GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מתן אהרוני: יש תכניות ספציפיות שמתמקדות במחזור.
<מתן אהרוני: כמו למשל, נתנו פה דוגמא, רפטי-רפטי שזו תכנית שמציגה איך בעזרת כל מיני אביזרים שיש בבית או שמוצאים בסביבה, אפר לעשות כל מיני דברים יצירתיים.
יפעת שאשא ביטון: שזה נושא מאד רלבנטי גם למציאות שאנחנו חיים בה ולשיח הציבורי שמתקיים.
<מתן אהרוני: בהחלט.
<מתן אהרוני: אז באמת שילוב ופיתוח הטבע יחד עם התרבות.
<מתן אהרוני: כלומר נותנים המון כבוד לטבע.
<מתן אהרוני: עוד נושא מרכזי זה ישראליות.
<מתן אהרוני: הישראליות באה לידי ביטוי בעיקר בצורה שכשמדברים על ישראליות מדובר על מקומיות, מסורת, קשר למדינה וזה בא בעיקר במעברונים, ככה אנחנו מוצאים את זה.
<מתן אהרוני: יש מעברונים, אם זה חגים יש יש מעברון שמציג את החג.
<מתן אהרוני: לרוב זה גם בשירים בין הקטעים, אז שם אנחנו מוצאים.
<מתן אהרוני: שירים שכולנו מכירים, שגדלנו עליהם, שבאים לידי ביטוי.
<מתן אהרוני: הם מבטאים את הישראליות.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר משהו לפני, כי יש לנו פה קהל של ילדים, אז אנחנו גם נעשה את ההתאמות.
יפעת שאשא ביטון: מסרים פרו חברתיים הם בעצם מסרים חיוביים.
יפעת שאשא ביטון: מסרים שאנחנו רוצים לקדם ואנחנו פוגשים אותם בתכניות הילדים שאתם נחשפים אליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם אחרי ההצגה אפשרות גם לומר, בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן עכשיו דוגמאות למסרים כאלה, מסרים שאנחנו בעצם רוצים להעביר לכם, כי אנחנו חושבים שהם יהפכו את החברה שלנו לחברה טובה יותר.
<מתן אהרוני: אנחנו רוצים להראות לכם עכשיו, כדי לסבר את האוזן, קטע קצר מתוך התכנית הרפתקאות פיטר הארנב.
<מתן אהרוני: פיטר הארנב הוא כאמור ארנב, שהוא וחבריו – חברתו לילי וחברו הסנאי וגם בן דודו ולפעמים גם אחותו הקטנה – יוצאים להרפתקאות.
<מתן אהרוני: הם שובבים.
<מתן אהרוני: הם משחקים ביער, אבל הם צריכים נורא להיזהר כי יש את השועל, יש גם סמור וגם ינשוף שרוצים לטרוף אותם ואת החברים שלהם.
<מתן אהרוני: במהלך ההרפתקאות הם צריכים גם להגן על חבריהם ולעזור להם.
<מתן אהרוני: בואו נראה את הקטע, שידגים לנו את היטב את הנושא של אומץ, הקרבה, חברות וגם יצירתיות.
<מתן אהרוני: בקטע שאנחנו נראה, נראה איך פיטר מסיח את דעתו של השועל, כדי לנסות ולהציל ציפור.
<מתן אהרוני: מוצג סרטון
<מתן אהרוני: אוקיי, לצד המסרים הפרו חברתיים יש גם מסרי אנטי חברתיים, כלומר מסרים שליליים.
<מתן אהרוני: הם לא משמעותיים כמו המסרים הפרו חברתיים, אבל הם קיימים גם כן, כמו מסר אחד מרכזי, שזו אלימות.
<מתן אהרוני: אלימות קיימת בתכנים גם של ילדים.
<מתן אהרוני: אלימות היא בעיקר אלימות פיזית.
<מתן אהרוני: אין אלימות מילולית.
<מתן אהרוני: כמעט ממש לא מצאנו משהו משמעותי.
<מתן אהרוני: גם צריך לסייג, האלימות מתבטאת בתכניות ובערוצים שפונים לקהל קצת יותר גדול.
<מתן אהרוני: אנחנו עומדים בין גיל לידה לגיל 6, אז יותר קרוב לגיל 6.
יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין גיל רך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין מדברים על הילדים המאד קטנים.
<מתן אהרוני: כן, זה עדיין הגיל הרך, נכון.
<מתן אהרוני: אז האלימות נתפסת כפתרון לגיטימי לקונפליקטים, לבעיות.
<מתן אהרוני: גם אפשר להשתמש באלימות, כפי שאנחנו מיד נראה בקטע, שם נראה שזה אמצעי לגיטימי.
<מתן אהרוני: אלימות נתפסת גם כחלק מתחרות על משאבים.
<מתן אהרוני: אם דמות אחת רוצה במשאב של הדמות האחרת, אלימות זה עוד משהו שבא לידי ביטוי.
<מתן אהרוני: לצד האלימות יש גם קנאה.
<מתן אהרוני: קנאה זה בעצם הרצון במשאב של מישהו אחר או בתכונה של אחר, ובגללה הדבר מוביל לפגיעה וזה העניין השלילי שיש פה.
<מתן אהרוני: אז גם זה נמצא שם.
<מתן אהרוני: עניין נוסף זה חוסר אחריות.
<מתן אהרוני: חלק מהסיפורים מציגים דמויות, סיפורים שבהם הדמויות חסרות אחריות.
<מתן אהרוני: הן מניעות את העלילה, כלומר זה משהו שהוא חלק מהנרטיבי, אבל חוסר האחריות נתפס כעדין קיים שם.
<מתן אהרוני: משהו שקיים, לגיטימי וכאמור חוסר האחריות הוא התנהגות פוגענית כלפי רכוש הסביבה.
<מתן אהרוני: דבר נוסף שקשור למסרים אנטי חברתיים זה הנושא של תפקיד הרע, האיש הרע.
<מתן אהרוני: אז בתכניות, שוב, שזה חלק גם מסיפור – צריכה להיות דמות טובה ודמות רעה.
<מתן אהרוני: הדמות הרעה מקבלת מקום מכובד ומקום לגיטימי.
<מתן אהרוני: זה לגיטימי שיהיה גם את הדמות הרעה.
<מתן אהרוני: מעשים פוגעניים הם חלק טבעי ומקובל שקורה בעלילה.
<מתן אהרוני: אנחנו כאמור נראה עכשיו קטע.
יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן אנחנו נשאל את הילדים האם אלימות זו באמת דרך לפתרון של בעיות?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע אתכם צועקים את זה בכנסת, שיבינו.
<מתן אהרוני: אוקיי, אז עכשיו אני רוצה להראות לכם קטע קצר מתוך התכנית תום החתול המדבר.
<מתן אהרוני: תום החתול המדבר זה תכנית שבא יש את הכוכב שלנו תום, החתול כמובן וחבריו שהם חיים ונמצאים רוב הזמן במרתף ביתם, המשמש כחברת סטרטאפ, שם הם ממציאים, בעיקר בן הטכנולוג, שתיכף נראה אותו, ממציא כל מיני המצאות.
<מתן אהרוני: מה שאנחנו נראה בקטע הזה, זה שבן המציא אפליקציה שמחסלת חיידקים ואם לא הצלחת לחסל את כל החיידקים, אפשר גם בעזרת האפליקציה להגדיל אותם לדמות אנושית ואז לחסל אותם.
<מתן אהרוני: אנחנו מבינים כבר שיש פה קצת אלימות.
<מתן אהרוני: אנחנו נראה את הקטע.
<מתן אהרוני: בקטע אנחנו נראה את החיידק ג'רמי, שהוגדל והפך להיות אנושי.
<מתן אהרוני: שאר החברים רואים שהוא נורא חמוד, כי פתאום הוא בן אדם, או דמות מואנשת, לא אדם ובן רוצה לחסל אותו, כי הוא מסוכן.
<מתן אהרוני: בואו נראה את הקטע.
<מתן אהרוני: אנחנו ערכנו את הקטע.
<מתן אהרוני: אנחנו נרצה קצת רק קצת מההתחלה וקצת מהסוף.
<מתן אהרוני: לצד המסרים החיוביים והשליליים, יש גם מסרים שהם דו משמעיים, שהם לא חד משמעיים.
<מתן אהרוני: שאתה יכול לקחת את זה לפה ולפה ואנחנו מוצאים שחלק מהתכנים הללו גם עלולים לבלבל ילדים בשלב התפתחותי מסוים.
יפעת שאשא ביטון: מתן, מדי פעם אני אעשה הפסקות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לקטע שהוקרן מקודם.
יפעת שאשא ביטון: בתוך המסרים האנטי חברתיים של אלימות כפתרון וכו', זיהיתי שם מסר מאד יפה, שכשאנחנו מכירים את האנשים, אז אנחנו כבר לא רוצים לפגוע בהם.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שדווקא כשיש כאן ילדים, שאנחנו מדברים הרבה פעמים על סכסוכים בין קבוצות שאנחנו לא מכירים, בתוך החברה הישראלית, אחד הפתרונות הוא דווקא המפגש וההיכרות כדי בעצם להפיג את המתחים וליצור יותר קרבה בין הקבוצות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מסר מאד יפה והיה חשוב לי שהילדים גם ישמעו אותו.
<מתן אהרוני: אכן, כן.
<מתן אהרוני: אז כאמור לצד המסרים החיוביים והשליליים יש גם מסרים שעלולים לבלבל את הצופים הצעירים.
<מתן אהרוני: המסרים האלה הם למשל תחרותיות.
<מתן אהרוני: תחרותיות מצד אחד זה דבר חיובי, זה ערך שחשוב שאנחנו מקדשים אותו – העניין של השגיות והצלחה, אבל לצד התחרות החיובית, היא עלולה להתפתח ויש מצבים ואנחנו רואים את זה, שבהם היא הופכת כבר רמאות.
<מתן אהרוני: כי כדי להצליח במשימה אתה תפגע באחר; והרמאות זו כבר בעיה.
<מתן אהרוני: אותו דבר גם לגבי שובבות.
<מתן אהרוני: שובבות זה ילדותיות, זה שמחת חיים, זה נהדר, זה אושר, אבל שובבות לפעמים הופכת להיות כבר ומוצגת כקונדסות, כרשעות.
<מתן אהרוני: זה כבר הופך להיות משהו די פוגעני.
יפעת שאשא ביטון: משהו שאנחנו רואים אגב גם היום במציאות, לצערי הרב, של תלמידים אל מול אנשי צוות, שהם לא עד הסוף מודעים לכך שמה שהם עושים זה לא שובבות אלא זה באמת מעשה קונדס שהוא לא חיובי, הוא פוגעני וכמובן שחשוב - - -
<מתן אהרוני: אז אנחנו רואים את זה ממש בתכנים.
<מתן אהרוני: אתה רואה שזה בצורה אמביוולנטית וכאמור גם עלולה לבלבל.
<מתן אהרוני: גם גאווה.
<מתן אהרוני: יש פה מצד אחד גם גאווה, זה דבר טוב, זה מעצים את הערך העצמי, אבל מצד שני אנחנו מעודדים את הילדים להיות גאים בעצמם ולהעריך את עצמם, אבל מצד שני גאווה גם הופכת להיות שחצנות.
<מתן אהרוני: והשחצנות באה על חשבון האחר וזה שוב הפגיעה באחר, שהיא כבר שלילית.
<מתן אהרוני: דבר נוסף שהוא דו משמעי, זה גם הנושא הזה של הורות.
<מתן אהרוני: הורות, אנחנו נקדיש לזה עוד ממצאים גם בהמשך, אבל אנחנו רואים שההורות באה לידי ביטוי, אם כבר רואים הורים ואני כבר אקדים את המאוחר ואגיד שכמעט ולא רואים הורים.
יפעת שאשא ביטון: לא רואים הורים בתכניות, נכון.
<טלי תאני: אני אציין את הכמות פה.
<טלי תאני: מבין הדמויות המרכזיות שקודדנו, שהיו כמעט 1,000 כאלה, פחות מ-5% מהדמויות היו מבוגרים והורים בעיקר.
<טלי תאני: הם כמעט לא נוכחים בתכנים.
<מתן אהרוני: ואם הם כבר נוכחים, אז הם מוצגים גם בצורה אמביוולנטית.
<מתן אהרוני: מצד אחד אנחנו רואים שיש הורים סמכותיים, שמלווים את הילדים שלהם ומלמדים אותם בתכניות מסוימות.
<מתן אהרוני: בתכניות אחרות הם הופכים להיות שוליים, הם ממש בשולי העלילה, אין להם תפקיד מרכזי וזה מגיע כאמור עד להיעדרותם המוחלטת.
<טלי תאני: נעבור למסרים המגדריים.
<טלי תאני: אני כן אציין פה כמה נתונים כמותיים שהיו מאד מעניינים למצוא.
<טלי תאני: לצערי הם מאששים בעיקר ממצאים ממחקרים קודמים.
<טלי תאני: עדיין יש יותר דמויות של גברים ובנים מאשר דמויות של נשים ובנות.
<טלי תאני: זה נכון גם בתכנים לגיל הרך.
<טלי תאני: כפי שאמרתי, אנחנו קודדנו את הדמויות המרכזיות – 972 דמויות.
<טלי תאני: שני שלישים מהדמויות הם גברים או בנים, שליש הן נשים או בנות.
<טלי תאני: כלומר עדיין יש פער כמותי לטובת הגברים.
<טלי תאני: מעבר לכך, הדמויות הגבריות נוטות להופיע יותר כדמויות מרכזיות, כמנהיגי חבורה.
<טלי תאני: אצל הבנות והנשים זה עדיין שהן חלק מהחבורה.
<טלי תאני: אנחנו ראינו את זה אגב גם בדוגמא של פיטר הארנב וגם בדוגמא של תום החתול המדבר.
<טלי תאני: הייתה דמות נשית אחת, שהיא הייתה חלק מתוך חבורה שהיו בה הרבה גברים.
<טלי תאני: בנים עדיין נוטים להיות בתפקידים מרכזיים יותר, חשובים יותר לעלילה.
<טלי תאני: הבנות יותר בתפקידים משניים.
<טלי תאני: הבנות נוטות להיות טובות יותר באופן מובהק מהבנים.
יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב להדגיש, שכאן אי אפשר לומר שבנות פשוט בחרו או לא בחרו להשתתף.
יפעת שאשא ביטון: אלה דמויות מצוירות, זה אנחנו המבוגרים מציירים אותן, אנחנו בונים את העלילה.
<טלי תאני: זו בחירה.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו בונים את המסר ולכן חשוב לשים את הדגש ולתת את תשומת הלב, כי בידיים שלנו לשנות את זה.
מסעוד גנאים: זה גם משקף את המציאות בקשר לתפקידים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה בונה מציאות, כי אם הילדים מגיל מאד מאד צעיר נחשפים - --
מסעוד גנאים: אז זהו, - - - זה משקף.
<טלי תאני: המקום שבו אנחנו ראינו נקודת אור אופטימית יותר בהקשר הזה, זה כאשר ניתחנו את המסרים מבחינה איכותנית.
<טלי תאני: אנחנו ראינו שעדיין קיימים סטראוטיפים ואני אזכיר אותם גם, אבל מאד חשוב לציין שיש גם הרבה אתגור של הסטראוטיפים בתכניות לגיל הרך וזה מאד מאד חשוב.
<טלי תאני: זה אומר שמה שאנחנו רגילים לראות לאורך הרבה שנים בתכניות הטלוויזיה, רואים שינוי לטובה בהרבה מאד מהמסרים האלה.
<טלי תאני: יש הרבה יותר מגוון של ייצוגים אצל הבנות.
<טלי תאני: זה נכון שכמותית הן עדיין לא משמעותיות כמו הגברים, אבל יש להן מגוון ייצוגים והרבה מהייצוגים האלה הם להקשיב.
<טלי תאני: כל הבנות והבנים פה בחדר, יש ייצוגים מאד חיוביים.
<טלי תאני: אנחנו רואים נשים ובנות שהן אסרטיביות, דומיננטיות, דיפלומטיות, מנהיגות.
<טלי תאני: בחלק מהזמן יש לנו נשים ובנות בעמדות מפתח, יש לנו כמה ראשות עיר בקרב התכניות הללו.
<טלי תאני: יש לנו עדיין נסיכות, אבל הנסיכות שאנחנו רואים הן הרבה פעמים נסיכות אסרטיביות.
<טלי תאני: הן משלבות דווקא, לצד גם רגשנות, אהבה ודאגה לזלות, גם הרבה אסרטיביות, גם הרבה רציונאליות, גם הרבה פעילות.
<טלי תאני: הן פעילות במרחב, הן זזות, הן מקדמות אל העלילה בצורה מאד חיובית.
<טלי תאני: עדיין יש לנו את הדמויות של הנשים הרעות, המכשפות, עדיין יש לנו את הבנות הפחות חכמות, אבל אנחנו רואים גם אתגור של הסטריאוטיפים.
<טלי תאני: מבחינת הייצוגים של הגברים והבנים אנחנו רואים גם מגוון ייצוגים.
<טלי תאני: זה יותר עקבי לאורך השנים במחקר.
<טלי תאני: לצד דמויות אסרטיביות של גברים, רציונאליות יותר, אנחנו רואים עדיין גם – וזה אולי קצת יותר חדש – גם גברים, או בנים שהם יותר רגשנים ואוהבים ומבטאים רגשות.
<טלי תאני: יש מעט יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: אז יש תקווה.
יפעת שאשא ביטון: כבר מתחילים לראות איזה שהם סממנים חברתיים חדשים שנכנסים.
<טלי תאני: כן, יש התקדמות, בהחלט.
<טלי תאני: לגבי משאבים וכוח.
<טלי תאני: משאבים וכוח זה אומר האם לדמויות יש את היכולת להשפיע על הסביבה ובאלה אמצעים.
<טלי תאני: אנחנו רואים שלשני המינים יש כוחות.
<טלי תאני: אצל הבנות בדרך כלל זה קסמים, יש להן איזה שהוא כוח חיצוני שהן יכולות להפעיל כדי להשפיע על הסביבה.
<טלי תאני: אצל הבנים זה בדרך כלל כוחות על, שזה ככה משהו פנימי ומולד, שהם מביאים ביחד איתם.
<טלי תאני: מה שהיה מאד יפה וזה גם עדכני ורלבנטי, אנחנו רואים הרבה טכנולוגיה בתכניות לגיל הרך, שזה מאד מתאים לתקופה הנוכחית.
<טלי תאני: הטכנולוגיה משמשת גם את הבנים וגם הבנות.
<טלי תאני: גם כלי רכב, טכנולוגיות, מכשירים, כל הדברים האלה – גם הבנים וגם הבנות משתמשים בטכנולוגיה הזאת.
<טלי תאני: גם הבנים וגם הבנות זזים במרחב, גם הפרטי וגם הציבורי.
<טלי תאני: אנחנו רגילים באופן מסורתי בתכנים הטלוויזיוניים בעיקר, שהבנות או הנשים בדרך כלל נמצאות במרחב הפרטי, הביתי, בתוך הבית ופחות שולטות במרחב הציבורי.
<טלי תאני: אנחנו כן רואים בתכנים העדכניים יותר לגיל הרך שיש לנו גם בנים וגם בנות במרחבים הציבוריים.
<טלי תאני: כן יש תזוזה של הדמויות והבנות אפילו מפעילות הרבה פעמים את העלילה במרחב הציבורי.
<טלי תאני: אני אזכיר במילה.
<טלי תאני: אנחנו בדקנו מיניות והחפצה – ששש מיניות, יש פה ילדים – אבל בדקנו גם את הנושאים האלה.
<טלי תאני: מאד מאד חשוב.
<טלי תאני: מאד עקבי עם מה שאנחנו יודעים מהעולם.
<טלי תאני: בדרך כלל תכניות לגיל הרך בכלל לא נחקרות בהקשר של מיניות.
<טלי תאני: המפיקים, כאשר מדברים איתם, יש מחקרים שעשו גם את זה, אמרו שהמיניות היא נושא שהוא טאבו בגילאים האלה.
<טלי תאני: בכלל לא מזכירים ומציינים אותו.
יפעת שאשא ביטון: הוא טאבו, אבל הוא שם.
<טלי תאני: לא, את האמת אנחנו במדגם שלנו אנחנו לא מצאנו עדויות למיניות ומעט מאד עדויות להחפצה, שבעיקר התמקדו בלבוש קצר וצמוד.
יפעת שאשא ביטון: שזה גם חלק ממיניות.
<טלי תאני: בהחלט.
<טלי תאני: חלק קטן.
<טלי תאני: אני מציינת שוב, אני צופה שהתכנים האלה יהיו הרבה יותר משמעותיים בקבוצת הגיל הבאה.
<טלי תאני: לא נמצאו כמעט עדויות משמעותיות בגיל הצעיר.
<טלי תאני: אני רוצה להראות לכם מתוך התכנית תמר הבלשית בקפטן יום שלישי.
<טלי תאני: תכנית ישראלית דווקא ותכנית שהיא לא אנימציה, זה דמויות אנושיות.
<טלי תאני: תמר היא ילדה, נערה, שפעם בשבוע מבלה עם אבא שלה ועם סבא שלה.
<טלי תאני: יש להם יום קבוע שבו הם מבלים יחדיו.
<טלי תאני: הגברים המבוגרים מציגים בפניה איזו שהיא תעלומה ותמר צריכה לפתור אותה.
<טלי תאני: אנחנו רואים פה דמות של נערה, שהיא אקטיבית מאד, היא החכמה, היא הרציונאלית, היא שמניעה את העלילה בניסיון לפתור את התעלומה בכל שבוע.
<טלי תאני: אנחנו נראה לכם את הפתיח של התכנית שרואים מדי שבוע, ותראו כמה הבחורה הזאת דינאמית ומשמעותית בתכנית.
<טלי תאני: מוצג סרטון
<טלי תאני: קצת מסרים על דימוי גוף ובריאות הגוף, שאנחנו גם בדקנו, נושאים מאד מאד חשובים לגילאים הצעירים.
<טלי תאני: אנחנו רואים שיש הרבה מאד רזון.
<טלי תאני: הרזון מאד שולט בתכניות האלה, כמו במרבית התכנים הטלוויזיוניים.
<טלי תאני: הבנות נוטות להיות מאד רזות.
<טלי תאני: את הבנים רואים בעלי מבנה גוף ממוצע, אבל בכל מקרה אין משהו מעבר לזה בדרך כלל בתכנים האלה.
<טלי תאני: אנחנו רואים בעיקר מבני גוף מאד מאד רזים שמודגשים בצורה הזאת והמסר הזה מאד עקבי עם מיתוס היופי שהתקשורת מנסה לקדם, איך צריך להיראות האידיאל והאידיאל הוא כמובן רזה.
<טלי תאני: בדקנו את צבע הגוף בניסיון לראות איך מוצג האחר.
יפעת שאשא ביטון: האידיאל בתכניות הוא רזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מחדדת לילדים ששומעים, האידיאל בתכניות זה להיות רזה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם, זה לא האידיאל.
יפעת שאשא ביטון: יש מקום לכל הגדלים והצבעים.
<טלי תאני: ולכן בדקנו גם את הנושא של ייצוג האחר בתכנים האלה.
<טלי תאני: אנחנו רגילים לראות מעט מאד ייצוגים של דמויות שהן אינן לבנות באופן מסורתי.
<טלי תאני: זה מה שמוצג בדרך כלל בתקשורת כמקובל ונורמטיבי.
<טלי תאני: אנחנו רואים עדיין בקרב הדמויות האנושיות, שיש העדפה ברורה לצבע עור בהיר, אם כי אנחנו ראינו גם נסיכות כהות עור וכהות שיער ודמויות מגוונות מעט יותר.
<טלי תאני: אז יש לנו את הסטריאוטיפ ויש קצת מאתגורו.
<טלי תאני: עניין אותנו לראות האם התכניות גם מקדמות מסרים חינוכיים בהקשר של בריאות הגוף, נושא מאד מאד חשוב בגילאים הצעירים.
<טלי תאני: בדקנו האם יש פעילות גופנית יזומה שמעודדים אותה בתכנים האלה והאם מעודדים צריכה של מזון בריא.
<טלי תאני: לצערי התשובות לשתי השאלות האלה הן לא חיוביות.
<טלי תאני: אנחנו רואים הרבה מאד פעלתנות בתכניות.
<טלי תאני: הדמויות רצות הרבה וזזות והן שובבות, אבל זה בעיקר פעילות גופנית שמאפיינת את הגיל הצעיר ולא פעילות מכוונת שמעודדים אותה.
<טלי תאני: המזון שאנחנו רואים, בעיקר אגב בתכניות הישראליות, בדרך כלל מזון מאד לא בריא, מזון משמין.
<טלי תאני: לאוכל יש מקום משמעותי מאד בתכניות הישראליות, אבל לא בצורה של עידוד אכילה בריאה אלא בדרך כלל, ופה אנחנו נראה את השקף הבא והמשעשע מאד שלנו, שכולל שמות של דמויות שמצאנו בתכניות הטלוויזיה לגיל הרך.
<טלי תאני: שימו לב, מבוססים רובם ככולם על מאכלים שאינם בריאים: קוקי, ליקריש, טופי, שטרודל, קונפיטורה – כל אלה שמות של דמויות מתוך תכניות ישראליות, מרציפן, מרמלדה וכו', וכולם מבוססים על מאכלים שהיינו מגדירים אותם כפחות בריאים בדרך כלל ואנחנו רואים הרבה מאד מזה בתכנים לילדים הצעירים.
<קרן צור איל: בבדיקה שלנו של המאפיינים הצורניים והתוכניים, מצאנו ואני לא חושבת שזה מפתיע שזה קיים בתוכניות הילדים, אני חושבת שמה שלפחות אנחנו הופתענו, זה הנפח של עולם הדמיון ובעיקר המאפיינים של עולם הדמיון.
<קרן צור איל: אז עולם הדמיון נוכח בתכנים בצורה מאד מאד מרכזית.
<קרן צור איל: ההתרחשויות הן ברובן בעולם הדמיון והעולם הזה, כשמו כן הוא, הוא לא אמיתי.
<קרן צור איל: ומה קורה בעולם הלא אמיתי?
<קרן צור איל: אין גבולות.
<קרן צור איל: הכל אפשרי.
<קרן צור איל: אין דחייה של סיפוקים.
<קרן צור איל: הכל כאן ועכשיו ומיידי.
<קרן צור איל: ואם אמרנו קודם בהתחלה שהחברים מאד מאד נוכחיים והגדרנו את זה כאיזה שהוא מסר פרו חברתי, אז זה נכון, אבל כנראה שיש פה איזו שהיא טרנד אוף, כי החברים מאד מאד נוכחים, גם הדמיוניים וגם האמיתיים, אבל זה כנראה בא על חשבון המבוגרים וההורים.
<קרן צור איל: בעולם הדמיוני הזה, שבו הכל יכול לקרות והילדים מבלים שם את רוב הסיפור בעלילה, אין הורים, אין מבוגרים, אין מורים, אין גנים.
<קרן צור איל: זאת אומרת אחד המרכיבים - - -
יפעת שאשא ביטון: עולם אוטופי לילדים.
יפעת שאשא ביטון: הם לבד והכל פתוח.
<טלי תאני: זה לא עקבי בעליל עם מה שקורה בגיל הרך.
<קרן צור איל: נכון.
<קרן צור איל: אנחנו מזכירים שאנחנו מדברים על ילדים מאד מאד צעירים, שהמבוגרים ובעיקר ההורים, הם סוכן החברות המרכזי ביותר והם לא נמצאים כמעט בכלל בתכנים האלה.
<קרן צור איל: אז זה המאפיינים.
<קרן צור איל: כדי להמחיש את זה קצת, אנחנו נראה קטע באמת קצר מתכנית קייט ומימי של דיסני ג'וניור.
<קרן צור איל: נראה את הפתיח שמראה בעצם משהו שקורה בהרבה מאד מהתכניות, איך מתוך העולם האמיתי עוברים אל עולם הדמיון ושם בעצם מתרחשת רוב העלילה.
<קרן צור איל: מוצג סרטון
<קרן צור איל: אני מתנצלת ילדים, אבל אנחנו ממשיכים.
<קרן צור איל: עוד מאפיינים צורניים, עניין אותנו לראות עד כמה התוכן מורכב, בעיקר בראייה של המאפיינים הקוגניטיביים של הילדים בגילאים האלה.
<קרן צור איל: אז מצאנו בעצם גם וגם.
<קרן צור איל: גם בערוצים של הקטנטנים ממש ממש, ראינו תכנים שהם יותר מורכבים במיוחד בהיבטים של כמות הדמויות ומורכבות העלילה והסיפור- - -
יפעת שאשא ביטון: מתחשבים בהורים שיושבים לראות איתם.
<קרן צור איל: כנראה.
<טלי תאני: אני חושבת שגם חלק מההורים לא עומדים בקצב.
<קרן צור איל: אז באמת יש תכניות עם כל כך הרבה דמויות שמאד מאד קשה לעקוב, לעומת תכנים אחרים שבהם יש חזרתיות ויש מסר אחד עקבי ויש מעט דמויות ואז הרבה יותר קל לעקוב.
<קרן צור איל: עוד דבר שמצאנו, פנייה ישירה לצופים מתוך רצון לשתף ולעורר איזו שהיא הזדהות ואולי גם לטשטש את המעבר הזה שבין העולם האמיתי לעולם הטלוויזיה, יש את אותה פנייה ישירה של הדמויות אל הצופים בבית.
<קרן צור איל: עוד דבר מאד מעניין שמצאנו, אנחנו קוראים לזה איזו שהיא טביעת אצבע ישראלית.
<קרן צור איל: ראינו שיש איזה שהם מאפיינים ייחודיים לתכנים הישראלים בתוך הערוצים האלה.
<קרן צור איל: כשאנחנו מדברים גם על ריבוי של דמויות אנושיות בתוך התוכניות הישראליות, יותר צילומי אולפן, איזה שהוא דפוס עליליתי קובע וגם ההתייחסות לאוכל ובעיקר אוכל לא בריא.
יפעת שאשא ביטון: אוכל בכלל בתרבות הישראלית הוא נושא.
יפעת שאשא ביטון: תפתחו גם ערוצים של מבוגרים.
<קרן צור איל: נכון, אבל גם האוכל הלא בריא נמצא שם במקום יותר מרכזי.
<קרן צור איל: אני אעבור להמלצות.
<קרן צור איל: אז באמת יש פה הרבה חומר למחשבה שעולה מתוך המחקר הזה.
<קרן צור איל: בראייה של מה שקורה היום, פחות דיברנו על זה, על עד כמה הורים הם חלק מהסביבה התקשורתית של הילדים.
<קרן צור איל: אנחנו יודעים שהרבה מהצפייה נעשית לבד.
<קרן צור איל: הילדים צופים לבד בתכניות הטלוויזיה ואנחנו חושבים שיש מקום, לאור הממצאים האלה, לחזק את המעורבות של ההורים ואולי צפייה משותפת זו איזו שהיא המלצה אוטופית, אבל כן שהורים יבינו קצת יותר במה הילדים צופים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אנסה רגע למקד את ההמלצות.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו נחזור אליהן, כשנפתח את הדיון.
<קרן צור איל: בסדר, אז אני ממש עוברת על זה מהר.
<קרן צור איל: כל הנושא של סיווג-סימון, יש פה דברים שחשוב להתייחס אליהם על סמך המחקר שלנו.
<קרן צור איל: אחד הדברים בעינינו הכי חשובים, ואני אומרת את זה כאן כי גם ראינו המון המון דברים מאד חיוביים בתכניות לגיל הרך.
<קרן צור איל: אנחנו חושבים שיש מקום לתת תו תקן, תו איכות לתכניות שהן עושות את הדברים בצורה נכונה, שהן כן מקדמות מאד את המסרים הפרו חברתיים; שאין בהן אלימות ושיש בהן את כל מה שאנחנו היינו רוצים שיהיה בתכניות הטלוויזיה.
<קרן צור איל: יש לא מעט תכניות כאלה ואפשר לחשוב על איזה שהוא מנגנון של תו איכות כזה.
<קרן צור איל: עוד המלצה שהיא חשובה בעינינו זה הנושא של השוויון גם בהיבט המגדרי, גם בהיבט של הגוף וגם בהיבט של הנוכחות ההורים והנוכחות של המבוגרים, אנחנו חושבים שצריך וראוי לקדם את הנוכחות של המבוגרים גם כחלק מהעולם הטלוויזיוני ולא רק מהעולם המציאותי.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה לד"ר טלי, לד"ר קרן ולד"ר מתן, על עבודה מאד יסודית.
יפעת שאשא ביטון: הדברים עוד נכנסו לפרטים יותר קטנים ולרזולוציות יותר קטנות.
יפעת שאשא ביטון: יש עומק מאד מאד גדול במחקר, אנחנו כמובן הבאנו רק את הדברים העיקריים.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו לדיון חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת נחמן שי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביום זכויות הילד, נחמן נכנס לחדר והסתכל מסביב על הנוף המרגש ואמר כמה ילדים.
נחמן שי: מה אנחנו שווים בלי הילדים?
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס ממש בקצרה בעיקר על הדגש בשקף שהיה על מסרים דו משמעותיים ואני חושבת שבתמצית הכל, אם אנחנו מוציאים אותו החוצה, כי הוא מראה את האיזונים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם דיברנו על שובבות אל מול מעשי קונדס, על גאווה אל מול שחצנות, ברור לנו שהמעברים ממצב קיצון אחד למצב קיצון אחר הם באיזונים ובמינונים הנכונים של כל דבר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נכון לגבי כל מה שאנחנו עושים בחיים.
יפעת שאשא ביטון: לגבי המסרים של הדמויות, מודל היופי, אני רוצה שתסתכלו מסביבכם, ילדים.
יפעת שאשא ביטון: שם זה הפנטזיה ופה זה המציאות.
יפעת שאשא ביטון: במציאות יש הרבה מאד גוונים וכל אחד מאיתנו שונה ויש פה הרבה מאד ילדים יפים.
יפעת שאשא ביטון: ואם אני הייתי רוצה לבקש משהו, אנחנו תיכף נשמע את מי שמביא לכם למסך את כל התכניות האלה, זה לבקש שיהיה ייצוג לכולם.
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו נוכל לראות את כל הילדים היפים, שיושבים כאן בחדר, את הייצוג של הדמויות שלהם בתוך תכניות הילדים ואני חושבת שבזה אנחנו נוכל לעשות כבר קפיצה ושינוי משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה להתייחס עכשיו?
נחמן שי: לא, לא, אני רוצה ללמוד קצת על הנושא.
נחמן שי: יש לי נכדים בגילאים האלה ואולי אני אצא מפה ואלמד.
יפעת שאשא ביטון: עם תובנות, כן.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה גם לומר שההמלצות שניתנו למחקר, מה שאני שמחתי לראות זה שהן מתיישבות עם השיח שהיה כאן בוועדה יחד עם הערוצים השונים והרשות לטלוויזיה בכבלים והלוויין.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה נכון?
יפעת שאשא ביטון: כל פעם אני מחפשת את השם.
יפעת שאשא ביטון: מועצת שידורי הכבלים והלוויין.
יפעת שאשא ביטון: באמת להתייחס לסימון מחדש, להגדרות מחדש של קבוצות הגיל מבחינת מה מתאים למי.
יפעת שאשא ביטון: היום המנעד הוא רחב גם בתוך ההגדרות הקיימות, גם הנושא של תו תקן וסימון של תכנים איכותיים.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשמע גם אותם ואני שמחה שבסופו של דבר אתם חקרתם מהמקום שלכם ואנחנו חקרנו ממקום נוסף ואנחנו נפגשנו בנקודת הסיום, כשברור לנו שיש דברים שאפשר לעשות ואנחנו אפילו די מסכימים לגבי הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע גם אתכם, הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז בכל אחת מהקבוצות ומהנציגויות, אם יש מישהו שרוצה להתייחס למה שראינו ולהגיד מה הוא הרגיש או היא הרגישה, כשראיתם את מה שאנחנו הצגנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אם יש תכניות שאתם מכירים ואיפה אתם פוגשים את זה בתכניות שאתם רואים, כי מאחורי אני שומעת ילדים שאומרים אה, אח שלי, או אחותי רואים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע גם את דעתכם.
יפעת שאשא ביטון: רוצים נציג מבית ספר?
יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך, שם, מאיזה בית ספר אתה.
<יאיר כהן: שמי יאיר כהן מבית ספר רמז.
<יאיר כהן: את רוב התכניות שראינו כאן אחותי רואה, היא בגיל 5 ואף פעם לא שמתי לב שיש בהן כל כך הרבה דברים שהם לא, לא הייתי אומר לא לגיל שלה, אבל שהם אלימים וזה.
<יאיר כהן: אבל מצד שני, שהם גם מצד אחד טובים ומצד שני הם רעים והשילוב שלהם שהוא יחסית מסובך.
יפעת שאשא ביטון: הטבת להגדיר את זה.
<יאיר כהן: באחת התכניות למשל, בתום החתול המדבר, אז זו תכנית שאני באמת מכיר.
<יאיר כהן: גם יש אפליקציה שלה, משחק וזה באמת תכנית שגם החתול, תום וזה שניסה להכניס אותו לשירותים, אז כשגם אתה רואה את זה, בפרקים אחרים למשל הם הרבה מאד מסוכסכים ונלחמים.
<יאיר כהן: וגם בג'ק הפיראט, אני זוכר שהייתי רואה את זה כשהייתי קטן, אז יש שם הרבה מאד, למשל יש שם שתי חבורות שהן בקונפליקט מאד מאד גדול, שבעצם יש שם תחרות על משאבים ועל קונפליקטים ויש שם חטיפות, קרבות וזה כאילו תכניות שיכולות להתאים מהבחינה הזאת לילדים אפילו בגיל 10, 11.
<טלי תאני: באמת?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא מתאים.
יפעת שאשא ביטון: תגידו לי, מה אנחנו צריכים יותר מאשר לשמוע מהילדים שמיטיבים ל - - -
<קרן צור איל: איפה היית בשנה האחרונה, כשאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: להגדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה ממחיש הכל מבחינתנו וגם מראה כמה היה חשוב שנעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, הוא נגע בנקודה בנושא של מודעות.
יפעת שאשא ביטון: הוא אומר אני ראיתי את זה אבל לא הבנתי עד שפגשתי את זה עכשיו, עד כמה זה מורכב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה ואחר כך אנחנו ניתן לגופי הרגולציה ואנחנו נשמע ילדים ונציגים פה סביב השולחן.
<מתנאל: קודם כל שלום.
<מתנאל: השם שלי הוא מתנאל.
<מתנאל: אני מבית ספר קורצ'ק צומח בקריית שמונה.
<מתנאל: אני רוצה להעיר שנכון בפיטר הארנב?
<מתנאל: אז בפיטר הארנב יש הרפתקאות וזה, אבל כשאתה יוצא להרפתקאות כשאתה בן 6, המוח שלך אומר לצאת להרפתקאות ואם תאבד פתאום?
<מתנאל: מה, אמא שלך תחפש אותך?
<מתנאל: לא תדע איפה אתה?
<מתנאל: וגם אני רוצה להסיג על עוד דוגמא, כאילו בהנריקו הולך לאכול.
<מתנאל: הוא כל הזמן הולך למסעדה האהובה עליו והמוכר כל הזמן אומר לו, המנהל, הוא אומר לו שאין עוד דברים.
<מתנאל: זה מסמן שהוא מבזבז תמיד.
<מתנאל: אז זה גם מציג בזבזנות.