם לילדים בשום קנה מידה.
יפעת שאשא ביטון: משום בחינה אפשרית שאנחנו ננסה לבחון את זה – כלא הוא לא מותאם לילדים.
יפעת שאשא ביטון: באותה מידה כל הרעיונות שעלו לגבי הפרדה של ההורים מהילדים עד שהם יגורשו, גם הוא לא סביר.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו כמדינה, שמתמודדת באמת עם בעיה חמורה של הגירה לא חוקית, תמצא את החלופות הראויות כדי שבמקרה של גירוש אנחנו נדע לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את עמדתכם ואת ההסבר שלכם למה שאנחנו רואים כאן.
יפעת שאשא ביטון: ושוב, זה לא רק המקרים הבודדים האלה, אני מניחה שמדובר בתופעה.
תמי ברנע: בבקשה שכל אחד יציג שם ותפקיד לפרוטוקול.
יוסי אדלשטיין: אני ברשותך אתייחס לפתח.
יוסי אדלשטיין: אני יוסי אדשלטיין, ראש מינהל אכיפה וזרים ברשות האוכלוסין וההגירה.
יוסי אדלשטיין: בראשית אני רוצה להתייחס לפתיח שלך.
יוסי אדלשטיין: אנחנו עובדי מדינה, גוף אכיפה, מבצעים ואוכפים את חוקי המדינה הזאת ואת החלטות הממשלה ואת המדיניות שלה.
יוסי אדלשטיין: נראה לי קצת מוזר יוזמה מקומית של סוהרות בשב"ס, שהן נוקטות עמדה בניגוד לעמדת הממשלה והשר שלהן.
יפעת שאשא ביטון: אין פה עניין של נקיטת עמדה.
יפעת שאשא ביטון: בוא רגע, סליחה - - -
יוסי אדלשטיין: תרשי לי לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אני ארשה לך לדבר, אבל אני רוצה רגע שנעשה את הבירור, בסדר?
יוסי אדלשטיין: נעשה את הבירור.
יפעת שאשא ביטון: מי קובע שהילדים הולכים לכלא?
יפעת שאשא ביטון: שב"ס קובע?
יפעת שאשא ביטון: הסוהרות קובעות?
יפעת שאשא ביטון: מי קובע?
יוסי אדלשטיין: החוק קובע שמי שמיועד להרחקה ולא משתף פעולה עם ההרחקה, מה שנקרא במשך שנים, הוא ילך למשמורת עד ההרחקה.
יוסי אדלשטיין: אם השב"ס - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, הוא ילך למשמורת.
יוסי אדלשטיין: ילך למשמורת עד ההרחקה.
יוסי אדלשטיין: השב"ס צריך באמת לתת את כל התנאים ההולמים לכל שוהה במשמורת, גם אם הוא בגיר, גם אם הוא קטין.
יוסי אדלשטיין: זה לסדר.
יפעת שאשא ביטון: הם נותנים, אבל זה שהם הכניסו כדור וכל מיני משחקים והם ניסו להתאים - - -
יוסי אדלשטיין: הכל בסדר.
יוסי אדלשטיין: זה מאה אחוז.
יוסי אדלשטיין: אבל עוד פעם אני אומר - - -
אילן גילאון: יוסי, אתה יכול להגיד שאין לך מה לעשות בנושא הזה כי אתה מבצע הוראות ומדיניות.
אילן גילאון: אתה בטח לא יכול לבקר את נקודת האור היחידה - - - המשטרה מזה הרבה זמן.
אילן גילאון: ממש לא.
יוסי אדלשטיין: שמה?
אילן גילאון: אתה יכול לבוא ולהגיד כאן מה אתם רוצים ממני?
אילן גילאון: אני פקיד, זו המדיניות של משרד הפנים, אני עושה מה שאומרים לי.
אילן גילאון: כי הרעיון כאן, מה שיושבת הראש מעלה, זה איך יכול להיות שילדים בגיל כזה נמצאים בבית סוהר.
אילן גילאון: חד וחלק.
יוסי אדלשטיין: איך ילדים בגיל כזה צריכים להיות בבית סוהר?
יוסי אדלשטיין: זה - - -
אילן גילאון: עדיף לך שתגיד אני לא יכול ל - - - זה לא תפקיד שלנו.
אילן גילאון: תביאו לכאן את אריה דרעי או את מי שצריך כדי שהוא יגיד.
אילן גילאון: לא אתה.
אילן גילאון: אתה פקיד.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אילן גילאון - - -
יוסי אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון - - -
אילן גילאון: לא, הוא מבקר אנשים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל זה אני פה.
יוסי אדלשטיין: אני מבקר, אני אגיד מה שאני חושב שאני צריך להגיד.
יפעת שאשא ביטון: אני אדאג שהם יתנו את התשובות שהם צריכים לתת, כי בסופו של דבר לא אני ולא השב"ס ולא אף גוף אחר פה קבע, אלא אם כן אני טועה ואתה מוזמן לתקן אותי, שהילדים ילכו לכלא.
יפעת שאשא ביטון: מי שקבע את זה זה המדיניות שלכם, זה המשרד שלכם.
יוסי אדלשטיין: מי שהביא למצב הזה, שהילדים הגיעו בלית ברירה לכלא ואנחנו לא שמחים על זה, זה האמא.
יוסי אדלשטיין: האמא הזו מתנהלת בערכאות משפטיות.
יוסי אדלשטיין: בשנת 2015 היא עוכבה ושוחררה על ידי בית משפט.
אילן גילאון: איזה טוב שאתם אנשים חרוצים בעבודה שלכם - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אילן גילאון, אני מבינה את ה - - -
אילן גילאון: האמא החליטה.
אילן גילאון: מה הילד החליט?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אילן גילאון, אני מבינה את הכעס שלך אבל אי אפשר יהיה לנהל כך את הדיון.
אילן גילאון: תגיד שאתה לא קובע בזה.
אילן גילאון: אתה כל פעם בא לכאן - - - לא אתה קובע - - -
יוסי אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון, אם החוק לא מוצא חן בעיניך, תתקן אותו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אילן גילאון, אני לא אוכל לנהל ככה את הדיון ולהגיע לתשובות, בטח לא למה שאנחנו רוצים, אז חבל.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת מבינה את הכעס, אבל אנחנו חייבים בסופו של דבר גם להגיע לאיזה שהוא פתרון.
יפעת שאשא ביטון: תראה, השאלות הן ברורות.
יפעת שאשא ביטון: מי קבע את המדיניות?
יפעת שאשא ביטון: בוא, אני רוצה לעזור לכם.
יוסי אדלשטיין: יש חוק במדינת ישראל.
יוסי אדלשטיין: יש חוק הכניסה לישראל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, והחוק אומר שהילדים ייכנסו עם האמא לכלא?
יפעת שאשא ביטון: חברה, גם פה אני מבקשת בלי להפריע לי.
יוסי אדלשטיין: יש חוק.
יוסי אדלשטיין: חוק הכניסה לישראל מורה שמי שלא יוצא באופן רצוני ואנחנו מבקשים מכולם לצאת וביקשנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו מגרשים אותם.
יוסי אדלשטיין: ואנחנו מגרשים אותם.
יפעת שאשא ביטון: לא מתערבת בזה.
יוסי אדלשטיין: שנייה רגע.
יוסי אדלשטיין: במקרה דנן, האישה הזו, עם ילדיה, עוכבה בשנת 2015.
יוסי אדלשטיין: בית המשפט בשנת 2015 אפשר לה להשתלב בתנאים על מנת או להסדיר את מעמדה כחוק או לעזוב את הארץ.
יוסי אדלשטיין: משנת 2015 היא בחרה לעשות דין עצמי, למרות החלטת בית המשפט ונשארה פה באופן בלתי חוקי ובינתיים נולד לה עוד ילד בשנת 2016.
יוסי אדלשטיין: אז בסופו של הליך, כשאת רואה את זה לאורך שנים, ההתנהלות ועשיית דין עצמי, בסוף בלית ברירה אנחנו נאלצים להגיע למצבים שהם לא נעימים לאף אחד, גם לא ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול ואני רוצה להבין איך זה עובד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם ראינו בכתבה את כל הצדיקים – וסליחה שאני אומרת את זה בכזאת ציניות – עם כל הכבוד לכולם וכל ההתייפייפות של כולם – שמבקשים עוד שנה, כי צריך לעזור לילד וכל מיני כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך בכנות, הנה, לפרוטוקול – לא מתערבת בשיקולים האלה נקודה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה להבין.
יפעת שאשא ביטון: מדינת ישראל מחליטה לגרש.
יפעת שאשא ביטון: החלטתם לגרש, בלי להתווכח על זה – כן מוצדק או לא מוצדק.
יפעת שאשא ביטון: איך זה מתנהל?
יפעת שאשא ביטון: איך מתנהל הגירוש?
יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים לה אנחנו מגרשים אותך, תצאי בזמנך, או שאתם מבצעים איזה שהוא הליך?
יוסי אדלשטיין: אנחנו קוראים לך מי שנמצא באופן בלתי חוקי במדינת ישראל, אנחנו מודעים בפליירים, בעיתונות וביקשנו מארגוני הסיוע להודיע למשפחות – כל מי ששוהה באופן בלתי חוקי, לאו דווקא אם הוא קטין, גם לבגירים, אנחנו מבקשים מהם לצאת ואנחנו מוכנים - - -
יפעת שאשא ביטון: יופי, ביקשתם והם לא יוצאים, מה קורה?
יוסי אדלשטיין: אנחנו מוכנים לסייע גם דרך היחידה ליציאה מרצון.
יוסי אדלשטיין: ברגע שאנשים לא נענים, אנחנו נאלצים לבצע פעולות אכיפה, כשפעולת אכיפה היא פעולה של עיכוב האנשים.
יוסי אדלשטיין: במהלך העיכוב מבוצע שימוע ארוך.
יוסי אדלשטיין: גם אם יש עורך דין הוא יכול להשתתף.
יוסי אדלשטיין: מבצעים שימוע ארוך ומציעים להם לצאת באותו היום ממדינת ישראל.
קריאה: בחיים לא.
יוסי אדלשטיין: מי שרוצה אנחנו באותו היום קונים לו כרטיס טיסה, מסיעים אותו לאסוף את הציוד ולהטיס אותו הביתה.
יוסי אדלשטיין: מי שלא משתף פעולה, בלית ברירה נכנס לכלא.
יוסי אדלשטיין: אין לנו ברירות אחרות.
יוסי אדלשטיין: אין לי מה לעשות.
יוסי אדלשטיין: לפעמים אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אמרו שהאמא עם הארבעה ילדים מגורשת עכשיו.
יוסי אדלשטיין: נכון.
קריאה: גורשה.
יפעת שאשא ביטון: גורשה.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני שמחה שיש פה מקהלה של אנשים.
יפעת שאשא ביטון: היא גורשה.
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות?
יפעת שאשא ביטון: שהיא אמרה אוקיי, בסדר, אני אקום ואלך, קנתה לעצמה כרטיס וטסה או שזה אתם ביצעתם את ההליך הזה?
קריאה: המדינה.
יוסי אדלשטיין: לא הבנתי את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: האמא לארבעה ילדים גורשה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: היא פשוט אמרה לכם אוקיי, אני אטוס החוצה, הלכה, קנתה לעצמה כרטיס וטסה, או שהמדינה בעצם לקחה אותה ודאגה שהיא תצא החוצה?
יוסי אדלשטיין: האישה הנוכחית שעליה מדובר והסרט עליה נעצרה לאחר שהיא לא מימשה את החלטות בית המשפט.
יוסי אדלשטיין: היא נעצרה, שהתה במשמורת כשלושה שבועות מרצונה, כי היא לא שיתפה פעולה עם ההרחקה ולכן גם הילדים שלה היו איתה.
יוסי אדלשטיין: בסופו של הליך היא שיתפה פעולה, הוצאנו לה מסמכי נסיעה באמצעות השגרירות הניגרית והיא הוטסה הביתה ביחד עם ארבעת ילדיה.
יוסי אדלשטיין: היא יכלה למנוע את זה מזמן.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אז גם גירוש דורש את ההסכמה שלי?
יפעת שאשא ביטון: כאילו, אם צריך לגרש אותי מהארץ אז אני צריכה להגיד רוצה אני ואז אתם מסדרים לי את המסמכים או שאתם פשוט מסדרים את המסמכים, קונים כרטיס טיסה ומוודאים שאני יוצאת החוצה במקום להיכנס לכלא?
יוסי אדלשטיין: בשביל להטיס מישהו צריך שיהיו לו מסמכי נסיעה.