GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: לכן קשה לי עם הנושא של "לדרג את רמות הקושי" כי אלה רמות הקושי בעיני מי?
<שרון קייזר-הלר: אז אני חושבת שלא לדרג רמות קושי, מה שאני התייחסתי אליו זה להסתכל על סוגים שונים של שיימינג ולהתאים את התייחסות שלנו.
<שרון קייזר-הלר: אם את תדברי עם בני נוער הם גם יגידו שהרבה פעמים ההתייחסות שלנו יכולה להחמיר מצב בזמן של פגיעה, מתוך, שוב, הם אמרו בהתחלה 'הכלים שיש או שאין לנו לטפל בהם'.
<שרון קייזר-הלר: אני חושבת שכן לשמוע אותם יותר ולהתאים את התגובות שלנו ואת הטיפול שלנו לסוגים שונים של פגיעות.
פנינה תמנו: חוסר התייחסות כשיש שיימינג?
פנינה תמנו: לא מנקה את השטח.
פנינה תמנו: להיפך, הוא יוצר מפלצת מתחת השטיח.
פנינה תמנו: אני אומרת את זה, אני אגיד למה אני מתייחסת לזה ככה, כי אני שמעתי את זה בכמה מקומות ויכול להיות שאני לא מבינה אותך עד הסוף, אבל אני מכירה מקרים שבהם אנחנו פנינו לבתי ספר בעקבות ילדים שפנו אלינו.
פנינה תמנו: עכשיו, once ילד הגיע עד אליי יש פה משהו שהוא חריג, בסדר?
פנינה תמנו: שהוא לא שגרתי.
פנינה תמנו: ואת פונה ובית הספר אומר שבשיקול הדעת המקצועי שלו הוא העדיף לא להתייחס כדי שלא להעצים את זה.
פנינה תמנו: אין דבר כזה לא להתייחס.
פנינה תמנו: אין דבר כזה.
<שרון קייזר-הלר: אבל זה בדיוק מה שצריך להגדיר.
<שרון קייזר-הלר: זה בדיוק מה שאת אומרת עכשיו, אלה הכלים שאנחנו צריכים לתת לאנשי הטיפול והחינוך, לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: זה אגב, שגרתי, כאילו, לא פגעו בו מינית ולא היה שם איזשהו - - -
<שרון קייזר-הלר: לגמרי.
<שרון קייזר-הלר: לא משהו קיצוני.
<שרון קייזר-הלר: אז זה בדיוק העניין.
<שרון קייזר-הלר: בשביל להגדיר שיימינג אנחנו צריכים לבוא ולהגיד את הדברים האלה.
<שרון קייזר-הלר: כשאני מדברת על סוגים שונים זה בדיוק הדוגמה שאת נתת.
<שרון קייזר-הלר: גם כשזה בקטנה, גם כשזו בדיחה, זה משהו שהוא לא נכון.
<שרון קייזר-הלר: ואז איך אני בתור פסיכולוגית בית הספר מטפלת בזה?
<שרון קייזר-הלר: איך היועצת מטפלת בזה?
<שרון קייזר-הלר: אני כן חושבת שהטיפול הוא שונה, תתקני אותי אם את - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם לא כל דבר צריך להגיע ליועצת ולפסיכולוגים, אם אנחנו כבר מדברים על רמות, כי אני חושבת שאם יהיו כלים מספיק טובים לאנשי החינוך במערכת, ואני רואה את כל מי ששותף במערכת כאיש חינוך, גם נוכל לחסוך מכם הרבה מאוד עבודה ולטפל בדברים, אגב לפני שהם גדלים, כי מתי זה מגיע ליועצת ולפסיכולוגית?
יפעת שאשא ביטון: אחרי שזה קצת מתרחב.
יפעת שאשא ביטון: שם צריך לעשות - - -
<שרון קייזר-הלר: אז זו בדיוק הכוונה של להגדיר את הסוגים השונים ואת ההתייחסות ומתי פונים למי ואיך מתייחסים.
<שרון קייזר-הלר: זאת אומרת זה לא הכול גורף את אותו סוג טיפול.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות שיטתי, אני לגמרי מסכימה שזה צריך להיות שיטתי וסדור ומובנה ומתקיים ומיושם, כי זה שזה יהיה שיטתי וסדור ואנחנו נדע מה השלבים שצריך אבל בתכלס זה לא קורה שם, אז אנחנו די מפספסים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שרון, על הדברים ועל שאפשרת לחדד כמה נקודות חשובות.
יפעת שאשא ביטון: ליאורה לייבוביץ מהאשנ"ב, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך סימונה מורלי, עדי חן.
<ליאורה לייבוביץ: תודה רבה על זכות הדיבור.
<ליאורה לייבוביץ: אני רוצה לספר לכם על השקת ה-cyber quest החדש שלנו דווקא בשבוע האינטרנט.
<ליאורה לייבוביץ: יצרנו משחק מחשב מאוד מאוד ייחודי, סוג של מציאות מדומה.
<ליאורה לייבוביץ: חילקנו טאבלטים בכיתות.
<ליאורה לייבוביץ: הגענו והצמדנו ילדים בזוגות.
<ליאורה לייבוביץ: כך הם נחשפו לכל הסוגיות שאנחנו מדברים עליהם בעולם האינטרנט, בחינוך, זאת אומרת הגענו מדרך אחרת, חדשנית.
<ליאורה לייבוביץ: הם קיבלו משימה, זה נקרא מסיבה בלתי אפשרית.
<ליאורה לייבוביץ: הם היו צריכים להפיק מסיבת כיתה ודרך זה למדו את כל הסוגיות, מאיך בונים את רשימת המוזמנים, איך בונים את רשימת השירים, וכל זה דרך האינטרנט.
<ליאורה לייבוביץ: עשינו את זה עם עיריית הוד השרון בפיילוט מאוד מאוד מוצלח, המשוב היה מדהים ואנחנו ממשיכים לפתח ולהעביר את זה בבתי הספר.
<ליאורה לייבוביץ: וככה אנחנו תורמים בעצם לחינוך למען השימוש הנבון באינטרנט, כי באמת אנחנו עברנו דור אחר.
<ליאורה לייבוביץ: אם דיברנו קודם על דור, אז אני רואה את אבא שלי שהוא בן 74 והוא מכור לפייסבוק ובשבילו זה הדבר הכי טוב שיש כי הוא כל הזמן בקשר עם העולם.
יפעת שאשא ביטון: בפנסיה יש להם הרבה זמן.
<ליאורה לייבוביץ: כן, הוא רואה את בני הדודים שלו בכל העולם, מתקשר איתם.
<ליאורה לייבוביץ: אז אני חושבת שבאמת עברנו איזושהי חוויה מאוד מאוד מעצבת, אבל עדיין יש המון ידע שצריך להעביר אותו וכל הזמן לדבר עליו.
<ליאורה לייבוביץ: עמותת אשנ"ב ערכה בכינוס האחרון שלה מחקר, קיבלנו נתונים ואנחנו נעביר לכם את המחקר, כי בעצם ראינו בבירור שילדים ובני נוער מגלים מודעות ומגלים מעורבות בעניין הזה והנושא של כל מה שקורה ברשת והניטור שלו מוטמע וכן יש צעדים, אבל אין ספק שהרשת היא כמו המציאות בסופו של דבר.
<ליאורה לייבוביץ: המחקר שלנו, אגב, יוצג בחודש מאי בפראג, בכינוס בין-לאומי שהוא התקבל אליו.
<ליאורה לייבוביץ: זהו, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: הסתכלתי ככה כי זה נכון מה שאת אומרת וזו נקודה שאנחנו צריכים לראות לנגד עינינו.
יפעת שאשא ביטון: זה שתהיה מודעות ואנחנו נציף את זה ואנחנו כולנו נירתם, אנחנו עדיין צריכים לזכור שזה כמו הזירה במציאות.
יפעת שאשא ביטון: זה הזכיר לי משפט, אני ניסיתי להיזכר מי אמר לי, ש'כולם יודעים איך עושים דיאטה, אבל מעטים מאוד מצליחים'.
יפעת שאשא ביטון: כולם יודעים מה לא צריך לעשות וברגע האמת הרבה מאוד נופלים למקום הזה וכן, זה אומר שזה לא שעכשיו אנחנו נגבש את כל העמדות או אפילו שתהיה חקיקה והכול וזהו עשינו את שלנו, אלא אנחנו נצטרך להיות שם כל הזמן עם היד על הדופק למען הילדים ולראות איך אנחנו באמת מחזיקים את זה לאורך זמן.
<ליאורה לייבוביץ: אני רוצה להוסיף שבחודש יוני הקרוב אנחנו נערוך כינוס נוסף והוא יהיה בנושא אתיקה ויזמות חברתית של ילדים ברשת.
<ליאורה לייבוביץ: אנחנו גם נזמין אותך לשאת דברים.
<ליאורה לייבוביץ: הכינוס יהיה בשיתוף עם פייסבוק וד"ר אנטיגונה דייוויס תגיע אלינו מוושינגטון לכנס הזה, היא ראש המדיניות של פייסבוק וזה יהיה עם נופך בינלאומי מרתק.
יפעת שאשא ביטון: אז בהצלחה ותודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: סימונה מורלי, כמה משפטים.
<סימונה מורלי: אני אשמח אם תעבירו ליו"ר.
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו ממש קצרים בזמן.
<סימונה מורלי: קצר.
<סימונה מורלי: קודם כול אני מברכת על השיח ואני רוצה להחזיר לקדמת הבמה את הנוער שבגינו אנחנו כאן, ויישר כוח.
<סימונה מורלי: אז בעיר אשדוד פיתחנו מודל, לא חיכינו, זאת אומרת שאנחנו מחכים בשקיקה שמאו"ר כבר ישיקו ופיתחנו מודל שנקרא "סיירת רשת ביטחון" שמושתתת על בני נוער.
<סימונה מורלי: התחלנו את זה לפני שנה והכשרנו כ-60 בני נוער בקיץ והם גם הועסקו בזה בשכר.
<סימונה מורלי: שיתוף הפעולה היה דרך הפיתוח, דרך 'כפתור אדום' ודרך הסייבר המשטרתי ומשרד החינוך.
<סימונה מורלי: פיתחנו את המודל הזה, ראינו כי טוב, והשנה יש לנו כ-60 בני נוער, דרך מעורבות חברתית כשיש לנו נציגים מכל בתי הספר והם בעצם הנציגים בתוך בתי הספר שמסייעים ליועצת אח"מ בתוך בית הספר בנושא הזה.
<סימונה מורלי: מעבר לכך, אותם בוגרים של כיתות ט'-י' שמוכשרים לאורך כל השנה, בשבוע הזה הם מעבירים ליסודי.
<סימונה מורלי: ישנם שלושה בתי ספר יסודיים והם מעבירים להם את הנושא של חניכה והסברה עם היועצות של היסודי.
<סימונה מורלי: זה מודולה אחת.
<סימונה מורלי: זה מרחב אחד של הנוער שהוא מעורב.
<סימונה מורלי: אנחנו מעבירים את אותה הכשרה גם לקבוצות בני נוער בסיכון וגם לתנועות נוער.
<סימונה מורלי: בדיוק היום בשעה 15:00 ייפתח נושא במסגרת "רשת ביטחון" לתנועות הנוער.
<סימונה מורלי: זירה נוספת שאנחנו פועלים, ושוב אנחנו לא מחכים, בנושא הנחיית הורים.
<סימונה מורלי: יש לנו מרכז להורות אז אנחנו מנחים הורים בשני היבטים.
<סימונה מורלי: פעם אחת להיות מודולינג, ואני מאוד מסכימה פה איתך, שנאה דורש ונאה מקיים, אז פעם אחת איך אנחנו כמודולים יכולים למניעה, ופעם שנייה מעורבות הורים, עד כמה מותר לי להסתכל, לראות, מי החברים, מה רמת התפוצה - - -
יפעת שאשא ביטון: מותר, מותר לכם כהורים.
<סימונה מורלי: בדיוק.
<סימונה מורלי: וזירה נוספת שאנחנו פועלים כבר השנה הם חדרי המורים.
<סימונה מורלי: מעירים את חדר המורים, הכשרה.
<סימונה מורלי: לאור העובדה כי לא מכשירים בבתי ספר להכשרת מורים, אז אנחנו נכנסנו לכל בתי הספר, לחדרי המורים, עם - - - וזה פרק שאנחנו מעבירים שם בנושא של אינטרנט בטוח.
<סימונה מורלי: אלה שלוש הזירות שאנחנו פועלים בהם, עם הפיקוח ועם היועצת הבכירה של אח"מ ושל שפ"י באשדוד.
<סימונה מורלי: הכול בתיאום מלא.
יפעת שאשא ביטון: מדהים, סימונה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל מדהים כמודל, מדהים כעשייה בכלל במובן הרחב ובהחלט יש לנו פה מודל שאפשר להעתיק אותו.
יפעת שאשא ביטון: אם היה פה נציג של השלטון המקומי, אני חושבת שזה משהו שאפשר להעתיק אותו למקומות נוספים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא נעשה רק ברמת של בית ספר, זה נעשה ברמה של יישוב ואני חושבת שזה מרתק.
יפעת שאשא ביטון: אגב, בדבר הזה כאן שהעברת לי לגבי "מחפשים עבודה מאתגרת לקיץ", בנוסף להיבט של השיימינג והגלישה הבטוחה והכול, מי שצולל פנימה רואה פה כל כך הרבה ערכים מוספים בנושא של תעסוקת נוער בקיץ, שהנוער בעצם מגויס למשהו ופחות מסתובב, זה נותן מענים על צרכים נוספים ובתוך זה אנחנו מרוויחים כמובן גם את הנושא של גלישה בטוחה.
יפעת שאשא ביטון: יישר כוח, וככל שאנחנו נצליח להפיץ את זה ואת יודעת, אולי דרך אפקט ההדבקה, להדביק יישובים נוספים שילמדו את זה, אז אנחנו נשמח ונברך.
יפעת שאשא ביטון: עדי חן, בבקשה.
<עדי חן: שמי עדי חן, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין.
<עדי חן: אנחנו קודם כל מברכים את יו"ר על הדיון היום, מדובר על סוגיה מאוד חשובה, וכמובן את הדוברים במיוחד מגבעתיים, העיר שלי, אני גאה בכם ממש.
<עדי חן: אני רוצה להזין רק קצת input.
<עדי חן: אני חשבתי, כמובן קטונתי מלהעיר הערות בסוגיה הזו, אבל כמה נקודות.
<עדי חן: איכשהו חשבתי על הסוגיה של ההטרדות המיניות ועל הקמפיין שנעשה ואיך שהיום כל כך אנשים מפחדים מלהטריד מינית.
<עדי חן: כל זה תוצר של עשייה חברתית, חינוכית, משפטית משולבת ביחד.
<קריאה: אני לא רואה שהם מפחדים.
<עדי חן: יש הרבה יותר מפחדים, הרבה יותר מה'לא מפחדים' בעבר.
יפעת שאשא ביטון: זה נהיה נושא נורא רגיש.
<עדי חן: והייתי מציעה איזושהי דרך למניעת התופעה ולמלחמה בתופעה.
<עדי חן: ברגע שמועלה לרשת החברתית איזשהו מידע מביש או שיימינג, שכל תלמיד יידע שיש עליו חובת דיווח, כמו במעשים מאוד מאוד חמורים, חובת דיווח לבית הספר ולממונה, שיהיה איזשהו ממונה בנושא הזה בכל בית ספר, בין אם מדובר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה רעיון יפה.
יפעת שאשא ביטון: בהתחלה כשאמרת "חובת דיווח" נבהלתי, אבל עכשיו אני חושבת על זה שאם ילד, תחשבו כמה ילדים אנחנו יכולים להציל כי ילדים בעצם הרבה פעמים נחשפים גם לפני הנפגע, הם רואים את הפגיעה עוד לפני שהנפגע הגיע לשם, ואם הוא צריך לדווח אז זה כאילו - - -
<עדי חן: בדיוק.
<עדי חן: מעבירים מסר שאנחנו לא נותנים יד לפגיעה כזו.
<עדי חן: אנחנו מעבירים מסר של אחריות, מעבירים מסר גם לתלמידים, 'אם אני קיבלתי ממך מסר, דע לך שאתה לא יותר אדון למסר הזה, אני חייב להעביר אותו הלאה'.
<לילי הלפרין: זה ממש בעייתי בימים של "מלשין" ו"הלשנה".
<לילי הלפרין: ומה קורה גם - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה הסיפור, לילי.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא הופכת להיות הלשנה, כי אני מחייבת אותך.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אוי ואבוי אם הילדה שלי תחשוב שלספר לי משהו זה להלשין.
<תמי אומנסקי: אבל בסוף אנחנו נטפל בשיימינג דרך שיימינג וזה מאוד מסוכן.
<תמי אומנסקי: המורכבות היא שאנחנו נטפל בשיימינג דרך שיימינג.
<תמי אומנסקי: שזה אומר שברגע שאני רואה משהו שהוא לא תקין ואני מדווחת אני יכולה לעשות שיימינג על השיימינג.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה - - - תקשיבי, אם אני מדווחת למורה אז אני לא עושה לו שיימינג.
יפעת שאשא ביטון: אז מה, אז נשאיר את זה פרוץ?
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה לילי, מה רצית?
יפעת שאשא ביטון: רגע, חברים תראו מה זה, אנחנו לקראת סיום הדיון ופתאום הכול התעורר פה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, שנוכל להתייחס לרעיון הזה.
<לילי הלפרין: אני בדיוק מסיימת שבוע הגנה לאינטרנט בשבוע שעבר והוזמנתי להרבה בתי ספר בסיכון, שזוהי ההתמחות שלי, והעברתי אינסוף הרצאות בנושא של אלימות ושיימינג באינטרנט.
<לילי הלפרין: הנושא שעלה כל הזמן, 'אנחנו לא נלשין, זו הלשנה, טמבל מי שעושה את זה, לא נדבר איתו'.
<לילי הלפרין: הנושא הזה - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה חמור בעיניי.
<עדי חן: וכשילד מתאבד?
<לילי הלפרין: ודאי ודאי - - -
יפעת שאשא ביטון: זה חמור, איפה ההגנה על הילדים?
<לילי הלפרין: חמור, אבל הנושא הזה שאני אתפס כמלשן - - -
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לטפל בזה כי אם זו תהיה חובה אז הוא לא יהיה מלשין.
<לילי הלפרין: בדיוק.
<לילי הלפרין: במיוחד עם בני נוער בסיכון.
יפעת שאשא ביטון: אני אשאל את משרד המשפטים, אבל הסיפור הוא - - -
<קריאה: החוק הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כול אנחנו עוד לא בתהליך חקיקה.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שזה היה ככה, עולה רעיון ואנחנו בחוק, זה לא הסיפור, אבל אני רגע מנסה לתקוף את זה מהמקום שלא צריך להגיע לילד ולספר לו, אלא אני עכשיו פותחת ווטסאפ ורואה שעושים עליהום, סליחה, על ילדה או ילד, ואני בעצם הולך ומספר, מדווח למבוגר.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני לא צריך - - -
<קריאה: זה לא מדווח, זה תהליך חינוכי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זאת חובת הדיווח, זה מה שאני רואה לנגד עיניי.
<עינב לוק: צריך להבחין בין חובת הדיווח לבין תהליך חינוכי.
<עינב לוק: כשאנחנו מדברים על תהליך חינוכי, אנחנו מדברים, הזכירה כאן מהמועצה לשלום הילד את כל הנושא של שומרי סף, של האחריות החברתית שילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זו אחריות לדווח.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אל תקראי לזה חובת הדיווח במקום הקשה שאנחנו מכירים.
<עינב לוק: אז אני אומרת שאנחנו עושים תהליך חינוכי שמדבר על הבחנה בין דיווח להלשנה, שמדבר על פנייה לעזרה, שמדבר על אחריות חברתית, אבל זה תהליך חינוכי, ואני חושבת - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מה הבעיה לקרוא לזה אחריות לדווח?
<עינב לוק: אחריות לדווח זה בסדר גמור, אבל להגיד 'חובה לדווח' - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבינה את הקושי במינוח, זה בסדר.
<עינב לוק: ההבחנה בין תהליך חינוכי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נעשה 'אחריות לדיווח'.
<עינב לוק: זה מה שנקרא אצלנו שומרי סף, שאנחנו מעודדים - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, כי אנחנו גם מתקרבים לסיום הדיון, אז רגע כדי שנוכל לשמוע את כולכם.
יפעת שאשא ביטון: יש לך עוד משהו?
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל לא כזה עוד פעם.
<עדי חן: לא, לא.
<עדי חן: לא כזה.
<עדי חן: בגלל ההתראה הקצרה לא יכולתי לבדוק את הנושא לעומק, אבל אני חוקרת אורחת במכון למשפט השוואתי בשווייץ בלוזאן, ופניתי אליהם אתמול כדי לדעת איך הם מתמודדים שם.
<עדי חן: מסתבר שהחקיקה בשווייץ היא מאוד מאוד רדיקלית והיא מאוד מגנה בכל מה שקשור לבריונות החברתית.
<עדי חן: אני אשמח להעביר לוועדה את החוקים שקיבלתי מהם, בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אז אנחנו נשמח לקבל למרות שאת מציגה ששם זה אולי קצת קיצוני, אבל אנחנו נראה מה מתאים לנו.
<עדי חן: כן, יש הגנה מלאה על הנפגעים ומאוד מחמירים עם הפוגעים.
יפעת שאשא ביטון: איילת, ממש במשפט.
<איילת רזין בית אור: אני אתייחס רק בנקודות.
<איילת רזין בית אור: אני איילת, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית.
<איילת רזין בית אור: לגבי נתונים, אני מתחברת לנתונים של חברתי לירון.
<איילת רזין בית אור: כמעט 10% מבני הנוער שפנו למרכזי הסיוע בשנת 2016 מדווחים על פגיעה מעבירות של פרסום תמונות ומידע ברשת.
<איילת רזין בית אור: חשוב להכיר את הנתון הזה כי זה באמת בספקטרום של הפגיעות יש בו נדבך משמעותי.
<איילת רזין בית אור: עוד נקודה, אנחנו פועלים בוועדת חוקה.
<איילת רזין בית אור: כרגע יש דיונים נמרצים והצעת חוק שעוסקת בהסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה.
<איילת רזין בית אור: הדגש הוא בעיקר הסתה לטרור ועבירות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו מכירים.
<איילת רזין בית אור: אנחנו פועלים שגם הנושא של הסרת פרסומים פוגעניים מיניים ייכללו בחוק הזה, כלומר שתובע יוכל לגשת ולקבל צו מנהלי של הסרת תוכן כזה או אחר, לא משנה אם זה דף או רק את הפרסום, אלה דיונים אחרים, אבל שאפשר יהיה להסיר את אותו פרסום פוגעני מיני.
<איילת רזין בית אור: ודבר אחרון, וחבל לי שזה בקצה של הדיון, זה שאני רואה בעייתיות גדולה מאוד במנגנון הדיווח.
<איילת רזין בית אור: העליתי את זה כבר בדיון לפני שבועיים שהיה מנגנון דיווח שלא מאפשר דיווח אנונימי למערך מאו"ר, אז זה אולי דורש דיון שלם אחר.
<קובי עזרא: סליחה, אנחנו לא הצגנו עמדה כזאת שלא לדיווח - - -
<קריאה: אבל אתם לא מתחייבים על כך באופן גורף.
<איילת רזין בית אור: אני העליתי את זה והם אמרו שזה בלתי אפשרי.
<איילת רזין בית אור: אפשר להסתכל בפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: שווה דיון.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא בטוחה שאני בעד או נגד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסיפור הזה של דיווח אנונימי, במיוחד אם אנחנו מצפים שיהיה טיפול בפנייה, היא צריכה להיות מאוד מוגדרת.
יפעת שאשא ביטון: צריך לשבת ולחשוב על זה כי זה נשמע הרבה יותר מורכב.
יפעת שאשא ביטון: גם אם זה היה בתחילת הדיון לא היינו יכולים להקדיש לזה את תשומת הלב שנדרשת מבחינת החשיבה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני ממש חמש דקות לוקחת מכם רק כדי לשמוע, בזק במשפט ואחר כך משרד המשפטים ירצה להתייחס, אז בבקשה.
<מור ירקוני גלאי: שלום, נעים מאוד אני מור מ"בזק בינלאומי".
יפעת שאשא ביטון: גילוי נאות, אין לי שום קשר.
<מור ירקוני גלאי: שתי חברות שונות לגמרי.
<מור ירקוני גלאי: אחד הדברים שאנחנו זיהינו בהקשר של הרבה מאוד דברים שנאמרו פה היום זה כל הנושא של הנוער ואפילו הילדים שחווים בריונות, שבעצם 80% מתוכם לא יספרו למבוגר או אפילו לחבר, ואנחנו רואים את הבריונות שבעצם מגיעה משלל אפליקציות ובגילאים שכבר החל מגיל שמונה ואחד הדברים שאנחנו בעצם לקחנו לעצמנו כאיזשהו ערך מאוד חברתי זה לפתח אפליקציה שנועדה לטובת ההורים, שבעצם תציג להורים את ההודעות הפוגעניות של הילדים שלהם.
<מור ירקוני גלאי: לא רק בפייסבוק כי אנחנו יודעים שכבר הילדים כבר לא נמצאים היום בפייסבוק, הם יותר באינסטגרם, בסנפצ'אט, במיוזיקלי וכמובן ווטסאפ.
<מור ירקוני גלאי: בעצם המטרה היא שההורים לא יבואו ויחטטו, הילדים לא יצטרכו להרגיש לא בנוח להיות השטינקר והמלשן וה'לדווח', אלא ההורה יקבל בלייב את ההודעה הפוגענית ואז בעצם חובת החינוך וחובת העשייה עוברת למבוגר האחראי, וזה להורה וההורה יכול לדעת אם הילד שלו נפגע, פוגע או סתם עומד מהצד.
<מור ירקוני גלאי: זה שירות שאנחנו השקנו בשבועיים האחרונים לקהל הרחב כחלק משבוע גלישה בטוחה, גם העלינו את הנושא למודעות.
<מור ירקוני גלאי: זה קמפיין שצבר מבחינתנו ויראליות מאוד מאוד גדולה ואנחנו מזמינים שיתופי פעולה עם האנשים שנמצאים פה בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם כאן - - - בבקשה, יובל.
<יובל חלביה: לא, אני חייב להגיד שאני באמת שומע שיש המון תוכנות של המעקב אחרי הילדים, אני חושב שזה פשוט הזוי שיש אפליקציה כזאת שקיימת בכלל בתוך האפליקציות של ההורים.
<יובל חלביה: אני חושב שזה בכלל, אני אפילו אקצין את זה, זו בושה לחברה הישראלית שיש דבר כזה - - -
<קריאה: יובל, תספר על - - -
<יובל חלביה: לא, אני אגיד את זה באמת מתוך כאב, כי ברגע שילד יידע שההורים שלו התקינו אצלו אפליקציה כזאת, עזבי את המעקב אחרי הילד שלך - - -
<קריאה: זו האזנת סתר.
<יובל חלביה: עזבו את החלק הזה, זה לא קשור.
<יובל חלביה: אני אגיד לך מאיפה אני אומר את זה, בסופו של יום את לא רק גורמת לילד לא להיות שותף בתוך קבוצות כאלה, ימדרו אותו מהחבורות האלה, כי בסופו של יום גם אני מקבל בקבוצות הווטסאפ שלי, כן יש לפעמים קללה של, את יודעת, 'מפגר', 'מטומטם' משהו כזה.
<יובל חלביה: לא שזה דבר טוב שזה קורה, אבל זה קיים, אבל אם אימא שלי תקבל את זה אף אחד לא ישתתף יותר בקבוצות האלה בכלל.
<מור ירקוני גלאי: תשמע, קודם כול חייבים להגיד - - -
<יובל חלביה: רגע, קר נקודה נוספת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להצטרף לדברים של יובל, גם בהערה - - -
<יובל חלביה: אם אפשר לסיים את זה ממש בקטנה?
<יובל חלביה: אני חושב שאם אנחנו רוצים לטפל בעניין ההורים, ההורים צריכים לקבל להיות המבוגר הזה שאני יוכל לפנות אליו, להיות המנטור שלי אם אני אצטרך את העזרה שלהם, אוקיי?
<יובל חלביה: כי יש פעמים שאני לא צריך את ההורים שלי כדי לפתור את הבעיות שלי האישיות, אבל ברגע שאני אצטרך אני אדע שאני יכול לפנות אליהם בכל דבר.
<יובל חלביה: זה מה שאימא שלי כל הזמן אמרה לי, "אני לא רוצה לעקוב אחריך, אבל אני רוצה שתדע שברגע שתצטרך משהו – אני פה בשבילך", וזה המסר שצריך לעבור להורים.
<מור ירקוני גלאי: קודם כל אתה צודק.
<מור ירקוני גלאי: אני אסכים איתך שאתה צודק, בסדר?
<מור ירקוני גלאי: אבל היום יש להורים בעיה מאוד רצינית, וכן, גם הורים צעירים, שלא מכירים מספיק את הטכנולוגיה, את המקומות שבהם הילדים נמצאים ואני לא מדברת על בני נוער בהקשר הזה.
<מור ירקוני גלאי: להיפך, אני מדברת יותר על הגילאים הצעירים שהילדים לא באמת מבינים את המשמעויות כמו שנאמר פה, וההורים לא מבינים מה קורה ולא יודעים מה קורה, והמטרה - - -
<צביקה כספי: ההורים מבינים מצוין.
<צביקה כספי: האפליקציה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר - - - אני רוצה ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם לומר משהו - - -
<צביקה כספי: אז עם כל הכבוד - - -
<מור ירקוני גלאי: המטרה היא לא לעקב - - -
<קריאה: יש פה איזה שהוא מקום פרטי שמקדם את עצמו.
יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, רגע.
יפעת שאשא ביטון: אתם - - -
<צביקה כספי: אני חושב שהדיון הבא בוועדה יהיה על ניטור ואינטרסים - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אז רגע.
<צביקה כספי: - - ואז אני ארעיד לכם את העולם.
יפעת שאשא ביטון: לא, אז אתה לא תרעיד לי כלום עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אתה עכשיו רגע תהיה בשקט - -
<צביקה כספי: לא עכשיו, בדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: - - כדי שאני אוכל לדבר, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתחבר לדברים של יובל, אבל גם לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני מוכרחה לומר, ואני אמרתי את זה גם בכל פורום אפשרי, במיוחד כשהילדים צעירים אני כן בעד שההורים יהיו נוכחים גם במרחב הווירטואלי, בדיוק כמו שאני חוצה איתם את הכביש כשהם קטנים ובדיוק כמו שאני בודקת מהחלון אם הם ירדו למטה והכול בסדר ואני נמצאת שם עם העין, אני רוצה להיות עם העין גם במרחב הווירטואלי.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת את זה עבורם.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת בעבור הילדים הצעירים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: ילד בכיתה א' מקבל היום טלפון כי ההורים רוצים לוודא שהוא הגיע בבטחה לבית הספר או הגיע חזרה הביתה ושהכול בסדר בכל רגע נתון, ואין לו מושג באיזה ג'ונגל הוא שם את הילד שלו.
יפעת שאשא ביטון: אז אני, בשביל ילד בכיתה א', ב', ג' ד', כן, אני רוצה להיות שם ולפתוח ולראות שהכול בסדר.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הילדים המבוגרים, אני מסכימה איתך, גם בגישה של אימא שלך.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שהילד שלי בכיתה א', ב', ג', ד' ידע שאני שם ותהיה תרבות שאנחנו מדברים על הדברים ושאנחנו כולנו שותפים, אז בכיתה ה', ו', ז' אני כבר לא אצטרך להיות שם, הוא כבר יבוא לבד כשיקרה משהו.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה מתוך ניסיון, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: מתוך ידיעה מוחלטת, מתוך ניסיון.
יפעת שאשא ביטון: מה שכן, מה שמטריד אותי בסיפור הזה זו דווקא ההתמודדות של ההורים והתגובה שלהם, כי פה הם צריכים לדעתי לעבור איזשהו תהליך של הכשרה.
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לעבור איזשהו תהליך, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני אפילו לא אומר בשם אם זו הסברה, מודעות, הכשרה או whatever.
יפעת שאשא ביטון: כי הורה מקבל ורואה שהילד שלו קיבל הודעה פוגענית, אנחנו מכירים גם את ההורים שיכולים עכשיו להרים טלפון לאותו אבא של הילד או לילד עצמו ושומו שמים מה יכול להתגלגל.
יפעת שאשא ביטון: ולכן הם צריכים לדעת גם איך להתמודד, ואני חושבת שחלק מהתהליך של להתמודד זה אולי פעם אחת גם להבין בפרופורציות ולבחון מרחוק כמה פעמים זה חוזר על עצמו, האם מדובר פה על איזושהי תופעה, אם זה מופע חד פעמי.
יפעת שאשא ביטון: ההורים צריכים לדעת להתמודד עם דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אם זה משהו שהוא תופעה וזה חוזר על עצמו וכו' אז לדבר עם הילד ולנסות דרכו.
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת מהמקומות שבהם הורים יקפצו עכשיו, יתחילו, את יודעת, הילדים בסכסוך וההורים פתאום עכשיו התחילו גם להתקוטט ביניהם ואנחנו מוצאים פה מהומת עולם - -
<מור ירקוני גלאי: אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: - - האפליקציה לבד היא אולי חשובה, אבל היא לא יכולה לבוא בלי שהיא באה עם איזושהי הנחייה או איזושהי פלטפורמה שמסבירה להורים, לתת להם את ההכשרה של איך אפשר להתמודד עם זה בצורה טובה.
<מור ירקוני גלאי: אני שמעתי על הרבה מאוד מקרים בבתי ספר שבמסגרת שבוע הגלישה הבטוחה בעצם הזמינו דווקא את ההורים לכנסים ולהרצאות שמסבירים על כל הנושא הזה.
<מור ירקוני גלאי: כי באמת, זה לא יעזור, הורים, גם צעירים כמוני, לא מכירים הרבה מאוד אפליקציות והרבה מאוד מרחבים לא מוגנים שהילדים שלנו נמצאים היום, וברגע שזה מגיע גם לכותלי בית הספר, שההורים מגיעים לאיזושהי הרצאה, לאיזשהו הסבר, לאיזשהו מקום שמעורר את המודעות ומעורר גם את הכלים ומלמד את הכלים שההורים יכולים להשתמש בהם כדי להגן על הילדים, אז זה מאוד מאוד חשוב.
<מור ירקוני גלאי: זה ברור שאפליקציה היא לא - - -
יפעת שאשא ביטון: היא לא יכולה לבוא לבדה, חייבים כלים להתמודדות.
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת מזה, אני מודה.
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת.
יפעת שאשא ביטון: אגב, לא כי אני לא סומכת על הילדים, כי במקרה הזה אני אומרת, ובלי שיפרשו אותי, אבל אני לא סומכת כל כך על ההורים שיידעו להתמודד עם זה נכון, הם יכולים ליצור משברים נוספים.
<עודד פריד: את גם לא יכולה להבטיח דבר כזה.
<עודד פריד: זו אפליקציה שמנטרת את הווטסאפ, שבוע אחרי זה תצא אפליקציה שמונעת את הניטור הזה.
<עודד פריד: ההתערבות של ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מדברים פה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שרוב השיח שהיה פה הוא חינוכי חברתי ואני חושבת ששם הכתובת.
יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, רוצה משפט בעיקר לגבי המקרה שסיפרתי?
יפעת שאשא ביטון: הורים שעושים חרם, עושים שיימינג אמיתי על ילד בכיתה ב'.
יפעת שאשא ביטון: זה כל פעם מדהים אותי מחדש, המבוגרים אל מול הקטנטנים האלה.
יפעת שאשא ביטון: נסגר התיק, אין שום כלים להתמודד.
<לילך וגנר: דבר ראשון, אני חייבת להצטרף למחמאות לבני הנוער שהשתתפו פה בדיון - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, הם מקסימים.
<לילך וגנר: - - כי באמת מגיע להם כל הכבוד.
<לילך וגנר: בתור מי שמגדלת בני נוער אני יודעת כמה קשה זה להיות מעורבים בעניינים שמחוץ לתחום חיי החברה וחיי המשפחה הרגילים ובאמת יישר כוח וכל הכבוד.
<לילך וגנר: אני רוצה להעיר כמה הערות קטנות.
<לילך וגנר: דבר ראשון, אני רוצה להזכיר את הפעילות של הוועדה הציבורית בראשות כבוד השופטת ארבל לגיבוש אמצעים להגנה על הציבור ובהם נושאי משרה בשירות הציבור מפני פעילות ופרסומים פוגעניים כמו בריונות ברשת האינטרנט.
<לילך וגנר: הוועדה הזאת היא ועדה ציבורית ששוקדת למצוא פתרונות במישורים המנהליים, האזרחיים, הפליליים אם צריך.
<לילך וגנר: היא שומעת דעות מכל מיני גורמים אזרחיים וממשלתיים בהקשר הזה ואני מקווה שבחודשים הקרובים היא תסיים את העבודה שלה ותוציא את ההמלצות שלה, ואני מקווה שגם זה יהיה עוד נדבך בפתרונות שאנחנו יכולים להציע על בריונות ברשת.
<לילך וגנר: לגבי הנושא של השימוש בכלי הפלילי, אני רוצה לומר שכשמדובר בפרסומים פוגעניים ברשת כלפי בני נוער, בדרך כלל מי שמבצע את הפרסומים האלה זה בני נוער אחרים, ולכן השימוש בכלי הפלילי הוא מראש הוא לא המצב האידאלי, הוא לא התכלית שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא האפיק האופטימלי.
<לילך וגנר: בדיוק.
<לילך וגנר: כמובן שהכלי הפלילי צריך להיות שמור פה למקרים חמורים, אבל צריך לזכור שהדיון שאתם עשיתם פה, בכלים החינוכיים ובאמצעים אולי להסרת תכנים, אמצעים כאלה שיכולים לסייע לתלמיד שהפך להיות קורבן לבריונות ברשת, הם באמת העזרה הראשונה האמיתית והטיפול היותר מתאים בסוגיות האלה מאשר הכלי הפלילי.