GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
: אני חושב שצריך לייצר פה אמנה של כל בתי הספר, של כל המגזרים, שאותם אנשים שכן יבואו ויתעקשו על הדברים הללו, הם יהיו לא במיינסטרים, הם יהיו אנשים שגם החברה תסתכל עליהם בצורה הזאת, ושלדעתי זה לא נכון ואי אפשר לבוא, כי ערבות הדדית היא חלק אינטגרלי מהחיים שלנו, אז הילדים יאכלו את החלב בבית בלילה או על הבוקר כשהם קמים והם לא צריכים לחכות לסבסוד של המדינה לחלב הביתה, ויכול להיות שזו מערכה ציבורית שאנחנו גם נצטרך כולנו, מכל מגזרי הציבור - - -
יפעת שאשא ביטון: זה קמפיין ציבורי, חד משמעי.
: אני אתן דוגמא שלא קשורה לדיון הזה אבל היא קשורה.
: אתם ודאי מכירים את זה, כל ההורים כאן.
: ביטוח לאומי, דבר שעליתי עליו לאחרונה, הוצאתי מכתב לביטוח הלאומי.
: איך הורים מקבלים קצבה על ילד אלרגי?
: יש הרי הגדרה רפואית של רופא שהילד, יש לו אלרגיה לכך וכך, והרי איך בודקים את האלרגיה?
: אתם יודעים שאחד הסעיפים בביטוח לאומי כדי לקבוע את הנכות הזאת זה האם הילד אושפז או לא אושפז, אם הייתה לו התקפה או לא.
: מה זה אומר?
: באתי לביטוח לאומי ואמרתי להם, רגע, אותם הורים ששומרים על הילדים, אתם תקפצי כמוני כשאני ראיתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מכירה את זה, רק יש לנו צרות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: נגיע גם לביטוח לאומי כשיהיה צריך.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה מערכת חינוך.
: יש פה חוסר הבנה בסיסי, זאת אומרת שאותם הורים ששומרים את הילד שלהם בצורה המיטבית ואחראים עליו והוא לא היה באשפוז פעם אחת, הוא אלרגי בדיוק אותו דבר כמו ילד שהיה פעמיים באשפוז, כי אולי ההורים שלו לא היו מספיק חזקים.
: לא יעלה על הדעת שזה יקרה.
: יש פה חוסר הבנה בסיסי ולכן גם אותו חוסר הבנה בסיסי היה בהוצאת כל הסייעות החוצה.
: הנושא הזה הוא נושא חשוב, הוא נושא של בריאות, הוא נושא של חיים ומוות.
: זה לא משחק ילדים.
: זה שהילדים האלה נראים כמו כולם, זה שברוך השם קוגניטיבית וכל דבר אחר, הם כמו כולם, זה לא אומר שהם לא עלולים להגיע לסכנת נפשות וצריך להסתכל על זה בדחילו ורחימו כמו על כל דבר שהוא סכנת נפשות ממש, גם הביטוח לאומי, גם משרד החינוך, גם משרד הבריאות, ושוב תודה לך גבירתי היושבת ראש.
יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל, בבקשה.
נעמה קציר שמואלי: אז קודם כול תודה רבה חברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה, על הדיון הנוסף הזה, על המעקב ועל הניסיונות גם מאחורי הקלעים לפתור את המשבר הנוכחי ובכלל.
נעמה קציר שמואלי: אני חושבת שבפתח דברייך היית מאוד מדויקת לגבי התהליך שנעשה כאן בשנתיים וחצי-שלוש שנים האחרונות, אבל המצב השתנה והוא לא השתנה בגלל שההורים שינו אותו או הילדים שינו אותו, הוא השתנה כי יש כאן גורם מאוד קריטי בתוך התהליך שהחליט לקחת החלטה חד צדדית שמסכנת את הילדים שלנו שנמצאים במערכת, באופן חד משמעי.
נעמה קציר שמואלי: אני לא זוכרת מי זה היה פה שאמר, אם את או חברת הכנסת נחמיאס ורבין, משרד החינוך התרצה והחזיר.
נעמה קציר שמואלי: משרד החינוך לא התרצה.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מנהלים פה מאבק מטורף חודשיים עם הפגנות, עם מעצרים, עם מה לא.
נעמה קציר שמואלי: הוא לא התרצה ולא בטיח.
נעמה קציר שמואלי: אין לו ברירה כבר, אז הוא אמר, אוקי, אני אחזיר אחורה, ולצערנו הרב אנחנו אפילו עוד לא הגענו למצב שהוא התרצה בכל, אז מה קורה פה בעצם, כאילו מה האבסורד הגדול?
נעמה קציר שמואלי: אנחנו מנהלים מאבק חודשיים של הורים שיוצאים לרחובות על החיים של הילדים שלהם בשביל להחזיר את המצב לקדמותו, המצב הגרוע שהיה קדמותו, כאילו איזה אבסורד.
נעמה קציר שמואלי: זה המצב שלנו היום ולכן כשאת אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי פה בשקט, זו כנראה הטקטיקה, לוקחים לנו כדי שנהיה מבסוטים על מה שקיבלנו, שנפסיק להילחם, אבל אנחנו נמשיך להילחם.
נעמה קציר שמואלי: אחרי שהחזירו לנו, שהגעתי למצב שהייתי בו לפני חודשיים.
נעמה קציר שמואלי: אז עכשיו קודם כול שנבהיר באיזה מצב אנחנו.
נעמה קציר שמואלי: בשלב השני כשאת אומרת, הסייעות הן לא הפתרון, ואת אומרת לא פופולרי, אז אני אגיד את ההיפך ממך ואני אגיד, זה גם פופולרי.
נעמה קציר שמואלי: היום הפתרון היחיד במערכת הוא סייעות.
יפעת שאשא ביטון: נכון, היום, כי עוד לא התחלנו את התהליך.
נעמה קציר שמואלי: המחשבה חייבת להשתנות.
נעמה קציר שמואלי: אי אפשר לשבת, גם לא בדיון הזה וגם לא בצוותי העבודה שיהיו במשרד החינוך, ולהגיד, יש לנו דד ליין לביטול הסייעות.
נעמה קציר שמואלי: החשיבה חייבת להשתנות.
נעמה קציר שמואלי: הדד ליין הוא לא על ביטול הסייעות.
נעמה קציר שמואלי: הדד ליין הוא על הקמת מערכת, הקמת מעטפת ההגנה לילדים שלנו בבתי הספר ובגנים.
נעמה קציר שמואלי: אחרי זה תשבו ותשקלו אם יש בכלל סיכוי לצמצם את מערך הסייעות.
נעמה קציר שמואלי: כל החשיבה חייבת להשתנות.
נעמה קציר שמואלי: נכון, צריך קמפיינים והמודעות גרועה והיא ממש לא עולה בקנה אחד עם קצב העלייה של המגפה הזאת שנקראת אלרגיה למזון, אבל כשזה המצב ואלו הנתונים, תראו, אנחנו לא העולם.
נעמה קציר שמואלי: זה נכון, כל פעם באים ושולפים לנו את הקלף הזה של בעולם אין סייעות ובעולם יש פתרונות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אבל בעולם יש מערך כמו שצריך, נעמה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שאנחנו אמרנו.
נעמה קציר שמואלי: בעולם יש חוקים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה מה שאמרנו, תקיימו את המערך.
נעמה קציר שמואלי: בעולם יש בגן ילדים 20 ילדים.
נעמה קציר שמואלי: בעולם יש שני אנשי צוות בכיתה.
נעמה קציר שמואלי: בבית ספר בכיתה ב', שני מורים.
יפעת שאשא ביטון: לא בכל מקום אבל זה לא הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא כמו שאת אומרת ואני חידדתי גם מול עירית.
יפעת שאשא ביטון: בואו קודם כול תבנו את מה שצריך וכשנגיע לסוף הדרך ונקבל את מה שאנחנו רוצים, אז נדבר על הסייעות.
נעמה קציר שמואלי: יפה, ולכן אני אומרת, השיח הזה של אוקי, אז נשאיר את הסייעות שנה ואז בואו נבטל אותן עוד שנה, לא, תשאירו את הסייעות כמה שצריך עד שתהיה מערכת שתיבחן בשטח, שנראה שהיא נותנת את המענה ורק אז נחשוב אם אפשר לצמצם ואיך אפשר לצמצם, אז זה ברמת הכותרת.
נעמה קציר שמואלי: נפגשנו באמת שבוע שעבר עם מנכ"ל משרד החינוך לפגישה טובה.
נעמה קציר שמואלי: הייתה לנו פגישה, אני חושבת באמת מאוד טובה והרגשנו שאנחנו מדברים עם מנכ"ל קשוב שמבין שצריך להיות כאן תהליך עומק, אמיתי ולא עוד טלאי על טלאי, ואנחנו מאוד מקווים שלמרות משבר האמון הכול כך קשה שיש לנו היום מול המערכת, תבינו, אנחנו מדברים על צוותי עבודה.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו ישבנו בצוותי עבודה פה שנתיים ואז פתאום יום אחד יש החלטה אחרת.
נעמה קציר שמואלי: אני מאוד מקווה שלא נכלה זמננו שנתיים נוספות בכל מיני צוותי עבודה ונגיע עוד שנתיים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו לא נרשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי, אין מה לדבר עוד.
יפעת שאשא ביטון: יש איזה תכלס, שזה לקום ב-1 בספטמבר ולהתחיל את תהליך ההטמעה בתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אין פה מקום לדיבורים יותר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כבר יותר מדי זמן.
נעמה קציר שמואלי: אני באמת חושבת, אני אומרת את זה בצער רב לגבי העניין הזה של משבר האמון, אבל אין ספק שהעמותה כנציגת ההורים וכמייצגת אלפי הורים חייבת להיות שותפה בצוותי העבודה האלה.
נעמה קציר שמואלי: דיברנו על זה גם בפגישה וזה אני חושבת מוסכם על כולם, אבל חייבים להבין שזה גם לא יהיה רק למראית עין ולוודא שזה לא רק למראית עין ושאנחנו באמת שותפים לא רק לתהליך אלא גם לקבלת ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: הרווח של מערכת החינוך, אגב.
יפעת שאשא ביטון: יעזור בהרבה מאוד דברים בתהליך.
נעמה קציר שמואלי: יש לנו הרבה מאוד ניסיון והרבה מאוד ידע.
יפעת שאשא ביטון: כן, לא צריך יהיה להמציא את הגלגל כל פעם מחדש.
נעמה קציר שמואלי: בסך הכול רוצים לתרום למערכת ולהבטיח שהילדים שלנו יהיו בטוחים שם.
נעמה קציר שמואלי: זה נורא יפה אם יהיה קמפיין וזה נורא חשוב והכול, אבל באמת אני אומרת לכם כמי שחיה את זה ברמה האישית עם ילד אלרגי וכמי שמלווה לאורך שנים, לא אני, העמותה מלווה לאורך שנים שילוב של ילדים במערכות החינוך.
נעמה קציר שמואלי: מודעות זה דבר חשוב מאוד, אבל בסוף אני לא רוצה טובות מאף אחד.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה הנחיות, ואני לא רוצה שאף אחד יירתם.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה הוראות, ואני לא סומכת על אף אחד שיעשה לי טובה בגלל העיניים היפות או הפחות יפות שלי, והמערכת הזאת חייבת להתחיל להבין שהיא חייבת לייצר הנחיות והוראות, ובלי הנחיות והוראות, אם זה בדמות חוקים, אם זה בדמות חוזר מנכ"ל, לא משנה מה, לא יהיה כאן כלום.
נעמה קציר שמואלי: לבוא לכאן כל דיון ולהגיד, הבעיה היא ההורים, הבעיה זה הילדים, זה נכון, אבל זה תמצית הכול.
נעמה קציר שמואלי: תעשו הנחיות, תעשו הוראות.
נעמה קציר שמואלי: לא צריכה טובות מאף אחד.
נעמה קציר שמואלי: זה כל מה שאנחנו רוצים כל הזמן, אז אני מאוד מקווה שאנחנו נצא מהדיון הזה באמת לדרך אחרת אחרי שמשרד החינוך יחזור בו מההחלטה השערורייתית הזאת לבטל את הסייעות ולהשאיר עכשיו את הביטול הזה רק בגנים אצל הילדים הקטנים.
נעמה קציר שמואלי: אני רק רוצה, גם אמרנו את זה בדיונים הקודמים.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו כעמותה מקצועית מוכנים לתרום את כל הידע והניסיון שלנו למערכת, קודם כול בשביל עצמנו, בשביל הילדים שלנו, אבל באופן כללי למערכת, אבל אנחנו לא נוכל להתקדם קדימה עד שלא נחזור אחורה ולא יוחזרו הסייעות לגני הילדים וגם אכיפה מוחלטת, חד משמעית, של חוזר מנכ"ל הקיים, כי אי אפשר גם לקבוע חוקים ונהלים וגם לא לדאוג שמישהו יפקח על היישום שלהם.
נעמה קציר שמואלי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים ברורים, ציינתי אותם גם בראשית הדיון.
יפעת שאשא ביטון: מהדיון הזה אנחנו צריכים לצאת עם אמירה אחת ברורה: שהמצב חוזר לקדמותו בכל ההיבטים שדיברנו עליהם, ואם פספסנו משהו אז גם לגביו ומשם כמובן לתהליך של הטמעת המערך ואולי באמת לייצר פה מציאות שהיא קצת אחרת.
מאיר אסרף: אפשר רק להגיד מילה טובה על המעצר שלה?
מאיר אסרף: כי אני רוצה להודות לך גבירתי על כך - - -
יפעת שאשא ביטון: להודות לי?
יפעת שאשא ביטון: אני עצרתי אותם?
מאיר אסרף: לא.
מאיר אסרף: אני רוצה להודות לך על דבר אחד.
מאיר אסרף: העובדה שנעצרו האימהות בהפגנה ליד ביתו שר החינוך, מוצדק, לא מוצדק המעצר, לא רלוונטי.
מאיר אסרף: העובדה שהתקשרו אלי מהעמותה ואמרו לי שדיברו איתך באמצע הלילה במוצאי שבת וענית להם לטלפון ודאגת לטפל כדי בעצם לצמצם את החיכוך הזה שנוצר, זה דבר שהוא ראוי למילה טובה ואף אחד פה לא אמר את זה עדיין, אז אני מרשה לעצמי להתערב ולומר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מרכך אותי לקראת המשך הדיון?
מאיר אסרף: לא, ממש לא.
מאיר אסרף: אני אומר לך כי אני גם קיבלתי טלפון ביום שבת באמצע הלילה וגם אלי התקשרו בנושא הזה, וזה נושא שבאמת צריך לבחון אותו.
מאיר אסרף: הגבולות הווירטואליים שיוצרים לנו לחופש הביטוי ולזכות להפגנה זה משהו שכעורך דין לזכויות אדם מפריע לי מאוד שעוצרים בן אדם שהלך להפגין הפגנה בדרכי שלום.
יפעת שאשא ביטון: בטח בהקשר הקשה.
מאיר אסרף: ברור שבטח בהקשר החינוכי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מאיר, אני אזכור לך את - - -
מאיר אסרף: לא, אין לך מה לזכור, גבירתי.
מאיר אסרף: העמדה שלנו היא ברורה, אנחנו כבר הכרזנו סכסוך עבודה.
מאיר אסרף: אני פשוט לא ברשות דיבור, אני אחכה שאקבל את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע גם לסכסוך.
יפעת שאשא ביטון: האיגוד הישראלי לאלרגיה, אבל תנסו להיות קצרים כי אנחנו ב-13:30 צריכים לסיים.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר אלון הרשקו.
אלון הרשקו: שמי ד"ר אלון הרשקו, אני מנהל מחלקה פנימית ג' בבית חולים הדסה ואני בא לפה בתור מזכיר האיגוד הישראלי לאלרגיה.
אלון הרשקו: אני רוצה להגיד מה העמדה שלנו הרפואית בעניין הזה.
אלון הרשקו: מה שהאיגוד הישראלי חושב שהפתרון צריך לכלול זה כיסוי רוחבי לכל הילדים האלרגיים בכל הגילאים של מערכת החינוך, מהרגע שנכנסים ועד שמסיימים תיכון.
אלון הרשקו: כרגע מה שיש זה פתרון שהוא, זה צוין ככסת"ח.
אלון הרשקו: זה אפילו לא מכסה, למה?
אלון הרשקו: כי פתרון הסייעות הוא לא מכסה את הגילאים הבעייתיים, הגילאים שבהם קורות הטרגדיות והאסונות באלרגיה.
אלון הרשקו: לזה בכלל אין פתרון לא במצב הקודם ולא במצב הנוכחי וזה חייב לקבל מענה.
אלון הרשקו: אני חושב שהמענה הוא הרבה יותר פשוט.
אלון הרשקו: שמעתי פה את הדיווח על דיונים ופגישות וכו'.
אלון הרשקו: לא הבנתי כל כך מה עומד מאחורי זה, על מה דנים, אבל אני חושב שכשיתקבל הפתרון הוא יצטרך לכלול את האלמנטים הבאים: א', באמת מודעות של הסביבה, וזה צריך להיות החלטה מקצועית אם יש נגיד אלרגנים, רוצים להגביל או לא להכניס לבית ספר.
אלון הרשקו: יהיה חייב להיות מזרק אפיפן זמין ויהיו חייבים להיות מבוגרים בסביבה שיודעים להפעיל את האפיפן.
אלון הרשקו: אפיפן זו תרופה מאוד זולה, מאוד פשוטה ואם משתמשים בה בטעות, לא בהתוויה רפואית, לא קרה שום דבר, וזה הטיפול היחידי בעולם שמציל חיים במקרה של אלרגיה מסוכנת, במקרה של אלרגיה קטלנית.
אלון הרשקו: למה יהיו חייבים לקחת אחריות?
אלון הרשקו: מה קורה היום כשילד שובר רגל בבית ספר?
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שאני אומרת כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: ילד נופל, מה אומרים, לא, אני לא מטפל בו?
אלון הרשקו: נכון.
יפעת שאשא ביטון: לאיזה רמות אנחנו נגיע?
יפעת שאשא ביטון: הרי אתם לומדים עזרה ראשונה, אבל תיכף אנחנו נגיע למאיר.
אלון הרשקו: אני רוצה להגיד עוד משהו.
אלון הרשקו: הייתה מלחמת המפרץ, חילקו לכל מדינת ישראל מזרקים פשוטים, חומר אחר אבל אותו מנגנון, מוציאים את הפקק, מזריקים לרגל, ומה, כל אחד קיבל איזה הכשרה מי יודע מה מסובכת?
אלון הרשקו: הסבירו בטלוויזיה מה לעשות ואם בטעות הזרקת, לך לבית חולים, לא קרה שום דבר.
אלון הרשקו: אותו דבר הסיפור עם האפיפן.
אלון הרשקו: אותנו מאוד מטריד שבכל הפתרונות עד עכשיו, וכן סייעות, לא סייעות, החלק החשוב, העיקרי, של האלרגיה בבתי הספר, במערכת החינוך, לא מכוסה.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, מן הסתם, ואני שמחה שאתה הבאת את הדברים ואמרת אותם ואולי גם זה יעזור לנו קצת בהתקדמות גם מול הסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, תהיה מדויק.
יפעת שאשא ביטון: אתם, לא מתאים לכם לקחת אחריות על כלום, גם לא על זה.
מאיר אסרף: לא, זה לא נכון.
מאיר אסרף: במצב דברים שבו תלמיד נפצע או חווה אלרגיה אנחנו נהיה האחרונים שנאמר לעובד הוראה או לאדם כלשהו, אל תושיט עזרה, אל תושיט יד.
מאיר אסרף: זה לא הסיפור בכלל.
מאיר אסרף: זה בכלל לא הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור, מאיר?
מאיר אסרף: הסיפור פה הוא השאלה על מי מטילים את החובה החוקית לא רק להושיט עזרה.
מאיר אסרף: זה היום יש בחוק כבר, אלא את החובה החוקית לדאוג לסביבה נקיה מחומרים שיגרמו לתגובה האלרגית, כי זה שיהיה מישהו שיזריק, זה לא עוזר, אנחנו צריכים למנוע את החשיפות, וכדי למנוע את החשיפות צריך את הסייעות.
מאיר אסרף: זו הסיבה שאנחנו, הסתדרות המורים בשיתוף עם הסתדרות המעוף - - -
יפעת שאשא ביטון: מאיר, למה צריך?
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני רוצה לתת לך דוגמא.
יפעת שאשא ביטון: יש בית ספר בקריית שמונה, שולחת את כולכם ללכת לראות.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא ביקש ממנה, היא בטח לא חיכתה ליפה בן דוד - - -
מאיר אסרף: אני מוכן לבוא לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: יש להם ילד אחד אלרגי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים בתחילת שנה.
יפעת שאשא ביטון: אם יש משהו שאני עושה כל 1 בספטמבר ואני גאה בזה, אני מגיעה עם הילדים שלי לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה באיזה תפקיד הייתי, מורה, תמיד ידעו שאני פותחת עם הילדים שלי את השנה.
יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה ב-1 בספטמבר, אני נכנסת, שלטים תופסים אותי בכניסה לבית הספר שיש ילד אלרגי לאגוזים.
יפעת שאשא ביטון: הבת שלי אתמול תיקנה אותי, לאגוזים ובוטנים.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שזה התפתח.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול יש ציור, הכול עם תמונות, אתה לא יכול להתעלם מזה, וזה מסביר לך מה זה אומר אגוזים.
יפעת שאשא ביטון: יש לך תמונה של נוטלה ותמונה של זה, זאת אומרת, אין מצב שאתה מפספס שם.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו מגיעים, אז הסבירו לנו שיש ילד בבית ספר, בכלל זה לא משנה באיזו כיתה הוא.
יפעת שאשא ביטון: אני אפילו לא יודעת באיזו כיתה הוא, שהוא ככה וככה, ואתה רואה בית ספר שלם שנערך כדי להגן על הילד הזה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר, יתבעו אותי, לא יתבעו אותי.
יפעת שאשא ביטון: הרי מה אתה מפחד?
יפעת שאשא ביטון: אתם מפחדים שאם יהיה האלרגן - - -
מאיר אסרף: גבירתי, מה שאת ראית בבית הספר זה דברים שאני התוויתי כיועמ"ש יה"ל.
יפעת שאשא ביטון: אז מה הבעיה עכשיו?
מאיר אסרף: אני מסביר שזאת לא השאלה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אז איפה השאלה?
מאיר אסרף: השאלה היא האם אנחנו יכולים לתת יחד למצב שבו מבטלים את הסייעות שהתפקיד שלהן זה להקפיד לא רק להזריק אלא בעיקר שלא תהיה חשיפה.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אבל תקשיב, בוא אני אגיד לך את זה בצורה הכי שיש.
יפעת שאשא ביטון: זה הרע במיעוטו היום, אבל זה קשקוש, כי גם בחלק מהמקומות הסייעת היא רק חלק מהזמן, אז מה, בשעות האחרות הילד לא אלרגי?
יפעת שאשא ביטון: ואם הילד, לא ידעת שהוא אלרגי ופתאום עכשיו הוא מגלה איזושהי תגובה אלרגית, אז לא נהיה שם בשבילו?
יפעת שאשא ביטון: הרי מה אנחנו אומרים בסך הכול?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים ואומרים, עכשיו זה על הראש של המורים.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא האמירה.
יפעת שאשא ביטון: האמירה היא, אנחנו צריכים כמערכת להיות ערוכים להתמודד עם אלרגיה של ילדים, עם כאלה שאנחנו יודעים שהם אלרגיים ועם כאלה שאנחנו לא יודעים שהם אלרגיים, לתת את המענה והסיוע.
מאיר אסרף: אני מסכים עם מה שאמרת.
יפעת שאשא ביטון: אז זה הסיפור, אז איפה ההתנגדות שלכם?
מאיר אסרף: זו לא השאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני שומעת את ההתעקשות.
יפעת שאשא ביטון: הרי אתה מסכים עם המוטו.
יפעת שאשא ביטון: אתם צריכים את הסייעות כי יש לכם עוד איזה זוג עיניים ועוד זוג ידיים שנמצא בכיתה, אבל לא בשביל זה הן באו.
מאיר אסרף: האחריות שלהן היא למנוע את החשיפה, להקפיד לשמור על ילדים.
מאיר אסרף: בבתי הספר החזירו את הסייעות, אבל בגני הילדים, איפה שצריך את הסייעות, ביטלו ולא החזירו, ואני שמעתי עכשיו שגברת עירית ליבנה אמרה שגילאי חמש-שש יקבלו, אז מה עם שלוש-ארבע?
יפעת שאשא ביטון: מאיר, בגנים הכי קל לקיים את המערך הזה.
יפעת שאשא ביטון: הוא עוד לא קוים, בגלל זה אני בכלל לא שם, אבל בגנים, שזה מתחם שהוא הרבה יותר קטן והרבה יותר מוגדר, אפשר גם לשלוט על מה שהילדים אוכלים, מה לא נכנס לתוך הגן, הרבה יותר קל מאשר בית ספר שלם שהוא מחולק לכל מיני שלוחות.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול הוא שאנחנו עוד לא שם בכלל ובגלל זה אני אומרת לך שכל עוד אנחנו לא שם וכל עוד אין מערך, אני אתכם אלחם שהסייעות לא יצאו, אבל בוא לא נתלה את כל יהבנו בסייעות כי הסייעות זה הרע במיעוטו בגלל שאין לנו את כל מה שאנחנו באמת צריכים, ואני אגיד לך עוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: גם אחרי שיהיה מערך שלם, איכותי, יסודי, שכולם יהיו שבעי רצון ממנו, תמיד יהיו מקרי הקצה שמה לעשות, אנחנו נצטרך מישהו שילווה אותם.
יפעת שאשא ביטון: ליווי לילד זה לא פריבילגיה.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים איזו משמעות יש לילד שהולך ויש אחריו צל כל הזמן, מבחינה חברתית ודימוי עצמי.
יפעת שאשא ביטון: יש לזה הרבה מאוד השלכות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על זה כאן, אבל כרגע זה מה שיש לנו ועם זה אנחנו צריכים להסתדר עד שהמשרדים והמערכות ייקחו אחריות ויעשו את מה שצריך.
מאיר אסרף: אם אני עדיין ברשות דיבור, אז אני רק אומר שהמכתב שיצא בחתימת יושב ראש הסתדרות המעוף ומזכ"לית הסתדרות המורים דיבר על כך שההחלטה של משרד הבריאות לבטל את הסייעות היא החלטה חסרת אחריות ניהולית והיא התקבלה בצורה לא הגיונית בעליל, לכן אנחנו משוכנעים ששר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך ייקחו את המושכות ויקבלו את ההחלטה הנכונה להחזיר את הסייעות כפי שהיה ואפילו להרחיב את המענה של הסייעות לטובת מתן מענים לילדים האלרגיים, ואם לא כן, יש לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אמרת את מה שאתה צריך לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לשאול אותך שאלה.
יפעת שאשא ביטון: אתם תשתפו פעולה עם הטמעת המערך?
מאיר אסרף: של מה, של סייעות?
יפעת שאשא ביטון: לא של סייעות, הטמעה של מערך של התאמת מוסדות החינוך לילדים אלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה חוסר אונים זה של מורה, ויש לנו מורים מדהימים.
יפעת שאשא ביטון: הם בכלל לא בוויכוח.
יפעת שאשא ביטון: הם לא מבינים מה אתם רוצים.
מאיר אסרף: לא, הם מבינים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה יודע איזו מצוקה זו של מורה לילד בכיתה ג', אין לו סייעת ואופס, יש לו התקף, אל מול אם היא יודעת שיש מזרק שהוא לא כזה סיפור גדול וגם אם היא הזריקה לו בטעות, לא קרה שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: אם המורים ידעו ויהיו להם את הכלים המתאימים, אתה פותר גם להם את המצוקות ואת התסכול שהם מתמודדים איתו, אז אני שומעת ממך.
יפעת שאשא ביטון: אני שומעת רק לא, אנחנו רוצים סייעות, ואני אומרת לך, אם אנחנו נמשיך עם מערך הסייעות, עוד מעט על כל ילד תהיה סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אתם תהיו בעד?
יפעת שאשא ביטון: אתם תשתפו פעולה?
מאיר אסרף: אני אשיב לך שהעמדה של ההסתדרות, שעובדי הוראה לא נוטלים אחריות רפואית במקום שבו אמורה להיות אחות בית ספר, במקום שבו אמור להיות חובש, במקום שבו אמורה להיות סייעת רפואית.
יפעת שאשא ביטון: יש חובש.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו הילד נפל במדרגות, שיחכה לחובש?
מאיר אסרף: לא, זה ברור הרי שלא, גבירתי.
מאיר אסרף: זה מביא את זה לאבסורד.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך שאלה פשוטה.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות המורים תשתף פעולה עם המערך של התאמת מוסדות החינוך לילדים אלרגיים, כן או לא?
מאיר אסרף: הסתדרות המורים מעולם לא סירבה לנהל משא ומתן על כל נושא שמשרד החינוך הביא לשולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנהלים משא ומתן על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לא יאמן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להגיד משהו להסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: תזכרו שבלי הילדים במערכת אין לנו לגיטימציה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לנו, כי גם אני מורה.
יפעת שאשא ביטון: בלי הילדים אין לנו לגיטימציה, ואנחנו קודם כול אנשי חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים לתקתק כרטיס וללכת הביתה ולא באים ללמד אותיות ומספרים.
יפעת שאשא ביטון: ככה אותי חינכו כשאני למדתי הוראה, וכשאני הייתי מורה בבית ספר, עניין אותי מהילד בכל ההיבטים שקשורים בו, אם הוא שמח ואם הוא עצוב ואיך הוא בא מהבית ואם הוא אוכל ואם הוא שותה, שלא יתייבש, ואני לא רופאה, אבל עניין אותי שלומו של הילד כל הזמן.
מאיר אסרף: אני לא חולק על כך.
יפעת שאשא ביטון: אל תקלקלו למורים.
יפעת שאשא ביטון: המורים בשטח הם לא ככה.
מאיר אסרף: ממש לא, אבל גבירתי, אם הסתדרות המורים לא הייתה פה ואומרת את זה, היינו מוצאים מורים שומרים מחוץ לבית הספר.
מאיר אסרף: התפקיד של מורים זה ללמד.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת שאתם תשתפו פעולה.
יפעת שאשא ביטון: אתם אנשי חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אל תקלקל להם, אל תפגע בהם.
מאיר אסרף: אנחנו שומרים על תנאי העבודה והשכר של עובדי ההוראה ולא נסכים לאף מטלה נוספת בלי שידברו איתנו.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אל תפגע באנשי החינוך בשטח.
יפעת שאשא ביטון: הם הרבה יותר מלבוא ללמד ולקבל שכר, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: הם יעלבו אם הם ידעו שזה מה שאמרת.
מאיר אסרף: לא, לא, אבל זה התפקיד שלנו, לשמור, ואנחנו שומרים על תנאי העבודה והשכר ומשפרים אותם.
מאיר אסרף: אנחנו לא מסכימים שמורה יעמוד בשער בית ספר לשמור או שיחליף את אחות בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש מנהלי בית ספר, הם לא שומרים אבל הם מקבלים באהבה את הילדים כל בוקר, וגם אני הייתי שם וקיבלתי את הילדים כל בוקר ובאהבה גדולה וגמורה, אז בוא, אל תקלקל להם בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם באמת אחראים רק לתנאי העבודה ושכר, סבבה, אתם לא חלק מהשיח, אנחנו יכולים לפעול מול מוסדות החינוך כדי להתניע את המערך.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם מרגישים שאתם קצת יותר מזה ואתם פחות אנשים טכניים, אז אני קוראת לכם פה כוועדה, תצטרפו, תשתפו פעולה, נעשה את זה ביחד, נעשה את זה בורה הנכונה ולא נמעיט מערכם של אנשי החינוך.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי, מגיע להם יותר קרדיט ממה שהם מקבלים פה סביב השולחנות.
דורית חזן: קודם כול על כל התודות וכל מה שנאמר כאן, באמת לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואני חושבת שנעשה כאן תהליך מאוד ארוך.
דורית חזן: בעניין הטכני של ארגון גננות מחנכות, אנחנו גננות מהשטח.
דורית חזן: אין גננת שתסרב להזריק או לעשות משהו.
דורית חזן: מה שאני אומרת, שהוקמה מועצה לגיל הרך ואני חושבת שהמועצה הזאת צריכה לפעול במקרים האלה.
דורית חזן: לא יתכן שמשרד החינוך או כל גוף אחר יבוא - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, זה במגרש שלו.
יפעת שאשא ביטון: מה זה יבוא?
יפעת שאשא ביטון: המועצה אמורה לתכלל את הכול, אבל מי שצריך לקחת אחריות זה משרד החינוך.
דורית חזן: אבל הם לא לוקחים את אנשי השטח.
דורית חזן: יפעת, יש לנו 35 ילדים בגן.
דורית חזן: כשמדברים על הסייעת השנייה שהוכנסה לגני הילדים, את יודעת שהסייעת הזאת לא נמצאת ביום שישי, הסייעת הזאת לא נמצאת אם גננת חסרה במקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: דורית, נכון, תדאגו שזה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגבה אתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לפתור עכשיו את כל הצרות של המערכת, אני פה בדיון על האלרגיים, דיון מאוד מדויק.
דורית חזן: על האלרגיים.
דורית חזן: אני שואלת אותך שאלה.
דורית חזן: משרד החינוך מצד אחד מחייב אותנו בחוזר מנכ"ל לנקות את האלרגן.
דורית חזן: מצד שני הוא מחייב אותנו, גם כן הגננות, לעבור השתלמות.
דורית חזן: על חשבון מי זה בא?
דורית חזן: האם באמת יש פיקוח?
דורית חזן: למה אני צריכה ללכת על חשבון הזמן שלי לעשות את ההשתלמות?
יפעת שאשא ביטון: אבל זה כבר סוגיות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: על חשבון מי זה יהיה?
יפעת שאשא ביטון: איך זה יהיה?
יפעת שאשא ביטון: למרות שגם על זה יש לי הרבה מה להגיד, כי אתם מחויבים בעזרה ראשונה ובכל הדברים, בכל הריענון הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם בשבילכם.
יפעת שאשא ביטון: זה גם בשבילך.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר את צריכה להתמודד עם דברים שקורים, אבל אני לא נכנסת לפרוצדורות של הכסף.
יפעת שאשא ביטון: לא מעניינת אותי הפוליטיקה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני גם קוראת את הדברים שאתם כותבים ואני אומרת לך, אני כל פעם נדהמת מחדש, אז הסיפור פה עכשיו הוא עקרוני, ענייני.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מענה בתוך מערכת החינוך שאנחנו יכולים לשחרר החוצה את הסייעות?
יפעת שאשא ביטון: פה אני רוצה רגע להגיע לסיכום הדיון.
יפעת שאשא ביטון: כל עוד שאנחנו לא הטמענו את המערך ואנחנו בדקנו וראינו שהמערך באמת הוטמע ועובד ושאנחנו יכולים כולנו בלב שלם למשוך החוצה את הסייעות מהמערכת, אנחנו לא נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא נעשה את זה בבתי הספר, אנחנו לא נעשה את זה בגנים בחובה ואנחנו לא נעשה את זה גם בטרום חובה, ואני פונה למשרד החינוך ולמשרד הבריאות ולכל השותפים, תחזרו בבקשה לנקודת ההתחלה שבה היינו, לא שהיא הנקודה האופטימלית, היא באמת הרע במיעוטו ואנחנו באמת צריכים לצאת ממנה ולבנות מערך שהוא נכון יותר לילדים האלרגיים, אבל בואו נחזור לפחות לנקודת ההתחלה הזו כדי שאנחנו נוכל לעשות את זה כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה מכאן פנייה לשר החינוך לבטל לאלתר את ההנחיה שלו להוציא את הסייעות הרפואיות ולהחזיר את המצב לקדמותו גם בעניין הסייעות וגם בעניין האכיפה של חוזר מנכ"ל.
דורית חזן: מאוד חשוב שהתהליך יעשה עם אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: בוודאי שהוא נעשה עם אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: הכול נעשה עם אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מייד יושבים לדיון נוסף בנושא גילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא עוני בקרב ילדים, אנחנו עושים את זה במסגרת הכנס של המועצה לשלום הילד ואני רוצה לפתוח קודם כל בדברי ברכה לוורד ולכל המועצה על העבודה השוטפת לאורך כל השנה ועל האירועים הייחודיים המאוד מאוד משמעותיים עבור הילדים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך לפתוח בכמה מילים ואחר כך אנחנו נתחיל את הדיון.
ורד וינדמן: תודה רבה, יפעת.
ורד וינדמן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות החגיגית הזו לפני שניגשים לנושא של הדיון שעל סדר היום, להביע תודה ענקית והערכה גדולה ליושבת ראש הוועדה לזכויות הילד שעוסקת בזכויות ילדים ובמימוש שלהם ולא רק בדיבורים מדי יום במהלך השנה ומיישמת הלכה למעשה את המילים זכויות ילדים.
ורד וינדמן: אני חושבת שזכיתם, זכינו, בלוחמת אמיתית למען ילדים, למען הזכויות שלהם, למען שלומם ורווחתם.