GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: בינואר-פברואר הוצאתם הנחיות?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכבר היה אפשר להשתמש בהן ולהוריד אותן לשטח, וגם זה תקוע איפשהו בירידות מירושלים.
עדינה יוסף: וסילבוס להדרכה הוא חייב.
קריאה: קיים ומעולה ולא מיושם כחוק.
עדינה יוסף: אני אבדוק איפה זה מופיע, מפורסם, אבל מבחינתנו זה קיים, אז אני לא יודעת לענות משהו אחר.
עדינה יוסף: אנחנו מסכימים שהסייעות הוא לא הפתרון הטוב.
עדינה יוסף: אנחנו נתמוך במערך.
יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי, רוצה לומר משפט, חוץ מששפת הגוף שלך מראה שהזעזוע עמוק?
מיכל מנקס: מיכל מנקס, מרכז שלטון מקומי.
מיכל מנקס: התסכול הוא מאוד גדול כי אני מרגישה שבאמת - - -
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו מחזיקים אותם בידיים שלא יפלו לנו - - -
מיכל מנקס: את מכירה אותי דקה וחצי.
מיכל מנקס: קשה למצוא אותי בלי תגובה ובלי מילים.
מיכל מנקס: יש חוזרים, יש הנחיות, יש רגולטורים, יש ועדה כבר שמחברת בין כולם ומנסים לדבר.
מיכל מנקס: יש יושבי ראש ועדות שעושים שולחנות עגולים וועדות וימים כלילות.
מיכל מנקס: אני מדברת בשם השלטון המקומי שיש לו התנסות מצוינת מול נהלים ורגולציה עם משרד החינוך ככל שזה קשה ולא פתור.
מיכל מנקס: זה נמצא שם, זה על המדף וזה פשוט כואב לשמוע שלא הולכים עוד צעד אחד קדימה.
מיכל מנקס: גם בהפצת חוזר מנכ"ל או הנחיות לגופים, השיטה נורא פשוטה, לוחצים על כפתור.
מיכל מנקס: אני מקבלת חוזר מנכ"ל משרד החינוך כאוטומט.
מיכל מנקס: למה זה לא יכול לקרות בעוד משרדים?
יפעת שאשא ביטון: שיהיה באתר, נגיש, אז כבר אם לא שלחו, לפחות שאני אוכל להגיע.
מיכל מנקס: נכון.
מיכל מנקס: נעשה ככל שצריך.
מיכל מנקס: כמו שאמרת, העבודה עוד לא הושלמה כי אנחנו דנים רק במפוקחים.
מיכל מנקס: גם כאן צריך לאכוף את עניין קבלת סמל המוסד.
מיכל מנקס: אם זה כזה קדוש ובלי זה אי אפשר, אנחנו מכירות את זה בסוגיה אחרת שמחכים עד 14 באוגוסט לתשובת המשרד עם סמל המוסד, אז כבר יש סמל מוסד, אז מה התנאים לקבלתו?
מיכל מנקס: שזה יהיה אחד מהם וכו'.
מיכל מנקס: נעשה כל מה שאפשר, ככל שצריך גם בהסברה.
מיכל מנקס: אגב, אנחנו מעודדים הקמה של עוד מסגרות מפוקחות.
מיכל מנקס: עשינו בשיתוף המשרד, המשרד עשה בשיתוף פעולה לזירוז רשויות להקים מעונות ככל שניתן.
קריאה: אפשר משפט?
יפעת שאשא ביטון: משפט, רק תוספת וגם המועצה לשלום הילד.
זאב גולדבלט: זה כבר דיון שני שאת לא נותנת לנו לדבר.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אתה הראשון שדיברת בדיון הקודם.
זאב גולדבלט: לפני שניים.
זאב גולדבלט: בשני האחרונים לא דיברתי.
זאב גולדבלט: יש יותר מדי דיונים אצלך.
קרן אוחנה איוס: אני גם רוצה לפנות לעניין השקיפות, כי צריך לזכור דבר אחד, שבגלל ש-75% או 77% בחוץ, ההנחיות האלה בשבילנו, אני אגיד, אור לגויים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל המפוקחים לא מקבלים, את רוצה לקבל?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד רצינו להרחיב.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה הנחיות ואני אגיד לכם למה.
קרן אוחנה איוס: לפעמים האלרגיה מתגלה דווקא לא במעון מפוקח, במעון פרטי, במסגרת של מישהי.
קרן אוחנה איוס: לפעמים מגלים את זה תוך כדי לידה עד שלוש.
קרן אוחנה איוס: זה משהו שמתפתח, לא משהו שיודעים מראש.
קרן אוחנה איוס: אם לנו הייתה את היכולת לקרוא, להדריך, בפעם הקודמת אני ביקשתי שני דברים: האחד, זה שאם יפתח מערך הדרכה או הכשרה, שיהיו גם כאלה במהלך השנה פתוחים לציבור, שאם מישהי שיש לה משפחתון או פעוטון או גנון פרטי, תוכל להצטרף.
קרן אוחנה איוס: הדבר השני זה לפתוח את העניין הזה של המזרק אפיפן לציבור, כי לפעמים הילד מגיע עם זה לגן הפרטי, לפעמים שוכחים את זה בבית, לפעמים האלרגיה מתגלה תוך כדי.
יפעת שאשא ביטון: קרן, הנקודה ברורה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס אליה.
קרן אוחנה איוס: בתיק עזרה ראשונה ממש ביקשנו, אז אם הם לא יודעים, ברור שאנחנו לא יודעים.
קרן אוחנה איוס: זה ברמה שמסכנת חיים.
קרן אוחנה איוס: לנו זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: נתייחס.
יפעת שאשא ביטון: כן, כרמית.
כרמית פולק-כהן: אני חושבת שאולי בעיניי הדבר המשמעותי שעלה פה בדיון זה האמירה של עכשיו אנחנו מחכים שמי שרוצה, יבוא.
כרמית פולק-כהן: אני חושבת שבאמת המשמעות של ההבנה שלהם שהם הרגולטור, הם המפקח, הם מי שמתווה את הדרך, ובסוף בעיניי הם גם מי שהאחריות מוטלת עליו.
כרמית פולק-כהן: בעיניי זאת ההבנה הכי משמעותית שאפשר לצאת איתה מפה ובעיניי זה מוריד את זה לשטח.
כרמית פולק-כהן: ברגע שההבנה הזאת תוטמע אצלם, אני חושבת שאז זה ירד לשטח באופן הכי ברור שיש, אם זה משליחת חוזרי מנכ"ל ועד חיוב בהכשרות האלה שהן קריטיות בעצם לכל המהלך ולכל התהליך.
כרמית פולק-כהן: בלעדיהם אין, אז בעיניי זו אולי ההבנה הכי חשובה שאפשר לצאת מפה איתה, שהם האחראים הבלעדיים.
יפעת שאשא ביטון: שיבינו את האחריות.
זאב גולדבלט: תוכלי לתת לי 30 שניות?
יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להגיד שלא נאמר?
זאב גולדבלט: את יודעת מה, לא צריך.
יפעת שאשא ביטון: אל תיעלב, אבל באמת כועסים עלינו שם ותמי בלחץ.
תמי ברנע: תיכף המנכ"ל קורא לי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אז זהו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: קודם כול קריאת השכמה למשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצא דרך לנסח את זה אפילו במסקנות.
יפעת שאשא ביטון: המשרד צריך להתעורר ולהבין את גודל האחריות שיש לו כלפי הילדים בכלל במעונות המפוקחים, כי התחושה שלי שזה לא עד הסוף שם, ומי שמרגיש שזה גדול עליו זה גם בסדר.
יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן שזה באמת יעבור למשרד אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שמה שנאמר פה בפרוטוקול, קודם כול שהמציאות בשטח לא תשתנה, שמערך הסייעות כפי שהוא היה נהוג ומקובל עד היום, יישאר, שתצא הנחיה ברורה לכל המעונות שלא מפלים ילד על רקע היותו אלרגי, שחוזרי המנכ"ל יגיעו ליעדם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפתוח את מערך ההדרכה ואת כל המידעים שמגיעים גם לציבור הרחב כדי שגם מעונות פרטיים יוכלו בעצם ליהנות מהמידע הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר לרגע חשבתי שטעיתי לפני כן, אבל מסתבר שההנחיות של משרד הבריאות כפי שאמרתי, כן יצאו לפני מספר חודשים, אז אני מבקשת שההנחיות האלה ירדו לשטח, כי הסייעות לבד ומה שאנחנו מדברים עליו לבד לא יעשה את העבודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר מזמן היינו צריכים להיות במציאות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת בתחילת המושב הבא בחודש אוקטובר לקבל סטטוס של ההתקדמות, לקבל תוכנית עבודה ברורה ומסודרת של איך אתם הולכים להטמיע את המערך הזה שאנחנו מדברים בו עכשיו, בשטח, עם לוחות זמנים מאדו ברורים כדי שכולנו נדע לאן פנינו ולאן אנחנו צריכים להגיע בכל נקודת זמן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שעמותת יה"ל ובכלל נציגות של הורים יהיו חלק מהצוות הבין-משרדי כדי שאנחנו לא נצטרך להפתיע אחד את השני כל פעם בדיוני הוועדה ולחזור מחדש על כל התהליכים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל את מערך ההכשרה ממשרד העבודה והרווחה.
יפעת שאשא ביטון: קצת קשה לסיים מושב.
יפעת שאשא ביטון: בדיון כזה רציתי לצאת עם קצת יותר בשורות ועם חיוך ואופטימיות.
זאב גולדבלט: אני מבקש שגם נציגות ההורים בכלל תהיה בתוך הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אז עכשיו אתה סולח לי שלא דיברת?
זאב גולדבלט: אם תצרפי את זה לסיכום.
יפעת שאשא ביטון: אז כן, אמרתי שהעמותות ונציגות הורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמנם לא יוצאים פה בחיוך ובאופטימיות, אבל אנחנו לא מורידים מרוח הלחימה שלנו ואנחנו נמשיך להיאבק כדי להשיג את מה שצריך בשביל הילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא תלמידים אלרגיים במערכת החינוך, דיון נוסף בסדרת הדיונים שאנחנו בעצם מקיימים כאן מדי חודש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת מצליחים לשמור על השגרה הזו ואני מקווה שלא נידרש לזה עוד הרבה, שבדיונים הבאים אנחנו כבר נעקוב אחרי התהליכים שמתרחשים ולא נהיה עסוקים בלדרוש את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן כהמשך של דיון של הוועדה המשותפת יחד עם חבר הכנסת מרגי, שהתקיימה לפני כחודש, שבה אנחנו דרשנו באופן חד משמעי את החזרה של משרד הבריאות והחינוך בהם מן ההחלטה לבטל את הסייעות בשנה הבאה, לא כי אנחנו חושבים שהסייעות הן הפתרון האולטימטיבי, אנחנו ממש לא חושבים שהסייעות הן הפתרון האולטימטיבי, אבל אנחנו דיברנו כאן לאורך כל השנה על מערך שלם שצריך להתרחש בתוך מוסדות החינוך, כולל תהליך של הטמעה כשאנחנו עוקבים אחר תהליך ההטמעה ורק בסופו מושכים החוצה את הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים גם לטובת כל אלה שמנסים עכשיו לצייר את זה כפתרון היחיד שיש במערכת, אז לטובת כל אלה אני אספר ואחדד שהסייעות הן עד כיתה ב'.
יפעת שאשא ביטון: ילדים בכיתה ג' חשופים ובכיתה ד' חשופים וגם בגילאים האחרים ילדים שהם לא אלרגיים למזון בכלל לא מקבלים סיוע.
יפעת שאשא ביטון: יש ילדים שמפתחים אלרגיה תוך כדי תנועה, זאת אומרת לא יודעים שהם אלרגיים בכלל ופתאום הם יכולים להגיב תגובה אלרגית בתוך בית ספר, ולהם אין סייעת, זאת אומרת, אנחנו לא באמת נותנים מענה לילדים אלרגיים בתוך המערכות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים איזשהו כיסוי כזה עבור אלה שאנחנו יודעים שנמצאים גם באיזושהי סיטואציה שהיא קיצונית, אז כולנו הסכמנו שזאת מציאות שצריך לשנות אבל לא כמו שהמשרדים בחרו לעשות את זה, לא קודם כול מוציאים את הסייעות, אחר כך מוצאים פתרון, אלא קודם כול מביאים את הפתרון ואחר כך מוציאים את הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: זאת המטרה שלשמה אנחנו נמצאים כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שמשרד החינוך והבריאות חזרו בהם רק לגבי חלק מהמסגרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים בעצם חזרה גורפת לגבי כל המסגרות ובשנה הבאה בעזרת השם לצאת לתהליך מסודר של הטמעה, של גיוס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה לא רק גיוס של הצוותים החינוכיים, שאגב, הרבה יותר מגויסים מאשר מי שמייצג אותם ואני רואה את זה בשטח גם כן.
יפעת שאשא ביטון: זה גם גיוס של ההורים לילדים שהם לא אלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: זה עניין של חינוך של קהילה וציבור שלם.
יפעת שאשא ביטון: יש פה באמת עבודה מאוד רצינית שצריך לעשות ואולי בסוף שנה הבאה נוכל לשבת כאן ולהגיד, ואללה, היה תהליך משמעותי, אנחנו יכולים לצאת לדרך ולהוציא את הסייעות החוצה או לתת אותן בצורה אחרת באמת רק במקרים שהם מאוד קיצוניים.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, ואחר כך נשמע את משרד הבריאות.
איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון, קודם כל אני מודה לך על הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד שמחה שפתחת כפי שפתחת, כי אחד הדברים המובהקים והברורים שעולים מכל הדיונים שאת ואני מנהלות בוועדה שלך בשלוש השנים האחרונות, הוא שלטעמי משרדי הממשלה לא מבינים שאנחנו נמצאות ונמצאים בעולם אחר לחלוטין גם מבחינת אלרגיה, גם מבחינת מחלות, גם מבחינת היקפי הסיוע שנדרשים להם.
איילת נחמיאס ורבין: למשל, נושא נוסף שאנחנו עוסקות בו, שזה חינוך לילדים חולים בבתיהם, קדימה מדע וכל הדברים האלה, אבל יש בהקשר של הילדים האלרגיים ושל הילדים הסוכרתיים, שזה נושא נוסף שאנחנו עוסקות בו, דבר מאוד מקומם.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אמנם יושבים מול משרד הבריאות ואני מודה לכל המנהלים והמנהלות מהמשרד שמגיעים לכאן, גם ממשרד העבודה, גם ממשרד החינוך, גם ממשרד הבריאות מגיעים לכאן ומקיימים איתנו את הדיונים, אבל הבעיה האמיתית שהשתקפה למעשה בהחלטה המופרכת הזאת של הוצאת הסייעות, קודם כול היא השתקפה מעצם זה שאין תחושה שמישהו רגע מסתכל מלמעלה ואומר, קרה לנו כאן משהו.
איילת נחמיאס ורבין: יש לנו הרבה יותר ילדים אלרגיים, יש לנו הרבה יותר ילדים סוכרתיים, יש לנו הרבה יותר ילדים סוכרתיים שסובלים גם מצליאק, כלומר משהו קרה.
איילת נחמיאס ורבין: אין פה הסתכלות מערכתית על מה אנחנו עושים בנסיבות העניין, והנה עכשיו למשל מבחינתנו בכנס הזה, שאנחנו רצינו לקיים עוד דיון על הנושא של הילדים הסוכרתיים, בעיקר על הפעוטות, לא יכולנו לעשות את זה בגלל שבין היתר נוצרה סיטואציה באמת של המוות הנוראי של יסמין ולמעשה נשאבנו לתוך הדיון בנושא של הפיקוח והמצלמות.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, זה לא יכול להיות שאנחנו מסכמות דיונים, באלרגיים זה היה לנו וזה אותו דבר בסוכרתיים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מסכמים על דברים, תמי טורחת על סיכומי הישיבות בסוף הדיונים, אנחנו דורשות סיכומים בסוף הישיבה, אנחנו אומרות בדיוק מה אנחנו רוצות, ומשרדי הממשלה, אם אנחנו לא מקיימות דיון נוסף, לא טורחים להביא לנו תוכניות ולא טורחים להביא לנו תשובות ורק כשאנחנו נקיים עוד דיון, שזה כנראה יהיה רק בנובמבר, ואם תואילי בטובך אולי בכל זאת לדחוס איזשהו דיון נוסף במהלך הפגרה.
יפעת שאשא ביטון: הארכת את הפגרה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ב-14 באוקטובר פה.
איילת נחמיאס ורבין: אם את אומרת שזה בשבוע הראשון, בסדר, אבל מה שאני מנסה להגיד זה שלא יכול להיות שרק אם אנחנו כל היום נדחק במעלה ההר את משרדי הממשלה לתת לנו תשובות, אז יתנו לנו תשובות.
איילת נחמיאס ורבין: כמו בנושא האלרגיים, כך אותו דבר על הילדים הסוכרתיים.
איילת נחמיאס ורבין: באמת לא יעזור שום דבר, אין איזושהי מדיניות שמסתכלת רגע מלמעלה ואומרים רגע, הסיטואציה פה השתנה, יש פה איזושהי בעיה.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, זה עניין של בריאות הציבור.
איילת נחמיאס ורבין: זה מעבר לכל דיון עקרוני אחר של איך משווים את הילדים האלה במערכת החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: יש את הדיון הקריטי והחיוני של בריאות הילדים.
איילת נחמיאס ורבין: משהו קורה פה ולכן אני ממש מבקשת ממך, אם תצליחי לעשות דיון בנושא הילדים הסוכרתיים במהלך הפגרה, אני מאוד אודה לך.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש לזה חשיבות מאוד גדולה וזה משתלב לטעמי, שוב, בסיטואציה שהמדובר.
איילת נחמיאס ורבין: הורים לילדים אלרגיים שמצאו עצמם מול שוקת שבורה ביום בהיר אחד, אז הנה משרדי הממשלה התרצו והבינו שאי אפשר לעשות את הדברים בצורה כזאת, אבל בואו תגידו לנו בבקשה משרדי ממשלה יקרים שלנו, ובאמת אתם באמת יקרים לנו, תגידו לנו מה אתם מתכוונים לעשות, ובבקשה, מי שלקח על עצמו אחריות בנושא הילדים הסוכרתיים, בבקשה שיעמוד במחויבות שלו כלפי הוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: זה ממש המינימום.
איילת נחמיאס ורבין: אחר כך ישאלו אותנו למה אנחנו מחוקקים חוקים.
איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו באים לפקח אז לא מתייחסים למה שאנחנו מבקשים, זאת הבעיה, ואז באים חוקים לעולם.
יפעת שאשא ביטון: הכעס והדרישות בהחלט מובנות.
יפעת שאשא ביטון: הדיון שיהיה מייד אחר כך זה דיון שיעסוק בעצם בילדים האלרגיים בגילאי לידה עד שלוש ושם אנחנו נדרוש גם את ההתייחסות לגבי הסוכרתיים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, צריך לומר שהם הצהירו שהם יוצאים לבנייה של תוכנית עבור שנת הלימודים הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודא שזה קורה, ואם לא, אז אנחנו כמובן נמשיך להתעקש כמו על הדברים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: עירית ליבנה, משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנשי בשורות אתם?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהתקיימו ישיבות עם עמותת יה"ל והייתה אמורה להתקיים פגישה אתמול, אבל הסיפור הוא לא כזה גדול ומורכב.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא להגיד, אוקי, הבנו, טעינו, הייתה לנו נציגות לאורך תקופה לאורך תקופה מאוד ארוכה בדיוני הוועדה גם כאן, גם בוועדת החינוך כשהתחלנו, שולחנות עגולים, היית נוכחת בכל והיה שיתוף פעולה מדהים, אנחנו נחזור בנו ושנה הבאה נתחיל את התהליך שדיברנו עליו.
עירית ליבנה: בפתח הדברים שלך את למעשה עשית כותרות, איפה אנחנו עומדים היום.
עירית ליבנה: קודם כול ברמה העקרונית, למרות הטענות, אתם מתחבאים מאחורי, אנחנו לא מתחבאים מאחורי משרד, אנחנו עובדים עם משרד הבריאות בשיתוף פעולה מלא, כולל עם השלטון המקומי, כולל עם כל גורם שיכול להיות רלוונטי כדי לעשות איזושהי דרך, תהליך של חשיבה שהוא יהיה נכון חברתית, רגשית, כלכלית, ארגונית, הכול.
עירית ליבנה: המוטו הוא באמת לעשות בדיוק כמו שאמרת, וחשבנו על זה.
עירית ליבנה: ישבנו הרבה מאוד מהישיבה האחרונה בפורומים שונים, הפגנו, לא הפגנו, אמרנו, כתבנו.
עירית ליבנה: השתמשנו בכל האמצעים שנדרשים כדי להעלות אולי גם מעבר לשולחנות פה ברמה הציבורית של מדינת ישראל שיש ילדים אלרגיים וזו תופעה שגדלה וחוק האפיפן שבמקביל.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת, חלק מהקמפיין הציבורי שדיברנו עליו.
עירית ליבנה: ממש, ואני חושבת שזו רק התחלה של הקמפיין הציבורי.
עירית ליבנה: אני חושבת שהמהלכים שיהיו לנו, הפנימיים, שאנחנו נתחיל אותם ביחד, אם יהיה קמפיין ציבורי אמיתי לנושא הזה, אנחנו שני שליש בפתרון הדברים.
יפעת שאשא ביטון: איזה מהלכים להתחיל ביחד?
עירית ליבנה: אני מדברת על זה שמדינת ישראל עכשיו מחוקקת חוק לנושא של הוצאת האפיפן בכל מקום.
עירית ליבנה: אם הציבור ידע ויבין גם כשאני הולך עם המשפחה שלי למסעדה או לאיזה אירוע ויש את זה, כי זה שכיחות מאוד גבוהה, לכולם, בכל הגילאים, בכל הסיטואציות ובכל מקום, ולכן אם יהיה לנו כחברה אזרחית קודם כול את ההבנה הזאת, את המודעות, זה לראות אם מישהו בקולנוע על ידנו פתאום מתנפח וכו', יהיה לנו כמערכת חינוך, אני אומרת שוב, כחלק מהחברה, ועל זה אנחנו צריכים לעבוד.
עירית ליבנה: זה לא כולם ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: עירית, אני סיפרתי את זה באחד הדיונים, הבת שלי יודעת שלה אסור להביא שום דבר עם שומשום לכיתה.
איילת נחמיאס ורבין: זה משפיע על איך שילדים מסתכלים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה חשוב מאוד מה שאת אומרת.
איילת נחמיאס ורבין: זו רגישות חיובית.
עירית ליבנה: הקשיים האמיתיים שלנו ועם ההורים האחרים, אנחנו אומרים את זה כל הזמן.
איילת נחמיאס ורבין: מה זה הקושי הזה עם ההורים האחרים, עירית?
עירית ליבנה: את נתת דוגמא שהבת שלך יודעת.
עירית ליבנה: אני רוצה להגיד שמגיעות פניות, אתם לא תכתיבו לנו מה - - -
יפעת שאשא ביטון: יש הורים שאומרים, אני לא מוכנה שהילדה שלי לא תאכל גבינה.
איילת נחמיאס ורבין: עירית, אני מתנצלת.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא אומרת שזה לא ראוי להתייחסות - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרנו, שצריך לעשות תהליך ארוך לפני שמוציאים את הסייעות וזה בדיוק הסיפור.
איילת נחמיאס ורבין: יש גם הבדל בין סוגי האלרגיות.
איילת נחמיאס ורבין: לי יש ילד, לצורך העניין דוגמאות ממשיות, שאוכל רק דברים שהם חלב ניגר, ויש ילד אחר שימות למות מחלב ניגר בכיתה.
איילת נחמיאס ורבין: גם דיברתי על זה בזמנו עם עמותת יה"ל.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים עם הדבר הזה, אבל בואו לא נאשים את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, זה רק מחדד את זה שיש לנו כל כך הרבה מה לעשות ויש לנו דרך כל כך ארוכה לפני שאנחנו שולפים החוצה את הסייעות.
איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז, עם זה אני מסכימה לחלוטין.
עירית ליבנה: מה שהוחלט, משרד הבריאות, משרד החינוך, האוצר, השלטון המקומי, שבשנת תשע"ט בבתי הספר, בגני החובה נשאר as at is עם תהליך שתיכף נדבר עליו.
עירית ליבנה: לגבי גילאי שלוש-ארבע, עדיין מתקיימים דיונים.
עירית ליבנה: זאת ההחלטה של משרדי הממשלה.
יפעת שאשא ביטון: הילדים שם, אפשר לוותר עליהם?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שנקרא, נהרוג אותם כשהם עוד קטנים?
יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין את ההיגיון שעומד מאחורי הסיפור.
עירית ליבנה: אני אומרת שוב, זה עדיין בדיונים.
עירית ליבנה: כל מיני נימוקים שנכנסים לתהליך הזה, שכשיש שלושה מבוגרים בגן ילדים.
עירית ליבנה: הצוות הרב-משרדי מקצועי הזה בוחן איזה מענה אפשרי, נכון וטוב לתת.
עירית ליבנה: אני אומרת שוב, זה עדיין בדיונים עם כל הגורמים שציינתי.
איילת נחמיאס ורבין: צאו להפגין.
יפעת שאשא ביטון: הם מפגינים גם ככה.
יפעת שאשא ביטון: בואו רגע ניתן לעירית לסיים לדבר.
עירית ליבנה: אני אומרת שוב, לא אמרתי לאיזה כיוון זה יוכרע.
עירית ליבנה: הנושא הזה בדיון ואנחנו מקווים שהוא יוכרע בקרוב.
עירית ליבנה: אני אומרת שוב, אנחנו שומעים את הקולות.
עירית ליבנה: יש פה נציגים של משרד הבריאות.
עירית ליבנה: יושבת פה שוש נחום, מנהלת המינהל הפדגוגי.
עירית ליבנה: אנחנו שומעים פה.
עירית ליבנה: אני אומרת איפה אנחנו עומדים.
עירית ליבנה: הייתה פגישה עם המנכ"ל.
עירית ליבנה: אני רוצה לברך את עמותת יה"ל ואת העמותה השנייה.
עירית ליבנה: המהלך הוא משותף.
עירית ליבנה: המנכ"ל נפגש איתם.
עירית ליבנה: הערב יש פגישה של השר עם נציגי ההורים.
עירית ליבנה: אנחנו מיום חמישי הקרוב מקיימים צוות כדי שיקבע את המתווה שידבר על הטמעת חוזר המנכ"ל, על ההדרכה של עובדי ההוראה, בדיוק כמו שאת אמרת, את אותו תהליך שאנחנו נעבור במהלך השנה As it is ולקראת סופו אנחנו נבחן את היכולת לתש"פ.
: מה זה קשור לע"ט?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר, תאמין לי, אני התאפקתי לאורך כל הדברים של עירית ואני חייבת להגיד, זה לא אישי לעירית, כי אם יש לנו שותפה פה בדיונים זאת עירית שיושבת פה פעם אחר פעם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור בגנים של הטרום חובה?
יפעת שאשא ביטון: למה נכנסה סייעת?
יפעת שאשא ביטון: נכנסה סייעת בגלל הצורך היום-יומי בהתנהלות היום-יומית בלי קשר עכשיו עם אלרגיים או בלי אלרגיים, אז זה לא שיש לי שם כוח אדם עודף, יש לי את כוח האדם שצריך.
יפעת שאשא ביטון: הם רוצים יותר אבל יש לנו את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: כי מה שאנחנו יכולים לעשות בטרום חובה, אנחנו יכולים לצרוך העניין לעשות גם בחובה, כי הרי אנחנו לא מדברים על כמה כוח אדם יש לי שם, אנחנו מדברים על האם הגן הוא ארוך ומותאם, האם באמת עברנו את התהליך שצריך גם עם הילדים וגם עם ההורים, האם הצוותים באמת קיבלו את ההכשרה ואת כל התנאים המתאימים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כל המערך שצריך להתקיים, בין אם זה בחובה ובין אם זה בטרום חובה, אז אם יש לי את התקן בחובה, ואת התקן אנחנו לא מוסיפים להם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שעכשיו בגנים שיש בהם ילד אלרגי הוספנו מעל התקן.
יפעת שאשא ביטון: יש לי גם את התקן בטרום חובה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי הם אותו דבר, אז למה באלה אנחנו כן משאירים את הסייעת ובאלה אנחנו לא משאירים את הסייעת?
יפעת שאשא ביטון: הסיפור זה לא רק הסייעות, הסיפור הוא שהמצב צריך לחזור לקדמותו בכל ההיבטים, אם זה העניין של הסייעת, אם זה העניין של חוזר מנכ"ל, אם זה כל מה שהיה בשנה שעברה, צריך שיהיה גם שנה הבאה, ובשנה הבאה אנחנו רק צריכים להוסיף לזה את כל התהליך שדיברנו עליו, ואת צודקת עירית, זה תהליך ארוך, זה תהליך יסודי שצריך לעשות, זה תהליך עומק.
יפעת שאשא ביטון: את צודקת, ואנחנו צריכים לגעת בדיוק בנקודות האלה ולא רק בקמפיין הציבורי בתוך בית הספר, אלא גם בקמפיין הציבורי הרחב.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לכם, אפרופו מורים ואנשי חינוך שתיכף אנחנו גם נשמע מה להם יש להגיד, אני הייתי בבית קפה בתחנת דלק, באמת משהו כזה על הדרך.
יפעת שאשא ביטון: נכנסתי, שעת לילה מאוחרת והם היו בתדרוך.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לו, בבקשה, רק קפה, יש לי לנסוע עד קריית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: עשה לי ג'סטה, הוא לא ידע מי אני, לא השתמשתי בזה, ותוך כדי שהוא מכין לי קפה, אני שומעת אותו אומר לאנשים שלו, תקשיבו, כל מי שמגיע ויושב לכם בשולחן, אתם נותנים לו תפריט ואתם שואלים באותה נשימה אם הוא אלרגי, ואני ישר הסתובבתי, כולי התרגשתי.
יפעת שאשא ביטון: מלצר הוא לא איש חינוך, הוא לא חייב כלום לאף אחד, זו לא האחריות שלו, בסך הכול בא לשרת את האנשים.
יפעת שאשא ביטון: חלילה אני לא מזלזלת, אבל יש כדי שתבינו את הקונטקסט, והם מקפידים.
יפעת שאשא ביטון: הוא אומר להם ברחל ביתך הקטנה, מגיעים אליהם אנשים, אתם נותנים את התפריט ושואלים את זה, וזאת המהות בעיניי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו צריכים להיות שם, ואת צודקת שזה קמפיין ציבורי.
יפעת שאשא ביטון: למה אמרתי את כל הדברים האלה?
יפעת שאשא ביטון: כדי שאנחנו נבין שאנחנו עוד לא במקום שאנחנו רוצים להיות כדי שאנחנו נוכל לשלוף החוצה את מה שהיה עד עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: גם לא בטרום טרום חובה.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, דווקא שם אנחנו צריכים להיות.
יפעת שאשא ביטון: אם עדיין לא עשינו את התהליך שם כמו שלא עשינו במקום אחר, אנחנו צריכות גם להישאר שם עד שנרגיש שאנחנו מוכנים, ואני אומרת לך שביום שנוכל להוריד בטרום חובה, גם יהיה אפשר להוריד בחובה ובבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: זה הרי הסיפור.
עירית ליבנה: אז בכל מקרה הפתרון שלנו, רק כדי שפשוט נבין, אנחנו מתיישבים השבוע צוות שיקבע - - -
יפעת שאשא ביטון: שיקבע שמחזירים את הדברים לקדמותם.
עירית ליבנה: אמרתי, זו ההצהרה של המשרד, אבל זה הצעד הראשון.
עירית ליבנה: הצעד השני הוא באמת לבנות איזשהו תהליך הטמעה משותף, לשבת עם משרד הבריאות והם ישבו עם האלרגולוגיים כדי להגדיר את אותם תאים שלא נסתדר איתם בתהליך הזה, ובאמת יש מצבים שבהם מה זה אומר מולטי או או או, ולהם נחשוב בצוות הזה איזה מענה המדינה, ואני אומרת פה המדינה כי השלטון המקומי פה ואנחנו, המדינה תתפור בצורה יותר מהודקת כשלא נוכל להטמיע ולעשות את כל התהליך שאת ציינת ואנחנו נערכים על פיו, ואנחנו נחייב את המחוזות או את הפיקוח.
עירית ליבנה: מעבר לתכנון, הנושא הזה של ביצוע ואנחנו כצוות שנקבע, שקבע, ביקש המנכ"ל, ששוש תעמוד בראשו, ואנחנו נעקוב אחר ההטמעה הזאת.
עירית ליבנה: זאת הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך, עירית, ולא בטוח שכולם יאהבו את זה פה, אבל הנה אני אומרת לך את זה מול כולם וגם לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מאמינה שהסייעות זה לא הפתרון ואני אומרת שזה לא יותר מאשר כסת"ח שהמדינה בנתה לעצמה באופן זמני, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: הנה בצורה הכי בוטה.
יפעת שאשא ביטון: אם באמת יעשה כל התהליך כמו שאנחנו ישבנו ודיברנו עליו, ובשיתוף עם כולם, כי אנחנו צריכים כמו שאת אמרת, את ההתגייסות של כל המדינה, זה משרדי הממשלה, זה ההורים, זה הארגונים, זה כולם, ואנחנו נעשה אותו כמו שזה קורה בארצות אחרות, אין שום סיבה שזה לא יקרה גם כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לכם בסופו של תהליך להוציא את הסייעות ולעשות בהן שימוש אחר, יותר טוב, יותר נכון.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק צרכים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדע מה לעשות גם בכסף וגם בכוח האדם הזה, אבל אני כן חושבת שילדים האלרגיים ולמשפחות שלהם מגיע מענה קצת יותר איכותי ממה שיש היום.
יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את הדרך וכשנגיע לאן שאנחנו רוצים להגיע, נקבל את ההחלטה גם לגבי הסייעות.
עירית ליבנה: אני חושבת שהתהליך הוא ערכי, חינוכי, רגשי, אזרחי, שאנחנו יכולים ממנו אחר כך ללמוד ולהעתיק לדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עירית.
: קודם כול גבירתי היושבת ראש, אני רוצה לשבח אותך על העקשנות שלך ועל זה שהנושא לא יורד אצלך מסדר היום.
: גם אם יש מחאה בציבור, גם אין אם מחאה בציבור, את כל הזמן העלית את זה ומעלה את זה.
: אני כמובן מחזק אותך גם הלאה, עד פתיחת שנת הלימודים והלאה, כי זה מקבל את מה שאמרת בסופו של תהליך.
: כולנו יודעים שבאמת מה שהיה עד היום, הסייעות, זה היה פתרון, היה לפחות רצון טוב של המדינה, אבל זה לא יותר מזה בגלל שוודאי פתרון כוללני הוא הרבה יותר נכון.
: לפחות שחלק ממנו יהיה גם הנושא של סייעות אבל בכמויות אחרות, בצורה אחרת, ולכן שוב, את רק מחזקת.
: ככל שאת אמרת יותר ודיברת יותר, ואני רואה שאת מבינה ורוצה את זה כמונו, ערכי, חינוכי, אזרחי, דברים כאלה מטמיעים, זה לוקח זמן.
: אי אפשר לעמוד עם אקדח על הרכה ולהגיד שבעוד חודש ימים תיפתח השנה ולא יהיה, ולכן אני לא מבין באמת.
: אולי עשו את זה בשביל איזשהו משהו פוליטי כדי להראות, אולי מול משרד האוצר או מול מישהו, אני לא יודע, בפוליטיקה אנחנו מבינים יותר, אמרו רגע, את גני הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה מהאוצר?
יפעת שאשא ביטון: הוא עושה מה שמבקשים ממנו.
: על זה שלקחו את גילאי שלוש וארבע ואותם שמים בדיון, כביכול הולך להיות איזה נס גדול בימים האלה לעומת דברים אחרים.
: זו פוליטיקה של לבוא ולשחק איזשהו משחק.
: הסירו את הדבר הזה, תנו החלטה כבר בזמן הקרוב כדי להרגיע את האנשים האלה שכל עוד שהם לא ידעו את זה בצורה רשמית, הם יהיו במתח בעניין הזה.
: אני רוצה לומר שבכלל השיטה הזאת של לרתום את העגלה לפני הסוסים היא שיטה שהיא מחלה שקורית אצלנו.
: אני אמרתי את זה גם בחוק החינוך המיוחד, שיש בו הרבה אלמנטים נכונים וטובים אבל היישום שלו יכול לקום וליפול רק על זה שאין התארגנות, אין תקציב, דברים מהסוג הזה.
יפעת שאשא ביטון: דווקא שם יש תקציב.
: שם יש דיבורים על תקציב.
: יש תקציב אבל אף אחד לא בחן אותו אחד לאחד, כי אם אותו ילד שהיום הוא בבית ספר לחינוך מיוחד ואנחנו משלבים אותו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בוא לא נגיע לדיון של החינוך המיוחד.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק צרות פה באלרגיים.
: לכן המדיניות הזאת של לרתום את העגלה לפני הסוסים, צריכה להפסיק, ואתם כצוות מקצועי צריכים להגיד, חברים, עד שלא תהיה לנו את החלופה הנכונה שתעבוד, אנחנו לא עושים שום צעד.
: דבר נוסף לגבי הנושא שהעלתה היושבת ראש ושאתם העליתם גם בדיונים קודמים לגבי אותה בעיה עם אותם הורים שבאים ואומרים, אנחנו לא רוצים למנוע מהילדים שלנו את הגבינה ואת דברי החלב והכול.