GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמה קציר שמואלי: יפה בן דוד הוציאה השבוע מכתב למנכ"ל משרד החינוך וכתוב בו שחור על גבי לבן, עדכנת אותנו במסגרת הדיון שעשינו, כי בשום מקרה האחריות לא תוטל על עובדי ההוראה.
יעקב מרגי: ארגון עובדים, מה את עושה?
יעקב מרגי: לגיטימי.
יעקב מרגי: תודה, גבירתי.
נעמה קציר שמואלי: אני רק רוצה שהילדים שלנו שמגיעים כל יום לבית הספר, לא יהיו במקום שבו אף אחד לא אחראי לביטחון שלהם ולשלומם, שהם יחזרו הביתה בשלום.
יעקב מרגי: אודליה אלבו, העמותה הישראלית לאלרגיה למזון.
אודליה אלבו: תודה על רשות הדיבור, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי.
אודליה אלבו: אני אגיד לך במה נפשנו חפצה.
מאיר כהן: מי את?
אודליה אלבו: יושבת ראש העמותה הישראלית לאלרגיות למזון, אודליה אלבו.
אודליה אלבו: נפשנו חפצה במתן מענה רפואי לכלל הילדים, לא לחלק, מגן ועד י"ב.
אודליה אלבו: שמעתי את פרופ' הרשקו ואני רוצה רק לחדד, כי אני מסכימה שצריך להתייחס גם לילדים הגדולים, אבל אי אפשר לצפות מילד שחווה שוק אנפילקטי לטפל בעצמו, וזה נכון גם למשרד החינוך ומשרד הבריאות שחוזרים ואומרים שילד הוא גדול והוא מודע ויש לו את היכולת להבין של סביבות האלרגניים, אבל יש ילדים שמגיבים.
אודליה אלבו: זו לא תגובה שמגיעה אולי לסכנת חיים, אבל הם מפתחים תגובה עצם נוכחות האלרגן באוויר, וזה משהו שצריך עליו את הדעת, אז גם אם יש ילדים היום לא רק ביסודי, בחטיבת הביניים ומעלה, הם ילדים שהם גם נמצאים בסיכון לא פחות כמו שאמרת, והמערכת מתעלמת מהעובדות האלה, ומאוד חשוב לי, ותודה שאמרת את זה כאן ושזה נשמע בפרוטוקול.
אודליה אלבו: אני רוצה להתייחס לנושא של אכיפה ופיקוח על חוזר מנכ"ל.
אודליה אלבו: להזכירכם שהחוזר הזה קיים בשטח כבר שנה שלמה.
אודליה אלבו: אנחנו שותפים לכתיבת החוזר, הארגונים, העמותות.
אודליה אלבו: אנחנו מברכים על החוזר.
אודליה אלבו: החוזר הזה הוא באמת טוב, אבל שנה שלמה הוא לא היה מיושם, ואני רק רוצה לומר שיש מנהלים שאפילו לא מודעים לקיומו.
אודליה אלבו: אני מצאתי את עצמי בהרבה מקרים במצב שהגעתי למנהל בית הספר יחד עם החוזר שאני הדפסתי, והייתי צריכה למרקר את מה שאני צריכה להתייחס אליו, אם הילד אלרגי לאגוזים או לבוטנים, כדי שבאמת ידעו להיערך.
מאיר כהן: כמה הורים את מייצגת?
אודליה אלבו: אני אדע לתת לך תשובות.
אודליה אלבו: יש לנו מי שמנהל.
מאיר כהן: את הארגון הגדול?
מאיר כהן: הקטן?
אודליה אלבו: אנחנו, שני הארגונים.
מאיר כהן: זאת עמותה, זה בכלל לא ארגון.
יעקב מרגי: יש שתי עמותות.
אודליה אלבו: יש שתי עמותות.
אודליה אלבו: יש את עמותת יה"ל ויש את העמותה הישראלית לאלרגיות למזון.
מאיר כהן: אפשר לקבל נתונים?
מאיר כהן: אנחנו מדברים מול הרבה אנשים.
מאיר כהן: יה"ל מייצגים באחוזים, כמה?
יעקב מרגי: אין מזכר.
יעקב מרגי: איך תמדוד את זה, מאיר?
אודליה אלבו: אדוני, אנחנו אפילו לא יודעים כמה אלרגיים יש במדינת ישראל.
יעקב מרגי: מאיר, אתה נכנס באמת למקום שלא - - -.
יעקב מרגי: עומדת להם הזכות להתאגד.
אודליה אלבו: אנחנו נרים את זה להנחתה.
אודליה אלבו: אנחנו נבקש לדעת כמה אלרגיים יש במדינת ישראל, מינקות ועד זקנה.
אודליה אלבו: אין נתונים.
אודליה אלבו: זה תקציבים.
אודליה אלבו: התחלנו ואמרנו לגבי הנושא של הפיקוח.
אודליה אלבו: אמרה הגברת עירית ליבנה שהחוזר מחייב, אבל הוא לא באמת ככה בשטח.
אודליה אלבו: יש פער ענק בין מה שנאמר כאן, שהכוונות הן טובות ואנחנו מברכים, למה שבאמת מיושם.
אודליה אלבו: כשאנחנו באים לאנשי צוות החינוך ואנחנו אומרים להם, אתם חייבים, אומרים, לא נכון, זה חוזר, הוא לא מחייב אותנו, הוא בגדר המלצה, ואם הוא המלצה, אני אעשה מה שנראה לי לנכון.
אודליה אלבו: אני לא אתמודד מול הורים שאינם אלרגיים ואני אחייב אותם לעשות ככה או ככה.
אודליה אלבו: דבר אחרון, דיברנו כן על מגבלה ועל תקציב ועל כסף.
אודליה אלבו: למגבלה התקציבית יש מחיר, אבל לחיים של הילדים שלנו אין?
אודליה אלבו: ובאמת צריך לקחת את זה ולקדם את זה צעד אחד קדימה.
אודליה אלבו: תודה רבה.
מירב בן ארי: אני קודם כול רוצה להתייחס לדברים שאמרת, בשתי דקות כדי שכולם ידברו.
מירב בן ארי: חוזר מנכ"ל, קודם כול, הוא לא המלצה.
מירב בן ארי: חוזר מנכ"ל זה מסמך מחייב.
מירב בן ארי: גם אני עבדתי במערכת החינוך לפני שהגעתי לכנסת, גם מאיר שניהל בית ספר, גם יפעת.
מירב בן ארי: כולנו פה מלמלנו בשקט שזה לא נכון.
מירב בן ארי: אם יש מנהל שספציפית אומר לך שזו המלצה, את מוזמנת להגיש תלונה, אגב, גם לחברי הכנסת על אותו מנהל ספציפי, אבל בואי לא נשפוך את התינוק עם המים ובואי לא נאמר שכל מנהלי בתי הספר, וזה לא נכון, רואים בזה המלצה.
אודליה אלבו: לא אמרתי כל מנהלי בתי הספר, אמרתי שקיימים.
מירב בן ארי: אם יש לך בעיה ספציפית עם מנהל, תפני אותה לכאן.
מירב בן ארי: זה אחד.
קריאה: לא, היא לא ספציפית.
מירב בן ארי: הערתי לגופו של עניין וכמובן אנחנו יכולים גם לשמוע אם יש בעיות מול מנהלי בתי ספר.
מירב בן ארי: בשביל זה אנחנו פה.
מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להגיד לך רגע משהו.
מירב בן ארי: אנחנו איתך, אל תתבלבלי.
מירב בן ארי: אני חושבת שגם העבודה שאת עושה היא עבודה נהדרת, ודיברת לעניין ודיברת יפה, ואני מכירה את זה מהבית.
מירב בן ארי: לא מכירה את האלרגיה, לא מכירה את המזרק לשמחתי, אבל אני מודה שגם במשפחה שלנו יש שתיים שרגישות לבוטנים ברמה של סכנת חיים, ואני אומרת בכנות, אני לא מצליחה להבין מאיפה ההחלטה הזאת.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה משרד החינוך לא נמצא פה.
מירב בן ארי: הנה, אני רואה שהגיע נציג של הסתדרות הרופאים.
מירב בן ארי: עירית ליבנה היא לא משרד החינוך.
מירב בן ארי: היא לא כל משרד החינוך.
מירב בן ארי: האמת, שאחרי ששמעתי את הבן אדם פה מדבר על רצח ורצח, כשיפעת בהתחלה דיברה על האיומים ברצח, אמרתי לעצמי, מה העניינים, כאילו איך זה יכול להיות, אבל אחרי שהוא דיבר - - - .
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד, יש עוד אנשים, ואת אמרת את זה בצורה מאוד מדויקת.
מירב בן ארי: יש עוד אנשים שצריכים לבוא ולתת פה את הדעת.
מירב בן ארי: לא יכול להיות שאתם מטיחים את כל התותחים הכבדים.
מירב בן ארי: אגב, זה כמו שלא יכול להיות שאתם מפוצצים לנו את המייל ב-500 הודעות.
יעקב מרגי: מה מפריע לך? אני לא מבין.
מירב בן ארי: לי זה מפריע, אדוני, ואני אגיד את זה, וזה מפריע למאיר כהן.
מירב בן ארי: עזבו את זה שלא קוראים.
מירב בן ארי: זה לא יאה.
מירב בן ארי: הדרך להוביל את המאבק הזה, זה לבוא ולשתף אותנו, ודיברת לעניין ואנחנו אתכם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה אדוני.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, ואני רוצה לפנות לגבירתי מיה"ל ולהורים.
מאיר כהן: א', לפחות אני ועוד חלק מחבריי ובוודאי יושב ראש הוועדה, אני יודע מה עמדתו, אני תומך שלכם, אבל הוועדה הזאת באמת עושה דיונים כל כך רציניים וכל כך ענייניים.
מאיר כהן: ניהלתי בית ספר 30 שנה.
מאיר כהן: התפיסה שמשרד הבריאות מנסה, וזו תפיסה שקיימת אגב בכל אירופה, של לייצר סביבת מוגנות, בעיניי, כמנהל בית ספר 30 שנה וכראש רשות שמהיקב ומהגורן השיג תקציבים, אינה תחליף לסייעת צמודה לילד שיש לו בעיה רצינית.
מאיר כהן: אגב, אני מתנגד להצעה של הסתדרות המורים שאם יוסיפו כסף לסייעות, אז זה ימלא את החסר.
מאיר כהן: יחד עם זה, אני מבקש לדחות בנחישות את זה שאתם תוקפים את כל המורים ואת כל מערכת ההוראה.
מאיר כהן: כך זה נשמע מדברייך.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, רק את ההסתדרות, לא את המורים.
יפעת שאשא ביטון: היא לא מייצגת את המורים.
מאיר כהן: יש עשרות אלפי מורים שגם כשאין להם הכשרה לכך, הם זהירים מאוד בבריאותם של התלמידים, והמורים האלה הם בדיוק אלה שזועקים לעזרה ואומרים, אנחנו מוכנים לשלב את הילדים, זאת חובתנו, אבל אנחנו צריכים שבאמת חוץ מאיתנו, עוד מישהו ייקח אחריות.
מאיר כהן: להערתי, זה דבר שצריך להיפתר, אדוני, במשרד הבריאות ובמשרד החינוך.
מאיר כהן: לא צריכים לגלגל את זה לפתחם של ארגוני הורים.
מאיר כהן: אם הילד הוא אלרגי, חייבים לספק לו מרחב בטוח בתוך מוסדות החינוך, ואת זה אפשר לעשות רק בלקיחת אחרית, ואת צודקת, בלקיחת אחריות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: תודה, מאיר.
יעקב מרגי: תהילה, בבקשה.
תהילה אבודרהם: אני תהילה, אני אימא לילד אלרגי עם אלרגיה מסכנת חיים, לבוטנים.
תהילה אבודרהם: כרגע במעון.
תהילה אבודרהם: אנחנו עתידים לעלות לגן עירייה, אבל אני חייבת להציג לכם קצת את השטח.
תהילה אבודרהם: זה נחמד ויפה שיש חוזר מנכ"ל.
תהילה אבודרהם: אני לא אגיד פריפריה או לא פריפריה, מודעות או לא מודעות, אבל אני יכולה להגיד לך שבמקום שממנו אני באה, הורים במפורש, עם כמה שיש לי עזרה מהגננות ומהסייעות שהן מקסימות, אבל הורים במפורש אומרים לי בפנים, תהילה, לא מעניין אותי שיש לך ילד אלרגי.
תהילה אבודרהם: זה לא מעניין אותי.
תהילה אבודרהם: מי את כאימא?
תהילה אבודרהם: למה אני צריכה לסבול שיש ילד אלרגי בגן?
תהילה אבודרהם: וזה תשובות וזה מלחמות יום-יומיות.
מאיר כהן: מי אומר את זה?
תהילה אבודרהם: הורים אחרים.
יעקב מרגי: רבותיי, חשוב שתיאמר העמדה הזו פעם אחר פעם, כי אנחנו הולכים לקראת שינוי השיח.
יעקב מרגי: תקשיבי לי, אני גר בדרום לידך.
יעקב מרגי: אין יום שאני לא חווה את אותם נהגים פרועים שחותכים אותי במרחק של מטר מימין.
יעקב מרגי: גם הם היו רוצים שלא יהיו חוקים במדינת ישראל ושהם יעשו מה שהם רוצים, ואני עושה את זה באותה הקבלה לאותם הורים שלא אכפת להם מהילד שלך, אבל מה לעשות, יש פה ריבון וכשהוא יחליט, רק שהוא ידע להחליט בצורה נחרצת, מקצועית, עם מתן מענים, אנחנו לא נהיה, סליחה, אני ידוע כאדם עדין בהתבטאות שלי.
יעקב מרגי: אנחנו לא נראה אותם ממטר, את אותם הורים שלא מוכנים לתרום מעצמם.
תהילה אבודרהם: אבל איך אתם יכולים לדחוף את זה?
יעקב מרגי: אנחנו נאכוף את זה.
יעקב מרגי: מדינה שלא יודעת לאכוף את החוקים שלה או את הנהלים שלה, תסגור את הבסטה.
תהילה אבודרהם: המנהלת בעצמה, היא באה לצורך העניין ואומרת לא להגיע עם חטיפים, והיא מאוד נחרצת ומאוד מודעים לעניין, ובכל זאת מגיעים הורים, אימא, אבא של שבת, יש דברים נורא מוגדרים.
תהילה אבודרהם: מבחינתם זה רק עלול להכיל בוטנים ולא מכיל.
תהילה אבודרהם: אני אומרת, באותה מידה, זה רק עלול להרוג את הבן שלי, זה לא בטוח יהרוג אותו.
מירב בן ארי: עלול זה כסת"ח שכולם מכירים.
מירב בן ארי: אני מכירה את זה גם מהצליאק.
מירב בן ארי: עלול זה כסת"ח של התעשייה.
תהילה אבודרהם: עלול זה כסת"ח, אבל הילדים שלנו - - -
מירב בן ארי: אני חיה עם העלול הזה כבר עשר שנים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אני עדיין נשאר בהרגשה שלי לאחר לא מעט דיונים בנושא הזה, שלפני הוויכוח המקצועי שלנו, אנחנו צריכים להחזיר את האמון של ההורים במערכת.
אורי מקלב: על זה אנחנו צריכים להשקיע.
אורי מקלב: בסופו של דבר אי אפשר לקחת אפילו ממני את ההרגשה שהמניע לתהליך המקצועי היה כלכלי.
אורי מקלב: בתוך התהליך אנחנו רואים גם בריחה מאחריות.
אורי מקלב: שני הדברים האלה, זאת הבעיה שלי המרכזית.
אורי מקלב: השולחן הזה הוא שולחן נכון, אבל בסופו של דבר להחזיר את האמון של ההורים, צריכות המערכות המקצועיות להשקיע בזה.
אורי מקלב: זה לא דבר שעושים בקלות.
אורי מקלב: הנושא של החשש והדאגה של ההורים צריך להיות חלק מהתהליך.
אורי מקלב: הדאגה של ההורים זה חלק מהבעיה, מכיוון שזו דאגה אמיתית ולא דאגה שאין מאחוריה שום דבר, ולכן בתהליך הזה מה שהיה צריך הרבה להשקיע בעניין הזה, זה להחזיר את האמון, ואמון, יש דרכים להחזיר אותו.
אורי מקלב: שקיפות מלאה בתהליכים - - -
פנינה תמנו: שקיפות ציבור!
אורי מקלב: בשיתוף ההורים.
אורי מקלב: אני אומר לך שאם אנחנו באמת ננחה אותם ככה, הדיונים שלנו יהיו אפקטיביים אחרי זה הרבה יותר.
יעקב מרגי: מסכים איתך.
יעקב מרגי: ישראל אליסף ולאחר מכן קארין אלהרר.
ישראל אליסף: דבר ראשון אני רוצה לענות לאלה שבאו בטענה לגבי המיילים.
ישראל אליסף: הפגנה זה דבר חוקי במדינת ישראל.
ישראל אליסף: זה חלק מהדמוקרטיה.
ישראל אליסף: ההורים שלחו לכם מיילים, לא אני.
ישראל אליסף: אמנם השם שלי מופיע שם, אבל זה לא אני שלחתי, אלא אלפי הורים.
מירב בן ארי: מישהו קרא את זה בכלל?
ישראל אליסף: אם אתם מזלזלים בהורים שפונים אליכם, זכותכם.
מירב בן ארי: אף אחד לא מזלזל.
מירב בן ארי: להיפך, באו לכאן כדי להתייצב בשביל ההורים ולמענם.
מירב בן ארי: אנחנו ממש לא מזלזלים בהורים.
מירב בן ארי: אנחנו מזלזלים בהתנהלות שלך.
ישראל אליסף: אוקי, זו לא התנהלות שלי, זו התנהלות של אלפי הורים.
מירב בן ארי: כן, רק השם שלך שם.
יעקב מרגי: ישראל, אתה מדבר למהות, אתה לא משיב לחברי כנסת.
ישראל אליסף: אוקי, בסדר.
ישראל אליסף: אחרי זה אני אענה במייל.
יעקב מרגי: תענה להם במייל מה שאתה רוצה.
ישראל אליסף: קודם כול, אני חושב שדבר אחד שלא נאמר, להגיד תודה לשני יושבי ראש הוועדה על ההתחשבות בעשרות של האנשים שפה ולעשות את הדיון, דיון משותף.
ישראל אליסף: זה לא דבר מובן מאליו, אז קודם כול תודה.
ישראל אליסף: זה יכול היה לפגוע בהרבה מאוד אנשים.
יעקב מרגי: מתי יש הפגנה ליד הבית של השר בנט?
ישראל אליסף: אל תדאג.
ישראל אליסף: עכשיו אתה יודע מה?
ישראל אליסף: הרמת לי להנחתה.
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך שלא הרמתי לך להנחתה.
יעקב מרגי: יש התארגנות כבר.
ישראל אליסף: אני יודע, אבל הרמת לי להנחתה כי אתה באופן אישי הרבה פעמים אמרת פה לנציגים של ועדי ההורים שבלי מאבק שום דבר לא ילך.
יעקב מרגי: מחיתי על המיילים?
יעקב מרגי: תשלחו כמה שאתם רוצים.
יעקב מרגי: אתם מאבדים אותי.
יעקב מרגי: זהו.
ישראל אליסף: אני מייצג הורים כבר הרבה שנים.
ישראל אליסף: מכירים אותי פה.
ישראל אליסף: מה שהולך פה זה טירוף מערכות.
ישראל אליסף: קודם כול זורקים החלטה ואחרי זה מבינים את המשמעויות שלה.
ישראל אליסף: אין פה שום היגיון, אין פה שום דבר.
ישראל אליסף: יפעת דיברה על זה ששנה וחצי מביאים את המערכת להחלטות ופתאום זורקים החלטה.
ישראל אליסף: אם היה ילד שמת השבוע מאלרגיה במזון, חס וחלילה, הדיון הזה בכלל לא היה מתקיים.
יפעת שאשא ביטון: מאיפה הבאת את ההנחה הזו?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה כבר שנה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: די, זה נמאס לי כבר מהפוליטיקות של כולכם.
יפעת שאשא ביטון: נמאס לי.
ישראל אליסף: אני לא יודע כמה אנשים פה טיפלו בעצמם בשוק אנפילקטי.
ישראל אליסף: הרופא כן, אני לא יודע כמה אחרים.
ישראל אליסף: אני אישית טיפלתי לא בבני אדם, בחיות.
ישראל אליסף: זה מה שאני עושה למחייתי, לפרנסתי, נותן חיסונים לבהמות.
ישראל אליסף: כשיש אחת ל..
ישראל אליסף: שוק אנפילקטי, אני גם מטפל.
ישראל אליסף: לא רק מטפל, גם עושה הנשמה מפה לפה לכבשה.
ישראל אליסף: ההרגשה שלי, שאני כעובד ציבור מרחם על כבשה שלא תמות כתוצאה משוק אנפילקטי, ופה משרדי הממשלה, לא אכפת להם מחיים של ילדים.
יעקב מרגי: אמרת.
יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר.
קארין אלהרר: אני רוצה להודות ליושבי הראש של הוועדות.
קארין אלהרר: מקודם ישב כאן חבר הכנסת אורי מקלב.
קארין אלהרר: אני זוכרת לפני שבע שנים, בזמנו הייתה רק עמותת יה"ל.
קארין אלהרר: אורי מקלב היה יו"ר ועדת פניות הציבור והגענו עם הנושא הזה - - -
יעקב מרגי: אני רציתי לדעת, לפני שבע שנים מה את היית?
קארין אלהרר: אני הייתי מנהלת הקליניקה לזכויות אנשים עם מוגבלות.
קארין אלהרר: אז אני אומרת, זה לא נושא חדש.
קארין אלהרר: אף אחד לא קם בבוקר וגילה שיש ילדים אלרגיים.
קארין אלהרר: אף אחד לא קם בבוקר והבין את הצורך.
קארין אלהרר: נכתב חוזר מנכ"ל שאני חוזרת ואומרת את שאמרו חבריי, הוא הנחיה מחייבת, הוא לא בגדר המלצה, הוא לא בגדר אם בא למישהו, הוא בגדר חובה.
קארין אלהרר: היה פה תהליך שבחלקו הייתי שותפה.
קארין אלהרר: באמת גם הוועדות וגם שולחנות עגולים והתחלנו להגיע למשהו.
קארין אלהרר: באו המשרדים, זרקו הכול, אמרו, פוס, לא משחקים יותר, לא יהיו סייעות.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה רק משרד החינוך.
קארין אלהרר: אז אני אומרת, משרד החינוך, בעיניי זו טעות.
קארין אלהרר: בסופו של דבר מי שהוציא את ההוראה זה משרד החינוך.
קארין אלהרר: אני לא מקבלת את הדבר הזה שהשמירה על הסביבה היא הפתרון.
קארין אלהרר: היא פתרון לחלק, אני מסכימה.
קארין אלהרר: היא לא פתרון לכול.
קארין אלהרר: אם מישהו חושב ככה, הוא טועה ומטעה, ואם העניין הוא עניין תקציבי, אוי ואבוי למדינת ישראל.
קארין אלהרר: אוי ואבוי למדינת ישראל אם זו הנקודה.
קארין אלהרר: אני לא מאמינה שזו הנקודה, ואם זאת הנקודה, צריכה לקום קול צעקה גדולה, כי זה לא יעלה על הדעת, ואני מבקשת מחבריי היקרים ומיושבי הראש של הוועדה.
קארין אלהרר: תראו, אי אפשר לקיים דיון ועוד דיון ועוד דיון.
קארין אלהרר: מגיעים הנציגים שאני מאוד מעריכה, עירית ליבנה.
קארין אלהרר: היא באמת הייתה מהחלוצות, הייתה בכתיבת חוזר המנכ"ל, אבל מי שצריך לשבת כאן זה מנכ"לי המשרדים, ומצידי השרים, ודבר לא פחות חשוב מכל דבר אחר, אי אפשר להתהדר ברפורמות, בקידום, ולהשאיר את הילדים האלה מאחור.
יעקב מרגי: אני שמח שכיוונת לדעת גדולים בפתיחה.
קארין אלהרר: אני מתנצלת, לא הייתי.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע האם סביב השולחן יש ילדים או ארגונים של הגיל הרך, לידה עד גיל שלוש.
קרן רז: אני הורה לילד בן שנה.
יעקב מרגי: מה קורה במעונות, את יכולה לספר לי?
קרן רז: אני קודם כול רוצה להראות.
יעקב מרגי: אל תראי לי.
יעקב מרגי: תדברי.
קרן רז: אני חושבת שיש אנשים שלא ראו וזה חשוב להראות.
קרן רז: זה ילד שמת לי כמעט בידיים.
יהודית גידלי: תציגי את עצמך בבקשה.
קרן רז: קרן רז.
קרן רז: אני עורכת דין במקצועי, אבל אני גם אימא לילד בסכנת חיים.
קרן רז: הוא אלרגי לבוטנים, שומשום וביצים.
קרן רז: גילינו את האלרגיות הקשות האלו ברמה מסכנת חיים, כמובן שהוא עם מזרקים והכול, ממש בהתחלה כשהוא התחיל טעימות של מזון.
קרן רז: אני לא יודעת, אולי הוא אלרגי לעוד דברים שאני כבר בחששות.
קרן רז: מבחינת סדר יום, זה קשה לכולם כמובן.
יעקב מרגי: הוא נמצא במעון?
קרן רז: אני עכשיו בהתנהלות עם מעון.
קרן רז: לא רוצים לקחת אחריות, כי זה פרטי.
קרן רז: כרגע הוא נמצא איתי ועם סבתא בבית.
יעקב מרגי: את רוצה לשים אותו במעון?
קרן רז: בטח שאני רוצה.
יעקב מרגי: ומעונות יום לא מקבלים ילדים אלרגיים?
קרן רז: הם לא מוכנים אפילו לתת פנסטיל במידה ויש חשש למשהו.
קרן רז: אני לא מדברת אתכם על זריקה, שזה דבר, אין מה לעשות, רגעי.
קרן רז: אז אני בתקשורת כל הזמן עם אנשים.
קרן רז: אני שמה אותו כמה ימים.
קרן רז: מפחדים שהוא ילך לגעת בביצה, סתם לדוגמא.
קרן רז: בוטנים, אני לא יודעת, עלול להכיל.
קרן רז: זה קשה.
יעקב מרגי: גבירתי, תודה.
יעקב מרגי: יש פה ויצו?
קרן רז: אני לא מדברת על ויצו, אני מדברת על גנים פרטיים שהם לא יודעים מה לעשות עם זה.
יעקב מרגי: בבקשה, אורלי.
אורלי ברוך: שמי אורלי, אני מנהלת מעון יום בויצו ומייצגת פה את כלל העובדים בארגון שלנו, את כל אנשי הצוות.
אורלי ברוך: זה מטפלות, מבשלות ומנהלות.
אורלי ברוך: אני בטוחה שאם היו יושבות פה חברותיי מנעמת, הן היו מצטרפות למה שאני מנסה להגיד עכשיו.
אורלי ברוך: אנחנו מקבלים ילדים מגיל שלושה חודשים עד שנתיים ושמונה, תינוקות, אין מה לומר.
יעקב מרגי: ילדים אלרגיים, איך אתם מתייחסים?
יעקב מרגי: באנו לדיון על ילדים אלרגיים.
אורלי ברוך: ילד עם אלרגיה קשה עד היום הגיע עם חוות דעת של הרופא ועם סייעת רפואית.
יפעת שאשא ביטון: לשעתיים.
אורלי ברוך: לא, היו ילדים שגם היה להם שש שעות.
אורלי ברוך: זה תלוי במה שאישרו להם.
יפעת שאשא ביטון: אין - - -
אורלי ברוך: לא, אל תגידי לי אין חיה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה לא רציתי להיכנס לזה בכלל.
אורלי ברוך: מה שאני רוצה לומר, א', אנחנו בגילאים האלה, כמו שאמרה פה האימא, לא תמיד יודעים שילד בכלל אלרגי, ובפעם הראשונה זה קורה במעון.
אורלי ברוך: דבר שני שאני רוצה להגיד, מכל הסיפור, הזרקת זריקה זה הדבר הכי קל שאפשר לעשות.
אורלי ברוך: מה דורשים מאיתנו?
אורלי ברוך: אני הייתי בהכשרה שאני לא קוראת לה הכשרה.
אורלי ברוך: לפחות ראיתי מה הביאו.
אורלי ברוך: אני לא יודעת של מי הייתה ההכשרה, זאת אומרת מי כתב את ההכשרה.
אורלי ברוך: דורשים מאיתנו לא לתת לילדים להתחבק, לא לתת לילדים להתנשק, לא לגעת בבגדים.
אורלי ברוך: אנחנו מדברים על אלרגיה מסכנת חיים.
אורלי ברוך: לא לגעת בבגדים, לוודא שכל הזמן רוחצים ידיים, שהוא יישב לאכול בצד, ומי אמור לעזור בזה?
אורלי ברוך: גם ככה אנחנו קורסים מבחינת התקינה במעונות.
יפעת שאשא ביטון: אני רק תוהה איפה הייתם כל השנה?
יפעת שאשא ביטון: נעמת היו בכל הדיונים, דיון אחר דיון אחר דיון.
יעקב מרגי: הדיון כאן הוא כדי להגיע בסוף לתכלית הראויה, שמשרד החינוך לא ייצא לשום שינוי בלי שיהיו התנאים הנאותים.
ליאת קריאף: שמי ליאת, אני אימא לילדה אלרגית.
ליאת קריאף: עד גיל שלוש ישבתי איתה בבית.
ליאת קריאף: אחרי זה סייעת בעירייה.
ליאת קריאף: אני גם סייעת לילד עם אלרגיה מסכנת חיים, לחלב.
ליאת קריאף: אני אתמול הצלתי לילד הזה את החיים.
ליאת קריאף: הוא קיבל התקף אנפילקטי.
ליאת קריאף: הוא לא אכל כלום.
ליאת קריאף: הוא הלך לשטוף פנים כי הוא היה עייף.
יעקב מרגי: בן כמה הוא?
ליאת קריאף: הוא בן שבע.
ליאת קריאף: שלחתי אותו לשטוף ידיים.
ליאת קריאף: הוא חזר כשכל העיניים שלו דומעות.
ליאת קריאף: אמרתי לו, למה אתה בוכה?
ליאת קריאף: הוא אמר לי, אני לא בוכה, והעיניים שלו עם בצקות.
ליאת קריאף: עניין של דקות.
ליאת קריאף: מורה לבד לא יכולה לשים לב לדברים האלו.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהגיע לדיון, לכל מי שיזם את הדיון, הוועדה המשותפת לזכויות הילד ולוועדת החינוך.
יעקב מרגי: אני קורא, א', למשרד הבריאות, לצד ההודעה שנכנסתם לתמונה והבעתם את עמדתכם המקצועית, לקבל לידי הוועדה את אותה תוכנית הכשרה ייעודית לצוותי חינוך ולמסגרות חינוכיות.
יעקב מרגי: אמרת שזה קיים, אני אתן לך שלושה שבועות מהיום.
יעקב מרגי: אני קורא למשרד החינוך, לעת עתה, עד שלא נגיע לתוכנית מסודרת של הכשרה של הצוותים, כולל הנהגה מוחלטת של סביבה בטוחה לילדים אלרגיים במערכת החינוך, שזה כולל לא רק הנחיה בחוזר מנכ"ל, ואני מסכים עם מי שאמר שאין אכיפה על חוזרי מנכ"ל.
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה, ומי שאומר לנו את זה פעם אחר פעם אחר פעם, זה דווקא נציגי המשרדים.
יעקב מרגי: כשאנחנו רוצים לחוקק, אומרים, חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה, הוא הנחיה חד משמעית.
יעקב מרגי: תוכנית בקרה ואכיפה.
יעקב מרגי: עד אז אנחנו קוראים למשרד החינוך לא לשנות שום הסדר בסוגיית הסייעות.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים ישיבת מעקב לאחר שנקבל את ההנחיה ואת התוכנית.
יעקב מרגי: זו ההזדמנות גם להודות לגברת אודליה אלבו על הצעת החוק לסביבה נקייה מאלרגנים, שתקודם במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים בישיבת מעקב שאמורה להיות מאוד ממוקדת וחדה.
יפעת שאשא ביטון: באיזה סטטוס אנחנו ניצבים מבחינת משרד הרווחה ומשרד הבריאות לגבי ההערכות של המוסדות בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון נאמר שנערכים לקראת תכנית, שיש התגייסות או גיוס של מד"א כדי ליצור הדרכה בצורה אינטנסטיבית כדי שאנחנו כן נצליח לעמוד בלוחות הזמנים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תעדוף של מוסדות בהם שוהים ילדים עם אלרגיה אל מול מוסדות שכרגע אין בהם ילדים עם אלרגיה והם בעצם יעברו את התהליך בשלב המאוחר יותר כדי שאנחנו באמת נוכל - - - אופטימלי - - - על פניו היה נדמה שכולם - - - אנחנו הולכים וחשוב לי לשמוע איפה אנחנו ניצבים היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חודש מסוף דצמבר כשלמעשה הוארך מתן הסייעות עד סוף דצמבר ואנחנו אמרנו פה בצורה מאוד נחרצת, כל עוד שלא יהיה מענה אחר שאנחנו לא נצליח לעמוד בתכנית שמכשירה את המוסדות האלה אז כנראה לא יהיה מנוס מלהמשיך את המענה הזה גם הלאה, למרות שכולנו יודעים שזה אפילו לא פלסטר, זה פחות מזה.
יפעת שאשא ביטון: אז נפתח עם משרד הרווחה לשמוע איפה אנחנו נמצאים, בבקשה.
חגי פורגס: חגי מאגף מעונות יום.
חגי פורגס: קודם כל, שוב אני אומר, אנחנו שותפים פעילים בוועדה שמשרד הבריאות מוביל.
חגי פורגס: ניתן לליזה להרחיב על הוועדה אבל אנחנו שם לגמרי ומעבירים הערות ורוצים לקדם את הנושא הזה על הצד הטוב ביותר והמהיר ביותר.
חגי פורגס: אני אלך לנושא ההכשרות.
חגי פורגס: אנחנו ממש בישורת האחרונה של התהליך מול מד"א שזה היה תהליך מאוד מהיר יחסית.
חגי פורגס: הוא עולה לא מעט כסף ומרגע שנסיים את התהליך הפרוצדורלי.
חגי פורגס: מבחינת מד"א הם ערוכים בטווח זמן של ימים בודדים עד שהם יוצאים בהכשרות בפריסה ארצית שכוללות את כל המודולים הרלוונטיים ליצירת מעון נקי ומותאם.
חגי פורגס: כמובן שנעשה את התעדופים, נלך קודם למעונות שיותר צריכים את המענה הזה ובהמשך התהליך את המעונות שפחות צריכים, נשים לב לכל סדרי העדיפויות.
חגי פורגס: לגבי הסייעות - כמו שאמרת, ואנחנו שותפים לזה כמו יתר משרדי הממשלה, הפתרון הזה הוא לא נכון, הוא לא יעיל, הוא לא רלוונטי ואנחנו צריכים לשאוף לצמצם אותו ככל הניתן.
חגי פורגס: אבל בכל זאת בנוגע לשאלת המימון, הנהלת המשרד מודעת ומכירה את זה, זה עדיין נמצא בבדיקה, אין לנו תשובה לתת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה נמצא בבדיקה?
יפעת שאשא ביטון: הארכה של מתן הסייעות?
חגי פורגס: מה קורה ב-1 בינואר.
חגי פורגס: מנכ"ל המשרד מודע לזה, השר, הנהלת המשרד והם בוחנים את זה.
חגי פורגס: הם מודעים ללו"ז, הם יודעים שצריך פה לקבל החלטה מהר ככל הניתן.
חגי פורגס: אנחנו עוד לא יודעים מה.
חגי פורגס: לגבי פעוטות בסיכון כמובן ממשיכים כרגיל כמו שהיה.
יפעת שאשא ביטון: לפי מה שאתה אומר אנחנו נמצאים באיזשהי סיטואציה שאנחנו לא באמת יודעים או שאנחנו יודעים שאנחנו לא בטוח נצליח להכשיר את המסגרות עד ה-1 בינואר.
חגי פורגס: אנחנו ממש בסוף, מבחינתנו זה סיפור של כמה ימים עד שאנחנו מתחילים להריץ את הפעילות עם מד"א - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב בכמה היא מוערכת מבחינה תקציבית?
חגי פורגס: 600 אלף ₪ בשנה, שזה לא מעט בהנתן התקציב הדל שיש לאגף לתפעול המערך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא מעט אבל זה מעט ביחד למענה שהוא הכי עקום שאנחנו יודעים שזה המענה של הסייעות שעולה פי כמה וכמה.
חגי פורגס: צריך לזכור שהמענה היום של הסיירות, וזה אולי ורד מכירה יותר טוב ממני, הוא לוקח שירותי רווחה קריטיים מאוד - - -
יפעת שאשא ביטון: מילדים בסיכון, נכון.
חגי פורגס: אז בהיבט הזה ברגע שאנחנו מסיימים את התהליך הפרוצדורלי שאני מאוד מקווה שהוא יסתיים בימים הקרובים, אנחנו ממש בקצה, תוך שלושה ימים אולי קצת יותר הכשרות יוצאות לדרך.
חגי פורגס: יש כמובן את הלומדה הממוחשבת - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוציא לומדה מתוקשבת לצוותים?
יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא באמת מה שיעשה.
חגי פורגס: כמובן, הכל בנוסף.
חגי פורגס: קודם כל זה יתן מענה לחלק מהילדים וחלק מהאלרגיות, מענה שהוא מבחינתנו, הוועדה עוד כמובן תדון - - -
יפעת שאשא ביטון: לרוב הילדים על הרצף זה נותן מענה, למעט הקצוות שאנחנו תיכף ננסה לפתור גם שם.
חגי פורגס: אנחנו גם סבורים שמערך ההכשרות שאנחנו עושים יצמצם את העוצמה של הבעיה.
חגי פורגס: ושוב, בכל הנוגע למימון הסייעות אנחנו עוד לא קיבלנו החלטה.
יפעת שאשא ביטון: בהתחשב בכך שאם עד ה-1 לינואר אנחנו באמת נהייה ערוכים כפי שאנחנו חושבים שצריך להיות ערוכים אז אנחנו לא נצרך את הסייעות למעט במקרי קצה ששם אנחנו מדברים על ילדים שהם עם מורכבויות מיוחדות.
חגי פורגס: אלה נושאים מקצועיים שבסוף הוועדה תצטרך לסגור.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת לוחות זמנים, מתי הוועדה מסיימת את עבודתה הראשונה לפחות עד למתן המלצות?
ליזה רובין: אני מקווה שאנחנו תוך שבוע או שבועיים מפני שיש לנו נושא אחרון שאפילו עד אתמול ואני יכולה להראות לך מה יש לנו עד עכשיו אז זה אישורים ודברים שאנשים צריכים לכלול בהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה חגי.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה ליזה להמשיך את הדברים או להוסיף משהו?
ליזה רובין: הוועדה ישבה מספר לא מעט פעמים בהרכבים שונים והרחבנו את הייצוג של האנשים שהיו בפנים בתוך הוועדה ולקחנו גם יועצים.
ליזה רובין: בעצם הגדרנו את ההערכות שצריכה להיות.
ליזה רובין: כמו שבחינוך ההערכות זה במודעות בחינוך, בהתאמה הפיזית וההתמודדות והערכות לגבי מתן מענה בעת חשיפת חירום.
ליזה רובין: את הנושאים האלה יידענו אותם בכללי ואחר כך ביותר פרוטרוט.
ליזה רובין: יש סוגיות שהן בנושא התאמת המזון.
ליזה רובין: אנחנו חושבים שאפשר אלרגנים מסויימים לנהל את המעונות בלי חשיפה לאלרגנים מסויימים אחדים, כמו אגוזים ובוטנים, בלי שיש באף מעון.
ליזה רובין: לגבי מזונות אחרים בפרט בצהריים אנחנו חושבים שאפשר להתמודד עם זה.
ליזה רובין: דיברנו עם האנשים שמייצגים את הארגונים שמפעילים את המעונות.
ליזה רובין: יש שונות שם אבל גם אז איזה הערכות ניתן לעשות בכדי להתמודד עם בוקר וערב, לא צהריים.