GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו זלמנוביץ: הילדים האחרים, האחים והאחיות של ילד מיוחד סובלים.
אליהו זלמנוביץ: יש לי תמונות של ילדים ממש עד זוב דם.
אליהו זלמנוביץ: הילדים האלה שוברים חפצים.
אליהו זלמנוביץ: יש בעיה מאד מאד קשה.
אליהו זלמנוביץ: אנחנו באים למוסד ואנחנו רואים בעצם את ההשלכות התקציביות על ההתנהגות של הילד בבית.
אליהו זלמנוביץ: המינימום שאנחנו רוצים, ובאמת, אנחנו לא מאשימים את העירייה, העירייה חלשה, עירייה עם בעיות.
אליהו זלמנוביץ: לא רוצים פה להאשים את העירייה.
אליהו זלמנוביץ: מה שאנחנו אומרים להם בצורה ישירה, אנחנו באים ומציגים עובדה שאני פניתי למשרד החינוך מחודש אוקטובר 2017.
אליהו זלמנוביץ: יש לי פה רשימה של 16 מיילים, התכתבויות שאני פניתי לאיציק זהבי למשה - - -
יפעת שאשא ביטון: מה כתוב שם?
אליהו זלמנוביץ: רשימה של אנשים שאנחנו מבקשים פגישה איתם, לדבר איתם על הנושא של הקרוואנים, להראות להם את מה שהראינו לכם.
אליהו זלמנוביץ: לא הסכימו - - -
יפעת שאשא ביטון: ואתה מנקה את העירייה מהסיפור הזה שלא העבירה לכם את הכספים?
אליהו זלמנוביץ: לא, ממש לא, אבל אני בא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, כי זה מה שאמרת.
יפעת שאשא ביטון: עירייה חלשה, מסכנה.
יפעת שאשא ביטון: העירייה לא צריכה לעשות כלום.
יפעת שאשא ביטון: שתעביר לכם את הכסף שמגיע לכם.
אליהו זלמנוביץ: לא, לא, אני אמרתי משהו אחר, שאני כרגע לא מחפש את האשמים, אבל כשאני - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מתחיל להקריא לי רשימה של אנשים שפנית אליהם ואתה זורק את האשמה כאילו למקום אחר.
אליהו זלמנוביץ: לא, שנייה.
אליהו זלמנוביץ: יש פה רשימה של אנשים במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: מה אתה מצפה שהם יעשו?
אליהו זלמנוביץ: ביקשנו מהם פגישה.
אליהו זלמנוביץ: אפילו לפגוש.
אליהו זלמנוביץ: ואז קבעו לנו פגישה לפני חודש וביטלו אותה.
אליהו זלמנוביץ: אני בא להגיד שמשרד החינוך, אני מבין את אפרת, היא לא הגורם שכנראה מקבל החלטות, היא מפקחת, אבל זה צריך להיות באיזה שהוא מקום גבוה יותר במשרד החינוך.
אליהו זלמנוביץ: משרד החינוך דואג שבמיוחד ילדים של חינוך מיוחד לא לומדים-.
אליהו זלמנוביץ: לא יכול להיות מצב שיש כל כך הרבה מבנים של ילדים בחינוך רגיל שלומדים במבנה, ודווקא החינוך המיוחד בקרוואנים.
אליהו זלמנוביץ: צריך לתת איזו שהיא קדימות.
אליהו זלמנוביץ: כמו שנכים מקבלים קדימות בכל מקום.
אליהו זלמנוביץ: הרי אלה ילדים נכים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מי אחראי לזה?
אליהו זלמנוביץ: מי?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאתם לא רוצים להכניס אותם לתוך השיח פה – הרשות המקומית.
אליהו זלמנוביץ: אבל משרד החינוך הוא הרגולטור.
יפעת שאשא ביטון: היא בוחרת מי יהיה איפה.
אליהו זלמנוביץ: נכון, נכון.
אליהו זלמנוביץ: אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה להגיד לך, כולם אשמים.
יפעת שאשא ביטון: אתה אל תגיד, אני אגיד.
יפעת שאשא ביטון: כולם אשמים.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שהוא נותן לכם בכלל ללמוד במקום הזה ולא סוגר אתכם ואז אולי אנשים שם היו מתעוררים ומוצאים לכם פיתרון.
יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית שלא מעבירה לכם את הכספים שמגיעים לכם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אל תנסה עכשיו לנקות אחד, כולם פה, כל מי שהוא חלק משרשרת המזון הזאת ולא לקח אחריות – כל אחד במקום שלו ובזמן שלו – מבחינתי הוא כשל.
אליהו זלמנוביץ: ועוד חצי משפט בקשר לנושא שעלה גם בדיון הקודם, אגב, ילדים שמגיעים מחוץ לעיר.
אליהו זלמנוביץ: הילד, לא משנה אם הוא בן 5 או 7 או 9, הוא לא בוחר איפה ללמוד.
אליהו זלמנוביץ: שולחים אותו, יש ועדות שיבוץ.
אליהו זלמנוביץ: הילד הזה, לא יכולים להגיד אתה מחוץ לעיר, אז אתה תלמד בתת תנאים.
אליהו זלמנוביץ: הוא ילד במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר את זה, מה זה רלבנטי?
אליהו זלמנוביץ: לא - - -
קריאה: היא דיברה על הדרך, היא לא דיברה על המקום.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא הבנתי מה הקשר של זה לסיפור.
יפעת שאשא ביטון: הילדים לומדים שם, אתה חושב שמעניין אותי מאיפה הם מגיעים?
אליהו זלמנוביץ: אז אני אסביר.
אליהו זלמנוביץ: במהלך הדיונים שלנו גם מולך וגם מול אחרים, באו ואמרו לנו בקרוואנים 40% הם ילדים מחוץ לעיר.
אליהו זלמנוביץ: נו, מה הם אשמים?
אליהו זלמנוביץ: אני מייצג אותם, אני - - -
יפעת שאשא ביטון: מקבלים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: מי שאמר לך את זה הוא פושע ושישים את המפתחות וילך הביתה.
יפעת שאשא ביטון: אלה ילדים שנמצאים בתוך מערכת החינוך ואלה ילדים שאתם מקבלים עליהם כסף.
יפעת שאשא ביטון: אגב, כל הילדים שמגיעים מבחוץ עם אגרות החוץ, אתם מקבלים עליהם כסף.
יפעת שאשא ביטון: גם הרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה מאיפה הילד?
יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים - - -
קריאה: בזכותם אנחנו שורדים.
יפעת שאשא ביטון: הנה, בזכותם הם שורדים.
אליהו זלמנוביץ: בזכות הילדים שבאים מבחוץ.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי, אתה לא צריך לחזק אותי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת טוב מאד מה אני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אז מה זה הקשקוש הזה – אם הם ילדים מבחוץ נדאג לתנאים כאלה?
יפעת שאשא ביטון: וגם, עדיין יש 40% מבחוץ, 60% מבפנים.
יפעת שאשא ביטון: אף ילד לא מגיע לו ללמוד בתנאים כאלה, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: ולנו אסור לאפשר את הלמידה שלו בתנאים כאלה והרשות המקומית אסור לה לתת לזה יד ואנחנו צריכים למצוא פתרון, נקודה.
אליהו זלמנוביץ: אני רק רוצה להוסיף שבימים האחרונים, כולל היום בבוקר, היה סיור עם גורמים מקבלי החלטות בעיריית בית"ר עילית בשטח ויש להם רצון טוב לפתור את זה.
אליהו זלמנוביץ: אני חייב לציין.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שמחה.
אליהו זלמנוביץ: אני מקווה מאד שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר הרבה אחרי הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים את הדיון, אנחנו כבר הרבה אחרי הזמן, אבל זה היה מספיק חשוב.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאני אמרתי מקודם, המקרים שאנחנו שמענו כאן הם קייס סטדי.
יפעת שאשא ביטון: זה מקרה בוחן בכלל איך אנחנו מתייחסים לא רק לילדי החינוך המיוחד, לא רק לילדי המגזר החרדי, אלא איפה אנחנו פה לוקחים אחריות על התלמידים שלנו במדינת ישראל בכל מקום שהם נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שהראשונים שצריכים לתת את הדעת זה משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לוודא שכל הילדים נמצאים בתנאים שראוי שהם יהיו וילמדו.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך לבוא ולהיות בדין ודברים מול הרשות המקומית, אז עושים את זה מול הרשות המקומית ואם זה מול העמותה העצמאית, אז עושים את זה מול העמותה העצמאית.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה מול מי, בסוף-בסוף באחריות שלנו שהילדים יהיו במקום ראוי.
יפעת שאשא ביטון: והילדים לא בבית"ר עילית ולא בקריית שמואל נמצאים במקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לסכם ולומר.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל לברך על ההצעה שהביאה עיריית חיפה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב, נציגת העירייה, שזו בעצם מנהלת מחלקת החינוך, נציג החינוך העצמאי, נציג משרד החינוך ואנוכי כמשקיפה, כדי לראות שבאמת התהליך מתקיים ואנחנו נמצא פתרון לילדים האלה כבר לשנה הקרובה בעזרת השם, אני מקווה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבסיפור של בית"ר עילית פעם אחת תהיה השגחה ויהיה מעקב על התנאים הפיזיים שהם נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו נרד שוב לשטח כדי לראות אם זה באמת נכון, שמה שהוצג לנו ומה שאנחנו ראינו לפני מספר חודשים השתנה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהמפקחת - - -
אלחנן וייסנשטרן: חלק השתנה, לא הכל.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה, כי אתה יודע, יש פה איזו שהיא מכבסה של דברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מכבסים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים ורוצים לראות את המציאות כמו שהיא.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהפיקוח, כשאתם רואים דברים כאלה לא לאשר את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא לאשר.
יפעת שאשא ביטון: ואם יש סנקציות שאפשר להפעיל, אם זה מול מנהל בית ספר, אם זה מול העמותה עצמה, אם זה מול הרשות, לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואם אין לכם כלים, אז כן, הנה אנחנו כאן בבית המחוקקים מוכנים לתת לכם את הכלים שיהיה צריך.
אפרת בן צור: אם אני יכולה, תרשי לי להגיד שאנחנו באמת פעלנו לאורך כל הדרך בכל המישורים בנושא של סידור התנאים שבית הספר והתלמידים נמצאים.
אפרת בן צור: טובת הילדים חשובה לנו מעל הכל ויותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: אז אסור היה להם ללמוד לפני מספר חודשים.
אפרת בן צור: אנחנו שמנו את בית הספר בעדיפות עליונה אצלנו בהדרכה ובמעקב של - - -
אליהו זלמנוביץ: ילד שיוצא מכיתה לשירותים - - -
ינון אזולאי: זה נכון שהמפקחת עושה באמת מעל ומעבר אבל יש מעליהם ממונים במשרד.
אפרת בן צור: ומול הצוות ובאמת כשהיו כשלים והיו לקויים פנינו לכל הגורמים שהיו צריכים לטפל, גם לרשות, בוודאי.
ינון אזולאי: היא בסדר.
ינון אזולאי: תגידו גם מילה טובה.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם סנקציות?
אפרת בן צור: בוודאי.
אפרת בן צור: עובדה שהם קיבלו פעמיים צווי סגירה.
יפעת שאשא ביטון: לא, קיבלו צווי סגירה, אבל - - -
אליהו זלמנוביץ: לא, במבנה החדש.
אליהו זלמנוביץ: הסגירה הייתה במבנה החדש בכלל, לא בקרוואנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר בסיכום, אנחנו לא פתחנו דיון חדש.
אפרת בן צור: צו סגירה משמעותו שלילת רישיון והקפאת - - -
יפעת שאשא ביטון: יופי ואם הם מצפצפים על הצו?
אליהו זלמנוביץ: זה היה במבנה.
אליהו זלמנוביץ: זה היה במקום אחר בכלל.
יפעת שאשא ביטון: תגיד, אתה חושב שאתה מפקפק ביכולת ההבנה שלי?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר דיברנו על זה.
אפרת בן צור: אנחנו מדברים בעצם על בית ספר אחד ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי אותך שאלה.
יפעת שאשא ביטון: ואם הם מצפצפים – לא משנה עכשיו אם זה הם או במקום אחר – על המבנה או על החינוך המיוחד.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי כרגע.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם סנקציות שאתם יכולים להפעיל מולם?
אפרת בן צור: קודם כל יש את הדו"חות הפדגוגיים.
אפרת בן צור: אתה רוצה להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: יופי, נתת דו"חות, נתת צו סגירה.
יפעת שאשא ביטון: לא עשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו סנקציות?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים דרך בית המשפט לסגור להם את בית הספר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להגיש תלונה?
אפרת בן צור: אנחנו נמנעים מלהגיע למצבים האלה לאור העובדה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אז עדיף שהילדים ילמדו בתנאים האלה שהם למדו?
אפרת בן צור: ילדים של חינוך מיוחד, שלא יכולים להיזרק לרחוב.
אפרת בן צור: זה גם עומד לנגד עינינו.
יפעת שאשא ביטון: אז תדאגו להם.
יפעת שאשא ביטון: אפרת, זה בדיוק העניין.
יפעת שאשא ביטון: תדאגו להם.
אפרת בן צור: הסנקציות שאת מציינת קיימות באופק, אבל אנחנו נמנעים מלהגיע אליהן, לטובת הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אפרת, אז מה שאני מבקשת – תדאגו לילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אם לטובת הילדים - - -
אפרת בן צור: אנחנו עושים את זה.
אפרת בן צור: עושים את זה במלוא העוצמה - - -
יפעת שאשא ביטון: לטובת הילדים לא ללמוד בתנאים שהם היו, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים להיות שם.
אליהו זלמנוביץ: אין לנו טענות על המפקחת, היא מאה אחוז.
אליהו זלמנוביץ: היא אפילו מיליון.
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי את זה.
אליהו זלמנוביץ: אבל איך ילד יוצא מכיתה והוא נרטב מהגשם?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אז יש לך טענות.
יפעת שאשא ביטון: כי בסוף כולם נמצאים - - -
אלחנן וייסנשטרן: אבל מה היא יכולה לעשות?
אלחנן וייסנשטרן: אין לה מה לעשות.
אלחנן וייסנשטרן: הלוואי והיה לה מה לעשות.
ינון אזולאי: זה לא המפקחת ש - - -
אליהו זלמנוביץ: לא, המפקחת - - -
יפעת שאשא ביטון: חברה, לא לאשר - - -
אלחנן וייסנשטרן: אם זה היה בידיים שלה זה היה נפתר ביום - - -
יפעת שאשא ביטון: זה גם בידיים שלך.
אליהו זלמנוביץ: הוא בסדר גמור, יש אנשים מעלי.
אלחנן וייסנשטרן: היכולת שלי זה רק להשבית לימודים.
אלחנן וייסנשטרן: זה רק להשבית לימודים.
אלחנן וייסנשטרן: אני יכול צריך לעשות את זה?
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו סיימנו את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך לעקוב אחרי מה שקורה ואם הילדים נמצאים בתת תנאים, לא לאשר את השהייה שלהם שם.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שאתם לא תאשרו את השהייה שלהם שם, כולם יתכנסו למציאות שצריכה להיות.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא מכונים להתפתחות הילד, מרביתם מהפריפריה, בסכנת סגירה מיידית, דיון מהיר שבעצם ביקש חבר הכנסת מאיר כהן.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אליו חברת הכנסת תומא סלימאן עאידה, חבר הכנסת מקלב אורי, חבר הכנסת מוטי יוגב וחבר הכנסת איציק שמולי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון הראשון שאנחנו מקיימים בנושא התפתחות הילד.
יפעת שאשא ביטון: לתפיסתי, הדיון הזה צריך להיות מאוד ממוקד, מאוד ענייני, מאוד ממצה אם אנחנו באמת רוצים להגיע לאיזשהו פתרון, ואנחנו כמובן נפתח עם דבריו של היוזם והמציע, חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.
מאיר כהן: תודה רבה גבירתי.
מאיר כהן: אני רוצה שהוועדה תדע שיושבת ראש הוועדה מוותרת על דיון חשוב מאוד בוועדת הכספים בכדי לקיים את הישיבה הזאת.
מאיר כהן: מישהו פחות רגיש היה הולך לדיון השני כי הוא מתעסק בכסף ופחות באנשים, ופה זה מתעסק בדיני נפשות, אז אני מלא הערכה על כך שאת הסכמת לקחת את זה.
מאיר כהן: חבריה, אני משער שלחלק מהאנשים אני מדבר לא לאוזניים ערלות ואתם מכירים את הנושא.
מאיר כהן: יש משבר גדול מאוד בכל מה שקשור למקצועות הפרא-רפואיים ובמיוחד לקלינאי תקשורת, במיוחד בפריפריה הגיאוגרפית ובפריפריה החברתית.
מאיר כהן: כ-23,000 היותר מחמירים ילדים מחכים היום בתור לטיפולים פרא-רפואיים, במיוחד אני שם זרקור על הנושא של קלינאי תקשורת.
מאיר כהן: בצר לנו, ועכשיו אני חובש את הכובע של ראש עיר, הצטרפנו אנחנו ראשי הערים והקמנו מרכזים להתפתחות הילד.
מאיר כהן: אני הקמתי מרכז מפואר שעובד יפה מאוד בדימונה.
מאיר כהן: ראש עיריית ראש העין הקים בראש העין מרכז מפואר.
מאיר כהן: ראשי הערים לקחו מה שלא אמור להיות תחת אחריותם.
מאיר כהן: יש 45 מרכזים כאלה.
מאיר כהן: הבניינים הטובים, המפוארים נבנו על ידי פילנטרופיה, אצלי בדימונה זה היה מפעל הפיס וקרן לגסי וכו', וגם כשחשבנו להקים לצידם כל מיני גופי סמך שיפרו מבחינה כלכלית את המקום, אז מסתבר שכמעט כל רשות צריכה להשקיע בין 60% ל-70% מהפעילות של המרכז הזה, והקופות, עם כל ההסדרים המצ'וקמקים שלהם, ומשרד הבריאות מכסה לכל היותר במקומות שזה בסדר, הם מכסים 40%.
מאיר כהן: הודיעו ראשי הרשויות ובצדק גדול, חבריה, אני רוצה שתבינו, בצדק גדול.
מאיר כהן: אנחנו לא יכולים לתבוע מהם דבר וחצי דבר.
מאיר כהן: חוק הבריאות הממלכתי לא אומר לראשי הרשויות, אתה אחראי על הקופות אצלך, אבל היות ובמיוחד במקומות קטנים ב-12 בלילה אם אין רופא, נוקשים לך בבית כראש עיר, אתה תהיה הרופא, תבוא.
מאיר כהן: אגב, גם כשאין מישהו מהחברה קדישא, אז אומרים לך, להבדיל אלף אלפי הבדלות, תבוא.
מאיר כהן: נוצר מצב שזה הולך להיסגר.
מאיר כהן: אני התקשרתי לחלק מראשי הרשויות והגיע לכאן ראש עיריית ראש העין, תאמינו לי שיש לו מה לעשות חוץ מלשבת כאן, ואמרו לי, מאיר, אתה מכיר את זה, אתה היית חלוץ של הדברים האלה, אנחנו במצוקה, אנחנו נסגור את המקומות.
מאיר כהן: נעזוב את כל הסיפור הפוליטי.
מאיר כהן: זאת בגידה בילדים האלה שלא מקבלים טיפול, זאת בגידה בהורים האלה.
מאיר כהן: זה לעבוד כנגד החוק.
מאיר כהן: חוק הבריאות הממלכתי לא אומר לאף אחד שאתה צריך להמתין לקלינאי תקשורת או לטיפול פרא-רפואי 13 חודשים.
מאיר כהן: אגב, שלשום ישבתי עם הנהלת קופת חולים.
מאיר כהן: כולם אומרים, אתה צודק, אבל אני לא מרגיש שמישהו עושה משהו, לכן גבירתי היושבת ראש, מה שאני מבקש ממך, בדיון הזה לשמוע, אם נמצאים כאן אנשי משרד הבריאות, פרופ' גרוטו הקים איזו ועדה.
מאיר כהן: אתם יודעים, כשרוצים לתקוע משהו מקימים ועדה.
מאיר כהן: אנחנו רוצים לשמוע מה המסקנות של הוועדה הזאת, מה הוועדה הזאת עשתה.
מאיר כהן: העבירו 60 מיליון שקלים.
קריאה: לא העבירו.
מאיר כהן: אמורים להעביר 60 מיליון שקלים, אז אני אומר, א', בראש ובראשונה גבירתי, אם היית את ראשת עיר, היית רוצה שיעבירו לך את הכסף.
מאיר כהן: שיעבירו לראשי הרשויות, הם יודעים מה לעשות.
מאיר כהן: הם יצילו את המרכזים האלה.
מאיר כהן: הדבר מבחינתי הנורא בכל הסיפור הזה – המקצועות הפרא-רפואיים והקלינאות תקשורת וכו', זה המקצוע היחיד ברפואה הציבורית שהרפואה הציבורית אומרת לך, לך לרפואה הפרטית.
יפעת שאשא ביטון: נכון, באופן מעוות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה בדיון הקודם.
מאיר כהן: גבירתי, משרד הבריאות צריך להגיד, רבותיי, אנחנו תעריפים כאלה לא נותנים לסקטור הפרטי.
מאיר כהן: אמרתי להם, אתם רוצים שאנחנו נפתור את זה?
מאיר כהן: יהיה צוואר בקבוק, אבל צריך להבהיר, יותר לא משלמים.
מאיר כהן: לא אומרים להורה, לך לסקטור הפרטי.
מאיר כהן: אגב, אני מסתכל על ילדים ממשפחתי ואני כל הזמן חושב על הורים שאין להם כסף.
מאיר כהן: קלינאי תקשורת בחלק ממקומות הפריפריה מקבלים 400 שקלים לטיפול.
מאיר כהן: הקופה מחזירה 211 שקלים.
מאיר כהן: חלק מהילדים, יש להם שלושה טיפולים בשבוע.
מאיר כהן: זה ממש רפואה לעשירים ואני אמרתי למשרד הבריאות, אמרתי לסגן השר שאוזניו נמצאות במקום טוב, הוא מקשיב, והוא הקצה כסף, אבל לא מספיק.
מאיר כהן: א', אנחנו צריכים להיות אמיצים ולבוא ולהגיד, את הדבר המטורף הזה צריכים להפסיק, אז גבירתי, אני מבקש ברוב טובך לבקש תשובות ממשרד הבריאות, איך משרד הבריאות נערך עכשיו למנוע את הסגירה של ה-45 מרכזים האלה.
מאיר כהן: אני רוצה שתבינו, מרכז השלטון המקומי, ראשי הרשויות נחושים לסגור את זה.
מאיר כהן: להערכתי, הם לא סוגרים את זה עכשיו כי יש בחירות ואף אחד לא רוצה, מושכים את העגלה, אבל אחרי הבחירות זה ייסגר והילדים של כולנו נפגעים.
מאיר כהן: אנא ממך גבירתי, תלווי את הנושא הזה, תדרשי כמו שאת יודעת לדרוש, פתרונות ממשרד הבריאות ואנחנו צריכים לשבת להם על העורף.
מאיר כהן: אסור לסגור את המרכזים האלה.
מאיר כהן: באשר לתעריפים, גם הוועדה שלי, ועדת המשנה לצמצום הפערים בדרום וגם הוועדה של חבר הכנסת יוגב, לצמצום הפערים בצפון, אנחנו במשא ומתן אינטנסיבי עם אנשי משרד הבריאות ועם מנכ"לי הקופות בכדי לשנות תעריפים, להכריז על תעריפי מינימום, להרחיב יותר את ההקצאה, אבל הנושא הזה נקודתית.
מאיר כהן: אנא ממך, זה בידיים שלך.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיה הזו של התעריפים כבר עלתה בדיונים הקודמים וביתר שאת בדיון האחרון שבו אנחנו גם דרשנו ממשרד הבריאו תכן לקחת אחריות על הנושא של המחירים, כי נוצר מצב אבסורד שהם באים ומתלוננים שאין מספיק כוח אדם שמוכן לעבוד שם.
יפעת שאשא ביטון: בואו נהיה אמיתיים, גם אני, אם הייתי יודעת שכשאני עובדת בקופה, אז הם משלמים לי 150 שקלים במקרה טוב, במקרה הפחות טוב עוד פחות מזה, אבל אם לא יהיה תור בקופה והם ישלחו אותם בעצם לרפואה פרטית, אז אני אקבל שם כבר 200 ו-200 פלוס שקלים, אז למה שאני אשאר שם בכלל?
יפעת שאשא ביטון: הם מעודדים גם את המטפלים לצאת החוצה וגם את האנשים ללכת ובעצם לטפל באופן פרטי כי ההחזר שם הוא הרבה יותר גבוה.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, העיוות שנוצר בשטח הוא עיוות שאנחנו יוצרים אותו במדיניות שאנחנו קובעים.
יפעת שאשא ביטון: התשובה שקיבלנו בזמנו ממשרד הבריאות זה שהם לא יכולים לקבוע איזשהו פיקס פרייס, ואני חוזרת ואומרת, אנחנו לא מבקשים שתקבעו איזשהו מחיר אחיד, אבל שיהיה מנעד שהוא סביר ושהוא לא מעודד בעצם יציאה החוצה, לא של המטפלים עצמם ובטח לא של המטופלים ובכך אנחנו נוכל גם לצמצם את זמן התורים וגם לטפל בסוגיה הזו בצורה שהיא טובה ונכונה יותר, ואני עדיין עומדת על הדרישה הזו.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שאנחנו ממשיכים ממנו הלאה.
מאיר כהן: כשאני דורש ממשרד הבריאות להיות הרבה יותר נחוש בכל ההתפרצות הזאת של ההפרטה הנוראית של המקצועות הפרא-רפואיים, אני לומד ממשרד החינוך.
מאיר כהן: משרד החינוך לא מאפשר לפתוח כאן בתי ספר פרטיים או בתי ספר כאלה ואחרים.
מאיר כהן: הוא מאשר אותם, הוא נותן רישיון, הוא נלחם בהם כשהם מסכנים.
מאיר כהן: לא מתפתחת מערכת פרטית ליד המערכת הציבורית, וכמו שנוהג משרד החינוך כך צריך לנהוג משרד הבריאות, לבוא ולהגיד, רבותיי, אתה קלינאי תקשורת, אתה יוצא ולוקח 400 שקלים?
מאיר כהן: אני אשגיח על התעריף ואני אקבע את התעריף שלך, למרות שיגידו שזה שוק פרטי ומה פתאום אתה מתערב.
מאיר כהן: במקצועות הרפואה אנחנו חייבים להתערב, כי אם אנחנו לא נתערב, הכול יקרוס.
מאיר כהן: הורים שאין להם כסף ימתינו שלוש שנים והורים שיש להם כסף יקבלו תוך שבוע, ואתם יודעים שילד שלא מקבל טיפול בזמן - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא עולה הרבה יותר למדינה אחר כך.
מאיר כהן: זה איום ונורא.
קריאה: מעבר לנזק שנגרם.
יפעת שאשא ביטון: אי הניהול הנכון של כל הסיפור הזה, בסופו של דבר גורם לכך שאנחנו משלמים פי כמה וכמה בשלבים המאוחרים יותר כשאנחנו לא מטפלים בזמן.
לאה פדידה: יש לי שאלה, בכניסה פגשתי שני ראשי מועצות שאמרו שהודיעו להם ממשרד הבריאות שעבר כסף עבור - - -
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נצלול פנימה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד רגע בהקדמה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע רגע את ראש עיריית ראש העין, שלום בן משה, בבקשה, תציג את עמדתכם.
שלום בן משה: בוקר טוב גבירתי היושבת ראש, וחברי מר כהן, יוזם הדיון.
שלום בן משה: אני מצטרף לכל הדברים שנאמרו כאן.
שלום בן משה: זה אחד לאחד נכון.
שלום בן משה: מדיניות ההפרטה הזאת כבר נמשכת שנים רבות מאוד.
שלום בן משה: זה התחיל באחיות בבתי הספר שאין, המשיך בטיפות חלב שפעם היו, שאין, והיום זה של קופות חולים, וקופות חולים נוהגות בעניין הזה כך וכך, אחת נוהגת כך, אחת נוהגת אחרת.
שלום בן משה: בסוף ראשי הרשויות הם אלה שאחראים על התושבים שלהם.
שלום בן משה: המכונים האלה הם חיוניים מעין כמוהם.
שלום בן משה: אני היום בונה עיר נוספת.
שלום בן משה: בעוד ארבע שנים אני אהיה 100,000 תושבים כשהייתי לפני שש שנים 40,000 תושבים, ויש לי הרבה מאוד ילדים קטנים.
שלום בן משה: יש לי זוגות צעירים, מחיר למשתכן, מחיר מטרה, כל מה שהאוצר והמדינה רוצה לעשות, והם מגיעים למקום והם ממתינים חודשים רבים מאוד כדי לקבל מפגש ראשון, גם קלינאי תקשורת וגם עובדים סוציאליים וגם פסיכולוגיים, כל הדברים האלה.
שלום בן משה: אנחנו מממנים ומחזיקים את המכון הזה כבר מספר שנים.
שלום בן משה: המצב הולך ומחמיר ונדרש יותר, ואנחנו נמצאים על סף החלטה לסגור את זה.
שלום בן משה: אני לא סוגר את זה מכיוון שזה פשוט נראה לי הזוי ודמיוני, אבל מה שאמר חברי, חבר הכנסת, הוא צודק.
שלום בן משה: עכשיו ראשי רשויות נזהרים כי זה עכשיו עונת המלפפונים, זו תקופת הבחירות, ואחרי זה תהיה קריסה כוללת.
שלום בן משה: אני מייצג גם את העמדה של המרכז לשלטון מקומי, כי אני חבר שם.
שלום בן משה: משרד הבריאות אמר מה שאמר.
שלום בן משה: השתתפתי בדיון לפני שבועות אחדים עם סגן השר, שהוא יעביר כסף, בשנה הבאה יעביר יותר כסף, יעביר כך, יעביר אחרת.
שלום בן משה: ההחלטה בינתיים שמעבירים את הכסף לקופות החולים, לא אלינו בכלל.
שלום בן משה: אני חושב שצריך לתקן את ההחלטה הזאת מייד.
מאיר כהן: מרכז השלטון המקומי תומך בהעברה - - -
שלום בן משה: תומך באופן מוחלט להעביר לשלטון המקומי.
שלום בן משה: אנחנו מנהלים מיליארדים של שקלים, אז אני יכול לנהל עוד כמה מאות אלפים או מיליון שקלים.
שלום בן משה: אני מבקש מגבירתי שהיא תלחץ בכיוון הזה.
שלום בן משה: אנחנו גורמים עוול איום ונורא לילדים.
שלום בן משה: אמרת נכון, זה עולה הרבה יותר כסף, אבל אחר כך יש מקרים שבהם הנזק, אי אפשר לתקן אותו בכלל.
שלום בן משה: יש ילדים שיכולים להיות בטיפול בגן מיוחד.
שלום בן משה: בטיפול נכון בכיתה א' יכנסו לבית ספר רגיל, ואנחנו מנציחים את המצב הזה ופוגעים בהם נפשית וגופנית.
שלום בן משה: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לאה פדידה, לפני שאנחנו מתחילים בדיון ושואלים את המשרדים, את רוצה להתייחס?
לאה פדידה: כן, אני אשמח.
לאה פדידה: קודם כול, הכבוד לי.
לאה פדידה: אנחנו מארחים היום את מנהלת מרכז התפתחות הילד, נורית מיקנעם, שהגעת לדיון כי זה חשוב מאוד, ולך יושבת הראש ומאיר, שאתם מעלים את זה שוב ושוב כי למרות הדיונים הרבים התורים לא מתקצרים ואנחנו מאבדים ילדים בדרך.
לאה פדידה: ילד שלא מקבל בזמן, אם הבן שלי לא היה מקבל בזמן, אז עד היום הוא היה עם דיסגרפיה והיום הוא יכול ללמוד והוא מסיים תואר ראשון והכל בסדר.
לאה פדידה: אנחנו מוצאים את אותו ילד וילדה בנקודה, שאם לא ניתן לו, זו נקודת אל-חזור.
לאה פדידה: אני מסתכלת על זה שלצד המערכת שמפעיל משרד הבריאות יש מערכת שלמה של מרכזי התפתחות הילד שמפעיל השלטון המקומי.
לאה פדידה: אותו אזרח ואזרחית מגיעים עד לפתחו של ראש העיר.
לאה פדידה: הם רוצים פתרון.
לאה פדידה: מי כמוך יודע את זה.
לאה פדידה: את המרכזים להתפתחות הילד שנמצאים בערים, שמפעיל השלטון המקומי, חייבים לתקצב.
לאה פדידה: הכסף הולך בבור השחור של משרד הבריאות ולא מגיע ליעדו.
לאה פדידה: זה צריך להיות תקציב צבוע למרכז התפתחות הילד, שמועבר לשלטון המקומי.
לאה פדידה: ככה נקצר תורים.
לאה פדידה: זה גם אינטרס של אותה רשות לתת שירות לאזרח ולאזרחית ואנחנו נוכל ככה לדעת שהכסף הגיע ליעדו ועשינו את שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לאה פדידה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל שאני יודעת שיש פה הורים, אני מקריאה לפרוטוקול כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם מדובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינים של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, אנחנו כאן פעם אחר פעם.
יפעת שאשא ביטון: אולי נצא מכאן עם איזושהי בשורה קונקרטית, אמיתית שלא נצטרך להתחיל את המושב הבא עם דיון נוסף על התפתחות הילד.
יפעת שאשא ביטון: לא שאנחנו לא אוהבים לדון בהם, אבל אפשר לדון גם על דברים שמחים יותר והתפתחותיים יותר ולא על המצוקה שאנחנו נמצאים בה.
שיר אברמיצקי: שיר אברמיצקי, אגף תקצוב, תכנון ותמחור של משרד הבריאות.
שיר אברמיצקי: אני אתחיל בעדכון כפי שביקש חבר הכנסת כהן לגבי ועדת גרוטו.
שיר אברמיצקי: ועדת גרוטו מתכנסת ממאי שנה שעברה.
שיר אברמיצקי: היא כונסה בהמשך לדוח מבקר המדינה והיא עסקה בכל הנושאים הרוחביים והפרטניים שנוגעים להתפתחות הילד, גם סוגיות מקצועיות, גם סוגיות כלכליות.
שיר אברמיצקי: לפני חודשיים הוקמו שני תתי צוותים של הוועדה, צוות כלכלי וצוות מקצועי.
שיר אברמיצקי: כל צוות עבד בנפרד וגיבש את ההמלצות.
שיר אברמיצקי: המלצות הצוות הכלכלי הוגשו לפרופ' גרוטו בשבוע שעבר, נערך דיון מעמיק.
מאיר כהן: שימי לב, אין מקום בעולם שסוגיות שקשורות לבריאותם של הילדים.
מאיר כהן: שימי לב, זה התחיל במאי בשנה שעברה.
מאיר כהן: זה לא שביקורתי היא ביקורת ארסית חס וחלילה.
מאיר כהן: הייתי שר בממשלה, אבל כשראיתי דוח מבקר, הוא מייד הפך להיות, לי, זו העבודה שלי.
מאיר כהן: הדוח שאת מדברת עליו, הוא משקף תמונה קשה מאוד.
מאיר כהן: זו תמונה שנוגעת לנפשות של הילדים האלה, אז במאי שנה שעברה הוקמה הוועדה.
מאיר כהן: במאי השנה הוועדה התפצלה כמו אמבה, לשניים.
מאיר כהן: מה הסיפור?
מאיר כהן: למה פרופ' גרוטו לא מבין שמתעסקים פה בדיני נפשות?
שיר אברמיצקי: אני חושבת שלהיפך.
שיר אברמיצקי: פרופ' גרוטו מבין שמתעסקים פה בדיני נפשות ולכן הסוגיה פה מורכבת.
שיר אברמיצקי: הסוגיה היא לא רק הזרמת כספים למקור כזה או למקור אחר.
שיר אברמיצקי: אנשים שפה וחיים אותו, מכירים אותו, אבל יכול להיות שכל אחד מהזווית המצומצמת פחות או יותר שלו.
מאיר כהן: גבירתי, כשרוצים לטפל בסיגריות, מטפלים.
מאיר כהן: כשרוצים לטפל בפרסומות, מטפלים.
מאיר כהן: כשצריכים לטפל בילדים, פתאום הסוגיה היא מורכבת.
מאיר כהן: שום דבר לא מורכב.
יפעת שאשא ביטון: בוא ניתן לה להשלים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך גם לי יש הרבה מה להתייחס למה שהיא אומרת, אבל בואו ניתן לה להשלים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך נוכל להתייחס בצורה מסודרת לכל מה שהיא תגיד.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך שגם להמשך דבריה בטוח יהיה לנו מה לומר.
מאיר כהן: זה לא אישי, אני מצטער.
שיר אברמיצקי: הנושא מורכב, כאמור, גם בגלל ריבוי השחקנים.
שיר אברמיצקי: רק חלק מהם הוזכרו פה, הרשויות המקומיות, משרד החינוך, התוספת השלישית, קופות החולים.
שיר אברמיצקי: גם יחידות להתפתחות הילד, יש יחידות שמוכרות, יחידות שאינן מוכרות, זאת אומרת, המורכבות פה היא רבה.
שיר אברמיצקי: אני אתייחס לפן הצר שלנו, הכלכלי, שגם פה הוזכר התייחסות.
שיר אברמיצקי: בסופו של דבר גובש איזשהו ארגז כלים שנכלל בהמלצות לפרופ' גרוטו עם כ-40 צעדי התערבות כשאנחנו רואים לנכון שניתן לבצע בקצבים שונים ובתמהיל מסוים כדי לתקן את הליקויים הקיימים.