GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי פליישמן: בואו ניקח את טיפות החלב – בכוונה אני אומר טיפות חלב, כי יש סטנדרט גם בנושא בריאות התלמיד יש סטנדרט.
אורי פליישמן: ב-2007 קבעו סטנדרט לגבי טיפות החלב.
אורי פליישמן: אמרו: תקשיבו, מאה תינוקות לאחות, 375 פעוטות.
אורי פליישמן: מה קורה בפועל?
אורי פליישמן: יש לנו 140% יותר פה ו-160% יותר פה.
אורי פליישמן: האחיות - - -
פנינה תמנו: אבל אין לך איזו אמירה לגבי האפליה בחיסונים?
אורי פליישמן: יש לנו אמירה חד משמעית.
אורי פליישמן: אנחנו ברמה המקצועית – תראו, אני רוצה להתחבר פה לאמירה שאנחנו דיברנו על התהליך הזה בבריאות התלמיד.
אורי פליישמן: אני הצגתי מצגת לגבי מערך בריאות התלמיד.
אורי פליישמן: היה דו"ח מבקר המדינה, אמר שהסיבה היחידה שהעבירו את מערך בריאות התלמיד לקבלנים הייתה סיבה אחת.
אורי פליישמן: אתם יודעים מה היא?
אורי פליישמן: כלכלית.
אורי פליישמן: בסוף כשהעבירו את הטיפול, 54 מיליון שקלים זה היה התקציב.
אורי פליישמן: אחרי שנתיים התקציב עלה ל-130 מיליון שקלים.
אורי פליישמן: אותו דבר פה.
אורי פליישמן: אם אנשים חושבים - - -
פנינה תמנו: אז מה, חוסכים על הגב של הילדים מהפריפריה?
אורי פליישמן: חוסכים – מה שקורה זה שחוסכים - אני רוצה להגיד לך, יושבות פה אחיות שהו בסופו של דבר סופגות את כל העומסים בגלל שיש להן מחויבות למערכת.
אורי פליישמן: יש היום רק במערך טיפות החלב – דיברו פה על טיפות החלב, 1200 אחיות ב2012, היום יש 900 אחיות שמטפלות גם בבתי ספר.
אורי פליישמן: תשימו לב, רק בנושא תוספת חיסונים משנת 2007, מהרגע שניתן הסטנדרט של משרד הבריאות, נוספו 1,660,000 חיסונים בלי שניתן אפילו תקן אחד נוסף.
פנינה תמנו: יכול להיות שמשרד שאתם לא הייתם מוכנים למרות הקשיים שלכם?
פנינה תמנו: אני סבורה שלמרות הקשיים, אתם לא הייתם מאפשרים לאחיות שבשטח - - -
אורי פליישמן: אנחנו הודענו ואמרנו גם לוועדה, שאנחנו מכריזים על סכסוך עבודה גם בנושא הזה.
אורי פליישמן: כל מערך בריאות התלמיד.
אורי פליישמן: אנחנו הבנו דבר אחד, גברתי היושבת ראש, אנחנו הבנו שזה לא משנה – כל פעם מטפלים בשריפה אחרת, יש פה שיטה.
אורי פליישמן: יש פה שיטה של לייבש את המערך הזה, ובסופו של דבר זה נופל על האחות.
יפעת שאשא ביטון: אדוני רגע, זה כבר לא קצר וזה כבר לא ארבע דקות.
יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך - - -
אורי פליישמן: אם גברתי חושבת שאפשר לתת טיפול לתלמיד בחדר שיש מצד שמאל – שמשרד החינוך אומר: שם תיתן טיפול.
אורי פליישמן: אם מישהו יביא שכר – אני בעד שום הון שבעולם לא אתן שם טיפול, אוקי?
אורי פליישמן: אז באה אחות שסיימה את הלימודים שלה, ודיברו איתה על עקרונות, השקפת עולם, טיפול נכון, טיפול הוליסטי.
אורי פליישמן: היא באה לחדר מלא בשקי אשפה, אז היא אומרת: אני לא שם.
אורי פליישמן: אם היא באה לתחנת טיפת חלב, אפרופו, ויש טרמיטים שלא מטפלים בהם חודשים, טרמיטים בתוך תחנת טיפת חלב.
אורי פליישמן: אם אנחנו רואים שיש שירותים מוזנחים ואם אנחנו רואים שיש רטיבות, חבר'ה, עם כל הכבוד, זה השכר וזה היחס למקצוע.
אורי פליישמן: הן מיטלטלות באוטובוסים.
יפעת שאשא ביטון: זה הפער בינם לבין עובדי מיקור חוץ.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו העלנו בתחילת הדיון.
אורי פליישמן: אחיות נדרשות לעבור מבית ספר לבית ספר במקומות מסוימים, כשהן משלמות עבור הנסיעות.
אורי פליישמן: ביקשנו, תשלמו להן את ההחזר עבור הנסיעות.
אורי פליישמן: אמרו שהם לא מחזירים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך לעצור, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: הדברים האלה מאוד מקוממים והם דורשים התייחסות הרבה יותר מעכשיו בואו נריץ את המצגת, נחזור חזרה לנושא השני שלשמו אנחנו כאן כי אנחנו בדיון מהיר ואנחנו כבר אחרי הזמן, נלך כולנו וזהו.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי כבר בתחילת הדיון, שהתחושה שלי היא שכל אחד עסוק במה הוא רוצה להגיד, אז אנחנו לא מקשיבים אחד לשני.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי בראשית הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן בסוגיה של ההחלטה האומללה הזאת של החיסונים, שברור לי לחלוטין שאף אחת מהאחיות, גם לא אלה שמגיעות לתוך הדבר המזעזע הזה שראינו, הייתה מקבלת החלטה אומללה כזו למרות התנאים הקשים שלה.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אמרתי שאנחנו נקיים דיון ממוקד, רק בסוגיה של האחיות, של התנאים שלהן, של תכנית שצריך לבנות.
יפעת שאשא ביטון: אמרה לנו גם הנציגה כאן של משרד הבריאות, אנחנו מתחייבים ששנה הבאה יחוסנו כל הילדים, ולצד זה אנחנו מתחייבים להגיע לוועדה עם תכנית.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נעשה את זה בצורה מסודרת, אנחנו נציג אז את הדברים בצורה מסודרת ונעסוק רק בסוגיה של האחיות.
אורי פליישמן: אז בסוגיה הזאת אני אקצר, אני אגיד שלושה דברים שחייבים להיעשות.
אורי פליישמן: אלף, תוספת כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה כבר מראשית הדיון.
אורי פליישמן: אגב, זה נעשה במגזר הבדואי, הם יודעים את הכלים.
אורי פליישמן: שיקום, חייבים לטפל בתשתיות ברמה כזאת או אחרת כדי שאנשים יגיעו, ותקציב כלכלי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את אחת האחיות שכבר הגיעו הנה, אז ניתן להן את הכבוד.
אורלי עמרם: שמי אורלי עמרם, אני אחות מחוזית של לשכת הבריאות אשקלון.
אורלי עמרם: בסופו של יום, אני צריכה להוציא את המשימה לפועל.
אורלי עמרם: כמו שאמרה ניצה, האחיות הן האחרונות שיתווכחו על הרצון והצורך להוציא את זה לפועל.
אורלי עמרם: ברשותך, אני אתייחס רק לנקודה אחת.
אורלי עמרם: את אמרת שלא חשוב איך ייעשה, העיקר שייעשה.
אורלי עמרם: השורה התחתונה.
אורלי עמרם: אני רוצה שתדעי במה כרוך יישום השורה התחתונה.
אורלי עמרם: אנחנו נמצאים ביישום השורה התחתונה מ-2012.
אורלי עמרם: יש לזה מחיר.
אורלי עמרם: לא רק התוצאה הסופית חשובה.
אורלי עמרם: גם הדרך חשובה, כי התוצאה הסופית נקנית במחיר של פחות בדיקות התפתחות, במחיר של פחות חיסונים בטיפת חלב, במחיר של נשירת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה, לחיסון של כל ילדי השפעת - - -
אורלי עמרם: רק רגע, אני רוצה לסיים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת אותך כדי להבין.
אורלי עמרם: אני רק רוצה להגיד לך שסטטיסטית, משנה שעברה שהוספנו את השפעת בשנה הקודמת, באותה מציאות, על סמך אותו דיון, כמות האירועים החריגים, הטעויות שנעשו רק במחוז שלי, הגיעו לשיא מדאיג ביותר.
אורלי עמרם: יש מחיר לדרך, זה מה שאני מנסה לומר.
אורלי עמרם: אני אחראית גם על אשדוד, שלא כל כך נחשבת פריפריה.
אורלי עמרם: היום, הקושי הכי רציני שלי הוא לאייש את המשרות באשדוד.
אורלי עמרם: לא רק בקצוות של הארץ.
אורלי עמרם: זאת אומרת, יש מחיר לסיפור הזה.
אורלי עמרם: אנחנו בפתחה של התפרצות של חצבת, מה לחסן קודם?
אורלי עמרם: שפעת או חצבת?
אורלי עמרם: זה או זה או זה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש פה משרד בריאות, מוטלת עליו האחריות, ואני אומרת את זה בצורה הכי מפורשת בעולם.
יפעת שאשא ביטון: שלא יישמע לרגע שיצא כאן משולחן הוועדה שאתם תחסנו שפעת אבל תוותרו על שירות לא משהנה מה הוא, אחר בקהילה.
יפעת שאשא ביטון: חד משמעית לא.
יפעת שאשא ביטון: חברים, בשביל זה אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים את זה בצורה מפורשת.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן גוף מקצועי שצריך לתת את המענה לילדי ישראל, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: לא משתמע לשתי פנים.
יפעת שאשא ביטון: הדרישה שלנו ממשרד הבריאות לגבי החיסון של כל ילדי ישראל בחיסון השפעת, זה לא על חשבון שירותים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה אני אומרת בצורה חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אם הם יעשו את זה דרך זה שהם יקיימו ימים מיוחדים וישלחו אחיות למקומות כאלה ואחרים, אם הם ייקחו במיקור חוץ, בכל דרך שהם יבחרו בלי שהם פוגעים בשירותים האחרים, דיינו.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא כל הזמן יכולים לחשוב שאנחנו נעשה את זה על חשבון משהו אחר.
אורלי עמרם: אני רוצה לספר על המחיר של העמידה במשימה בשנה שעברה.
אורלי עמרם: כדי לעמוד במשימה הזו שנה שעברה, ועמדנו בה עד כמה שניתן באותו סיפור, אחיות עבדו 12 ו-13 שעות, מה שלא ניתן ליישם יותר.
פנינה תמנו: מה השכר שלכן?
אורלי עמרם: את באמת רוצה לשמוע?
אורלי עמרם: אחות שמגיעה אליי, השכר שלה עומד על 7,000 שקלים.
אורלי עמרם: אני יכולה להגיד לך את זה כי אני מראיינת שתי אחיות בשבוע כדי לאייש את שמונת התקנים החסרים האלה, אבל מצליחה לגייס אחות מארבעים, אולי.
אורלי עמרם: אם היא שורדת את השנה הראשונה, אז זאת הצלחה משגעת.
אורלי עמרם: אני כבר לא מדברת על מבחן חמש השנים.
אורלי עמרם: אני רוצה להתייחס ליותר מזה.
אורלי עמרם: זה לא רק אחד העיסוקים המשמעותיים שלי היום, זה לגייס אחיות ולשמר אחיות.
אורלי עמרם: כשאת מגיעה לאחות טיפת חלב – זו אותה אחות של טיפת חלב וזו אותה אחות של בית ספר, אין הפרדה.
אורלי עמרם: את רוצה לדעת שאת בידיים טובות.
אורלי עמרם: כדי לדעת את זה, היא צריכה לעבור מסלול הכשרה מתמשך, שרואה הרבה מאוד ילדים מתחת לידיים שלה.
אורלי עמרם: זה לוקח זמן, זה לוקח משאבים.
אורלי עמרם: האחיות לא שורדות את המבחן הזה.
אורלי עמרם: אנחנו יותר מרוצות לתת את השירות.
אורלי עמרם: הדרך היא חשובה, לא רק התוצאה הסופית.
אורלי עמרם: בדרך הזאת נושרות אחיות.
אורלי עמרם: את שמעת אולי על רגל אחת את הנשירה של אחיות בריאות הציבור בשנים האחרונות בלבד.
אורלי עמרם: זה הגיע לפתחנו.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה אורלי.
יפעת שאשא ביטון: ממש במשפט, כי אנחנו כבר אחרי הדיון וכולם זולגים החוצה לדיונים נוספים.
משה פריאל: גברתי היושבת ראש, אני סבור שהכל – שמי משה פריאל, עיתונאי ופעיל חברתי בכנסת.
משה פריאל: ישנו משהו שנקרא הפרטה.
משה פריאל: לדעתי הפרטה זה אם כל – ממרומי גילי, שימשתי גם שלושים שנים בתור עובד סוציאלי וזכור לי שהיו קטע ואמרו שניקח את העובדים המקצועיים ונעשה הפרטה וכל זה.
משה פריאל: במרוקאים אומרים – הכוונה דברים לא רציניים.
משה פריאל: ראשית, מי אותו אדם שקיבל החלטה להפלות אפליה כזו בין ילדי ישראל?
משה פריאל: מדוע שני נכדיי, תושבי באר שבע, הם לא יקבלו חיסון?
משה פריאל: מה קורה פה?
משה פריאל: אני מידי פעם משתתף בוועדת הכספים, אני רואה סכומים רצים והעלאת תוספות בשכר לשרים וסגני שרים, על חשבון מה?
משה פריאל: על חשבון ילדי ישראל?
משה פריאל: מה זו מכבסת המילים הזאת פה?
משה פריאל: אם משרד הבריאות יודע שיש לו קושי להתמודד, מי שאחראי שייקח את המפתחות ויניע.
משה פריאל: עם כל הכבוד גברתי, המועצה לשלום הילד, תפקידה זה חרוט כמו - - -
יפעת שאשא ביטון: היא לא מהמועצה לשלום הילד, אבל אנחנו גם לא מתחילים לפנות.
יפעת שאשא ביטון: תגיד את הדברים.
משה פריאל: אני חושב שהגיע הזמן וזו ההזדמנות, יש מוגלה, ויושבות פה אחיות שזה החוג שלהן, זה לפעמים טוב שיש מוגלה בכדי להתחיל לרפא כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: המוגלה הזו היא כבר על תקן נמק, כבר עברו כריתת רגל עם כל הדיונים פה בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את האמת, הגיע הזמן לחתוך את התהליך הזה.
רינה טיורי: אני רוצה להגיד שני משפטים.
רינה טיורי: שמי טיורי רינה ואני אחות באשדוד.
רינה טיורי: אני אחות בטיפת חלב.
רינה טיורי: עלו פה הרבה מאוד נושאים, אבל אני חושבת שאני רוצה לייצג את האחות בקצה.
רינה טיורי: יש איזושהי תחושה של מיאוס, יש תחושה שמשרד הבריאות וויתר עלינו.
רינה טיורי: יש תחושה שמשרד הבריאות החליט שאת בריאות הציבור הוא רוצה לייבש.
רינה טיורי: אנחנו עובדות כנגד כל הסיכויים, אם זה בבתי הספר, שאין לנו חדרים, אנחנו עובדות בקרוואנים, אנחנו עובדות גם מעבר לשעות העבודה שלנו, כי אנחנו רואות את העבודה שלנו כדבר מאוד חשוב, כשליחות עליונה.
רינה טיורי: לא תיתכן סיטואציה כזאת שכל שנה מ-2012 נכנס חיסון חדש, נכנסת מטלה חדשה, אף אחד לא חושב שצריך באיזושהי צורה או להוסיף תקן - - -
יפעת שאשא ביטון: לעשות התאמה של כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה, יקירתי.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר עלה פעם אחר פעם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי הדיון וזה נכנס כבר להמלצות ולמסקנות של הדיון הזה, ואני גם הבטחתי לכם דיון בפני עצמו, אני חוזרת ואומרת.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נכבד את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שבכנסת יש איזו נטייה לבוא ולדבר על הכל.
יפעת שאשא ביטון: אני בדיונים שלי אוהבת להיות ממוקדת, סליחה אם זה לא מתאים, אבל בסוף כולם מרוויחים.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת מבינה אתכן.
יפעת שאשא ביטון: גילוי נאות, גם אמא שלי הייתה אחות 41 שנים בפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את העבודה הזו מהבית.
יפעת שאשא ביטון: אז זו באמת הסיבה היחידה שאני אפשרתי את פתיחת הדיון, אבל אני שוב אומרת לכן.
יפעת שאשא ביטון: אני אקדיש דיון שהוא כל כולו שלכן, כי זה כל כולו שלכן למען הילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שלכן תהיה את הסביבה המותאמת, המיטבית, גם הילדים שלנו יקבלו את השירות בלי שנצטרך להתכנס כאן ולהגיד איך אלה מופלים ואלה לא, ואיך אלה מקבלים פחות ממה שאחרים צריכים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך פיבי מהגליל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה רות.
רות דיין: שני משפטים קצרים.
רות דיין: מרכז השלטון המקומי לאורך כל הדרך חושב ששירות בריאות הציבור שניתן על ידי האחיות צריך להיות על ידי המדינה.
רות דיין: השלטון המקומי פעם אחר פעם הציע את עזרתו למשרד הבריאות בכך שהוא ייקח את אחיות בתי הספר ויעסיק אותן, ומשרד הבריאות יכשיר, יתקצב ויפקח על עבודתן.
רות דיין: אנחנו חוזרים ומציעים למשרד הבריאות ללכת על הפורמט הזה.
רות דיין: אם הוא לא רוצה תקנים, ברור שעניין כלכלי כבר לא רלוונטי כי אחיות בתי הספר עלו פחות במתכונת הקודמת לפני ההפרטה.
רות דיין: המציאות הזאת שיש ילדים שמקבלים ויש ילדים שלא מקבלים, היא תוצר של ההפרטה.
רות דיין: אני חייבת לתת מילה- - -
יפעת שאשא ביטון: הזול עולה ביוקר, אנחנו יודעים.
רות דיין: נכון.
רות דיין: אנחנו ראינו מה קרה עם הסייעות הרפואיות.
רות דיין: אם הייתה אחות בבית ספר, היא הייתה יכולה לבדוק את אותו ילד סוכרתי ולא לשים סייעת שתשב ליד הילד ולא תעשה כלום.
רות דיין: אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת ראש, שאני כאישה מרגישה אי נוחות.
רות דיין: מנצלים את תחושת האידיאולוגיה של האחות, את המוסר האישי, את האימהות שבה.
רות דיין: שהיא תלך וכנגד כל הסיכויים היא תיתן את החיסון והיא תוציא את הכסף מכיסה על מנת שהיא תגיע כדי לחסן את הילדים האלה.
רות דיין: היא בסדר, היא תשרוד.
רות דיין: לא משנה, עוד אלף, פחות אלף, העיקר שהיא מתחברת לאידיאולוגיה, לתחושת האחריות שלה ולתחושת השליחות שלה.
רות דיין: אנחנו רואים את זה עם העובדות הסוציאליות, ואנחנו רואים את זה עם המורות.
רות דיין: אנחנו רואים את זה עם האחיות.
רות דיין: אני חושבת שאנחנו כנשים, צריכות להגיד למדינת ישראל מספיק לנצל נשים.
רות דיין: זה מה שאני חושבת, וזה מה שיש לי לומר כאישה.
רות דיין: גברתי היושבת ראש, זאת נקודה נוספת שצריך לתת עליה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רות על הדברים החשובים הללו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני לגמרי מסכימה עם כל מילה.
יפעת שאשא ביטון: פיבי, בבקשה.
פיבי קובי: כבוד היושבת ראש, אני באה מהצפון, מצפת.
פיבי קובי: אני אחות במקצועי בבריאות הציבור, אבל אני פה מייצגת את הפורום האזרחי לקידום הבריאות בגליל, שמייצג הרבה קבוצות וגם מבחינת בריאות.
פיבי קובי: גם הוא הזדעזע.
פיבי קובי: הוא מאוד מזועזע מהאמרה שהייתה.
פיבי קובי: אני בתור סבתא לנכד שגר בצפון, אני גם לא רוצה שלא יחסנו את הנכדים שלי.
פיבי קובי: זה כואב לנו וזה מציק לנו.
פיבי קובי: אני חושבת שגם בצפון חסר כוח אדם, ולא להגיד רק בדרום כי חסר גם בצפון.
פיבי קובי: שייקחו את זה גם בחשבון.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה פיבי.
יפעת שאשא ביטון: מוריה, ממש משפט.
יפעת שאשא ביטון: לא לפתוח את כל הסיפור של האחיות.
מוריה אשכנזי: אני רוצה רק לציין שהעבודה – בא לידי ביטוי, אחיות טיפות החלב זה לא חלק נפרד מאחיות בתי ספר.
מוריה אשכנזי: אנחנו עושות את זה.
מוריה אשכנזי: כוח האדם שלנו מוסט מטיפות החלב לבתי הספר.
מוריה אשכנזי: זה לא באיזשהו מקום שיבוא איזשהו קוסם ויביא תקנים.
מוריה אשכנזי: אין.
מוריה אשכנזי: לפני שלוש שנים היינו 1227 תקנים, היום אנחנו 900.
מוריה אשכנזי: אותן 900 אחיות, אנחנו נדרשות גם לרקד על שתי החתונות.
מוריה אשכנזי: הגיעה השעה שמשרד האוצר, חד וחלק, הוא זה שאחראי על התקציבים.
מוריה אשכנזי: שיפתח את הכיס.
יפעת שאשא ביטון: מוריה, מה זה קל לבוא ולהגיד משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר משהו אחת ולתמיד.
יפעת שאשא ביטון: מספיק כל הזמן להגיד: תביאו עוד כסף, יהיה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: הנה, יש תקנים ואין פתרון.
יפעת שאשא ביטון: יש תקנים ריקים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה שתי דרגות של אחיות, אלה במיקור חוץ שמקבלות שכר כמו שצריך, שמשולמות על כל קילומטר שהן זזות, אל מול האחיות במשרד הבריאות, שאגב זה היה אמור להיות הפוך כמו שאנחנו אמרנו, שצריכות להוציא מכיסן כדי להגיע בשביל לחסן את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז אל תדברו איתי עכשיו על כסף, יש פה עניין של תפיסה מעוותת.
יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של מדיניות, יש פה עניין של סדרי עדיפויות.
יפעת שאשא ביטון: אם משרד הבריאות היה יודע לבוא ולעשות את סדרי העדיפויות כפי שצריך שיהיו ועל בסיס זה אחר כך אולי לבוא ולדרוש את מה שצריך ממי שצריך, הדברים היו נראים אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם בכלל וזה הסיפור הגדול.
יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני אפתח ואומר כדי להרגיע את כולם, יהיה דיון ייחודי לכל הנושא של אחיות בריאות הציבור, שכולל בתוכו גם את אחיות טיפות החלב וגם את בריאות התלמיד, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זה דבר ראשון.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, משרד הבריאות מתחייב שכל ילדי ישראל יחוסנו, כל ילדי כיתות ד' במדינת ישראל, צפון, דרום, לאורכה ולרוחבה של מדינת ישראל, יחוסנו בשנה הקרובה, לא על חשבון שירותים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי, תעשו מבצעים של ימים מרוכזים, תמצאו דרך יצירתית לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: יצירתית ומקצועית.
יפעת שאשא ביטון: בלבד שזה לא יבוא על חשבון שירותים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, ואתם התחייבתם, איך משרד הבריאות ייתן את המענה?
יפעת שאשא ביטון: התאמת כוח אדם לצרכים המשתנים, אנחנו רוצים תכנית לאומית.
יפעת שאשא ביטון: אגב, טיפות החלב ב-2016 הקמתם וועדה בין משרדית, עד היום אני לא רואה את התכנית שלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתכנס פה בעוד חודש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעוד חודש מתכנסים כאן כדי לדון בתכנית לטווח הארוך.
יפעת שאשא ביטון: עד אז, אני יוצאת בקריאה למשרד הבריאות תשוו לפחות, כצעד ראשון, תשוו את התנאים שמקבלות האחיות שעובדות במשרד הבריאות, לתנאים שמקבלים במיקור חוץ.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה המינימום שאנחנו יכולים לעשות מבחינה מוסרית, המינימום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מפקירים דווקא את העובדים שלנו, ואני חושבת שזה נון גדול לנו כמערכת וכמדינה.
יפעת שאשא ביטון: אז זה הצעד הראשון, להשוות את התנאים של האחיות של משרד הבריאות לאחיות במיקור חוץ.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ישיבה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט והוועדה המיוחדת לזכויות הילד.
יעקב מרגי: 6.6.2018, כ"ג בסיון תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: היערכות הגופים ליישום החלטת משרד הבריאות בנוגע לילדים אלרגיים במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הישיבה נקבעה בדיוק לפי מה שקראתם בכותרת של הדיון.
יעקב מרגי: אין סיכוי שיש היערכות של משרדי הממשלה בכל מה שקשור לילדים.
יעקב מרגי: מערכת החינוך והוועדות שאנחנו עוסקים בהן, גם ועדת החינוך, גם ועדת זכויות הילד, לא תדון בנושא הזה.
יעקב מרגי: זה לא שהיה ואקום.
יעקב מרגי: מי שזוכר, היה שולחן עגול של ועדת החינוך בסוגיה הזו, מספר ישיבות, ומספר ישיבות בוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: יצאו הרבה כותרות אם שמתם לב, יש סייעות, אין סייעות, מבטלים את הסייעות.
יעקב מרגי: נתנו לזה להתגלגל.
יעקב מרגי: לא נבהלנו.
יעקב מרגי: אנחנו לקחנו את הסוגיה הזו של ילדים אלרגיים בקדנציה הזו, שמנו אותה על השולחן, שמנו אותה באומץ, כמו כל נושא, וכמו כל נושא ייעודי ויהודי, יש דעות לכאן ולכאן ואנחנו לא מתרגשים.
יעקב מרגי: נבחר ציבור שמתרגש, כדאי לו לבחור זירה אחרת, מקצוע אחר.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים ללבן את הסוגיות האלה ולגעת בהן באומץ רב.
יעקב מרגי: כשאין אומץ, לפעמים דווקא כשאנחנו דואגים להם, יכולים לשלם את המחיר, אז הדיון הזה היום הוא יותר לשמוע את משרדי הממשלה.
יעקב מרגי: אחרי שנשמע את משרדי הממשלה, נשמע את הנציגים של הארגונים השונים, גם הורים.
יעקב מרגי: לפי הלך הרוחות נגיע לסיכום ביניים, סיכום סופי, נמליץ למשרדים, לא נמליץ, נבקש חיזוקים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: אנחנו באים לדיון הזה בידיים פתוחות, בלב שלם ובנפש חפצה להשיג את הטוב ביותר לילדי ישראל.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחברתי, יושבת ראש ועדת זכויות הילד, אני רוצה לומר, על פי תקנון הכנסת, אני לא אקריא את כל מה שהייעוץ המשפטי מבקש, אבל אני אומר לכם בגדול את המהות של הסעיף, כי לפי סעיף 126 לתקנון הכנסת, אם מאן דהוא יזכיר שם של קטין, אנחנו מוצאים לעצמנו את החופש, את הרשות למחוק את השם שלו מהפרוטוקול משום צנעת הפרט.
יעקב מרגי: גם לא רוצים לפגוע בשום קטין, במיוחד בעידן היום שהכול מתועד והכול נשמר לשנים רבות.
יעקב מרגי: אני לא חושב שהקטין היה רוצה בעוד עשרים שנה או עשר שנים ששמו יופיע בפרוטוקולים או בדברי הימים, לכן, א', תשתדלו, לא חייב.
יעקב מרגי: אם זה צורך רגשי ומישהו חושב שבזה שהוא יאמר את השם של הילד שלו, של השכן שלו, של החבר שלו, יעזור, אנא, תשתדלו להימנע.
יעקב מרגי: אם זה יקרה, אנחנו נמחק את השם של הקטין מהפרוטוקול.
יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מרגי, כבוד היושב ראש.
יפעת שאשא ביטון: זה תמיד טוב שאנחנו בקו, כי יש את השוטר הטוב ואת השוטר הרע ואני כנראה אצטרך להיות השוטר הרע, אבל לא מכוונה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו, חבר הכנסת מרגי, לפני בערך כשנתיים ישבנו כאן בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: יצאנו אחר כך לתהליך של שולחנות עגולים ואחר כך בהסכמה משותפת, משום שמדובר גם בטיפול בנושא בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו מעבירים את המשך הטיפול לוועדה לזכויות הילד כשאנחנו כל הזמן בעצם עוקבים ביחד אחרי הנושא.
יפעת שאשא ביטון: מדי חודש התכנסנו.
יפעת שאשא ביטון: נכון שכולם, יותר סקסי להם להתעסק בכדורגל ובכן משחק, לא משחק ובכל מיני דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו אנחנו יחד עם שותפים רבים כאן סביב השולחן כל חודש כדי לבחון את ההתקדמות, כדי לבנות תוכנית עבודה גם לגילאי לידה עד שלוש וגם למערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: לפעמים אפילו פעמיים בחודש כשזיהינו שהכיוונים שהולכים אליהם הם כיוונים לא נכונים, ואנחנו נמצאים היום אחרי החלטה שהיא אנטיתזה מוחלטת למה שהיה כאן
יפעת שאשא ביטון: במשך שנה וחצי מצד משרד החינוך, וזו החלטה שאנחנו לא נוכל לאפשר אותה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו יצאנו לדרך, אנחנו באנו ממקום שכולנו מבינים שהפתרון של הסייעות שקיים היום בתוך המערכת, הוא לא פתרון מיטבי והוא לא באמת נותן את המענה שאנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: בחנו את מה שקורה במקומות אחרים בעולם, ויש פה גם נייר עמדה שאני מבינה שיה"ל הביאו, שמשקף בעצם את מה שקורה במדינות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: נתנו את זה הרבה מאוד פעמים כדוגמא בוועדה, ואמרנו, גם אנחנו יכולים לעשות את זה, אבל זה מורכב משורה של צעדים.
יפעת שאשא ביטון: זה מורכב ממערך שלם של פעולות שאנחנו צריכים לעשות בשטח כדי שבסופו של דבר אנחנו נוכל להגיע למענים שאנחנו רוצים לתת.
יפעת שאשא ביטון: והנה משרד החינוך מגיע בוקר אחד עם שורה אחת או חלק מאוד קטן מתוך כל המערך השלם הזה, ואומר, משנה הבאה, שם אנחנו נהיה, אז כן יש החלטה אחת, חבר הכנסת מרגי, שאנחנו שותפים לה, שזה לא מה שיהיה שנה הבאה, ועכשיו אנחנו נשמע את המשרדים ונראה איך הם באמת רוצים להיערך לשנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבחן מה באמת אפשר לעשות במעט זמן הזה שנשאר לנו עד השנה הבאה, ומתוך כל מה שיעלה כאן אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו בעצם שומרים על הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים כאן שנתיים, נלחמים בשביל החיים של הילדים האלה, בשביל להבטיח את הביטחון שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניתן לשום שיקולים זרים להיכנס לתוך המערכת ולמנוע ממנו להגן עליהם.
יפעת שאשא ביטון: המאבק של כולנו.
יפעת שאשא ביטון: לכולנו יש את אותו אינטרס בסופו של דבר, אבל הוא לא מאבק אישי.
יפעת שאשא ביטון: גם כשיש לנו ביקורת כלפי משרד מסוים, ויש לי הרבה ביקורת כלפי משרד החינוך, זו לא ביקורת פרסונלית.
יפעת שאשא ביטון: יושבת כאן הגברת עירית ליבנה שמקבלת איומים על חייה, כמו שאני אומרת לכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן יושבים כדי להגן על החיים של ילדים והיא מקבלת איומים על חייה.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת מכל הנוכחים, תפרידו את המאבק הכולל שלנו מהעניינים הפרסונליים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אחד נגד השני, אנחנו נלחמים למען אותה מטרה.
יעקב מרגי: תודה, טוב שאמרת את זה, והנה אומר לך, עירית, אם איזה גורם מאיים נמצא כאן בדיון, יש לי תקדים, אוציא אותו לאלתר, לא אתן לו אפילו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: היה מקרה דומה בחוק חזקת הגיל הרך בוועדה המשותפת שהתקיימה כאן.
יעקב מרגי: פשוט הוא מצא את עצמו מחוץ לדלת.
יעקב מרגי: אי אפשר לנצל גם דיון ציבורי דמוקרטי עד תום, ואנחנו מאפשרים אותו עד תום, וגם להשתמש בדבר שהוא לא לגיטימי בשום מקרה, גם אם אין.
יעקב מרגי: משרד הבריאות.
יעקב מרגי: שלום לך, בבקשה, תציגי את עצמך ותאמרי לנו מה ההיערכות, מה המגמה, מה ההמלצות שלכם, מה היה בדיונים, מה הולך להיות.
ד"ר ליזה רובין: ד"ר ליזה רובין, מחלקה לאם ולילד בשירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.
ד"ר ליזה רובין: משרד הבריאות רואה את עצמו כשותף לעיצוב המענים לילדים הסובלים מאלרגיות מסכנות חיים, ביחד עם משרד החינוך, וגם משרד האוצר, היה הסכם לפי הרבה שנים.
ד"ר ליזה רובין: הגישה הזו מקובלת בכל העולם, והיא לתת מענה סביבתי למניעת חשיפה.
ד"ר ליזה רובין: מודל הסייעות אינו קיים באף מקום בעולם, אלא מענה המבוסס על תיאום והתגייסות של הצוות החינוכי, ההורים, ההורים האחרים של התלמידים, יתר התלמידים בכיתה והתלמידים.
ד"ר ליזה רובין: הגישה של הצבת סייעת כרוכה בין היתר בסטיגמטיזציה של הילדים הסובלים מאלרגיה, ולכן אנחנו חושבים שזה לא המענה המיטבי.
ד"ר ליזה רובין: גישה זו מקובלת גם על המומחים בתחום, רופאי האלרגיה שאינם שייכים למשרד הבריאות וגם כן על חלק ניכר מההורים לילדים הסובלים מאלרגיה.
ד"ר ליזה רובין: משרד הבריאות והחינוך קבעו מספר עקרונות ליישום המענה הסביבתי שזה דורש: העלאת המודעות לנושא, הכשרה חובה לצוות המוסדי, הגנה ושמירה סביבתית מוסדית ולא אישית, למניעת חשיפה, היערכות למתן מענה חירום בעת הצורך, ובכלל זה זמינות בהחזקה של מזרקי אפיפן בכל מוסד.
ד"ר ליזה רובין: עקרונות אלה באים לביטוי בחוזר מנכ"ל מטעם משרד החינוך, אשר אף אושר במסגרת עתירה בבית המשפט העליון, אתם כולכם מכירים את זה ואנחנו היינו שותפים, יועצים לכתיבת החוזר הזה, אם כי זה חוזר של משרד החינוך.
ד"ר ליזה רובין: יודגש כי משרד החינוך הינו הגורם המוסמך והאחראי ליישום ולהטמעת הפעולות הנדרשות להנגשת בתי הספר לצרכי ילדים אלרגיות מסכנות חיים, וללא ביצוע של כלל הפעולות אליהן נדרש משרד החינוך, נתקשה להסביר את תמיכתנו בהסדר.
ד"ר ליזה רובין: לסיום, משרד הבריאות שותף להכרה בצורך למתן המענה המתאים לילדים אלרגיים גם במוסדות חינוך ועל אף שהאחריות להיערכות וליישומה אינו במגרשנו, ונשמח לסייע למשרד החינוך ככל הנדרש בגיבוש ההנחיות המקצועיות למוסדות השונים.
ד"ר ליזה רובין: בפועל אנחנו פועלים להמשך קידום חוק האפיפן.
ד"ר ליזה רובין: אנחנו חושבים שצריכים לעשות את ההדרכה המוסדרת, והחובה לכל צוותי החינוך תחילה במוסדות בהם מוכרים הילדים, אבל אחר כך לכלל המוסדות, מפני שאנחנו יודעים שיכול להיות בעיה גם כן במקום אחר.
ד"ר ליזה רובין: פעלנו כפי שזה היה בעבר כבר, להנגיש הסיוע של מד"א.
ד"ר ליזה רובין: כל האמבולנסים של מד"א מצוידים היום במצרכי אפיפן והיכולת להשתמש בהם.
ד"ר ליזה רובין: יש גם קו סיוע ב-101, אמנם אם ידוע על ילד או מבוגר שיש לו תגובה אנפילקטית ויודעים על זה, צריכים להזריק את האפיפן קודם, אבל אם מישהו מתקשה או הוא מפחד או לא יודע אם יש אינדיקציה, הוא יכול להסתייע ב-101.
ד"ר ליזה רובין: 101 נותן מענה טוב פחות מדקה והוא יכול לסייע במתן המענה הזה.
ד"ר ליזה רובין: 101 ערוך לתת עזרה טלפונית עד הגיעם.
ד"ר ליזה רובין: אם יש מישהו שידוע על תגובה ויש מזרק אפיפן.
ד"ר ליזה רובין: אם אין מזרק אפיפן ולא היה, בגלל זה יש חוק אפיפן שבמקומות ציבוריים אנחנו צריכים להנגיש, אבל זה לא יכול להיות בכל מקום.