GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי בלומנטל: אבל מה אתה חושב, שאני אשב פה ויזרקו לי מילים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שקט.
ינון אזולאי: אבל עמדת בהפגנה מול בית הספר או לא עמדת?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי שקט, באמת.
יעקב אשר: תשאל את יעקב - - - הייתי - - - עם הציבור הדתי לאומי בבני ברק והייתי ראש עיר חרדי.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה וזו פעם ראשונה שאני עושה את זה בדיוני הוועדה שלי.
יפעת שאשא ביטון: שלוש וחצי שנים אני פה, בחיים לא קראתי איש לסדר.
יפעת שאשא ביטון: הגזמתם.
יפעת שאשא ביטון: המאבקים פה הם לא פוליטיים, זה לא מעניין אותי מאיפה אתם באים.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אם אתם תמשיכו לריב פוליטיקה - - -
קריאה: אבל שם זה הפוליטיקה.
קריאה: זה לא היה פוליטי, היה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו להערה של המועצה לשלום הילד, אין פה אמון בכלל גם עם הרשות, אז זה לא הסיפור ואני נכנסתי פה וצריך לטשטש וזה צריך להיות גשר וזה מה שאנחנו מציעים.
כרמית כהן-פולק: מה שאני אומרת זה שכולנו צריכים לחתור לפתרון, כי ברור שיש פה ילדים ואנחנו גם קיבלנו מהם את התמונות והיינו איתם בקשר.
כרמית כהן-פולק: הדבר הזה הוא מזעזע, באמת ואי אפשר לעבור עליו בשתיקה.
כרמית כהן-פולק: אבל אנחנו רואים פה גם דיס אינפורמציה.
כרמית כהן-פולק: זאת האמת, סליחה.
כרמית כהן-פולק: אנחנו רואים פה אינפורמציות סותרות.
כרמית כהן-פולק: קשה להבין ככה.
יפעת שאשא ביטון: כרמית, אני צללתי לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: כל מילה שיוצאת מפה, חוץ מהסיפור של שערי תורה מאוכלס או לא, אנחנו נרד ואני אמרתי, עולים פה עניינים, אנחנו נלך לבדוק אותם, אבל אני גם יודעת דברים שהם מתחת לפני השטח, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: משני הצדדים, אגב.
יפעת שאשא ביטון: אז בגלל זה אני אומרת אני גשר פה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: את יושבת פה כל דיון.
יפעת שאשא ביטון: מתי פתחתי ואמרתי אנחנו משאירים פוליטיקה בחוץ נכנסים נקי?
כרמית כהן-פולק: ברור.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי, אף אחד פה לא נקי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה הכי פתוח וגם אם ייכעסו עלי.
כרמית כהן-פולק: אני מסכימה עם האמירה שלך שבסוף מי שנופל בין הכיסאות זה הילדים.
יעקב אשר: זה ממש לא בסדר להגיד - - -
יעקב אשר: זו פשרה מפ"איניקית, אבל זה לא מסתדר איתם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר אין מה לעשות.
יעקב אשר: ההורים האלה הם בסדר גמור ונציגי הציבור בחיפה, זה בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לראות מה קורה שם.
יעקב אשר: צריך לדעת באופן ללמוד ולדעת - - -
ינון אזולאי: גם למשרד החינוך יש אחריות.
ינון אזולאי: אם היה רוצה, יכול היה לנעול דרגים אחרים בשביל להגיע.
יפעת שאשא ביטון: רק למשרד החינוך האחריות.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך חטא כשהוא נתן רישיון.
ינון אזולאי: אם היה רוצה היה נועל ברז אחד.
ינון אזולאי: יונה יהב היה נועל ברז אחד, תאמיני לי שהיום הכל היה מסתדר, רק לא עושים את זה.
ינון אזולאי: כשהם רוצים הם יודעים להפעיל שרירים.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי, הם לא היו צריכים לסגור את הברז ליונה יהב, הם היו צריכים לא לתת רישיון לבית הספר.
ינון אזולאי: בסדר, אבל יש צורך והם לא עשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: שיתנו את הרישיון למקום שצריך.
ינון אזולאי: אז מה את רוצה, שנזרוק אותם?
יעקב אשר: 17 שנה.
יפעת שאשא ביטון: כבר בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: זה הוקם ככולל, הפך לגן, הפך לבית ספר - - -
יעקב אשר: לא, לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: די, נו, יש לי את זה מהם.
יפעת שאשא ביטון: הם שלחו לי את זה.
יעקב אשר: הבניין.
יפעת שאשא ביטון: לא הוא שלח לי, אתם.
יעקב אשר: תקשיבי, הבניין, לא הרישיון.
יעקב אשר: הרישיון לבית ספר לא קשור לכולל ולא קשור לכלום.
יעקב אשר: הפוך.
יעקב אשר: הכולל מארח אותם בבניין.
יפעת שאשא ביטון: אני אדבר איתך על זה אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה – הכולל מארח אותם במבנה שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אם הם לא אמורים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אלה הטעויות.
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להיות בתוך מוסד - - -
יעקב אשר: עיריית חיפה הייתה צריכה להקצות להם לפני 15 שנה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אני הבטחתי להם ואחר כך את.
יעקב אשר: אבל כבר אז הוא לא נתן.
יפעת שאשא ביטון: אני דילגתי פה, נתתי לשני חברי הכנסת לשחרר קצת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מישהו מכם, שם ותפקיד.
מרדכי מיכאל אלפר: מיכאל אלפר, חבר מועצת העיר חיפה.
מרדכי מיכאל אלפר: אני לא מתיימר לומר שנשלחתי בשם עיריית חיפה ואני לא חושב שיש פה גורם המייצג את מערכת החינוך או גורם מקצועי מתוך מערכת החינוך וכל מה שהיה צריך להיאמר בעניין הזה נאמר.
מרדכי מיכאל אלפר: אני מלווה את העניין קרוב ל-10 שנים.
מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר הזה הוקם מתוך ידיעה שבכל רשות נורמטיבית כשקם בית ספר מקצים לו קרקע, כך היה בשנת 2002.
מרדכי מיכאל אלפר: 17 שנה, 20 שנה אחורה, מאז שבית הספר קם מנסים למצוא לו פתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: מצנע בשנת 2002 הקצה קרקע לבית הספר.
מרדכי מיכאל אלפר: בשנת 2004 יהב - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, ברשותך.
יפעת שאשא ביטון: אתה היית פה בכל הדיונים.
מרדכי מיכאל אלפר: נכון.
יפעת שאשא ביטון: כל פעם אתה יושב במקום אחר, אני אפילו יכולה להגיד לך איפה ישבת בדיונים הקודמים.
מרדכי מיכאל אלפר: מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: לא, שתבין שאני זוכרת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חוזרים על אותו סיפור.
מרדכי מיכאל אלפר: אני רוצה להתייחס למשהו שאמרת ממש לפני שתיים-שלוש דקות.
מרדכי מיכאל אלפר: אמרת בית הספר הזה קם ככולל, הוא בעצם הפך מגן לבית ספר, מכולל לבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: הוא צמח.
מרדכי מיכאל אלפר: כאילו הוא צמח, כאילו הוא קם בחטא.
מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר קם מתוך ידיעה שהרשות תעמיד לו קרקע וכך היא עשתה.
מרדכי מיכאל אלפר: רשות נורמטיבית.
מרדכי מיכאל אלפר: ראש העיר מצנע העמיד קרקע 8 דונם לבית הספר, לפי מפתח של חצי דונם לכיתה, 16 כיתות, כיאה לבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: לא נבחר מצנע.
יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו עכשיו?
מרדכי מיכאל אלפר: היה ראש עיר, זה מה שהוא עשה.
מרדכי מיכאל אלפר: יהב נכנס לתפקיד בשנת 2004, ביטל את אותה הקצאה.
מרדכי מיכאל אלפר: על אותה הקצאה – 8 דונם – נבנה בית ספר שחברי מקודם הזכיר, האהרון הרועה.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה כבר.
יפעת שאשא ביטון: רשמתם את זה גם במצגת.
יפעת שאשא ביטון: יש לי גם את האישורים, נו.
מרדכי מיכאל אלפר: אז בית הספר לא קם בחטא.
מרדכי מיכאל אלפר: זה אכן לא נושא פוליטי.
מרדכי מיכאל אלפר: זה ילדים שסובלים מדי יום.
יפעת שאשא ביטון: איך מתקדמים מפה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן ועכשיו צריכים למצוא פתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: אמר חברי בלומנטל שאין קרקע בשכונה.
מרדכי מיכאל אלפר: אחד, יש קרקע בשכונה.
מרדכי מיכאל אלפר: אמר שיש פתרון הקצאה על הגג.
מרדכי מיכאל אלפר: מיקי אוטמזגין, אדריכל מוערך בחיפה, נשלח על ידי העירייה לבחון את האופציה הזאת וחזר מסיור במבנה - ואת מה שאני אומר תבדקי - חזר מסיור במבנה ואמר חד משמעית אין ייתכנות לתוספת שטחים במבנה הקיים.
מרדכי מיכאל אלפר: לא תכנונית מבחינה תב"עית ולא פיזית.
מרדכי מיכאל אלפר: אין חצר לבית ספר, אי אפשר בקונטור כל כך קטן לבנות עוד קומות.
מרדכי מיכאל אלפר: מעלית, הנגשה - - -
יעקב אשר: מיכאל תסלח לי שאני אשאיר אותך לבד?
יפעת שאשא ביטון: אני אדבר איתך.
יעקב אשר: אנחנו נשב ביחד וגם נעשה סיור ביחד.
יעקב אשר: אני מזמין את כולם.
יפעת שאשא ביטון: לא את כולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך.
יעקב אשר: תודה רבה.
יעקב אשר: שלום שלום.
מרדכי מיכאל אלפר: שלום, שלום, תודה.
מרדכי מיכאל אלפר: מעלית, חדר מדרגות תקני גומר את שטח בית הספר.
מרדכי מיכאל אלפר: לא יישאר מקום לכיתות.
מרדכי מיכאל אלפר: שוחחתי גם עם אנשי מקצוע שבחנו את זה ברמת הפרוגראמה.
מרדכי מיכאל אלפר: אין ייתכנות על המבנה הקיים.
מרדכי מיכאל אלפר: מבלי להתייחס לעובדה שמהבנה לא שייך לבית הספר והוא מוקצה לגורם אחר ונעשה בו שימוש אחר.
יפעת שאשא ביטון: בעניין הזה יש לי רק שאלה אחת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מתכננת, אני לא מהנדסת, אין לי מושג בבניין ואני גם לא מתכוונת להיכנס לזה.
מרדכי מיכאל אלפר: יש לי מושג, אני אענה לך.
מרדכי מיכאל אלפר: תשאלי.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: יש לי רק שאלה אחת.
יפעת שאשא ביטון: הגיע צוות מקצועי, ביקש לדבר עם מנהל בית הספר, אמרו לו תחכה למי שאחראי פה?
יוסף רוזנברג: לא.
יוסף רוזנברג: אני אגיד לך בדיוק מה שאמרתי - - -
מרדכי מיכאל אלפר: מנהל ה- - - יתייחס לעניין.
יוסף רוזנברג: הוא מבין בזה, אני לא מבין בזה, הוא מלווה אותי.
יוסף רוזנברג: מה כל כך קשה בזה?
מרדכי מיכאל אלפר: וכפי שהוא מייצג את עיריית חיפה, אני יכול לייצג את תושבי העיר, בטח בפגישה מהסוג הזה.
מרדכי מיכאל אלפר: מה גם שאני עוסק בנושאים תכנוניים ביום יום.
מרדכי מיכאל אלפר: אני מבין בתחום.
מרדכי מיכאל אלפר: אני רוצה לשמוע אם עושים סיבוב על המערכת הזאת או באמת נותנים פתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: בחנתי את העניין ואין ייתכנות לפתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: ידעתי גם קודם, אבל קיבלתי חיזוק לעניין ממתכנן שהעירייה שלחה לבחון את הנושא.
מרדכי מיכאל אלפר: הזכירו קודם את ה-105,000 שקלים.
מרדכי מיכאל אלפר: זאת דוגמא לכסף שמשרד החינוך שלח, לא פותר את הבעיה.
מרדכי מיכאל אלפר: כמו שאמרת, חמור מאד, אבל עושה את זה קצת פחות קשה.
מרדכי מיכאל אלפר: יש לילדים מתקן שירותים נורמאלי - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, שהם ישחקו דמקה בשירותים יהיה להם נעים.
יפעת שאשא ביטון: תעשה לי טובה, נו, בחייך.
מרדכי מיכאל אלפר: לא, יהיה להם מתקן שירותים נורמאלי.
מרדכי מיכאל אלפר: אולי יחליפו שם דלת, שכשפותחים אותה היא עפה על פרצוף של ילד והוא מפונה לבית חולים.
מרדכי מיכאל אלפר: פשע.
מרדכי מיכאל אלפר: גם את הכסף הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: פשע גם לבזבז את הכסף הזה כשאנחנו לא יודעים.
יפעת שאשא ביטון: עדיף כבר לקחת מבנה - - -
מרדכי מיכאל אלפר: גם הכסף הזה לא הגיע לילדים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, תקשיבו רגע.
יפעת שאשא ביטון: זה גם המאבקים שלי בתוך העיר שלי.
יפעת שאשא ביטון: כבר עדיף להחליט על מקום ולקחת את הכסף הזה ולאגם אותו עם כספים נוספים ולהשקיע כמו שצריך כדי שלילדים האלה לא יהיה טלאי על טלאי על טלאי.
מרדכי מיכאל אלפר: אכן, אכן, אבל המכתב הזה נשלח והתקציב הזה הועבר וחוסר האכפתיות שמשקף המקרה הקטן הזה של ה-105,000 שקל, מספר את הסיפור כולו ולכן אני מתייחס לזה.
מרדכי מיכאל אלפר: אני בהחלט לא חושב שזה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כשהכל נולד פה בחטאים.
מרדכי מיכאל אלפר: הזכיר חברי 40% תלמידים לא תושבי השכונה, 20%.
מרדכי מיכאל אלפר: יש לי פה מסמך מדויק.
יפעת שאשא ביטון: היינו שם כבר.
יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: יש פה אמהות בוערות.
מרדכי מיכאל אלפר: נושא הגנים שוב תכנונית הוא לא מתאים.
מרדכי מיכאל אלפר: הוא לא מתאים, מה לעשות?
מרדכי מיכאל אלפר: הוא גם מוקצה למישהו אחר, אבל הוא לא מתאים.
מרדכי מיכאל אלפר: זה כמו שאני אציע לפלוני בית של מישהו על מצוקת חדרים שיש לו.
מרדכי מיכאל אלפר: אבל הוא גם לא מתאים כי אין שם חדרים.
מרדכי מיכאל אלפר: אין אפשרות.
מרדכי מיכאל אלפר: הציע חברי את בית הספר שערי תורה.
מרדכי מיכאל אלפר: בית ספר שערי תורה מאוכלס.
מרדכי מיכאל אלפר: לא היה לי את האומץ להציע בית ספר מאוכלס ולחשוב שאני מעביר את זה בוועדה וזה נשמע לרגע טוב.
מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר הזה מאוכלס.
מרדכי מיכאל אלפר: לא רק שהוא מאוכלס, יש שם היום בקשה לתוספת בינוי כי הוא צפוף.
מרדכי מיכאל אלפר: כי לגור אין תיכון.
מרדכי מיכאל אלפר: אתה מסכים איתי או לא?
מרדכי מיכאל אלפר: נציג משרד החינוך?
מרדכי מיכאל אלפר: אז הוא מציע הצעה של מבנה קיים, מאוכלס, משכונה מרוחקת, שאין מי שיממן את ההסעות, חצי שעה נסיעה?
יפעת שאשא ביטון: כל מי שמדבר הערות ביניים לא מדבר אחר כך.
מרדכי מיכאל אלפר: יש קרקע בשכונה.
מרדכי מיכאל אלפר: משרד החינוך צריך להקצות אותה.
מרדכי מיכאל אלפר: סליחה, עיריית חיפה צריכה להקצות אותה.
מרדכי מיכאל אלפר: משרד החינוך מתקצב בינוי.
יפעת שאשא ביטון: אז זה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אתם נעולים על הקרקע הזאת.
מרדכי מיכאל אלפר: לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומר לך, אני לא יכולה לבוא לייצג פה עכשיו פתרון אחד.
מרדכי מיכאל אלפר: אבל תמיר בן משה, כשמסייר בשכונה וראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך גם חושב שזה הפתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: לא יכולה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא סמכות שלי בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מעניין.
מרדכי מיכאל אלפר: את מי לא מעניין, אם לא תמיר בן משה?
יפעת שאשא ביטון: אז אני אסביר לך.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין ואני אגיד לך למה, כי אני לא יכולה לייצג שום פתרון אחד מהצד הזה, כמו שאני לא יכולה לייצג שום פתרון אחד מהצד הזה.
מרדכי מיכאל אלפר: אבל אם לוועדה הזאת יש סמכות - - -
יפעת שאשא ביטון: אין לי סמכות.
מרדכי מיכאל אלפר: איזו שהיא סמכות.
מרדכי מיכאל אלפר: להביע אמירה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: כן, שלילדים האלה יימצא פתרון ראוי, זאת האמירה שלנו.
מרדכי מיכאל אלפר: נכון, ושמשרד החינוך לא יתקצב בינוי כיתות ברמת הנשיא כשעוד אין צורך בכיתות האלה.
מרדכי מיכאל אלפר: סתם, בשביל לייצר מערכת בחירות נחמדה יותר.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני לא נכנסת לפתרון - - -
מרדכי מיכאל אלפר: ויעביר לעיריית חיפה מאות מיליוני שקלים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, תעצור, זהו.
יפעת שאשא ביטון: סיימת לדבר מבחינתי.
מרדכי מיכאל אלפר: רגע.
מרדכי מיכאל אלפר: רגע, לא, זה לא בסדר.
יפעת שאשא ביטון: כי אני לא בתעמולת בחירות עכשיו.
מרדכי מיכאל אלפר: אבל אני גם לא.
מרדכי מיכאל אלפר: אני גם לא.
מרדכי מיכאל אלפר: אני דואג לילדים.
מרדכי מיכאל אלפר: אני לא בתעמולת בחירות, אני דואג לילדים.
מרדכי מיכאל אלפר: אם משרד החינוך מעביר מאות מיליוני שקלים לעיריית חיפה בלי שיש צורך, בלי שיש רשימות תלמידים שמחכים לבית הספר הזה, ופה הוא לא מתקצב או לא כופה על העירייה בית ספר, אז הוא עושה חטא.
מרדכי מיכאל אלפר: כי זו הייתה סנקציה שהייתה גומרת ליהב להקצות קרקע.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה סוגיה נוספת שאנחנו צריכים להגיע אליה בבית"ר עילית.
יפעת שאשא ביטון: תתנחמו, אתם לא לבד, רק ששם הדברים הם קצת אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם, אני לא בתחרות מי קיבל ככה, מי עשה ככה.
מרדכי מיכאל אלפר: זאת לא תחרות.
מרדכי מיכאל אלפר: אני הסברתי שלמשרד החינוך יש יכולת לייצר סנקציה מול יהב, בשביל שיעשה בסוף את החשבון מה יותר כדאי לו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך בזה הרגע לסיים, תודה רבה.
מרדכי מיכאל אלפר: סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס.
מרדכי מיכאל אלפר: אני סיירתי בבית הספר לפני חודש, בכיתי בפעם העשירית כשראיתי את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה עוד פעם, אם זה לא היה ברור למישהו, כי נדמה לי שזה לא ברור.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לייצר פתרון מסוים.
יפעת שאשא ביטון: אין לי גם סמכות לייצר את הפתרון הזה או את הפתרון הזה, אז אני גם לא מתיימרת.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת, אני פה כדי שיימצא פתרון ראוי לילדים.
יפעת שאשא ביטון: תמשיכו להיות נעולים על הקרקע המסוימת הזו, לא יהיה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: הם יהיו נעולים על פתרון אחד, לא יהיה פתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו לא נעולים על הקרקע.
מרדכי מיכאל אלפר: הציע תמיר בן משה גם את מבנה הבנות שחציו ריק.
מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו מוכנים גם לזה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מי זה תמיר בן משה.
מרדכי מיכאל אלפר: הוא ראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך, אבל אנחנו מוכנים לכל פתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא ראש העיר של חיפה?
מרדכי מיכאל אלפר: הוא ראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, נו באמת.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מאמינה שהוא עונה לי.
מרדכי מיכאל אלפר: הגוף שמקים חדר מצב בתחילת שנת הלימודים, כשבית הספר לא נפתח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטרך לשבת ולראות את כל הפתרונות שמוצעים ואתם תצטרכו במסגרת מה שמציעים לראות מה הכי נכון ומתאים לילדים, כל עוד שאנחנו מוודאים שזה באמת נותן מענה ראוי.
יפעת שאשא ביטון: יותר ברור מזה אני לא יודעת להגיד את זה.
מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו ניקח כל פתרון.
מרדכי מיכאל אלפר: בינתיים לא הוצע כזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה גברתי.
ר"ב: שלום.
ר"ב: רציתי קודם כל להתנצל שדיברתי ללא תור ולהסביר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרגשות.
ר"ב: פשוט הייתי נרגשת ומאד התפלאתי בגלל שאנחנו הרבה זמן פועלים בשביל בית הספר וזה קשה, לוקח קשות.
ר"ב: באחת ההפגנות שהיינו פשוט מר בלומנטל הגיע עם עוד כמה אנשים והפגין נגדנו.
ר"ב: כאיש ציבור, היה לי קשה לראות את זה.
ר"ב: חשבתי שהוא מייצג אותנו, את השכונה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: באמת, עם כל הכבוד, זה לא השיח.
ר"ב: אוקיי, כי זה היה לי מוזר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא רלבנטי בכלל.
יפעת שאשא ביטון: שלחו אותו כנציג העירייה.
יפעת שאשא ביטון: יש לו את הסמכות להביא פתרונות, די.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זה גמור.
ר"ב: דבר שני, על שטחים - - -
ינון אזולאי: זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא נבחר ציבור.
יפעת שאשא ביטון: מה, אני בוחרת מי יישב איתי פה?
ינון אזולאי: אבל בן אדם שהוא מפגין נגדי, אתה רוצה שהוא יבוא להיות מגשר שלי?
ינון אזולאי: זה לא מובן.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא בא לגשר.
ינון אזולאי: הוא בא לגשר.
יפעת שאשא ביטון: הוא בא לומר מה הפתרונות שעיריית חיפה מציעה.
יפעת שאשא ביטון: אני המגשרת.
ינון אזולאי: לא, הוא מינה אותו שיגשר.
ר"ב: בנוסף הוא פתח כל מיני קבוצות ווטסאפ לאיך להוציא אותנו ולהיפטר כמו הפתרון האחרון - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לעניינים של חיפה, יש לי מספיק צרות משל עצמי.
יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר על הילדים ועל הפתרונות של בית הספר.
ר"ב: בסדר.
ר"ב: ורק - - - מתנכל - - - הוא פה צילם, מחייך, זה לא נעים לי.
ר"ב: אף אחד אחר לא צילם - - -
קריאה: זה לא בסדר, שי.
ר"ב: עכשיו לגבי הפתרון, דבר נוסף שמאד העליב אותי בתור אישה דתייה.
שי בלומנטל: אני מודה לכם.
ר"ב: בבקשה.
ר"ב: דבר נוסף, הפתרונות היו, כמו שכולם הסבירו, פתרונות נוספים וזה לא רק השטח הזה וכל פתרון אחר לקחו, לקחו, לא בשבילכם.
ר"ב: יש כאן תחושה שפשוט לא רוצים אותנו.
ר"ב: לגבי העניין שזה בכלל מחוץ לקריית שמואל, צריך להבין שלמרות שקריית שמואל, נכון שהיא שייכת לחיפה, אבל היא מאד רחוקה מהעיר חיפה.
ר"ב: איך אומרים?
ר"ב: - - - הייתה בגלל הבת שלי.
ר"ב: אין פתרונות אזוריים, אז באמת היא נוסעת ללא ברירה, היא בהסעות.
יפעת שאשא ביטון: כל ידי החינוך המיוחד ככה בארץ.
ר"ב: כן, אני יודעת.
ר"ב: זה גם פתרון לא קל.
ר"ב: בעשרה לשבע אני כבר צריכה לקחת אותה החוצה, לחכות להסעה, בגלל שיש את הפקקים בשעות האלה.
ר"ב: אז חבל לי על יתר הילדים שלי ועל יתר הילדים בשכונה, שהם יצטרכו.
ר"ב: ושי, אתה יודע שזה לא 10 דקות נסיעה.
ר"ב: הוא יודע את זה.
ר"ב: זה לא סוד.
ר"ב: זה לא 10 דקות.
ר"ב: אם הבת שלי בעשרה לשבע צריכה לצאת וזה מיניבוס, זה לא הרבה ילדים בדרך.
ר"ב: מיניבוס שאני חושבת אולי עם 6-7 ילדים.
ר"ב: להגיע בשמונה ורבע לבית הספר, זה המון זמן.
ר"ב: היא חוזרת מותשת.
ר"ב: אז אם זה מה שהוא מציע בשביל ילדים בריאים, שהם לא צריכים לעבור את הטרגדיה הזאת, אז מאד עצוב לי שזה מה שאתה מציע, שזה הפתרון לילדים שלא צריכים.
מרדכי מיכאל אלפר: זה פתרון לא קיים גם.
מרדכי מיכאל אלפר: זו דמגוגיה.
ר"ב: אם אתה אומר שיש, אז תעזו לנו למצוא פתרון בתוך השכונה.
ר"ב: אנחנו גרים שם, אנחנו חברים איתכם, אנחנו שכנים.
ר"ב: אנחנו עוזרים אחד לשני, אישה יולדת, אנחנו לא מסתכלים איזו כיפה יש לבעלה, אנחנו עוזרים אחד לשני, אנחנו אוהבים אחד את השני.
ר"ב: אני מכירה את אשתך, היא אישה נפלאה, למה להוציא אותנו?
ר"ב: למה לא לתת לנו את הפתרון?
ר"ב: ואתה יודע שיש פתרון שקיים.
ר"ב: זה מאד עצוב שזה המצב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ר'.
ר"ב: רק משפט אחד לגבי העניין עם הגג של מקום אחר, אל תשלח אותנו לריב עם גוף אחר על מקום שלא שייך לנו.
ר"ב: זה מזכיר לנו את רוסיה הקומוניסטית, ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם לא צריכים לריב.
יפעת שאשא ביטון: אם יש הקצאה, אם באים ומציעים - - -
ר"ב: אבל זה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אם באים ומציעים לאוכלוסייה למגזר, למי שאמון שם, אני לא יודעת מול מי היה השיח - מה אתם רוצים לעשות בזה והם בוחרים לעשות בזה משהו אחר – וואלה, זה מעורר מחשב.
ר"ב: לא, זה לא שלנו.
ר"ב: לא, לא, זה כבר ניתן למישהו אחר.
ר"ב: את תשלח אותנו ל - - -
ינון אזולאי: מועצה שהגישה בקשה להקצאה, קיבלה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כי הם ביקשו לעשות בזה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, גם כל בית הספר הזה - - -
ר"ב: לא, לא, זה לא אנחנו ביקשנו, זה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר משהו לטובת הילדים, רק כדי לפחות, את יודעת, השתמשת פה במילים קשות – טרגדיה של ילדים שנוסעים מוקדם – כל הילדים של המועצות האזוריות - - -
ר"ב: כואב לי הלב עליהם.
יפעת שאשא ביטון: שלא יכאב לך הלב עליהם, הם נוסעים, הם יוצאים גם בשש וחצי בבוקר, מועצות אזוריות, קיבוצים ומושבים, לומדים בבתי ספר נפלאים, מתחנכים בצורה נפלאה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד מהם לא יוותר על בית הספר שלהם וזאת לא טרגדיה.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נשים את זה גם בפרופורציות - - -
אוראל בן סימון: אבל אנחנו משלמים מיסים לעיריית חיפה.
יפעת שאשא ביטון: זה הכל גם באותו מרחב.
יפעת שאשא ביטון: אתם נכנסים עכשיו למקומות שלא צריך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מנסה לומר שילד שנוסע לבית ספר, זה לא טרגדיה.
יפעת שאשא ביטון: גם ילדים רגילים, לא של החינוך המיוחד.
ינון אזולאי: רגע, אבל היום שאת בטרגדיה את מסכימה.
ינון אזולאי: היום המצב שלהם באמת טרגי.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת על משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני התייחסתי לאמירה אחרת.
ינון אזולאי: בסדר, אבל היא אומרת בתור אמא זו ההרגשה שלי.
יפעת שאשא ביטון: אבל ינון, היא לא מדברת על הטרגדיה שהילדים לומדים בתת תנאים, היא מדברת על ילד שנוסע.
ינון אזולאי: אבל היא האמא.
ינון אזולאי: תני לה להתבטא.
ינון אזולאי: את אמא גם.
יפעת שאשא ביטון: היא מתבטא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא עושים פה עכשיו הכללות.
יפעת שאשא ביטון: בוא, רק תקשיב למה שהיא אומרת, אז אתה תדע גם למה התייחסתי.
יפעת שאשא ביטון: קריית שמואל - - -
ינון אזולאי: יש לי משהו מאד חשוב לומר.
שי בלומנטל: יש לי הצעה פרקטית, לא דמגוגיה.
שי בלומנטל: ואני אומר את זה על דעת גם.
קריאה: שקר בקריית שמואל.
יפעת שאשא ביטון: תתעלם בבקשה מההערות, אחרת לא נסיים עם זה.
שי בלומנטל: את שמה לב שאני מתעלם.
שי בלומנטל: אני מציע שנקיים דיאלוג בלי אנשי ציבור ששמעת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מי זה נקיים?
שי בלומנטל: אז אני אומר ככה – ראשת מערכת החינוך אילנה טרוק.
שי בלומנטל: בואו ננטרל גם את כל הפוליטיקה מהצד השני, שנקרא לה.
שי בלומנטל: החינוך העצמאי, שהוא הבעלים של בית הספר.
שי בלומנטל: יפגשו יחד וינסו למצוא יחד פתרונות, לפי מה שאמרתי.
שי בלומנטל: בואו ננטרל, כי כל אחד בא עם מטען – את שומעת.
שי בלומנטל: אז בואו ננטרל.
יפעת שאשא ביטון: אתה מרשה לי להיות שם כצופה מהצד?
שי בלומנטל: בוודאי.
שי בלומנטל: זה מה שרציתי לשלב הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני מקובלת על כולם, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אני באה באמצע.
שי בלומנטל: אז זה מה שרציתי להציע.
שי בלומנטל: אמרתי לך מאיפה היתרון שלך, מקריית שמונה - - -
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אני מקבלת את זה.
גדי כהן: חברת הכנסת, אני גם רוצה להתבטא בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אבל דברים שלא נאמרו ולעשות את זה בכבוד.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד סוגיה לטפל.
שי בלומנטל: גברתי יושבת הראש, אבל זה הפורום.
שי בלומנטל: החינוך העצמאי, את ועיריית חיפה, הדרג המקצועי.
אוראל בן סימון: סליחה, חברת הכנסת, גם נציגות הורים.
יפעת שאשא ביטון: והם לא נציגי הורים?
יפעת שאשא ביטון: הם לא הורים?
שי בלומנטל: אמרתי.
גדי כהן: גברתי אנחנו באמת מאד מעריכים אותך על הפעילות שאת עושה ועל העקביות שלך.
גדי כהן: זאת כבר פעם שלישית שאנחנו מגיעים לכאן לדיון בוועדה.
גדי כהן: היינו בדיונים אחרים בוועדת החינוך של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה במשפט, כי אנחנו צריכים לסיים ויש לי עוד סוגיה לטפל בה.
גדי כהן: שנייה, זה מאד חשוב ואני הולך לומר משהו מאד עקרוני.
גדי כהן: אין לי ספק שאת רוצה שנגיע לפתרון.
גדי כהן: בשביל להגיע לפתרון אנחנו צריכים לדעת מי יכול להביא את הפתרון, למי יש את היכולת ואנחנו יודעים שהיכולת להביא את הפתרון זה שני גורמים מרכזיים – עיריית חיפה ומשרד החינוך, כאשר עיריית חיפה היא הגורם המרכזי.
גדי כהן: בשלב הבא אנחנו צריכים לדעת האם הגורמים האלה רוצים לתת פתרון.
גדי כהן: את רוצה, השאלה אם הם רוצים.
יפעת שאשא ביטון: אומר פה נציג עיריית חיפה, עכשיו הציע הצעה, את ההצעה הכי פרקטית ששמעתי בשלושה דיונים שאנחנו כאן.
שי בלומנטל: כולל נציג משרד החינוך.
גדי כהן: רגע, חברת הכנסת יפעת, תני לי לסיים את דברי בבקשה.
שי בלומנטל: תכניסי גם את נציג משרד החינוך.
גדי כהן: שי, תן לי לסיים את דברי.
יפעת שאשא ביטון: לא לחזור על הדברים.
גדי כהן: יש לך מספיק ראש על הכתפיים כדי להבין וכדי לדעת האם באמת רוצים למצוא פתרון או לא רוצים למצוא פתרון.
גדי כהן: תסתכלי אחורה.
גדי כהן: בדיון הראשון בוועדה עיריית חיפה לא הייתה.
גדי כהן: דיון שני בוועדה עיריית חיפה לא הייתה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חוזרת אחורה.
גדי כהן: שנייה.
גדי כהן: דיון שלישי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא חוזרת.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להמשיך לדבר, אני לא חוזרת אחורה.
יפעת שאשא ביטון: מה יש לך פרקטי?
יפעת שאשא ביטון: הציעו לנו פה הצעה פרקטית שמתיישבת עם מה שאתה אומר.
גדי כהן: אני מקבל את ההצעה הזאת, אבל אני רוצה שלא נהיה בת יענה שנטמון את הראש בחול.
גדי כהן: חברת הכנסת, שנייה.
גדי כהן: אני רוצה לומר - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא בת יענה.
גדי כהן: אני יודע שאת לא בת יענה ולכן את מכנסת את הוועדה בפעם השלישית, אבל יש לי משהו מאד חשוב לומר שוב.
גדי כהן: אנחנו צריכים לדעת האם הם רוצים למצוא פתרון או שהם רק רוצים לכנס.
גדי כהן: אנחנו רוצים לדעת.
גדי כהן: אני לא יודע.
גדי כהן: אני רוצה לדעת אם הוא באמת רוצה לכנס כדי למצוא פתרון או - - -
יפעת שאשא ביטון: הם רוצים ואני פה.
גדי כהן: מי אמר לך?
גדי כהן: על סמך מה?
גדי כהן: מה, את בוחנת כליות?
יפעת שאשא ביטון: על סמך זה שאני פה.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה לא מאמין, בואו נקפל את הכל, נסגור את הדיון, נלך, שלום, תודה.
גדי כהן: אני מאמין בך, אבל בו אני לא מאמין.
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא העניין.
גדי כהן: יש לי שלושה ילדים בבית הספר שסובלים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך אדוני, תעצור בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתעצור.
ינון אזולאי: גדי, הביאו לפה רעיון, נתנו הצעה, תנסו לזרום איתה.
גדי כהן: אבל זה עוד סחבת כדי - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של לזרום, תקשיבו.
גדי כהן: אבל זו עוד סחבת.
גדי כהן: זה הילדים שלנו.
גדי כהן: על הגב של הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה עכשיו?
יפעת שאשא ביטון: מה יכול לצאת מפה עכשיו יותר מהצעה קונקרטית כזאת, באמת?
יפעת שאשא ביטון: שיגידו לך שאתה מקבל את ה-5 דונם שביקשת?
גדי כהן: אני רוצה שיגידו את האמת בפנים לעיריית חיפה, שמשקרים לנו בפנים.
גדי כהן: לא רוצים למצוא פתרונות.
גדי כהן: הפתרונות שמציעים - - -
יפעת שאשא ביטון: סיימת לדבר בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תקראו בבקשה לאיש משמר.
יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה אותך החוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה אותך החוצה אם אתה לא מפסיק עכשיו.
גדי כהן: סליחה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי את הסמכות.
גדי כהן: אני חושב שיש לי זכות להתבטא גם כהורה, גם כחבר נבחר בוועד השכונה.
יפעת שאשא ביטון: אתה התבטאת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מוציאה אותו החוצה, אנשים.
יפעת שאשא ביטון: באמת, עם כל הכבוד.
גדי כהן: יש לי זכות להתבטא ואני חושב שזה לא בסדר שאת רוצה להוציא אותי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרגשות, אני מבינה שכל אחד רוצה להגיד את מה שהוא רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אתה מסוגל עכשיו לשבת?
יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך לצאת, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אבל תישאר פה ליתר ביטחון.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את כל מה שקורה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו כל הזמן נהיה במקום של מי מאמין להם, אז בשביל מה התכנסנו פה בכלל?
יפעת שאשא ביטון: אל תשבו פה בכלל אף פעם אם אנחנו לא מאמינים אחד לשני.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף יש פה שלושה גורמים שצריכים להגיע לכדי פתרון: משרד החינוך, עיריית חיפה ואתם.
יפעת שאשא ביטון: אני פה כגשר.
יפעת שאשא ביטון: אני גשר.