GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: חלק מהמסרים שאתם לא ראיתם, הילדים שלנו בחדות שלהם מסוגלים לראות אותם.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מה שעוד יותר מטריד, כי בטוח יש עוד דברים שאנחנו היינו קצת סלחניים לגביהם והילדים מזהים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנקודה הראשונה שדיברת, על ההרפתקאות, שזה אולי מזמן אתכם לצאת להרפתקה וזה הרבה פעמים עלול לזמן אותנו לעשות דברים שהם מסוכנים והם זקוקים להורים.
<טלי תאני: ובלי ההורים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: והילדים אומרים פה ואני חושבת שזאת אמירה מאד חשובה, היא עולה לא פעם בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו זקוקים להורים שיהיו שם נוכחים, שיגנו עליהם.
<מתנאל: אין בעד מה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לנציגות כאן ואחר כך אתן לבית ספר נוסף.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשידורי הכבלים והלוויין מי יציג מכם?
יפעת שאשא ביטון: רונן אברמסון, בבקשה.
<רונן אברמסון: אנחנו נדבר גם אני וגם ד"ר דליה הלפר.
<רונן אברמסון: חשוב לציין ואני ראש אגף פיקוח במועצת הכבלים והלוויין.
<רונן אברמסון: אנחנו אוכפים כמות גדולה מאד של הוראות דין, שהמטרה שלהן היא להגן על ילדים, שזה מתחיל מלמעלה באיסור על שידורי פורנוגרפיה, עובר דרך שידורים למבוגרים, שהם שידורים ארוטיים, כל מיני דרכים שהמועצה בעצם לא מאפשרת לשידורים האלה להגיע לילדים, בין היתר שמותר לפתוח את הערוצים האלה רק מעשר בלילה עד חמש בבוקר, עם קידוד וכדומה.
<רונן אברמסון: אנחנו אוכפים בדרך גם את הנושא של איסור שידור שאינו מתאים לילדים בערוצים רגילים, את הנושא של סיווג וסימון ורק אז אנחנו מגיעים בעצם למה שאנחנו מתעסקים איתו היום, שזה ערוצי הילדים, ששם מן הסתם המועצה וכל ההוראות מצפים לסטריליזציה מקסימאלית.
<רונן אברמסון: כל מה שאתם אומרים פה היום הוא נכון.
<רונן אברמסון: יש עוד תכניות שראינו שאנחנו לא יכולים להגיד שאנחנו מאד אוהבים אותן, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת אתם נותנים להן במה בערוץ.
<רונן אברמסון: זהו, עכשיו נשאלת השאלה מה הסמכות שלנו בעניין הזה, האם אנחנו צנזור, שנבוא ונגיד שפיטר הארנב, שמשודר בכל העולם, לא ישודר בערוצי הילדים לילדים.
<רונן אברמסון: אני לא חושב שיש כוונה כזאת.
<טלי תאני: בכלל לא.
<טלי תאני: נתנו אותם כדוגמא חיובית במקרה הזה.
<רונן אברמסון: נכון, אבל יש שם גם דברים שליליים, או סמי הכבאי או מה שלא יהיה, שזו בעצם סדרת אסונות ויש שם דברים מאד לא אחראים שנעשים.
<קריאה: זו סדרת הצלה.
<רונן אברמסון: אני יודע שהיא נועדה להצלה, אבל בשביל שיצילו צריך גם שיהיה מישהו שיעשו, בסדר.
<רונן אברמסון: אנחנו בין היתר אוכפים איסור של תכנים מסחריים בתוך הערוצים האלה לילדים, אנחנו גם בודקים את אתרי האינטרנט שקשורים לערוצי הילדים ויש לי כל מיני איסורים גם שם לבצע כל מיני פעולות - - -
יפעת שאשא ביטון: מה היכולת שלכם באתרי האינטרנט – אני רגע גולשת לאמירת הסוגריים שלך.
יפעת שאשא ביטון: מה היכולת האמיתית שלכם לסנן תכנים בתוך האתרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: כי אתה יודע, הרבה פעמים הילדים נכנסים לסרטון תמים לחלוטין ויכול להיות שהוא מאד איכותי, עוד לפני שאנחנו נכנסים עכשיו לניתוח שלו ופתאום יכול לקפוץ להם סרטון שממש לא התכוונו שזה מה שהם יראו, או בתוך התפריט יכולים להופיע סרטונים שאנחנו ממש לא התכוונו שהם יגיעו לשם.
יפעת שאשא ביטון: עד כמה באמת יש לכם שליטה על הסיפור הזה?
<רונן אברמסון: אין לנו שום יכולות פיקוח על יוטיוב ושאר המקומות האלה שילדים נכנסים לשם ונתקלים ולדעתי זו בעיה בפני עצמה.
<רונן אברמסון: בכל מה שקשור לאתרים של ערוצי הילדים יש הוראות מסוימות, למשל במשך 24 שעות אחרי שמפרסמים את האתר בערוצי הילדים, אסור לשים שם תכנים מסחריים.
<רונן אברמסון: את זה אנחנו כן יכולים לאכוף.
<רונן אברמסון: אני לא חושב ש - - -
יפעת שאשא ביטון: שאגב חשוב לסנן אותם.
יפעת שאשא ביטון: הם פחות מדאיגים אותי מהתכנים האחרים שקופצים לילדים תוך כדי תנועה.
<רונן אברמסון: אני לא משער ומהבדיקה שלנו אין את זה, באתרים של ערוצי הילדים את לא תתקלי בתכנים האלה.
<רונן אברמסון: ביוטיוב זה אכן בעייתי ובעוד מקומות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זאת אומרת שאתה אומר שבתוך האתרים שלכם, שהם פר אקסלנס אתרים של תכניות הילדים, אין את כל הקוקיס למיניהם או את כל הקישורים לתכנים שהילדים עלולים להיחשף ואנחנו לא רוצים שהם יהיו שם.
<רונן אברמסון: לא.
<רונן אברמסון: אני גם לא חושב שערוצי ה ילדים שבטח ידברו, היו רוצים לתת יד לדבר כזה והם מאד נזהרים בדבר הזה.
<טלי תאני: אני יכולה להגיד משהו בתגובה?
<טלי תאני: אני לא חושבת שהנקודה פה היא צנזורה.
<טלי תאני: אני חושבת שיש פה ערוצים שמיועדים לילדים בגילאים מסוימים והנקודה המרכזית שאני חושבת שעולה בתוך הממצאים שלנו, זה להתאים טוב יותר את הגילאים של הילדים, של הקהלים, לתכנים שהם צופים.
<טלי תאני: אף אחד לא אומר שזה לא יהיה בכלל, אבל יש פה איזו שהיא בדיקה שצריך לעשות מחדש, גם אל מי פונה כל אחד מהערוצים, כי הדבר הזה לא לגמרי ברור.
יפעת שאשא ביטון: כן, נכון, לצמצם את הטווח.
<טלי תאני: וגם איך עושים את ההתאמה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדוגמא הטובה לזה, דיברנו עליה גם בוועדה, זה ערוץ הילדים, שערוץ הילדים בשם שלו נשמע מקום מאד בטוח.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הורה "ששם את הילד" שלו מול ערוץ הילדים, אני אומרת את זה במירכאות, יכול להיות רגוע וכשאנחנו צוללים פנימה אנחנו רואים שטווח הגילאים שם, או ההתאמה של התכניות לטווח הגילאים הוא מאד מאד גדול.
יפעת שאשא ביטון: ויש הבדל בין ילד בגיל 6 או 7 לבין ילד בגיל 12, שלא לדבר על השעות המאוחרות יותר, ששם כבר יש תכנים.
יפעת שאשא ביטון: אז דיברנו על שמש, שלשמחתי הרבה פשוט הוציאו אותו מהערוץ.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מצמצמים - - -
<רונן אברמסון: נכון, זאת בעקבות בקשתנו לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז איך אנחנו מצמצמים את זה בעצם והופכים את זה למשהו שהוא יותר ממוקד גם עבור ההורים.
<רונן אברמסון: דבר ראשון בכל מה שקשור לערוצי הילדים היותר מבוגרים, מגיל 6, הנושאים הרבה יותר מורכבים מאשר פה, שמדובר פה בערוצים לגיל הרך הטיפול בזה באמת צריך להיעשות באמצעות הסיווג ואכן המועצה המליצה בנושא הזה לשר לשנות את הסיווגים הקיימים היום ואני חושב שיש היענות.
יפעת שאשא ביטון: ואיפה ה עומד?
<רונן אברמסון: אני חושב שיש היענות לנושא הזה.
<רונן אברמסון: זה צריך לקרות.
<רונן אברמסון: חשוב שדליה תפרט קצת יותר על הנושא של הסיווגים החדשים.
<רונן אברמסון: אנחנו חושבים שזה יכול לעזור לפתור את מה שאת אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אז דליה, את רוצה להוסיף על הדברים?
<דליה לירן אלפר: כן, בהחלט.
<דליה לירן אלפר: אני רוצה לציין קודם שאני יושבת פה בשני כובעים, מאחר שאני באה מהאקדמיה, מהמכללה למנהל ואני עוסקת בתקשורת בילדים כבר הרבה מאד שנים, אבל בשנתיים אני ממלאת תפקידה גם של יועצת לתוכניות ילדים ונוער, למועצת הכבלים והלוויין.
<דליה לירן אלפר: אז בעצם אני מדברת כאן בשני כובעים.
<דליה לירן אלפר: דבר ראשון אני רוצה לברך.
<דליה לירן אלפר: אני רוצה לברך את הוועדה, שהיא יזמה את הטיפול בנושא ואני רוצה לברך את החוקרים, את החוקרות והחוקר, את הקולגות שלי שהגישו את המחקר המאד מעמיק הזה.
<דליה לירן אלפר: כשאני קראתי את הדו"ח ואת המסקנות לפני כשבוע, הרעיון הראשון שעלה בדעתי - אני מברכת את חברי הכנסת שהצטרפו – שדרושה בדחיפות - - -
אורן אסף חזן: אני אמנם שמן, אבל אני לא רבים.
אורן אסף חזן: חבר כנסת, לא חברי כנסת.
<דליה לירן אלפר: המסקנה הראשונה שעלתה בדעתי זה שבעצם אנחנו אולי צריכים בדחיפות דורה ישראלית, שחומת עור, עגלגלה, אוכלת אוכל בריא ולדעתי רצוי מאד שתהיה שומרת שבת ומצוות.
<דליה לירן אלפר: אני תיכף אפרט למה.
<דליה לירן אלפר: רוב המסקנות שהועלו כאן במחקר מתיישבות עם מחקרים קודמים בתחום הזה.
<דליה לירן אלפר: אני מאד שמחה לראות שיש שיפור בנושא המגדר, שהדמויות הן יותר עגולות ושיש יותר נשים מנהיגות, למרות שבטח לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: עדיין לא מספיק.
<דליה לירן אלפר: לא מספיק ואולי זה משליך גם את מספר הנשים אחר כך שהולכות למרחב הציבורי ולפוליטיקה ואנחנו יושבים בכנסת.
<דליה לירן אלפר: אני בטוחה שיש קשר בין הדברים, בין מה - - -
<קריאה: גם ילדים בעלי מוגבלויות חסר לי.
<דליה לירן אלפר: אני רוצה להדגיש שחלק גדול מהדברים שהועלו במחקר, יש פה עיסוק בנושאים שהמועצה נתנה את הדעת עליהם.
<דליה לירן אלפר: כבר לפני כשנתיים, כשאני נכנסתי לתפקיד נכתבה אמנה לתכניות ילדים, אמנה משותפת שחתמו עליה כל ערוצי הילדים, כל הגופים המשדרים במרץ 2016.
<דליה לירן אלפר: אני ביקשתי שיחלקו אותה למשתתפים.
יפעת שאשא ביטון: אבל איך זה מתורגם לצעדים אופרטיביים?
יפעת שאשא ביטון: דיברו על הסיווג, דיברו על תו תקן וראינו שזה עולה גם במחקר.
<דליה לירן אלפר: בהחלט, בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש צעדים שהם בפרקטיקה כביכול מאד פשוטים - - -
<דליה לירן אלפר: שאפשר לשפוט אותם.
<דליה לירן אלפר: בהחלט.
<דליה לירן אלפר: אז קודם כל האמנה בנויה מכללי עשה ואל תעשה.
<דליה לירן אלפר: זאת אומרת מה נכון לעשות, מה לא לעשות, שזה כבר לכיוון הפרקטי.
<דליה לירן אלפר: זה לא איזו שהיא תיאוריית על, אידיאולוגיה וכו', וזה כמובן אל תעשה אלימות, אל תעשה.
<דליה לירן אלפר: מופיע שם באופן מאד מפורש הנושא שהעליתם – של חינוך לצרכנות יקרה.
<דליה לירן אלפר: אחד הילדים דיבר על בזבזנות, אז יש סעיף באמנה שאומר לא לחנך, לא להוביל לצרכנות יתרה.
<דליה לירן אלפר: זה בפירוש מופיע באמנה שנכתבה לפני שנה וחצי; ולעומת זאת מה לעשות, תרבות ישראלית, מגדר, שוויוניות וכו'.
יפעת שאשא ביטון: כן, כל המסרים.
<דליה לירן אלפר: כל הדברים הללו.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו נפגוש את זה בתכלס?
יפעת שאשא ביטון: הילדים בסוף לא יודעים מה אנחנו עושים כאן בשולחן הוועדה, הם מקבלים את זה אצלם במסך בבית.
<דליה לירן אלפר: נכון, יפה.
<דליה לירן אלפר: אז בתכלס האמנה קוראת לכך שיהיה סימון.
<דליה לירן אלפר: אתם דיברתם על תו תקן, שיהיה סימון על התכנית על המסך, כדי שהורה שמושיב לא רק מול ערוץ הילדים או הופ, אלא זו תכנית שמקבלת שלושה כוכבים, או שני כובעים או כוכב אחד, שזה יסומן – התכניות האיכותיות, הטובות, שמחנכות למסרים פרו חברתיים.
<דליה לירן אלפר: הדברים הללו הועלו, זה צעד פרקטי לגמרי ויהיה פורום שילווה וכו' את יישום האמנה.
<דליה לירן אלפר: זה בתהליכים, זה בדיון.
<דליה לירן אלפר: יש כוונה בחודשים הקרובים לצאת למקום של לתת פרס לתכנית טובה וזה ילווה גם בסימון הזה על המסך, שהוא יש החלטה וצריך להוביל לביצועה וערוצי הילדים שתיכף ידברו, אני מניחה יביעו את תמיכתם.
<דליה לירן אלפר: שוב אני רוצה לומר, חשוב מאד היה למועצה לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הערוצים.
<דליה לירן אלפר: בזה שהם חתמו על האמנה יש פה הסכמה ועכשיו יש את השלב של הביצוע, שאני לרגע לא אומרת שהוא קל.
<דליה לירן אלפר: אני רוצה להוסיף עוד משהו, שהשינויים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז בקצרה.
<דליה לירן אלפר: שני דברים קצרים.
<דליה לירן אלפר: אחד שהשינויים האלה הם קשים, כמו שאתם יודעים שני שלישים זה רכש ורק שליש יש שליטה בתכניות מקומיות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל עדיין.
יפעת שאשא ביטון: גם כשאני מביאה רכש, אני יכולה לפקח על איזה רכש אני מביאה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, דווקא שם אני רואה את זה יותר קל, כי עוד ליצירה ישראלית אני מחויבת, אבל כשאני מביאה רכש, אני בהחלט יכולה לפקח.
<דליה לירן אלפר: כן, לגמרי.
<דליה לירן אלפר: ואני רוצה להעיר על זה הערה שרונן התחיל מקודם.
<דליה לירן אלפר: גם ברכש ובהצגה – הרע או המכוער או הקונפליקט, אני רוצה להעלות פה שאלה בעייתית והיא – ושוב, זה גם לילדים – אם תרצו תכניות שאין בהן אף אחד רע, שכולם טובים וכולם שמחים כל הזמן, זה ידמה למציאות שאתם מכירים?
<דליה לירן אלפר: אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה איך אנחנו מעמידים את הרע.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו מעמידים את הרע ממקום שאנחנו נותנים לו לגיטימציה ומגבים את ההתנהגות שלו, או שזה מוצג באופן כזה שברור לנו שזה רע ואנחנו לא רוצים, למול ה - - -
אורן אסף חזן: השאלה היא לא זאת.
אורן אסף חזן: סליחה שאני מתפרץ.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורן חזן, אנחנו נותנים דוגמא אישית לילדים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא מתפרצים בכיתה.
אורן אסף חזן: אני חושב שהם צריכים ללמוד שאם משהו מפריע להם, אז הם כן צריכים להגיד.
יפעת שאשא ביטון: לא, הם שומרים על תרבות הדיבור בכיתה.
אורן אסף חזן: לא, זה תרבות דיבור, אבל אני רק רוצה להגיד משהו אחד.
נחמן שי: אורן, אצלך רואים את הטעות.
נחמן שי: הם יבינו את - - - הנכונים בזמן.
אורן אסף חזן: הסתכלת במראה לאחרונה?
אורן אסף חזן: אצלי רואים את הטעות?
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו בוועדה לזכויות הילד.
אורן אסף חזן: כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים - - -
אורן אסף חזן: ולכן אני כאן כדי לשמור על זכותו של נחמן.
יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אנחנו ניתן ל - - -
אורן אסף חזן: רק מילה אחת, כי זה קריטי למה שהיא אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אז אתה תוכל להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, היא תסיים את דבריה ואז אנחנו נתייחס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מלמדים את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: כתב לי פה מישהו על דחיית סיפוקים, חובתנו לתת את הדוגמא האישית.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה דליה.
<דליה לירן אלפר: אכן.
<דליה לירן אלפר: הנקודה שעליה רציתי להצביע זה שכמובן יש צורך להראות לדברים דברים שגויים, התנהגויות לא נאותות, בשביל להראות איך לתקן אותן.
<דליה לירן אלפר: כמובן שלא צריך לתת להן לגיטימציה, אבל צריך בתכנים לשמור איזו שהיא רלבנטיות והתחברות עם המציאות, כי עולם בלתי אפשרי לחלוטין לא יהיה אמין.
<דליה לירן אלפר: ונקודה אחרונה שאני רוצה לדבר עליה, זה שאני לא יודעת, אני לא מכירה פה את כל המשתתפים, האם יש פה נציגים של משרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: טובה בן ארי ואורה, שנמצאת כאן מהיחידה לטיפול בפרט.
<דליה לירן אלפר: אוקיי, אז זו נקודה מאד חשובה שבה אני אסיים את הדברים שלי.
יפעת שאשא ביטון: שום דיון פה לא מתקיים בלי משרד החינוך.
<טובה בן ארי: אנחנו מאד אוהבים את יפעת.
<דליה לירן אלפר: שכל פעילות בתחום הזה היא מחייבת שיתוף פעולה ופעילות במשרד החינוך.
<דליה לירן אלפר: לפני שנים דיברו על אוריינות מדיה.
<דליה לירן אלפר: כשאני שומעת פה את הילדים הם נשמעים מאד אורייניים בתחום המדיה, לפעמים אולי יותר מאיתנו.
<דליה לירן אלפר: אבל אני לא יודעת אם יש להם במה או מקום למשל שהם יכולים לדבר על מה שהם דיברו היום.
<דליה לירן אלפר: זאת אומרת שבתוך מסגרת הלימודים, נושאים שקשורים לתקשורת, לתרבות, למדיה וטכנולוגיה, לא צריכים לבוא רק כהדגמה לשיעור גיאוגרפיה, אלא זה נושא בפני עצמו שלצערי, ואני כבר הרבה שנים מדברת על זה, צריך משבצת בתוך מערכת החינוך וזה בוודאי עניין של כסף, ואולי יהיה יותר קל – אני חוזרת לדורה שומרת המצוות – אם דורה תשמור מצוות היום במערכת החינוך.
<דליה לירן אלפר: זה היה בחיוך.
<דליה לירן אלפר: אבל בלי החיוך – חייבים להכניס את הנושא למערכת החינוך.
<דליה לירן אלפר: זה לא רק נושא של תקשורת.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלקח לי זמן להבין את הציניות, לגבי דורה שומרת מצוות, אבל אני לגמרי חושבת ואגב אני לא חושבת שהכל זה כסף.
יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין אל אוריינטציה.
יפעת שאשא ביטון: הדברים שזורים היום, כשאנחנו מדברים על למידה משמעותית וחקר ורב תחומיות, הדברים יכולים להיות שזורים בהחלט בהקשר של צפייה ביקורתית ואני חושבת שהילדים הטיבו לומר כאן את הדברים ואם אנחנו ניתן להם במה אנחנו נוכל ללמוד מהם לא מעט ודרך זה שאנחנו נלמד, גם הם, בזה שהם יציפו את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אמר כאן הילד החמוד הזה, לא שמתי לב עד עכשיו ש-.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שצריך לדבר איתם כדי שזה יעלה גם למודעות ואנחנו נשמע אחר כך את משרד החינוך ונתייחס גם לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת אורן חזן – הם שמחים שאתה כאן.
אורן אסף חזן: זה גיל לפני יופי.
יפעת שאשא ביטון: הם שמחים שאתה כאן, אז אנחנו נותנים להם אותך עוד קצת.
נחמן שי: זה גם גיל וגם יופי.
נחמן שי: תודה רבה לך, יפעת, תודה רבה על העבודה שאת עושה ועל היום הזה שהנהגת בכנסת וגם על הדיון הזה.
נחמן שי: ראו, בעוונותיי הרבים, לפני 26 שנים השקנו פה, התחלנו ושנתיים אחר כך השקנו את ערוץ 2, ששימש או יצר את העידן החדש בתקשורת הישראלית ובטלוויזיה הישראלית, בין היתר גם בנושא של תכניות ילדים, אבל לא רק.
נחמן שי: היינו אז מאד תמימים וחשבנו שאם נפעיל רגולציה, אז נוכל איך שהוא להסדיר את השידור ולכוון את התכנים, בצורה זהירה מאד כמובן, אבל למנוע כל מיני נזקים לא רק לקהל ילדים, אלא גם לקהל המבוגר.
נחמן שי: אני חושב שמי שמסתכל על זה היום בדיעבד מבין שזה כמעט בלתי אפשרי.
נחמן שי: הריבוי העצום של הערוצים מצד אחד ושל מה שכולם מכירים בשם המסכים, מצד שני, שינה את הזירה לחלוטין.
נחמן שי: אני מודה, גם כמי שיש לו כבר נכדים ונכדות בגילאים האלה, שזה לא בשליטה.
נחמן שי: זה ממש לא בשליטה.
נחמן שי: אני מקנא בהורים או בסבים וסבתות שיכולים לומר לנכדים ולנכדים שלהם – תרדו מיד מהתכנית הזאת ותעברו לתכנית אחרת, או תחזירו לנו את המכשיר הנייד שלקחתם.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא עושה את זה, נחמן?
נחמן שי: אני משתדל, אבל אני מודה שזה לא בשליטה.
נחמן שי: וגם את יודעת שבמטלות ההורים הנוכחיות במדינת ישראל, בעם ישראל, שהורים מדלגים מכמה ילדים ועם המטבח ועם ההסעה ועם פה ועם שם, אז ילד יושב מול המסך ואם הוא שקט ולא מפריע, אז רוב ההורים רגועים, לצורך העניין טכנית רגועים.
נחמן שי: הם לא בטוחים שהם יודעים כל רגע ורגע נתון מה הילדים שלהם רואים.
נחמן שי: מי שחושב שכן, שירים יד.
נחמן שי: אני אומר לכם שלא.
נחמן שי: אז הם יכולים לכוון לערוץ מסוים או לסדרה מסוימת, מתוך אמונה שזה טוב, שזה משכיל, שזה מרענן.
נחמן שי: לא יודע, כל מיני מילות, אבל זה לא בשליטה.
נחמן שי: וכמובן הרשות שיושבת פה, הרשות הזאת לכבלים והרשות השנייה האחרת, ורשויות שתהיינה ושהיו ושתהיינה, הן משחקות עם עצמן.
נחמן שי: הן לא יודעות מה, וברור שכשיש ערוצים שהם בכלל לא מופקים בישראל ובאים מחוץ לארץ ושאפשר להגיע אליהם באמצעות המחשב ולא באמצעות הערוצים בכבלים, זה בכלל ים.
נחמן שי: זה נהרות שזורמים מכל הכיוונים.
נחמן שי: מי בכלל יכול לשלוט בהם?
נחמן שי: לכן זה מפריע לי מאד אפילו לחשוב שזה לא מספיק העבודה שעשיתם, שנראית לי ממש בקצה עבודה יפה ומעניינת.
נחמן שי: זה לקחתם את מה שיש לכם, אבל אתם לא יודעים את מה שאין לכם כמובן.
נחמן שי: אתם לא יודעים על ערוצים נוספים וכמובן על "ערוצי מבוגרים", שהם בכלל לא אצלכם וגם בהם הילדים צופים.
נחמן שי: הם לא מגבילים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו הגבלנו את עצמנו מלכתחילה לטווח גילאים.
נחמן שי: אבל העולם הטלוויזיוני של הילדים היום הוא הרבה יותר גדול מאשר הערוצים הייעודיים.
נחמן שי: הוא הרבה יותר גדול.
נחמן שי: הם משייטים עם המחשב והם מגיעים לדברים לאו דווקא - - -
נחמן שי: הם מגיעים לזה.
נחמן שי: אותי למשל מאד מעסיק, אני מוכרח להגיד לכם – אם תתני לי עוד שתי דקות – מה עושים עם חדשות ואקטואליה.
נחמן שי: כי כשאני שאלתי את הנכדה שלי שהיא מאד מתעניינת, אבל היא אומרת סבא, אני פוחדת להתקרב לזה, כי זה הכל רע ורצח.
נחמן שי: כל הזמן הורגים שם אנשים.
נחמן שי: אז היא לא רואה חדשות ואקטואליה.
נחמן שי: ואיך אנחנו מגדלים דור של אנשים צעירים שכן ישמעו וילמדו אקטואליה.
נחמן שי: שכן יידעו שיש עולם סביבנו.
נחמן שי: שכן יידעו שיש חדשות.
נחמן שי: איך הם ידעו?
נחמן שי: פעם היו נוהגים, הטלוויזיה החינוכית שעכשיו לצערי מקפדים את ראשה וזורקים אותה הצידה, היא עשתה מהודרות מיוחדות של חדשות לילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההמלצות שלנו אגב במחקר שצריך לשמר.
נחמן שי: אני תומך בהן בכל דרך.
יפעת שאשא ביטון: היא הכניסה תכנים שהם יותר מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם מהדורת חדשות לצעירים, שבעצם נותנת פרספקטיבה בצורה אחרת, לא אלימה וכן משאירה את הילדים בתוך האקטואליה של עולם החדשות.
<לימור זהבי וינבוקר: שעדיין משודרת כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהערוץ.
נחמן שי: כן, זה כל כך חשוב, אבל זה גם ייעלם כי לוקחים את הטלוויזיה החינוכית מאיתנו ומבליעים אותה לתוך התאגיד ואני לא יודע מה יישאר שם.
נחמן שי: אנחנו גם רוצים דור של אנשים צעירים שיהיו עדכניים ומודעים לנושאים אחרים, לאו דווקא למסרים שיש בתכניות המיוחדות לילדים.
נחמן שי: אז לכן אני חושב שיש פה אתגר גדול.
נחמן שי: אני לא יודע איך אתם נערכים לזה.
נחמן שי: אני לא יודע איך רשויות הפיקוח והבקרה למיניהן נערכות.
נחמן שי: האם הן רק מסכמות בלהסתכל?
נחמן שי: אני לא יודע אם פה אתם המלצתם?
נחמן שי: מה קורה במדינות אחרות?
נחמן שי: או שאין, או שהם כבר ויתרו ואמרו כל ילד, כל ילדה, כל משפחה תעשה מה שהיא רוצה ואין לנו שום דרך להנחות אותם.
נחמן שי: מה שבטוח זה שהדבר הכי חשוב זה לפחות לפחות לעבוד עם ההורים, פחות עם הילדים, כי הילדים מתפתים די בקלות לזה.
נחמן שי: לעבוד עם ההורים כדרג מנחה ובעל סמכות.
נחמן שי: גם לפקח וגם לכוון, אבל צריכה להיות פה הרבה אינטראקציה ביניהם ומעורבות.
נחמן שי: ההורים חייבים להיות מעורבים, אחרת ייגרמו פה נזקים שאני לא מתאר לעצמי לאן הם יגיעו.
נחמן שי: אז אלף תודה רבה עוד פעם על הדיון.
נחמן שי: אני מודה שאני יוצא מפה עוד פעם עם מחשבות איך לתקן את העולם שאנחנו חיים בו, אבל אני לא בטוח שיש לי זמן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת נחמן שי.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לך, דווקא כאישה וככזו שהיא גם נעה במרחב כל הזמן ודווקא בשעות שאני במטבח ומאזינה ככה מהצד לטלוויזיה, גיליתי את כל התכנים האלה שבעקבות זה בעצם הגעתי לנושא של המחקר.
נחמן שי: זה קפץ.
נחמן שי: בגלל שאת עוסקת בחינוך הבנת.
יפעת שאשא ביטון: כן, ותכנית שהייתי בהתחלה קמה איתה כל בוקר, כי ככה היינו מעירים את הילדים - בוס ספוג – מישהו פה לא מכיר את בוב ספוג?
יפעת שאשא ביטון: מי מכיר את בוב ספוג?
<קריאה: אני, אני, אני.
אורן אסף חזן: גם אני מכיר.
נחמן שי: אני מכיר את ד"ר סוס.
אורן אסף חזן: פטריק.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, הוא חמוד והכל בסדר, אבל התכנים שם אלימים וכן יש גם אלימות מילולית אגב, שלא לדבר על הדציבלים הבלתי נסבלים שיש שם.
יפעת שאשא ביטון: וכשאני אחרי שתיים שלוש תכניות שהבנתי שזה לא מקרי שזאת התוכנית, אז אצלי לא רואים בוב ספוג, נחמן.
יפעת שאשא ביטון: פשוט לא.
יפעת שאשא ביטון: לא נמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: אז ההורים מאד משמעותיים.
<רונן אברמסון: אגב, ספציפית לעניין של בוב ספוג, אכן היה הליך לגביו.
<רונן אברמסון: מאחר שהערוץ לא סיווג אותו, הוא היה מסווג בעצם לכל הגילאים ואנחנו חייבנו אותו לסווג אותו לגיל 8 ועוד סדרות כמה סנג'י וקרייג, ועוד סדרות שהן מכילות שפה בוטה.
יפעת שאשא ביטון: אצלי הוא לא.
יפעת שאשא ביטון: בוב ספוג הוא כבר לא אורח בביתנו וזה כן מחזק את מה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: ההורים הם פקטור מאד מאד משמעותי בסיפור הזה ואנחנו יכולים לנסות להתארגן ולהיערך, ואנחנו נסמן היום ונסווג מחר ואנחנו לא מוותרים על זה, אבל בסוף ההורים נמצאים שם כל הזמן כדי לראות גם לגבי הדברים החדשים.
נחמן שי: שלא יישמע - - - טלוויזיה בבית.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת אורן חזן ואנחנו נחזור לילדים.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות על הדיון החשוב הזה.
מסעוד גנאים: גם אני מברך את החוקרים ואת החוקרות על המחקר החשוב.
מסעוד גנאים: כולנו יודעים שהתכנים והמסרים מהתכניות האלה מאד משפיעים על הילדים שלנו, למרות שכפי שאמר נחמן ואני מסכים איתו, שבעולם הרחב הזה, התפוצצות המידע, האינפורמציה, המהפכה הזו שאנחנו חיים בה, הופכת את הילד שלנו לאיזה סינדיבאד, אני יודע, לאיזה משוטט בכל העולם והוא יושב גם כשאת לבד במטבח והילד שלך לבדו עם המכשיר הקטן הזה, הוא לא יודע לאיפה הוא הגיע, לאיסלנד או לניו זילנד ואת חושבת שהוא איתך, אבל הוא לא איתנו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מאלה שחושבים, תאמין לי.
מסעוד גנאים: אולי, בסדר.
מסעוד גנאים: אני מדבר באופן כללי.
מסעוד גנאים: העיקרון לפי דעתי שצריך להיות בתכניות הילדים זה העניין של החינוך, של המודעות.
מסעוד גנאים: נכון שזה בדרך בידורית, בידור בסוף לילדים שצריכים להיות להם בידור ותכניות שיצפו בהן, אבל המסרים חשובים מאד.
מסעוד גנאים: כאשר קראתם מהמחקר את העניין המגדרי ואת העניין של חלוקת התפקידים והתפקיד המרכזי עדיין של הגבר, אז זה משקף את המציאות, כי המציאות היא כזאת.
מסעוד גנאים: המציאות היא גברית וכל מה שהזכרתם זו המציאות.
מסעוד גנאים: לכן אני אומר שצריך שיהיה עוד צעד.
מסעוד גנאים: הכוונה, כמו שאני אומר על כל מערכת החינוך, שהיא לא צריכה לשקף את המציאות, אלא לתקן אותה, מראה מתקנת ולא משקפת, כך גם התכניות.
מסעוד גנאים: אני עם נחמן, שהעולם רחב מאד מאד, מעבר לטלוויזיה ומעבר לתכניות הטלוויזיה ולצערי המציאות באזור ובעולם היא אלימה מאד ומשפיעה גם על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.
אורן אסף חזן: שלום לכולם, מה שלומכם?
<קריאה: שלום.
אורן אסף חזן: הכל בסדר?
אורן אסף חזן: אתם נהנים מהשטויות שהמבוגרים מדברים פה בשולחן?
<קריאה: כן, לא.
יפעת שאשא ביטון: למה אתה מקלקל לי את הילדים?
אורן אסף חזן: אני אגיד לכם למה אני פותח ככה.
אורן אסף חזן: תראו, עם כל הכבוד לכל המכובדים וראשית אני מתנצל שלא נכחתי בכל הדיון, הייתי בוועדות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: סלחנו.
אורן אסף חזן: יש הבנה בסיסית שעוד לא נפל בה האסימון והיא העובדה שבעולם של היום הילדים האלה הם הילידים ואנחנו כולם מהגרים לתוכו.
אורן אסף חזן: אנחנו יכולים לשבת פה שעות ולדבר על התכנים של הטלוויזיה ולהתעלם מהמציאות, שהמציאות היא זה בכלל.
אורן אסף חזן: הרי לא משנה כמה אנחנו נילחם בבוב ספוג מכנס מרובע או בתכנית כזו או אחרת.
אורן אסף חזן: אגב, גם כשאנחנו היינו ילדים היו תכניות עם מסרים לא נעימים.
אורן אסף חזן: אני לא אפרט את זה פה, כדי לא לשלוח אף אחד ליוטיוב.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל איזה תכנים - - -
אורן אסף חזן: תכניות ילדים, ריץ' רץ', את הריץ' רץ' נפתח.
אורן אסף חזן: נו באמת, אנחנו לא ניכנס לזה.
אורן אסף חזן: בואו, אני רוצה להגיד לכם דבר אחר.
אורן אסף חזן: הבעיה היא לא בזה.
אורן אסף חזן: הבעיה היא בעובדה שאנחנו לא מבינים שהעולם התקשורתי הוא לא באמת עולם מחנך.
אורן אסף חזן: זה לא מעניין אותו.
אורן אסף חזן: הוא עולם שנמצא במרדף מטורף אחרי רייטינג והכנסות וכספים.
אורן אסף חזן: אגב, בדיוק במקום הזה החשיבות של הטלוויזיה החינוכית נכנסת.
אורן אסף חזן: אני מניח שדיברתם על זה לפני.
אורן אסף חזן: אני שוחחתי אתמול עם ראש הממשלה על החשיבות של הטלוויזיה החינוכית ואני מקווה שנצליח להפוך את הפור ולהציל אותה, אבל אני כן מדבר על החשיבות שלנו, כחברה.
אורן אסף חזן: אני אספר לכם סיפור קצר.
אורן אסף חזן: לאבא שלי הייתה פעם חברה לטלוויזיה בכבלים באריאל וזה גם בצפון.
אורן אסף חזן: עוד לפני חוק בזק.
אורן אסף חזן: לימים היא הפכה להיות חברת כבלטק, אחרי זה גם קנו אותה והיא הפכה ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא משווקים תכנים מסחריים.
אורן אסף חזן: לא, זה כבר לא קיים, זה בסדר.
אורן אסף חזן: אני מספר לך סיפור.
אורן אסף חזן: כשהוא התחיל, היו לנו מלא מכשירי וידאו בבית, ואת יודעת אנשים היו שמים, העובד שלו או מי מטעמו היה שם סרט וידיאו.
אורן אסף חזן: ביום שבת אחד, ואנחנו הורים, אני אב צעיר, גילוי נאות, נולדה לי ילדה.
אורן אסף חזן: נולדה לאשתי ילדה יותר נכון לפני מספר חודשים.
אורן אסף חזן: ואז שבת בבוקר, אתה רוצה לישון, אתה לא ישן, כי הילדים עושים רעש.
אורן אסף חזן: יום שבת אחד בבוקר באריאל, שקט.
אורן אסף חזן: הורים ישנים, מתעוררים ב-12, הילדים לא מעירים אותם.
אורן אסף חזן: מישהו בטעות שם את הקלטת וידיאו הלא נכונה.
אורן אסף חזן: זאת של אתמול בלילה, שם אותה בסרטי ילדים בבוקר.
אורן אסף חזן: ולמה אני מספר לכם?
אורן אסף חזן: כי זה מה שקורה לנו היום.
אורן אסף חזן: לא משנה לאיזה מסך טלוויזיה נפנה ולא משנה איזו תכנית נפתח, אנחנו נמצא בה תכנים לא טובים.
אורן אסף חזן: ולכן, האמירה הזו שהכל מתחיל ונגמר בחינוך, זו האחריות שלנו.
אורן אסף חזן: אנחנו לא נצליח להילחם בזה, כי הכסף הוא גדול והמרדף אחרי הרייטינג הוא מטורף והתחרות רק יוצרת שיח יותר אלים.
אורן אסף חזן: ואז נשאלת השאלה אם אנחנו – וזה מה שרציתי להגיד מקודם, כשהתפרצתי – אם אנחנו באים ומנסים להיות חלק מהשיח, כי זה מה שקורה היום.
אורן אסף חזן: אם אנחנו לא מבינים הרי שהתכנים הם מטורפים – תראו – עכשיו יש ריאליטי שמישהו מתחתן פעם ראשונה מתחת לחופה.
אורן אסף חזן: מי חשב על זה?
אורן אסף חזן: מחר בבוקר יהיה ריאליטי מי מקבל - - -