GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד טובין: תלמיד, ילד בגן, בכיתה א', מגיעים לאיזה שהיא החלטה עם המחנכת, יועצת, הילד זקוק לאבחון, נעשה אבחון, בין אם פרטי, בין אם בקהילה, הילד צולח את היסודי, מגיע לחטיבת הביניים ושם שמים לו סטופ ואומרים לו 'חמוד, בהתאמות שקיבלת לא ניתן לעשות שימוש עד שתעבור ועדת התאמות בכיתה י'.' מה אמור לעשות הילד הזה מכיתה ז' עד ט'?
ורד טובין: שם הוא כבר נופל בדרך, אולי הוא מקבל שעת שילוב פה או שם, התאמות במבחנים הוא לא מקבל ואז הוא מגיע ל-י', כשעושים לו את ההסללה לאיזה נתיב הוא יילך, לצערנו הרבה אחר כך לא צולחים את הדרך הזו בלי הקביים האלה.
ורד טובין: ילד לא משתנה, אם הוא צריך עזרה הוא צריך עזרה, אם הוא צריך הקלות והתאמות הוא צריך אותן, הילד מאובחן מ-א', זה לא משהו שנולד ב - - -
יפעת שאשא ביטון: התאמות, לא הקלות.
יפעת שאשא ביטון: היום זה כבר in ללכת לעשות אבחונים בשביל לקבל הקלות.
ורד טובין: אבל ילד מ-א', זאת אומרת שהוא מאובחן, זה לא שהוא נזכר בכיתה ז' כשהוא הגיע - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת התאמות.
ורד טובין: התאמות, לא משנה, התיוג המתאים.
ורד טובין: אנחנו מדברים על ילדים שמאותרים ושזה לא נקנה כביכול כדי להשיג להם הצלחה בתיכון.
ורד טובין: כשהילד הזה יגיע ל-י' ולא ימצא את עצמו אחר כך בכיתה עיונית, כי אנחנו מכוונים ללמידה אקדמאית, אין לנו בבית הספר הרבה מגמות שיתאימו לו, ואז הוא באמת אמור להגיע לחינוך הטכנולוגי שמה לעשות, כן, היום זה נחשב לסטיגמה שלילית.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, לא כל מי שעושה אבחון צריך מגמה טכנולוגית.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה איתכם?
יפעת שאשא ביטון: ההתאמות גם הן לא בהכרח התאמות טכנולוגיות.
ורד טובין: לא, נכון, אבל אם הוא לא צולח, אני רוצה לחזור לסוגיה, שמכיתה ז' עד ט' הוא לא קיבל את ההתאמות והוא יושב אחר כך על ציונים שהם לא באמת משקפים את היכולות כי הוא לא קיבל את ההטבות, כי הוא לא נבחן בעל פה, כי הוא לא קיבל עזרה, כל מיני דברים בהתאם להקלות שלו, שבאים ואומרים לו - - - אני אגיד לך פשוט מדם לבי, מהבן שלי, שאומרים לי 'בכיתה ח' לא מקבלים התאמות בלשון כי אין מבחן מותאם', והוא צריך לעשות הכול ונותנים לו כל כך הרבה טקסטים, אז הילד נכשל.
ורד טובין: אז כשישימו אותו בהסללה ב-י' לא יהיה לו מסלול שמתאים כי בית הספר מכוון לכיתות בגרותיות עיוניות.
ורד טובין: זה טוב, שאפו לחברה הישראלית, אבל לא לכל אחד זה מתאים והיכולות של כל אחד לא עומדות בזה ואז כשאני אצטרך לבחור אם להמשיך למערכת אחרת אולי, שאולי תיתן לו איזה שהוא מענה אני נורא חוששת, כי יש סטיגמות שזה פשיעה שם, שאין מסגרת מאורגנת, שאין - - - ובאמת אני חושבת לאן הילדים האלה אמורים ללכת בשלב המאוחר יותר.
עירית בירן: הרפורמה אומרת שילד לא יקבל התאמות אם לא יהיה לו תיק תלמיד שמתחיל כבר בחינוך היסודי, או בכיתה ז', המוקדם ביותר, כדי שלא יופיעו ילדים, כמו שאמרת, 'הקלות'.
ורד טובין: ואם יש לו מ-א' הוא מקבל את ההקלות?
עירית בירן: קודם כל יש חוזר מנכ"ל ומאחר שאת מורה את יכולה להיכנס, כל אחד יכול, את יכולה לקרוא, חוזר מנכ"ל חדש שיצא שבדיוק מסביר את התהליך.
עירית בירן: כבר היום הילד שלך, אם הוא בתוך התהליך ובית ספר עוקב ומטפל כמו שהוא צריך לטפל, חלק מהתהליך של ההתאמות יותאם גם לחטיבות הביניים.
עירית בירן: אנחנו לא רוצים הקלות, אנחנו חושבים שגם ילד עם ליקויי למידה צריך להתאמץ - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לקבל את הכלים.
עירית בירן: לקבל את הכלים לעבוד, המורים צריכים לקבל את הכלים לעבוד, אנחנו בתהליך.
עירית בירן: אני לא חושבת שזו הבמה להסביר איך אנחנו נעבוד ואיך עובדים כבר, אבל אם יש לכם יועצת בבית הספר, היועצות קיבלו השתלמות השנה, שווה לחזור כבר עכשיו ליועצת עם הילד הפרטי שלך, לקבל הדרכה איך ומה כדי שבית הספר ייתן לו את השירות שהוא צריך לתת לו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עירית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לפני שבוע קיימנו דיון בוועדה לזכויות הילד בנושא האבחונים, אז אנחנו לא נמחזר את הדיון, אנחנו רוצים לחזור לנושא של העוני.
יפעת שאשא ביטון: אז בית הספר הטכני, בבקשה.
תלמידה: אנחנו תלמידי הטכני, אתמול ישבנו והכנו תכנית על מהו עוני בעינינו.
תלמידה: הכנו פה מין פירמידה, יש את פירמידת מאסלו, זו בעצם הפירמידה ההפוכה.
תלמידה: אנחנו חושבים שהדבר הכי הכי חשוב קודם כל, שחייב להיות לילד זה הצרכים הבסיסיים שלו, שזה מים, מזון וקורת גג.
תלמידה: אחר כך זה צריך להיות המוסריות והביטחון שלו, משפחה וחברים ואז אחר כך זה צריך להיות מימוש עצמי.
תלמידה: אנחנו אתמול ישבנו ודנו בכמה פתרונות שאנחנו חושבים שאפשר - - - בקרב ילדים בארץ ישראל.
תלמידה: כל עוד המשפחה שלו לא חיה במותרות אז הם יכולים לחיות בסדר.
תלמידה: הם לא יכולים לקבל את מה שיש לאחרים ביחס לרוב, כל משפחה צריכה לחשוב קודם כל לשנות את תשתית החשיבה הבסיסית שלהם, משכורת בסיסית ריאלית לשוק, יותר מלגות קיום לנוער, לשנות את תפיסות העולם של מקבלי ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל בחמש.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לנציגים של הטכני.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לגבי השורה הראשונה, זה בסדר שמשפחה שיכולה להרשות לעצמה לחיות במותרות ועדיין הכול יהיה בסדר, העניין פה זה שיש הרבה מאוד משפחות בגלל לחץ חברתי, בגלל תרבות, בגלל הרבה מאוד סיבות, שחיות מעבר למה שהן יכולות להרשות לעצמן.
יפעת שאשא ביטון: דיברתָּ על חובות ועל פתיחה של פערים וכאן אני מסכימה לגמרי, צריך לשנות את תבנית החשיבה הבסיסית שבאמת כל אחד יחיה על פי הכלים שיש לו ופחות יהיה מושפע מהלחצים שמסביב.
יפעת שאשא ביטון: מאוד קל לומר את זה, מאוד קשה לעשות את זה במיוחד בעולם שאנחנו חיים בו, שהמדיה והכול פתוח והפייסבוק, שכל אחד שאוכל מסטיק אנחנו ישר רואים איזה מסטיק הוא לועס ובאיזה צבע וכולם רוצים כזה.
יפעת שאשא ביטון: נורא נורא קשה, אבל זה אומר שאנחנו צריכים לעבוד על עצמנו קצת יותר כדי באמת לחיות לפי המידות שלנו ולא לפי מידות של מישהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה גם על הפרספקטיבה הזו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אנחנו נסיים עם הילד הזה, אלא אם כן יש איש מקצוע בעולם שרוצה.
תמי ברנע: היא רוצה להגיד שני משפטים.
יפעת שאשא ביטון: אותך פספסתי, נכון.
יפעת שאשא ביטון: אז את ואחר כך הילד בחולצה הכחולה.
חגית: שמי חגית, את התפקיד אני אגיד אחר כך, אבל אני אגיד שאני בוגרת של השמה חוץ ביתית.
חגית: יש קבוצת אוכלוסייה למעשה, בשקף הראשון שראינו, אם זה עולים ואם זה משפחות, גם צעירים במצבֵי, אני קוראת לזה צעירים במצבי חיים מאתגרים ולא צעירים בסיכון, אני יותר אוהבת את ההגדרה של מצבי חיים מאתגרים, ששם גם יש את ההתייחסות לעוני, למעשה אם אני אדבר מתוך החוויה שלי, כשיצאתי מהמסגרות, גיל 18, ואז אנחנו הופכים לאזרחים, אז אנחנו צריכים ישר לשלם ביטוח לאומי 160 שקל, אבל זה עוד לפני שיש עבודה, עוד לפני שהצלחתי להתגייס בכלל לצבא, מאיפה אני בדיוק אביא את זה?
סימה אברהם: היום כבר יש פטור עד גיל 19.
חגית: כן, אבל אני אומרת, זה משהו באופן עקרוני, שיש עם זה בעיה מסוימת.
חגית: אני נתקלת בזה כי אני גם - - - היום אני בחרתי להיות עובדת סוציאלית שעובדת עם צעירים.
חגית: אני יודעת שיש את תכנית ית"ד שהיא מצוינת, אבל העוני הוא מתחיל מהילדות, אבל הוא ממשיך.
חגית: אפשר כן לתת כלים ודברים נוספים.
חגית: אם אני מסתכלת, צעירים שכן רוצים ללמוד, אז נכון, אני אומרת את זה כעובדת סוציאלית עכשיו, למצוא מלגות לצעירים זה לא פשוט, הרבה משאבים על הדברים האלה למעשה ואז בעצם הצעיר שמגיע מרקע מסוים, הוא צריך גם לשלם שכר דירה, את הלימודים, הפתיחה שלו היא הרבה יותר נמוכה, והעוני ממשיך.
חגית: גם היום, כשאני נתקלת בצעירים, אני בודקת להם תלושי שכר, מקומות עבודה לא מפרישים לפנסיה, אז זה גם ימשיך הלאה.
חגית: זה משהו שדורש מבחינתי משהו מעמיק יותר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חגית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לקחת מהדברים שלך נקודה שבאמת מתחילים להתייחס אליה קצת יותר ברצינות ולתת עליה את הדעת וזה הנושא של מה קורה עם ילדים שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות החל מגיל 18, כי מי שלא מתגייס, או גם אלה שמתגייסים, אין להם לאן לחזור בשבת.
יפעת שאשא ביטון: את זה למדתי גם בביקור שעשיתי בפנימיית אהבה, אצל יואב, מה קורה עם אותם ילדים שהמדינה עטפה אותם וחיבקה אותם עד גיל 18 ואחר כך אין להם לאן ללכת.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט נקודה שצריך לתת עליה את הדעת יותר ממה שנותנים היום.
יפעת שאשא ביטון: יש תכניות, את גם ציינת אותן, אבל זה עדיין לא מספיק וזה עדיין לא מערכתי ובהחלט צריך להתייחס גם לזה.
תלמיד: כמו שהיא אמרה שבוועדות ההשמה, שילד לא יודע להחליט על עצמו, כעיקרון למשל בכיתה ח' ו-ט' יש ילדים שיודעים להילחם בעצמם ואם הם רוצים משהו לעשות בעתיד, אבל לפעמים המורים לא יודעים ממש מה הילד רוצה, הם מנסים כמה שיותר להתאים לו, אבל כל ילד צריך עזרה, לא משנה איזה כיתה הוא, גם אם הוא מופת, מב"ר, לא משנה הכיתה, בחטיבה העליונה, בבגרויות, לכל ילד יש את כל העזרה, אבל לפעמים יש כיתות שאין להם את העזרה.
יפעת שאשא ביטון: אתה בעצם מדבר על התמיכה, כל ילד צריך תמיכה, זה לא משנה באיזה מסגרת הוא נמצא.
תלמיד: את יכולה להגביר את הקול?
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאני מבינה מהדברים שלך, ואם זה ככה, אז אתה לגמרי צודק, שכל ילד צריך את התמיכה ואת ההכוונה ואת הליווי ולא משנה אם הוא נמצא במסגרת של מופת או במסגרת של מב"ר, אנחנו צריכים להיות שם בשביל.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה איתך, בסוף בסוף אנחנו אמורים להיות שם בשבילכם.
תלמיד: אבל ברגע שמערכת החינוך מרימה ידיים מילד שכן רוצה ללמוד, כן רוצה להצליח, יש לו - - - לי בכל אופן הייתה בעיית קשב וריכוז מאז שנולדתי, מאז שנולדתי אני מאובחן.
תלמיד: הייתי ביסודי, פשוט הרימו את הידיים מכל הבחינות.
תלמיד: אם זה המורים שמעליבים ולא נותנים לך את הסמכות, נותנים לך את הנוכחות שלהם שהם יכולים להצליח, להראות להם שהם כאן בשבילך - - -
יפעת שאשא ביטון: את הביטחון.
תלמיד: זה לא ככה.
תלמיד: אתם חושבים שזה - - - משרד החינוך מתנער מכל האחריות, אני ילד בוגר פנימייה עכשיו, יצאתי מפנימייה, מכל הבחינות האלה, כי מערכת החינוך פשוט הרימה ידיים ממני.
תלמיד: אני לא יודע מה איתכם, אבל זה נראה מהצד שלי שאתם מתנערים מכל אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אשאל את השם, כי אתה חשפת פה פרטים אז אני אשאיר את זה ככה, אבל אני רק אומר לנציגת משרד החינוך, מה שיוצא לי להגיד הרבה בוועדות, אבל הפעם אמרו את זה הילדים, 'אל תוותרו עלינו, אל תוותרו עלינו'.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו המשימה שלנו, לא לוותר על אף ילד בתוך המערכת וזה מתחבר לדברים שאמרתי קודם לרווחה, שמבחינתי כל ילד שנושר ממערכת החינוך זה כישלון של המערכת.
אוריין: אני אוסיף רק דבר אחד.
אוריין: אני בוגרת פנימייה ומשפחתון, הדבר הכי קשה בחינוך במדינה הזאת שמלמדים ילד שלימודים וציונים זה הדבר החשוב ביותר וחינוך וערכים הרבה פחות.
אוריין: הייתי תלמידה מצוינת ולמרות כל הקשיים שהיו לי הוצאתי תעודת בגרות, אף אחד לא הכין אותי לחיים וזה מה שגרם לי ליפול בדרך.
אוריין: לא מקבלים שום תמיכה ושום סיוע במדינה הזאת כשאתה נהיה בוגר.
אוריין: פה אנחנו נופלים, לא לפי הציון שלנו במתמטיקה.
יפעת שאשא ביטון: מה אני אגיד לכם?
יפעת שאשא ביטון: רק על זה היה שווה לעשות את כל הדרך מקרית שמונה לבאר שבע, לשמוע את מה שאנחנו כל הזמן ככה מטפטפים בדיוני הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, שצריך קצת להחזיר את החינוך למערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: יצא לי להגיד את זה גם בחוץ, בשיח עם נציגת ההורים.
יפעת שאשא ביטון: לא מנותק מהדיון בכלל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ואנחנו נתכנס לסיום.
הראל-תלמיד: אני נציג מועצת התלמידים במקיף א'.
הראל-תלמיד: רציתי להתייחס למשפחות מעוטות יכולת במידה שהן מקבלות סיוע מהמדינה, אם זה 5,000 שקל ואם זה 6,000 שקל, או לא משנה איזה סכום, כמה באמת מהכסף שהיא מקבלת מהמדינה הולך לטובת הילד?
הראל-תלמיד: כמה זה הולך להשכלה שלו?
הראל-תלמיד: כמה זה הולך לחוגים?
הראל-תלמיד: יש המון המון משפחות עניות שאין להם חשיבה כלכלית נכונה, לא משנה איזה סכום הם יקבלו מהמדינה, הכסף עצמו לא תמיד יילך לטובת הילד או לרווחת הילד, ובזה צריך להתמקד.
הראל-תלמיד: איזה גוף במדינה יכול לבוא למשפחות ואת הכסף שהם מקבלים, לא שבסוף החודש יראו בבנק את אותו סכום ויגידו 'אוקיי, זו משפחה אמידה, היא קיבלה את העזרה מהמדינה', אבל זה לא באמת מה שקורה בפועל, כי סכום הכסף הזה הוא לאו דווקא הולך לרווחת הילד ולהשכלה שלו.
הראל-תלמיד: זה באמת דבר שמפריע לי ואני חושב שצריך להעלות את המודעות או לדאוג לאיזה גוף מסוים שידאג לזה, שידאג שהסכום שמגיע למשפחות, אם הוא מגיע, שלפחות רובו יילך להשכלתו של הילד.
יפעת שאשא ביטון: שיילך לייעוד שלו.
יפעת שאשא ביטון: אמרה גם הנציגה מביטוח לאומי, אתה מחזק אותה.
יפעת שאשא ביטון: תראי איזה חיזוק את מקבלת.
סימה אברהם: מדהים, פשוט מדהים.
סימה אברהם: אני אתן לך דוגמה למשפחה שמקבלת 5,000 שקלים, אבל היא צריכה לתת קורת גג לילד, היא צריכה לתת מזון לילד, היא צריכה לתת לו דברים בסיסיים כמו לבוש, אני לא יודעת אם נשאר לה הרבה כסף לחינוך, לצערנו הרב, וזה דבר שגורר דבר.
יפעת שאשא ביטון: ומים וחשמל וארנונה.
סימה אברהם: מים וחשמל וארנונה, הוצאות אין סופיות, כי רווחת הילד זה גם חינוך, אבל יש את הבסיס והיא הציגה פה יפה מאוד את הבסיס של מים ומזון.
סימה אברהם: אתה צודק, בעניין חינוך, אני חושבת שאנחנו צריכים לחבור יחד עם מערכת החינוך ולראות, מי שמקבל גמלאות מהמדינה איך - - -
יפעת שאשא ביטון: איך המדינה מתַגְברת.
יובל סער היימן: אני רק רוצה להגיד בקצרה שלא צריך לחנך אנשים שחיים בעוני, צריך להילחם איתם בעוני שלהם, וזה התפקיד שלנו.
יובל סער היימן: בסופו של דבר אנשים שחיים בעוני, גם ההורים של הילדים רוצים את טובת הילדים.
יובל סער היימן: הרבה מחקרים עשו על זה שהורים שגדלו בעוני אמרו 'אני רוצה עתיד אחר לילד שלי', השאלה איזה תנאים יש ואני חושב שזה התפקיד שלנו כחברה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, צריך לעזור להם להילחם בזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אקרא לפרוטוקול ואחר כך, ורד, אני אתן לך לסכם ואני אסגור את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או בחלקים מסוימים של דברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
ורד וינדמן: אני רוצה להגיד כמה דברים שבעיניי הם משמעותיים והם עלו כאן בדיון.
ורד וינדמן: אני רק אגיד במשפט את מה שאני חייבת למען הפרוטוקול לומר, לצרף את קולי לקולות שהביעו מחאה על הקישור שנעשה בין עוני להשמה חוץ ביתית, אסור שיהיה קשר סיבתי, אפילו לא במשתמע.
ורד וינדמן: לגבי התפקיד של המדינה, אחד מכל שלושה ילדים עני או חי מתחת לקו העוני במשך תקופה מאוד משמעותית ואולי זו הטרגדיה הגדולה, שהנתונים לאורך השנים האחרונות לא משתנים.
ורד וינדמן: זה לא אפידמיה ולא צריך בשבילה תרופת פלא, זה עניין של מדיניות.
ורד וינדמן: נכון שהמדינה צריכה לעזור לאוכלוסיות במצוקה, אבל המדינה לפני הכול אולי צריכה להעמיק את השירותים שהיא מעניקה לאזרחים שלה במובן הזה שהשירותים יהיו אוניברסליים, איכותיים וחינמיים ולו העוני היה מפוצה בשירותים זמינים, ואנחנו מרבים לדבר על זה בוועדות השונות, בעיקר בוועדה לזכויות הילד, גם בהקשר של חינוך וגם בהקשר של בריאות, אז ההשלכות של העוני היו הרבה פחות חמורות.
ורד וינדמן: גם המשמעות של אוניברסליות של שירותים, זה בדיוק ההיפך משירותים סלקטיביים לעניים בלבד שעלולה להיות בהם הכתמה וגם חוסר יציבות ועמידות וגם סכנה של אי מיצוי זכויות.
ורד וינדמן: והדברים קשורים, אני רק אמנה אותם במשפט אחד בגלל קוצר הזמן.
ורד וינדמן: המועצה לשלום הילד כבר קוראת הרבה שנים לביטול תשלומי הורים.
ורד וינדמן: חינוך, צריך להחזיר את החינוך לשם של החוק, למשמעות המקורית שלו, שחינוך יהיה חינם כפי שהוא אמור להיות.
ורד וינדמן: לא הזכרנו פה, אבל זו הצעת חוק של יושבת הראש, הנושא של חינוך לגיל הרך, שיהיה מפוקח.
ורד וינדמן: זאת אומרת לא רק שיהיו שירותים מדינתיים לילדים בגיל הרך, שירותי חינוך, זה לא בייביסיטר, זה שירותי חינוך, שהם יהיו גם מורשים ומפוקחים ואיכותיים.
ורד וינדמן: הנושא של שירותים, שחלק מהם מופרטים ומיובשים, הנושא של טיפות חלב.
ורד וינדמן: אנחנו מרבים לעסוק בזמן האחרון במכונים להתפתחות הילד, התורים לבריאות הנפש, השירותים האוניברסליים שצריכים להיות זמינים, חינמיים ואיכותיים, ישפיעו משמעותית על ההשלכות של העוני ונדמה לי שזה לגמרי מדיניות של ממשלה שאנחנו צריכים לשאוף אליה.
ורד וינדמן: ודבר אחרון, תמשיכו להשמיע את קולכם.
ורד וינדמן: הדיון הזה, רוב היושבים פה הם בני נוער, תמשיכו להשמיע את הקול שלכם, אני חושבת שראיתם, לפחות כרגע, שיש מי שמקשיב ואני יכולה להבטיח בשמנו, המועצה לשלום הילד, שנמשיך להקשיב, הקולות שלכם משמעותיים ויש להם יכולת לשנות.
ורד וינדמן: אני שבה ומודה ליושבת הראש על קיום הוועדה כאן ובמסגרת המיוחדת הזאת לפרלמנט.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא סיימנו כי אני צריכה לסכם באופן רשמי.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה, ורד, וכן, אנחנו הגענו עד הנה כדי לפגוש אתכם, התלמידים, לשמוע אתכם ואת ההתייחסות שלכם לנושא הכואב הזה שנקרא עוני בקרב ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לסיים בנימה שהיא קצת אופטימית, ואני אומר למה קצת אופטימית, כי אם אנחנו באמת קוראים לעומק את הדוח אז אנחנו רואים שבגדול בקרב ילדים תחולת העוני ירדה, ירדה משמעותית, אלא שהשנה הכניסו לתוך הבחינה הזו את הילדים הבדואים.
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא אומר שאנחנו צריכים לשמוח, אנחנו צריכים להתייחס לאוכלוסייה הבדואית ולתת גם לה את המענים, אבל איפה האופטימיות?
יפעת שאשא ביטון: האופטימיות היא שכשהמדינה לוקחת אחריות ומקיימת תכניות נקודתיות וייעודיות לאוכלוסיות מסוימות אנחנו יכולים לסייע שם וזה אומר שאנחנו יכולים לעשות את זה וזה תלוי בנו והאחריות היא שלנו.
יפעת שאשא ביטון: זה נותן איזה שהוא פתח לתקווה שאם אנחנו באמת ניקח את הדברים בידיים אז אנחנו נצליח להוביל לשינוי גם בחברה הבדואית ובכלל להמשיך ולהעמיק את ההשפעה גם באוכלוסיות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: אז עלו כאן מספר צעדים שנעשו, זה הנושא של צהרונים שדובר בו, החוג לכל ילד, מענק עבודה, שזה מס הכנסה שלילי כדי להוסיף עוד קצת בנטו של משפחות שמשתכרות מינימום, התכנית למשפחות חד הוריות, שגם כאן אנחנו ראינו בדוח שיש לזה משמעות מאוד גדולה, כי הן חלק מהאוכלוסיות שנמצאות בסיכון לעוני.
יפעת שאשא ביטון: נקודות זיכוי למס, קצבאות הנכים שמדוברות עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד, יש שורה שלמה של צעדים שנעשים במשרדים שונים כדי לסייע לאוכלוסיות לצאת ממעגל העוני.
יפעת שאשא ביטון: אסור בתכלית האיסור, וחשוב לי שזה ייכתב, שעוני יהיה קשור בהוצאה של ילדים מהבית.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו חובה כמדינה לסייע למשפחות האלה, להילחם איתם, לתת להם כלים, you name it, אבל להיות שם בשבילם כדי שהילדים יוכלו לגדול בתוך המסגרת המשפחתית ומשם לצאת ממעגל העוני ולצמצם את העוני בקרבם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכל אחד מהמשרדים, אנחנו בעיקר שמענו את הילדים, אבל כדי שיהיה לזה תוקף מסודר, משרד הרווחה ומשרד החינוך ומשרד החקלאות, שאגב מטפל בכל הנושא של הפזורה הבדואית, שייתנו לנו לוועדה את כל הצעדים העתידיים, לא מה נעשה, אלא מה התכניות העתידיות לצמצום העוני בקרב ילדים.
יפעת שאשא ביטון: ניתן להם שלושה חודשים?
יפעת שאשא ביטון: סביר, נכון?
יפעת שאשא ביטון: שלושה חודשים לקבל את כל הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: גם ביטוח לאומי ומשרד בריאות.
יפעת שאשא ביטון: ואמירה מאוד מאוד חשובה, שתיכנס, בבקשה, לפרוטוקול, באמת לא עוזר שכל משרד עושה את עבודתו נאמנה בתוך חלקת האלוהים הקטנה שלו, אני חושבת שהגיע הזמן שהראייה תהיה מתכללת ושהמשרדים יתחילו להתכתב ביניהם בכל מה שקשור לטיפול בעוני.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זאת אותה משפחה שצריכה לקבל את השירותים מהמדינה, היא לא יודעת לפרק את זה ליחידות והמשימה שלנו היא להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: אז שיהיה באמת קשר בין המשרדים השונים בכל הקשור לטיפול במשפחות בעוני.
יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים, ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא בריונות ברשת בקרב ילדים ובני נוער.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון הראשון שמקיימת הוועדה לזכויות הילד, ומתקיימים דיונים נוספים בוועדות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: תופעת השיימינג היא תופעה קשה שאנחנו כולנו נדרשים לה ולטיפול בה ובעיקר להתמודדות עם ההתרחבות של התופעה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לומר, ככה בתוך התקדמות הדיונים, מילה טובה גם למשרד החינוך שאנחנו נמצאים היום במקום שהוא אחר, כי אם פעם השיח היה שמה שקורה מחוץ לבית הספר נשאר מחוץ לבית הספר ומטפלים רק במה שקורה בין כותלי בית הספר, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים היום בתפיסה אחרת לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: ברור לכולם שהבריונות ברשת היא משהו מעגלי.
יפעת שאשא ביטון: היא יכולה להתחיל בבית הספר ולהימשך בשעות שאחר כך, ולהיפך הוא יכול להתחיל אחר הצהריים ולהיכנס אחר כך פנימה לתוך בית הספר, כך שאנחנו מחויבים להתייחס בכל מקום שהוא קורה כי בסופו של דבר אנחנו מקבלים בבוקר את הילדים לתוך המערכת עם כל המטען הרגשי שנובע מאותה בריונות ומאותו שיימינג.
יפעת שאשא ביטון: כאן, כבר בראשית הדיון, אני רוצה לומר, נמצאת איתנו נערה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומר את שמה כי אנחנו מחויבים לשמור על הפרטיות שלה, אבל נמצאת איתנו נערה שנפגשתי איתה לפני זמן מה והיא סיפרה לי על התהליך שהיא עברה וחשבנו איך אנחנו ביחד מביאים לדיון הזה גם מסרים וגם רעיונות נוספים להתמודדות בתוך מערכת החינוך עם התופעה של השיימינג.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לומר כבר בפתיחת הדברים, מבחינתי הנערה הזו, כמו נערים נוספים שפגשתי, הם המסר, כי הם בחרו להרים את הראש ולעשות משהו עם החוויה הקשה שהם חוו.
יפעת שאשא ביטון: לא ליפול ולא להיכנס לתוך איזשהו, אני אגדיר את זה אפילו כמו חור שחור, כי הרבה מאוד ילדים מרגישים שזהו, זה סוף העולם ומתחבאים בתוך איזהו מקום קטן שלהם, והיא באה ואמרה, 'אני רוצה לעשות משהו למען ילדים אחרים שנפגעים, שיידעו שאפשר לצמוח מזה, שיידעו שאפשר להרים את הראש ולא לתת לאחרים להוריד לנו אותו".
יפעת שאשא ביטון: זה \
יפעת שאשא ביטון: מראה על החוזק שלה כך שבעיניי, אַתְ המסר בדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לגבי משרד החינוך, כי הבנתי שזה קצת דובר הבוקר, גם בשיחה שהייתה לי איתך, אנחנו העלינו את הרעיון שמעבר להתייחסות ולטיפול בתוך מערכת החינוך, ואנחנו יודעים שיש התייחסות לכל הנושא של גלישה בטוחה ובריונות ברשת, שיהיו גם סנקציות שיש בהן תהליך חינוכי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא מספיק שניקח את מי שפוגע בחברים שלו או עושה איזשהו תהליך של שיימינג, חרם או כל מה שיוצא מזה, אלא שיעבור תהליך משמעותי כמו תרומה לקהילת בית הספר, אולי תרומה לקהילה בכלל, איזושהי מעורבות חברתית.
יפעת שאשא ביטון: משהו כדי שהוא גם יבין שהוא לא היה בסדר וגם ינסה לתקן על ידי איזשהו תהליך חיובי, ואני כבר שמה את זה על השולחן כדי שנוכל לדון גם בזה.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני פותחת את הדיון, ואנחנו נתחיל איתך, אני רק רוצה להקריא לפרוטוקול משום שיש כאן קטינים: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: לפי סעיף 120 לתקנון ניתן, באופן חריג, לכסות פרטים מזהים של אנשים או דברים שנאמרו בדיון, בין היתר אם הדבר דרוש לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע, או אם פרסום הפרוטוקול יגרום נזק למוזמן לוועדה או לאדם אחר.
יפעת שאשא ביטון: אבקש להודיע כי ככל שיעלה הצורך או שתהיה בקשה לכך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר רגילה לנוסח הקודם, הוא כבר מתגלגל לי על הלשון.
יפעת שאשא ביטון: אז הנה, עשינו גם את זה ואנחנו נתחיל איתך, רק בלי שם, בסדר?
<תלמידה: טוב, כשהייתי בכיתה י' אני עברתי שיימינג ואחרי כמה חודשים דבר די דומה קרה גם לאחותי ואז התחלתי להסתכל מסביבי ולראות שיש עוד הרבה נערים ונערות שעוברים שיימינג ואין למערכת החינוך או למערכת המשטרה את הכלים המתאימים בשביל להתמודד עם התופעה ולעזור להם וגם להרתיע מפני אותה בריונות.
<תלמידה: אני יכולה להגיד שבמקרה שלי בית הספר נורא ניסו לעזור, אבל שוב, לא היו להם הכלים המתאימים, אצל המשטרה זה בכלל היה סיפור אחר, ואז התחלתי לחשוב איך בעצם אפשר לבוא ולמגר את התופעה הזו מנקודה שהיא קצת שונה, ועל זה גם דיברתי עם יפעת, בנוגע לחקיקה שתאמר שכל נער או נערה שפוגעים בנערים אחרים ברשת ייענשו או בתרומה לקהילה, כמו שיפעת אמרה.
<תלמידה: אני יכולה להגיד שאני חושבת שתרומה לקהילה זה דבר נהדר, זה משהו שמפתח ילדים ונוער בצורה מדהימה.
<תלמידה: אני יכולה להעיד על עצמי ועל נערים אחרים שאני מכירה שמתנדבים, שההתנדבות תרמה יותר להם ממה שהם תרמו.
<תלמידה: יחד עם זה זה גם יוכל לפתח את אותם ילדים, לגרום להם להיות אנשים רגישים יותר, אכפתיים יותר כלפי הסביבה שלהם, או גם בפיצוי כספי, ובפיצוי כספי נוכל בעצם לערב יותר את ההורים.
<תלמידה: אם ההורה יודע שהוא יצטרך לשלם, אז הוא ירצה להיות מעורב יותר במה הילד שלו כותב ברשתות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בעצם מוסיפה לנו נדבך נוסף להצעה שעולה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות למשרד החינוך ולומר תחילה שאנחנו קראנו את החוק האיטלקי, שגם הוא עלה בשיחה שלנו, וראינו שם לא מעט הצעות.
יפעת שאשא ביטון: אגב זאת אשת חינוך שנבחרה לפרלמנט והביאה איתה גם סיטואציה שהייתה בעצם כשהיא הייתה מורה, ועל בסיסה היא בנתה את ההצעה בצורה כזו שהיא מציעה פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שחלק מהדברים שמופיעים בהצעת החוק האיטלקי יושבים, לצורך העניין, בחוזר מנכ"ל או בתוך מערכת החינוך בצורה כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע, לפני שאתם ככה מציגים את הדברים, שפעם אחת הסיפור לא יהיה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת היום אנחנו יודעים שחלק מהדברים שמופיעים בחוזר מנכ"ל מתקיימים במקומות שיש בהם משוגעים לדבר, שיש מנהל שלוקח את זה ברצינות, שיש צוות שמתייחס לזה ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא נמצא באופן מערכתי גורף, למעט אותו שבוע שאנחנו יודעים של גלישה בטוחה, שהוא באמת בפריסה ארצית.
יפעת שאשא ביטון: והדבר השני, לראות איך באמת אנחנו מטמיעים את זה לא כמשהו שהוא פרויקטלי, זאת אומרת אלה לא רק ימים מיוחדים, לא רק שבוע מיוחד אלא שיש אורח חיים בבית הספר שמבינים שהנושא של חרם ושיימינג הוא לא בבית ספרנו.
יפעת שאשא ביטון: לא בבית ספרנו תרתי משמע.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מפנה אליכם כדי לדעת מה יש היום במערכת ואת ההתייחסות למה שנמצא כאן מבחינת הוספת סנקציות שהם תהליכים חינוכיים בתוך חוזר מנכ"ל.
<עינב לוק: תודה רבה, אני עינב מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.
<עינב לוק: יושבים איתי כאן תמי אומנסקי, נציגת חינוך במערך הלאומי, ורוני דיין מאגף טכנולוגיות מידע.
<עינב לוק: אני קודם כול רוצה להגיד לך שאנחנו חושבים שהנושא של שיימינג ופגיעה ברשת הוא נושא חמור ביותר ואנחנו שמים עליו את הדעת ואת שיקול הדעת גם בהיבטים חינוכיים וגם בהיבטים טיפוליים ומשמעתיים, ואני באמת מברכת אותך על זה שאת לוקחת מעשה ויוזמה על משהו שאת עברת וחווית.
<עינב לוק: זה ככה ברמת ההתייחסות לזה.
<עינב לוק: אני אגיד לגבי ההנחיות שקיימות בחוזר מנכ"ל, גם ברמה של מניעה וגם ברמה של טיפול ותגובה לאירועים שמתרחשים.
<עינב לוק: אז קודם כל זה נכון שמבחינת הפעילות בנושא של מניעה והסברה, היא אמורה להתקיים בכל בתי הספר, לאורך כל השנה ולא רק בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה.
<עינב לוק: היא מתקיימת בתוך תכנית שנקראת "חיים ברשת".
<עינב לוק: צריך לקום בתוך בית הספר צוות מוביל שהוא מתכנן את התכנית הבית-ספרית, ובתוך תכנית כישורי חיים כאשר בשנתיים האחרונות ובשנה האחרונה הכנסנו הרבה מאוד סדנאות חדשות ופעילויות לתוך תכנית כישורי חיים, כאשר כל אחד מהנושאים שבאים לידי ביטוי בכישורי חיים, מקבלים היבט בנושא של המרחב הווירטואלי, אם זה מיניות ומניעת פגיעה, אז איך זה נראה בהיבט הווירטואלי, חברות בחיים בעולם הפיזי ובעולם וירטואלי.
<עינב לוק: זאת אומרת כל התכנים בכישורי חיים עוברים התאמה למרחב הווירטואלי, וכמובן הנושא של שיימינג ופגיעה ברשת בא לידי ביטוי ולכן צריך להיות לאורך כל השנה.
<עינב לוק: בנוסף לזה שזה צריך להיות לאורך כל השנה, יש שלוש פעימות ששם אנחנו שמים את זה ביתר דגש.