GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: אני אומרת לעצמי איך זה שהמדינה יודעת לעשות פיקוח ולהעמיד כל כך הרבה עובדים כשמדובר במקום שהיא מפקחת, אבל מקבלת כסף.
פנינה תמנו: אבל כאן, כשאנחנו צריכים לתת את ההגנה הבסיסית לדבר שהוא ציפור נפשנו, נדמה שאנחנו נכשלים.
פנינה תמנו: לא רק כהורים, גם כסבים וסבתות.
פנינה תמנו: ריבונו של עולם, נורא קשה לשבת פה ולשמוע דיונים כאלה ושאם מיטב המוחות ישבו עשר שנים ולא מצליחים להגיע לפשרות, אז אני שואלת את עצמי למה שעכשיו מיטב המוחות ימצאו פתרונות?
פנינה תמנו: מי שלא מסוגל לעשות את העבודה, שילך הביתה.
פנינה תמנו: אני אגיד שוב, מדינת ישראל פושעת לילדי ישראל.
פנינה תמנו: אנחנו פושעים לילדים שלנו.
פנינה תמנו: גם אני, כאימא, קיבלתי יום אחד טלפון על זה שגננת ... את הילד שלי.
פנינה תמנו: קיבלתי את הטלפון שלושה חודשים אחרי, למרות ששלושה חודשים הם ידעו על זה.
איילת נחמיאס ורבין: ממי קיבלת את זה?
פנינה תמנו: גליה וולוך גם היתה מעורבת.
פנינה תמנו: לא משנה, אני לא רוצה לחשוף יותר מדי.
פנינה תמנו: זה היה במעון מפוקח, ילד בן שנתיים וחצי.
פנינה תמנו: לא רצו להגיד לי בגלל שאני חברת כנסת – זה היה בכנסת הקודמת – לא ידעו איך הולכים לספר לי את זה.
פנינה תמנו: אבל התחושה של אימא שמקבלת טלפון, ותחושה של אימא שהילד שלי נשם והיה בבית – קשה לי לתאר את התחושות של האימהות שנמצאות פה ואיבדו את הילד שלהן.
פנינה תמנו: אנחנו 34 נשים – לא חלילה שאני מסירה את האחריות של הגברים בבית הזה, כי גם הם הורים – ואני חושבת שאנחנו לא צריכים לעבור על זה לסדר היום.
פנינה תמנו: צריך להפסיק לבקש, לדרוש.
פנינה תמנו: כמו שיודעים לתת לנו להצביע בשתיים לפנות בוקר על כל מיני חוקים הזויים שלא צריך אותם, שמצדי יישבו מסביב לשעון, אני מוכנה להישאר פה, איילת תהיה מוכנה להישאר פה, קארין, ויפעת וכולם, ושיתחילו להגיע לאותה נוסחה, שגם אם לא תהיה מושלמת, אבל נתחיל בה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרנו, אנחנו לא נפיל את זה, נשב ונשנה.
פנינה תמנו: נתחיל בה ונשנה.
פנינה תמנו: אני מצטערת שאני נאלצת לעזוב.
פנינה תמנו: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, על הדיון.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.
יפעת שאשא ביטון: העלית פה נקודה חשובה שחשוב לשים אותה על השולחן, וזה העניין שגם במקומות המפוקחים זה קורה ויש לנו מקרים מתועדים גם עם מעונות מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: גם היום, כשאנחנו יושבים כאן, כולנו כביכול תמימי דעים, יש עדיין מסגרות, רובן מפוקחות, שלא מוכנות למהלכים האלה.
יפעת שאשא ביטון: יושב כאן גם נציג של משרד החינוך, ואני רוצה לומר לכם שהסתדרות הגננות – כי דיברנו שגם ילדים בני ארבע, חמש ושש, העדות שלהם לא בשלה מספיק לבית משפט ולא תמיד אנחנו מצליחים להוכיח את מה שקורה שם בגנים.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות הגננות עומדת עם הרגליים האחוריות שלא יהיו מצלמות בגנים.
יפעת שאשא ביטון: נכון שכרגע אנחנו מוציאים אתכם מהוויכוח, כי באנו בדרישה לממשלה ואמירה שאנחנו מוכנים לעשות את הגמישות שלנו ושנעשה את זה מגילאי לידה עד שלוש, אבל אני יכולה להבטיח לך שנמשיך גם לשם, כי בסוף בסוף אנחנו צריכים לרשת את כל המקומות שבהם שוהים חסרי ישע, כדי להבטיח את ההגנה שלהם.
יפעת שאשא ביטון: בנוסף – ואמרנו את זה כל הזמן – גם כדי להבטיח את הצוותים שעובדים שם, כי בתוך כל הקרייסיס הזה, בואו נודה על האמת, כל שריטה היום תהיה חשודה.
יפעת שאשא ביטון: כדי להוכיח שילדים לפעמים גם נפצעים בלי שמרביצים להם, אתם צריכים את זה לא פחות ממה שהילדים זקוקים לזה בשביל ההגנה שלהם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.
איל בן ראובן: בעיניי זה מהדיונים החשובים ביותר שאני יכול להעלות על דעתי, כי הוא עוסק בחיי ילדים, הילדים שלנו, ולצערי כמובן הוא על רקע של אסון.
איל בן ראובן: עדיף כמובן שזה לא היה כך.
איל בן ראובן: אני, באופן אישי, מסתכל פה על ההורים, אני מסתכל על זה כאבא לשישה ילדים, עם ילד בן חמש שעדיין קרוב מאוד למערכות האלה.
איל בן ראובן: אני מציע לכולנו, כחברי כנסת, כמשרדים, כשרים, להגיד: נכשלנו.
איל בן ראובן: נכשלנו.
איל בן ראובן: צריך להגיד את זה ביושר על עצמנו, כי אם אומרים את המילה הזאת אז יש גם סיכוי שמשהו יקרה לטובת תיקון הדברים.
איל בן ראובן: רק הוויכוח שנערך פה, שאני לא הייתי שותף לו, אני לא כל כך נמצא בוועדה זאת, על העשר השנים האחרונות, מצביע על עומק הכישלון, על כמה זה נורא ואיום שאנחנו לא מצליחים להזיז דברים שנוגעים לבייסיק של החיים שלנו, של הילדים שלנו.
איל בן ראובן: זה איום ונורא.
איל בן ראובן: אני אומר למשרד העבודה והרווחה – כיום האחריות על הדברים האלה אצלכם.
איל בן ראובן: טוב או לא טוב, זה אצלכם.
איל בן ראובן: אני אגיד לכם מה אני הייתי מצפה, אולי זו תמימות, אולי כי באתי מארגון אחר בעברי, אבל אני חושב שזה צריך להיות נחלתו של כל ארגון.
איל בן ראובן: הייתי מצפה לראות היום כאן שמוצג תחקיר על האסון הזה.
איל בן ראובן: יש מה שעושה המשטרה, אבל מה לא עשינו – זו מטרתו של תחקיר.
יפעת שאשא ביטון: לא עשינו כלום, איל.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך בכלל תחקיר, לא עשינו כלום.
יפעת שאשא ביטון: זאת האמת, אני לא אשקר.
איל בן ראובן: אבל לא ככה עושים תחקיר.
איל בן ראובן: תחקיר בודק את השאלה מה לא עשינו במקרה הזה ובמקרים האחרונים ומה צריך לעשות בטווחי זמן של קצר וארוך.
איל בן ראובן: כלומר, מה אנחנו עושים בשבוע הבא, קודם כול כדי למנוע את האסון של אותם ילדים שעכשיו נמצאים בגנים.
איל בן ראובן: קודם כול צריך לעשות פעולות כדי לעצור את התהליך.
איל בן ראובן: זה תחקיר שתכליתו מה עושים היום, אתמול, שלשום, יום ולילה.
איל בן ראובן: לדעתי בראשות שר או לפחות בראשות מנכ"ל שיושב עם אנשי המקצוע ושואל את השאלה: מה אנחנו עושים היום ובשבוע הקרוב, קודם כול כדי לעצור.
איל בן ראובן: זה בטווח הקצר.
איל בן ראובן: זה דבר אחד שעושים ויש סט שלם של פעולות שאני בטוח שניתן לעשות אותן במהירות ולקבל הסכמה והחלטה של כולם.
איל בן ראובן: הדבר השני זה כמובן בטווח הקצת יותר רחוק.
איל בן ראובן: רבותיי, אני מכיר את תהליכי החקיקה, אני חושב שהחקיקה מאוד חשובה, ואני מקווה מאוד שמה שקרה פה והדיון הזה באמת ידחפו לחקיקה יותר מהירה.
איל בן ראובן: אבל היישום – אנחנו מכירים את התהליכים – אני הייתי מצפה שיהיה בלוח זמנים קצר.
איל בן ראובן: תפקידנו כחברי כנסת הוא לפקח על פעולות הממשלה.
איל בן ראובן: זה התפקיד שלנו.
איל בן ראובן: לכן אנחנו צריכים לדרוש בעוד שבוע או בעוד שבועיים לכל היותר נשב פה ותוצג לנו תוכנית פעולה - מה עושים בחודש הקרוב, מה עושים בחודשיים הקרובים, ואנחנו נפקח על זה שהדברים האלה קורים.
איל בן ראובן: אנחנו צריכים להיות פרקטיים, אחרת נמשיך, נשב ונדבר ונדבר, וכשמדובר על מוות של ילדים, אין לנו את הפריבילגיה זאת.
איל בן ראובן: אין לנו את הפריבילגיה זאת להמשיך ולעסוק במילים.
איל בן ראובן: זה מה שאני מצפה שיקרה.
יפעת שאשא ביטון: ברוך הבא לוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה מהסיבה הפשוטה, כי כל נושא שאנחנו לוקחים, אנחנו מלווים בדיונים עקביים אם על האלרגיים, על הבטיחות וסוגיות אחרות קיימנו דיון פעם בחודש, אנחנו נקיים פה דיון פעם בשבועיים כדי שיבינו שאנחנו רציניים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, אנחנו פה לא רק בעקבות האסון, כי היינו פה גם לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה ההבדל?
יפעת שאשא ביטון: שגם בדיונים שהגיעו הרבה מאוד אנשים, למשל כשדיברנו על חוק המצלמות, הם הגיעו כדי להתנגד.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו בחדר כזה, עמוס אנשים שהגיעו כדי להביע מחאה.
יפעת שאשא ביטון: יסמין הביאה לכאן היום את האנשים, ויש עוד הרבה מאוד שמחכים בחוץ כדי לתמוך.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב מה שהטרגדיה זאת יצרה זה שהיא הפכה את הקערה ויצרה את המהפכה כדי שאנחנו נקדם את החוק.
איל בן ראובן: כמה שזה נשמע עצוב, וזה נשמע נורא מה שאני אומר עכשיו, אבל קרה אסון ועל רקע האסון הזה אני מצפה שלא ישבו פה אנשים ויסבירו על מה הם לא אחראים, אלא אנשים ישבו פה ויסבירו על מה הם אחראים ואיך הם עושים.
יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, בבקשה.
אורי שלומאי: אנחנו כמובן תומכים בחוק הפיקוח ועובדים בשיתוף פעולה הדוק עם משרד הרווחה.
אורי שלומאי: כמו שאמר יובל אביעד, הצעת החוק בשלה מבחינתנו.
קארין אלהרר: מתי אתם מעלים לוועדת שרים את הצעת החוק הממשלתית?
אורי שלומאי: זה קשור למשרד הרווחה.
אורי שלומאי: זו לא הצעת חוק שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אמר לנו היועץ המשפטי של משרד הרווחה, החוק בשל.
יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים לעכב אותו יותר מדי.
אורי שלומאי: לעניין המצלמות – אין ספק שהתכלית של הכנסת מצלמות, במיוחד לגילאים 0 עד 3, היא תכלית מאוד ראויה.
אורי שלומאי: עם זאת, כמו שאמרו פה, יש קשיים משפטיים בעניין הזה.
אורי שלומאי: חוץ מעניין הפרטיות, יש פה גם שאלות של אכיפה.
אורי שלומאי: בהחלט יש נכונות להכניס את נושא המצלמות בגילאים 0 עד 3.
אורי שלומאי: אנחנו חושבים שהפלטפורמה הנכונה היא להכניס את הנושא הזה דווקא בחוק הפיקוח.
איציק שמולי: ואז אתה הורג את העניין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחכה לחוק הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו לפני שתמשיך, כי אני לא רוצה שיתנפלו עליך, כי הכול פה נורא רגיש.
יפעת שאשא ביטון: לא היית קודם, ישבו פה נציגות אחרות בפעמים הקודמות וגם איתן ניהלנו שיח במשך הרבה זמן.
יפעת שאשא ביטון: ייאמר לזכות המשרד שהקמתם צוות מקצועי שכולל משטרה וכולל יחידות סייבר וארגונים שעוסקים בהגנת הפרטיות.
יפעת שאשא ביטון: ישבו הרבה ובסופו של דבר הגיעו למסקנה לא להמליץ, בגלל הנושא של הפרטיות.
יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו במקום אחר – אנחנו אחרי ועדת שרים שהיתה בשיח עם הגורמים במשרד המשפטים שאמרו שהם מוכנים לקבל עליהם את הנושא של לידה עד שלוש ושאנחנו צריכים להרים מתווה תוך שבועיים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הם דיברו – ואני מצטטת – על התמודדות עם החסמים החוקתיים, הם ימצאו פתרונות לבעיות החוקתיות.
יפעת שאשא ביטון: כך הם אמרו.
יפעת שאשא ביטון: בעוד שבועיים אנחנו צריכים להגיע לוועדת שרים, אנחנו לא ניתן לזה ליפול.
יפעת שאשא ביטון: אם צריך, אנחנו מוכנים ללוות את התהליך מקרוב, כמו שאני עושה עם משרד האוצר, שאנחנו יושבים, ונפגשים, ורואים, ועוברים שלב שלב ובודקים את כל הדברים שצריך.
אורי שלומאי: אנחנו חושבים שמבחינת תוכנית וגם מבחינת הקשיים האחרים שיש בהצעה, כמו לדוגמה נושא האכיפה - - -
יפעת שאשא ביטון: מה בנושא האכיפה?
אורי שלומאי: איך אוכפים דבר כזה, איך אוכפים שבאמת יהיו מצלמות בכל פעוטון, בכל דירה שיש בה - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אתה רואה את ההורים?
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה הורה שלא ייתן לזה לקרות.
איציק שמולי: איך אתה אוכף חוקי עבודה?
איציק שמולי: אתה שם פקח עבודה של הממשלה בכל מקום עבודה?
איציק שמולי: מה זה שאלה הזאת?
קארין אלהרר: אני אסביר לך איך אתה אוכף את זה, יש קריטריונים של פתיחת מעון, ובקריטריונים צריך להיות מצלמה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה בחוק הפיקוח, וזה מה שהם רוצים, ואני לא רוצה ללכת לשם.
יפעת שאשא ביטון: חוק המצלמות יכול להיכנס לתוקף כבר מחר, וגם בפרקטיקה שלו זה לא מאוד מורכב ליישם אותו.
יפעת שאשא ביטון: אם נחכה לחוק הפיקוח, שגם אם נעשה אותו הכי מהר זה ייקח חודשיים, שלושה, עם כל התהליך הפרוצדורלי וכו', אנחנו לא רוצים לאבד את הזמן הזה ואני גם לא רוצה שיקשרו בין הדברים האלה.
אורי שלומאי: בכל מקרה, הנושא צריך להיבחן - - -
יפעת שאשא ביטון: אין, אין, בחנו אותו.
יפעת שאשא ביטון: הנושא צריך תשובות.
אורי שלומאי: הוא צריך תשובות, אבל אנחנו צריכים לעשות עבודה כדי להגיע למצב שיהיה מנגנון מקובל, גם ברמה של הפרטיות וגם לכל מיני שיקולים אחרים שיש בנושא הזה של המצלמות.
אורי שלומאי: זו העמדה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אורי, תקשיב, אני אפילו עושה לכם שירות, כי אני יודעת שאתם במקום יותר טוב ממה שאתה מציג.
יפעת שאשא ביטון: המשרד מוכן ללכת לפתרון.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהמשרד צריך לשבת ולחשוב איך עושים את זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: נתנו לנו שבועיים, אני לא באה לוועדת שרים בעוד שבועיים ואומרים לי: נחכה עוד שבוע.
יפעת שאשא ביטון: נתנו לנו משימה מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: אני בגזרה שלי אעשה כל מה שצריך, משרד האוצר עושה את מה שצריך, ואני רוצה שאתם, בגזרה שלכם, תעשו את כל מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם היועץ המשפטי לממשלה שבשבוע שעבר אמר שהחוק רחב, יש מענים בחוק – חבר'ה, אין שום מענים להגנה על חסרי ישע עם מצלמות, ושאף אחד לא יספר לנו סיפורים.
יפעת שאשא ביטון: גם הוא הגיע לוועדת שרים ואמר שבשבועיים האלה הם ימצאו פתרון לכל הבעיות שהם חושבים שהן בעיות משפטיות.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נסכם – וזה מה שאני רוצה שיהיה בסיכום של הדיון הזה – שאנחנו מגיעים לוועדת שרים בעוד שבועיים, ואם צריך אני אדחוף את זה כל יום בשבוע וחצי שנותרו, כשיש לנו איזושהי תשובה ואיזושהי תוכנית מסודרת ואנחנו יוצאים לדרך עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: צריך לומר שגם אם לא נסגור את זה הרמטית 100%, שום חוק שמגיע לוועדת שרים לא נסגר הרמטית 100%, אבל ברור לנו שאם אנחנו מאשרים את זה שם ומביאים את זה לדיון בוועדה, אז יהיה לנו גם את הזמן להמשיך ולעבוד על זה בתוך הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אסור לנו שזה יגיע לוועדת שרים וייפול.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להוציא מכאן.
אורי שלומאי: אני לא בטוח שהמנגנון, כמו שמוצג בהצעת החוק, הוא המנגנון שצריך.
איציק שמולי: זה לא דברי אלוהים חיים.
יפעת שאשא ביטון: אני גמישה.
יפעת שאשא ביטון: אין יותר גמישה ממני בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להשיג את המטרה, תגידו לי ללכת בדרך הזאת – אני אלך, בדרך הזאת – אני אלך, בדרך הזאת – אני אלך.
יפעת שאשא ביטון: מה שתרצו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לשם, ואם צריך מנגנון אחר – הנה, אני אומרת לך את זה לפרוטוקול, אני מוכנה לקבל.
יפעת שאשא ביטון: בואו נעביר את זה, נשב, נדבר, נבנה את זה בוועדה, כדי שבסוף כולם יסכימו.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שהתחייבתי בוועדת השרים.
אורי שלומאי: אפשר גם לעקוב אחרי מה שקורה בשבוע-שבועיים הקרובים עם חוק הפיקוח ולראות אם אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה קורה עכשיו?
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק אנטית
יפעת שאשא ביטון: זה למה שאתם רוצים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו מותקנות מצלמות בהרבה מאוד מעונות, כי גם אנשי צוות רוצים להגן על עצמם כי יודעים שהורים נורא בסטרס וכל דבר קטן יכול עכשיו להדליק, וגם כי הם הפכו את זה לאקט שיווקי, כדי לעודד הורים לבוא ולהירשם דווקא אצלם, ועוד אלף ואחת סיבות.
יפעת שאשא ביטון: מעונות, כולל מעונות מפוקחים, פונים אליי ואומרים: התקנו באופן וולונטרי, את מוזמנת לבוא ולראות.
יפעת שאשא ביטון: ואז זה פיראטי, אין לנו אפילו שליטה על מה שקורה שם, וזה כן יכול להיות האח הגדול, וזה יכול להיות עוד הרבה דברים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת למשרד המשפטים, כל כך קשה לכם הנושא של פרטיות, והיחידה של הסייבר וכולם נורא עסוקים בסיפור הזה, אבל היום זה פיראטי ובידיים שלנו להסדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם בשבוע וחצי הקרובים, נביא לוועדת שרים, נאשר את זה בוועדת שרים ונתחיל לקדם את זה בכנסת.
קריאה: הורים שמים מצלמות בתיקים של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, היום זה ג'ונגל.
יפעת שאשא ביטון: האבא של יסמין וינטה, בבקשה.
ולדימיר וינטה: צהריים טובים, אני שומע כאן עכשיו שאתם עובדים על חוק הפיקוח כבר יותר מעשר שנים.
ולדימיר וינטה: אני יודע על אלפי ילדים שנפגעו בגנים.
ולדימיר וינטה: בגלל שלא היו מצלמות בגנים, אין שום הוכחות מה קרה שם.
ולדימיר וינטה: אנחנו יודעים על מקרי מוות של תינוקות, אבל אנחנו לא יודעים מה באמת היתה הסיבה לכך.
ולדימיר וינטה: גם במקרה שלנו, אם לא היו מצלמות, גם אנחנו לא היינו יודעים מה הרג את יסמין.
ולדימיר וינטה: אני רוצה להודות מכאן לשוטר בשם גרגורי שגילה את המצלמות ואת ההקלטה.
ולדימיר וינטה: ההורים רצה בכך שאתם תלמדו מהמקרה הזה ותמנעו שמקרים כאלה לא יקרו בעתיד.
ולדימיר וינטה: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אביעד שוורץ, משרד האוצר, בבקשה.
אביעד שוורץ: כמו שאמרה היושבת-ראש קודם, היינו בקשר איתה לפני ואנחנו מנסים לבחון את העלויות של שתי הצעות החוק האלה, כל אחת מהן עם העלויות שלה.
אביעד שוורץ: אנחנו עדיין עובדים על זה, עכשיו עובדים במיוחד על החוק להתקנת מצלמות במעונות יום מ-0 עד 3.
אביעד שוורץ: אני מצטרף לכולם וחושב שחשוב לעשות איזשהו פיקוח ומה שקרה הוא ללא ספק לא סביר, רק שצריך לחשוב על ההשלכות.
אביעד שוורץ: מעבר להשלכות על הפרטיות, יש גם השלכות על העובדים.
אביעד שוורץ: לכן במהלך הזה צריך לקחת בחשבון את המטפלות.
אביעד שוורץ: נראה לי שמשרד המשפטים יוכל להעיד שלפעמים הצבת מצלמות נחשבת הרעה בתנאי העבודה.
אביעד שוורץ: כולנו יכולים להזדהות עם זה שיש משהו לא נעים בזה - - -
יפעת שאשא ביטון: להזדהות?
יפעת שאשא ביטון: אני מצולמת פה בכל מקום שאני הולכת.
אביעד שוורץ: זה יכול להיות הרעה בתנאי עבודה.
אביעד שוורץ: כמו שהוזכר פה מקודם, מטפלות זה לא דבר נפוץ ויש מחסור במטפלות.
אביעד שוורץ: אנחנו לא רוצים להביא למצב שבסוף נהיה בחוסר של מטפלות מעבר לדבר הזה.
אביעד שוורץ: צריך לחשוב איך עושים את החוק הזה בצורה מתואמת עם הארגונים האלה, כדי שהמהלך ייעשה בצורה חכמה וישיג את המטרה שלו בצורה הטובה ביותר.
אביעד שוורץ: נראה לי שבסוף כולם מבינים שהמצלמות הן לא העיקר, זה איזשהו ניסיון ביניים.
אביעד שוורץ: המטרה היא להצליח להביא מטפלות יותר טובות ולדאוג לאיכות.
יפעת שאשא ביטון: גם כשנביא מטפלות יותר טוב, מספיק שבמקום נשמה תיכנס לנו מפלצת לאיזה גן בלי שידענו והיא תהיה עם ההכשרה המתאימה, כי גם את זה פגשנו, אפילו גננות ותיקות שהגיעו למקום הזה, בלי המצלמה לעולם לא נוכל להוכיח.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מדגישה ששני החוקים האלה לא יכולים לבוא זה במקום זה, הם חייבים לבוא זה לצד זה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות בקו המנחה את כולנו.
אביעד שוורץ: להוכיח אשמה, יש בזה משהו חשוב, אבל המטרה היא לנסות למנוע את זה מראש.
אביעד שוורץ: זה צריך להיות הדגש.
אביעד שוורץ: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם אגף אחר במשרד העבודה כדי לעודד תוכניות הכשרה למטפלות.
אביעד שוורץ: גם לקחת מטפלות שהיום הן חסרות ניסיון ולהדריך אותן יותר.
אביעד שוורץ: זו תוכנית שעובדים עליה במסגרת אחרת, גם כדי להתמודד עם המחסור במטפלות.
אביעד שוורץ: כמו שהציגה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לחוק הפיקוח יש משמעויות אחרות ואנחנו מנסים לחשוב איך לעשות את הדברים האלה מדורגים, בצורה שתהיה אפשרית וישימה.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לומר ביושר, התחלנו את העבודה על חוק הפיקוח כשהיה נציג אחר במשרד האוצר – ב-2015 – אחר כך היה מי שהחליף אותו עד שאביעד נכנס לתפקידו.
יפעת שאשא ביטון: אם בהתחלה דיברנו על הצבת המצלמות על כל חסרי הישע וראינו את העלויות שלו, היום אנחנו מפרקים את זה כדי להבין את העלויות של לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: כבר יש איזשהו אומדן נכון לאתמול בערב ובשבוע הבא נשב כדי לראות מה המשמעויות שלו ואיך אנחנו מתחילים להחיל את זה.
יפעת שאשא ביטון: אביעד, תשאיר לנו את הנושא של תנאי העובדים וכו', כי עם כל הכבוד לתנאי העובדים, יש הרבה מקומות עבודה שבהם יש מצלמות, כדי להבטיח דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: תן לנו, אנחנו נתמודד, כי השלום והביטחון של הילדים שלנו הרבה יותר חשוב.
יפעת שאשא ביטון: במקומות עבודה שאנחנו שמים מצלמות ואומרים שזה חשוב בגלל ביטחון המדינה או הכסף שיש בבנק או כל מיני דברים אחרים, כולל בחנויות בקניון, בסופרים, אף אחד לא מרע את תנאי העבודה של העובדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אתן שכשאנחנו מגיעים לילדים, פתאום הפרטיות היא היא אישיו, והתנאים של המטפלות הם אישיו.
יפעת שאשא ביטון: התנאים של המטפלות הם אישיו, אבל לא בהקשר הזה של המצלמות.
יפעת שאשא ביטון: אז בוא נסכם פה, לפרוטוקול, שאתם מטפלים בעניין של הכסף, אנחנו נטפל בדברים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: הוגן, נכון?
אביעד שוורץ: יש פה איזושהי בעייתיות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אין פה בעייתיות.
יפעת שאשא ביטון: משרד האוצר יטפל בעניין התקציבי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש דברים שצריך לעשות אותם בצורה מדורגת, גם בחוק הפיקוח, גם במצלמות, אנחנו צריכים לקבוע קריטריונים.
יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אנחנו נעשה את כל הדברים by the book, אבל את התנאים של המטפלות והסייעות ואת כל הנושא של הפרטיות, יש לנו מספיק גופים שאנחנו צריכים להתמודד איתם, ונתמודד איתם בכבוד.
יפעת שאשא ביטון: כי היום, בניגוד ללפני חודש, יש לנו ציבור שלם מאחורינו.
יפעת שאשא ביטון: לא היה לנו אותו לפני חודש.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו ציבור שלם מאחורינו, ואם נצטרך אנחנו נילחם וניאבק עד שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביעד.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה להודות לו, כי אני יודעת, בגלל הקשר השוטף שלי איתו, שזה יום, צוהריים, לילה, אין שעות, וזה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: תדעו שאתם עושים את זה בשביל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לומר לפרוטוקול, כי תכף גם נשמע הורים, שלפי סעיף 120 לתקנון אם תהיה איזושהי בקשה או יעלה צורך למחוק מהפרוטוקול משהו – נתון, פרט שפוגע בילדים – כי אנחנו משודרים ויש כאן גם אנשים שמקליטים בלייב.
יפעת שאשא ביטון: תיקחו את זה בחשבון כי את זה לא נוכל להסיר, אבל לפחות מבחינת הכנסת כל מה שיידרש לפי הסעיף הזה, אנחנו בהחלט נטפל.
ורד וינדמן: זה דיון שראש הממשלה בכבודו ובעצמו היה צריך לשבת בו.
ורד וינדמן: ואם לא ראש הממשלה, שר הרווחה ושר האוצר, ולתת לנו תשובות.
ורד וינדמן: המועצה לשלום הילד ישבה פה לא רק בקדנציה הזאת, היא ישבה בכנסת הקודמת והקודמת קודמת, וכבר הפסקתי לספור.
ורד וינדמן: יש פה חברי כנסת שחייבים לומר לזכותם שהם יושבים פה לא מהיום, כשיש טרגדיה נוראית, הם יושבים פה מתחילת הקדנציה.
ורד וינדמן: מה עוד צריך לקרות כדי שהחוק הזה, חוק הפיקוח יעבור?
ורד וינדמן: על מה נאבקים, לכל הרוחות?
ורד וינדמן: על מה הורים יוצאים לרחוב?
ורד וינדמן: על החיים של הילדים שלהם.
ורד וינדמן: השרים הנכבדים צריכים לבוא לוועדה ולתת תשובות לחברי הכנסת, ולתת תשובות לציבור ולילדים שהיום נמצאים במשפחתונים ובפעוטונים, ולילדים שיגיעו לשם.
ורד וינדמן: מה קרה בעשרת הימים האחרונים?
ורד וינדמן: מצד אחד גילינו על מקרה מוות נוראי, ומצד אחר חוק המצלמות נדחה, חוק הפיקוח - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל נדחה עם בשורה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לוותר להם שזהו, זה נדחה והשלמנו עם זה.
ורד וינדמן: לא מוותרים, אבל אנחנו יודעות כמה זמן ההצעה הזאת יושבת על השולחן.
ורד וינדמן: חוק הפיקוח – ההצעה הפרטית שבכלל לא צריכה את ה-RIA, יושבת על השולחן ומחכה להצעה הממשלתית.
ורד וינדמן: ומה המילים שמשתמשים הנציגים של המשרדים?
ורד וינדמן: "אנחנו חושבים", "אנחנו בוחנים", "אנחנו לוקחים בחשבון".
ורד וינדמן: כמה שנים לוקחים בחשבון ומחשבים ועושים חישובים?
ורד וינדמן: עכשיו אני אגיד מה אמרנו למשרד ראש הממשלה בקשר ל-RIA – רוצים להקל על הנטל הרגולטורי?
ורד וינדמן: יש מקרים שצריך רגולציה.
ורד וינדמן: חייבים.
ורד וינדמן: בחוק הפיקוח, כן, זה מה שציבור הילדים צריך.
ורד וינדמן: הוא צריך רגולציה.
ורד וינדמן: מה, ילדים מתחילים עם רגולציה בגיל 3?
ורד וינדמן: בכל הכיתות בבתי הספר והגנים של משרד החינוך יש רגולציה, אבל מתחת לגיל 3 פתאום לא צריך?
ורד וינדמן: אם אתם רוצים להבין את גודל האבסורד וכמה חייבים את חוק הפיקוח, אותן נשות צוות אם וכאשר יורשעו, מחר בבוקר יכולות לפתוח מסגרת חדשה.
ורד וינדמן: אין שום דבר שיכול למנוע את זה.
קריאה: וכבר היו דברים מעולם.
ורד וינדמן: יש פה הורים שהצליח בכוח שלא יאומן לתעל את הטרגדיה הנוראית למאבק ציבורי, אבל אנחנו לא צריכים להיאבק על החיים של הילדים.
ורד וינדמן: שיבואו השרים הנכבדים, שיבוא ראש הממשלה, ויהיו חלוצים לפני המחנה, שייתנו לוח זמנים.
ורד וינדמן: לכנסת הזאת, עד שתכלה את ימיה, יש עוד זמן להעביר את החוק הזה.
ורד וינדמן: את צודקת, שני החוקים עומדים כל אחד בפני עצמו וצריכים להתקדם במקביל, כי אין יותר דקה אחת לחכות.
יפעת שאשא ביטון: עו"ד אורן ברקן, בבקשה.
אורן ברקן: שלום לכולם, אנחנו מייצגים את משפחת וינטה גם בתביעה האזרחית וגם מבחינת חוק נפגעי עבירה.
אורן ברקן: אני סבור שבאיזון בין חיי אדם לבין הגנת הפרטיות, נראה שלא יכול להיות ספק שחיי אדם גוברים.
אורן ברקן: אני עוד סבור שצריך לדאוג לפיקוח והסדרה בעניין מעונות יום.
אורן ברקן: כיום המצב בשטח – זה לא מידיעה אישית, זה לפחות לפי מה שאני רואה בעובדות של המקרה הנוראי הזה – הוא הפקר.
אורן ברקן: כל אדם, ואני מדגיש: כל אדם, לא משנה אם העבר הפלילי שלו נקי או שיש לו עבר פלילי, אם הוא חולה במחלה כזאת או אחרת, יש לו בעיה נפשית, יכול מחר בבוקר, להתייצב במעון פרטי ולהתחיל לטפל.
אורן ברקן: זה יכול להיות פדופיל וכד' וכד'.
אורן ברקן: כל אדם יכול לבוא במגע עם חסרי ישע.
אורן ברקן: חסרי ישע – דרך אגב, זה גם הילדים, גם הפעוטות, וגם הקשישים שראינו לא מזמן בחדשות איך מתעללים גם בהם ומתעמרים בהם בכל מיני בתי אבות.
אורן ברקן: אני חושב שזה הזמן – סליחה על הביטוי – להכות בברזל בעודו חם.
אורן ברקן: אני מניח שאם זה לא יקרה, אם החוקים האלה לא יעברו, כנראה שההורים ינסו לכפות את זה בכוח על הגנים הפרטיים, ואז יקרה מצב שבו ההורים ייקחו את החוק לידיים.
אורן ברקן: אני חושב שזה מצב שלא היינו רוצים להגיע אליו.
אורן ברקן: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עו"ד אורן ברקן.
יפעת שאשא ביטון: דנית, בבקשה.
דנית ברביבאי: שלום לכולם, אני נציגה מטעם פורום ועדי ההורים היישוביים.
דנית ברביבאי: ראשית, אני רוצה לשלוח את תנחומי על אובדן יסמין היקרה.
דנית ברביבאי: אני רוצה לחזק את ידיהם של בני משפחתה של הפעוטה שנחנקה למוות באכזריות על ידי סייעת במעון יום, המקום שאמור להגן, לאהוב ולעטוף את התינוקות והפעוטות שלנו, והופך בן רגע ובקלות בלתי נסבלת להיות מקום מסכן חיים, מקום ממנו ילדים חוזרים חבולים, פצועים, לפעמים חוזרים ללא רוח חיים.
דנית ברביבאי: אנו, פורום ועדי ההורים היישוביים, קוראים לכם, חברי הכנסת, קוראים לראש הממשלה, לאשר באופן מיידי את חוק הפיקוח על מעונות היום והצבת מצלמות במעונות.
דנית ברביבאי: פעוטון ללא רישיון, עסק, יכול להתקיים, בעוד שדוכן פלאפל, כל מסעדה, צריכה רישיון עסק.
דנית ברביבאי: זה לא ייתכן.
דנית ברביבאי: אנחנו מבקשים שיעגנו בחקיקה תנאי מקדים לקבלת רישיון עסק מסוג זה, שתהיה עמידה בתנאים בסיסיים, כמו בטיחות מבנית, רמה תברואתית, דרישות סף לרמת הכשרת הצוות המקצועי ודרישות סף לצוות, מצלמות חובה.
דנית ברביבאי: הפעוטות האלה הם דור העתיד, אסור לנו להפקיר אותם.
דנית ברביבאי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דנית.
אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.
אורי מקלב: אין לנו מילים לנחם אתכם, ההורים, אבל אנחנו יכולים להשתתף בצערכם על ידי כך שאנחנו מזדהים, ובעיקר מתחייבים לפעול כדי שמקרים כאלה לא יחזרו ויישנו.
אורי מקלב: אני חושב שזה מהמקרים הבודדים שהכנסת צלצלה בפעמונים במשך תקופות ארוכות בנושא הזה.
אורי מקלב: זה לא שאנחנו באים לאחר מעשה.
אורי מקלב: גם לא היה לי ספק, ולא הייתי צריך לפנות ליושבת הראש, שהוועדה תקיים מייד דיון בעניין הזה והיא לא תעכב את זה.
אורי מקלב: בעצם ברצף זה כמעט דיון המשך.
אורי מקלב: אני קורא לעצמנו, מתוך הניסיון שיש לנו – יש הרגשה שאלה שמתנגדים זה מטעם ערכים מאוד מאוד חשובים, וביניהם הם לא מתנגדים, וזה לא שהם לא רגישים או שהם לא משתתפים בצער, אבל יש טענה שהם ממונים והערכים האלה גוברים על הדברים האחרים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לקרוא לעצמנו להיות ערניים ועקביים ולא לתת לדבר הזה לשקוע, כפי שראינו, כמו גם שכחת ילדים במכוניות, שעד יעבור הזעזוע ואחרי זה נפעל במישור חלק ואז נבין את כל הדברים ואת כל החסמים שיש.
אורי מקלב: אנחנו לא צריכים להסכים לזה.
אורי מקלב: אני לא יודע אם שמו מספיק דגש על עניין הטכנולוגיה וחוקים.
אורי מקלב: זה צריך להיות אמצעי עזר למשהו בסיסי.
אורי מקלב: זה לא הבסיס.
אורי מקלב: הבסיס הוא ההתאמה למקצוע ואיך אנחנו מגיעים לכך שחיבוק של ילד, של ילדה, חיבוק חזק, הוא החיישן, הוא התרעה למשהו לא טוב שקורה לו בגן.
אורי מקלב: הדבר הכי חשוב בגיל הזה הוא ההכשרה וההתאמה למקצוע.
אורי מקלב: זה נוצר מזה שבתקופה המודרנית הילדים יוצאים מהבית בגיל צעיר יותר ואין להם את האפשרות להגן על עצמם.
אורי מקלב: לצערנו לא תמיד גם בבית יש את ההגנה ולכן אנחנו מפעילים גם אמצעים אחרים.
אורי מקלב: צריך להיות דגש גם לזה בחוקים שאנחנו מחוקקים, לשים דגש על ההכשרה, על הפיקוח, על ההתאמה.
אורי מקלב: היום כל חברה מסחרית יודעת לעשות כל מיני מבחנים, כאלה ואחרים, כדי לבדוק את ההתאמה.