GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: כאן זה צריך להיות בחקיקה, הרגולציה, אותם הדברים שאנחנו יודעים לזהות בהתאמות.
אורי מקלב: על זה הבסיס של כל הדברים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אתה כל כך צודק, חבר הכנסת מקלב.
יפעת שאשא ביטון: זה כאילו אנחנו כל הזמן אומרים כמה הילדים שלנו חשובים, אנחנו עושים את כל הצעדים הנכונים לא בהקשר של הילדים שלנו, אבל כשזה מגיע לילדים שלנו יש לנו אלף ואחד תירוצים למה שם לא לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שאנחנו צריכים ללמוד ממה שעושים בארגונים עסקיים, כי בסוף בסוף הילדים שלנו הם אלה שיפעילו את הארגונים האלה אחר כך.
אורי מקלב: כל המשפחתונים הפיראטיים האלה זה בגלל מחסור.
יפעת שאשא ביטון: מעל 70%.
יפעת שאשא ביטון: זה כי אנחנו, כמדינה, לא לקחנו אחריות ולא מפקחים על זה.
יפעת שאשא ביטון: אסנת ואתורי, בבקשה.
אסנת ואתורי: אני מרגישה שאני מדברת כאן היום בשם יותר מ-300,000 הורים שחברים בקבוצת פייסבוק שקמה בכלל כדי לקדם חופשת לידה.
אסנת ואתורי: חברת הכנסת רוזין דיברה קודם על מהפכה.
אסנת ואתורי: המהפכה האמיתית היא שאנחנו לא בורים יותר.
אסנת ואתורי: יש לי ילד בן 18 ולתומי חשבתי אז, והופתעתי לגלות לפני שנתיים, שאם הגננות מטפלות בילדים ויש מסגרת שמקבלת אותן, הן כנראה השיגו רישיון, אותה מטפלת כנראה עברה איזושהי הכשרה, לפחות של קורס עזרה ראשונה.
אסנת ואתורי: אנחנו ההורים בורים ולא מכירים את המציאות הזאת.
אסנת ואתורי: אני רוצה להגיד תודה, לא רק להשתתף בצערכם, דורינה וולדימיר היקרים, אלא להגיד לכם תודה כי אתם שגרירים.
אסנת ואתורי: אתם, באומץ רב, לא רק באתם לכאן היום, הרשיתם לנו להשתמש בצער שלכם כדי להפיג את הבורות ולדרוש את מה שמגיע לנו בזכות ולא בחסד של אף אחד.
אסנת ואתורי: אני יושבת כאן כבר שעתיים ומתביישת שאנחנו בכלל מקיימים דיון כזה, כדי להסביר לעולם כמה חשוב שמישהו ייתן את הדעת לאיך נראית המסגרת שבה אני שמה את הילד שלי בשבע בבוקר ומקבלת אותו אחר הצוהריים, ויכולה להיות בשקט.
אסנת ואתורי: אני רוצה להגיד לך תודה, חברת הכנסת שאשא ביטון, כי כבר שנתיים אני מדברת איתך על בסיס יומי כמעט ויודעת איך את מקיזה דם להעביר חוק שעל פניו, לתומי, היה נראה לי שעושים אותו בהליכה.
אסנת ואתורי: בהליכה.
אסנת ואתורי: אני מסתכלת פה ושומעת את כל ההסברים – אתם יודעים מה, אם אני אדבר עם ילד בן 10, זה ייראה לו מוזר שזה לא מובן מאליו כל מה שנאמר פה.
אסנת ואתורי: אני מתביישת שצריך לשכנע שר במדינת ישראל שלא יכול להיות שיום אחרי שגן שיש מי שמואשמת בו בהריגה, רוצחת, ממשיך לעבוד, ואנחנו צריכים להגיד לו תודה שהגן הזה נסגר ושזה נתון לאותה מנהלת גן, לשיקולה, אם הגן הזה ימשיך לעבוד או לא.
אסנת ואתורי: איך לא באותו רגע שמו שם סרטים וקבעו שזו זירת רצח, אף אחד לא נכנס לפה עד שלא מבררים מה קורה?
אסנת ואתורי: מה קורה לנו?
אסנת ואתורי: איך אנחנו מנהלים דיון כזה כשיש פה טונה של רגש, במדינה שמקדשת חיים אנחנו צריכים לשכנע מישהו לשמור על הילדים שלנו?
אסנת ואתורי: זאת בושה בעיניי.
אסנת ואתורי: אני קוראת מפה לשר הרווחה לסגור את הגן, שהוא זירת רצח.
אסנת ואתורי: זה חשוב, אבל זה לא מספיק.
אסנת ואתורי: בואו נמנע זירות רצח נוספות.
אסנת ואתורי: בנס אנחנו לא נתקלים בעוד מקרי קיצון כאלה, אבל בעיניי גם מטפלת שמטלטלת זה פוטנציאל לרצח, לא פחות.
אסנת ואתורי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אסנת.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד ואומר, כי זה כן חשוב לי שזה יהיה, שהיום, בניגוד לפעמים קודמות, אנחנו לא באים לשכנע כמה זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: כולם כבר מבינים כמה זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לקבל תשובות וכדי לוודא שהדברים נעשים.
אסנת ואתורי: אני מוכרחה להודות שמה שחשוב לי זה מבחן התוצאה.
אסנת ואתורי: אמירות לא מספיקות לי ונמאס לי מהאמירות שאני שומעת כל הזמן.
אסנת ואתורי: אני רוצה את מבחן התוצאה.
יפעת שאשא ביטון: חד-משמעית, אסנת.
יפעת שאשא ביטון: קרן, ארגון הגנים הפרטיים "חיבה", בבקשה.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה להשתתף בצערם של בני המשפחה שיושבים פה.
קרן אוחנה איוס: אני לא אוסיף עוד על דברי היושבים פה, כי זה באמת כואב.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה להציג צד שטרם נשמע כאן בשולחן, אבל חשוב לי שיישמע.
קרן אוחנה איוס: דיברנו קצת על אחוזים, 77% מסגרות פרטיות מגילאי לידה עד 3.
קרן אוחנה איוס: אני חייבת להגיד שכבר לא 3, כי גילאי שנתיים ושמונה חודשים עוברים לגנים העירוניים.
קרן אוחנה איוס: קצת חורה לי שגילאי לידה עד 3 יהיו תחת מצלמות, אבל פעוטות שעולים בגילאי שנתיים ושמונה חודשים לטרום טרום חובה ועדיין לא בשלים בשפה ובעצמאות, יקבלו חוסר הגנה כתוצאה מזה.
יפעת שאשא ביטון: כבר הכנתי את משרד החינוך שאנחנו נגיע גם אליהם.
קרן אוחנה איוס: אני ממש מבקשת.
קרן אוחנה איוס: אני מקווה שברור לכולם שלא מדובר פה רק על המגזר הפרטי, גם על מעונות היום הלכאורה ציבוריים.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה להגיד משהו נוכח עשר השנים האחרונות, כי אני יושבת כאן מאז מלכיאור, זבולון, אורלי וכבודך.
קרן אוחנה איוס: מאז נולדו לי עוד שני ילדים שכבר יצאו למערכת החינוך, אחד תכף יוצא מהצבא.
קרן אוחנה איוס: המגזר הפרטי עבר צד.
קרן אוחנה איוס: בראשית היינו מתנגדים, כי הסתכלנו על עצמנו כעל עסקים והרגשנו שהולכת להיות לנו איזושהי פגיעה בפרנסה ובאיזשהו מקום לשלול את הבחירה מצד ההורים לבחור את החינוך שבו יתחנך ילדם.
קרן אוחנה איוס: היום אנחנו בצד השני, אנחנו בצד שבעד הילדים.
קרן אוחנה איוס: אני רוצה לומר לנציגי משרד המשפטים ומשרד האוצר, למי שחשש ממצלמות, שאנחנו כבר שם, לא רק להגנת הילד, אלא גם להגנת המטפלת.
קרן אוחנה איוס: אני יכולה להגיד לכם שהורים מגיעים בבוקר בגבה מורמת גם למקומות שהיו הכי בטוחים והכי שסומכים עליהם.
קרן אוחנה איוס: אין את זה יותר, זה לא קיים, זה נשבר.
קרן אוחנה איוס: זה נכנס במתכונת אחרת, בהאזנות סתר, במצלמות חבויות, בסבתות שמסתובבות ליד הגדר, בעובדות יזומות שמגיעות לכאורה ליום חפיפה, אבל בעצם נשלחות על ידי ההורים כדי לראות מה קורה.
קרן אוחנה איוס: ביום חמישי אני אהיה בבית משפט בטבריה במשפט של עובדת שתובעת את המנהלת בגין שותפות לדבר עבירה עם עובדת אחרת שהיא ביקשה ממנה לשתוק, שלא תדבר, שמא תפגע בגן, והיא אזרה אומץ והקליטה את מה שקורה שם והיא הולכת להיות בצד השני.
קרן אוחנה איוס: היום אנשים קמים ואומרים: אני לא מוכן להיות שותף לדבר עבירה.
קרן אוחנה איוס: חשוב לי לומר שאנחנו רוצים להיות שותפים לכל הליך, כי אחרי הכול מדובר פה ב-15,000 מסגרות.
קרן אוחנה איוס: סליחה שאני אומרת, אבל לא תוכלו לנקות אורוות בלעדינו.
קרן אוחנה איוס: אנחנו שם, מטפלים בחצי מיליון ילדים.
קרן אוחנה איוס: יהיה פה דור מדבר והוא יהיה פה לא שנה ולא שנתיים, כי ייקח זמן.
קרן אוחנה איוס: גם אם יקצו לזה 4 מיליארד, הסכום המקורי, ולא מיליארד, עדיין נצטרך עזרה בהכשרה, בתקורה, במבנה, בחוק התכנון והבנייה.
קרן אוחנה איוס: אנחנו נצטרך תיאום בין השלטון המקומי לבין הגנים הקיימים.
קרן אוחנה איוס: אנחנו רוצים את העזרה הזאת.
קרן אוחנה איוס: אני שותפה, את יודעת יפה מאוד, אבל אני מבקשת שאף אחד לא יתעלם מקיומנו, כי כמו שנאמר בתחילת הדיון, יש טובות, ואני רוצה לעזור לטובות האלה לעבור את המשוכה הראשונה, והשנייה והשלישית.
קרן אוחנה איוס: עדיין המדינה לא תוכל לתת מעונות לכולם, ולא כולם יבחרו במעונות.
קרן אוחנה איוס: אני בעד להוריד את זה לחמישה ילדים ולא רק משבעה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים את הדיון הזה כשנגיע לישורת הזאת של הצעת החוק בוועדה.
קרן אוחנה איוס: ישבנו בקואליציה ואמרנו שאם זו תהיה המנחה שאנחנו נביא, להגיע לשבעה, זו המנחה שנביא, אבל מבחינתנו לא על זה יקום וייפול דבר.
קרן אוחנה איוס: הגיעה השעה, אנחנו איתך.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא צריכים לרצות להיות שותפים, אתם שותפים.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שכולם היו מגיעים ככה לכל דיון.
קרן אוחנה איוס: אז תיקחו אותנו בחשבון כגוף קיים.
יפעת שאשא ביטון: פרופ' עופרה קורת, בבקשה.
פרופ' עופרה קורת: אני רוצה להודות לוועדה על עבודתה וכן ליושבת-ראש הוועדה.
פרופ' עופרה קורת: את באמת עושה עבודה מצוינת ואנחנו רוצים להודות לך.
פרופ' עופרה קורת: אני חברת הנהלה של האגודה למען הילד בגיל הרך ומתוכנית הריס שמגינה על תינוקות, פעוטות, על משפחה, באוניברסיטת בר-אילן.
פרופ' עופרה קורת: במובן מסוים אני גם רואה את עצמי כנציגת האקדמיה כאן, כי שמענו פה מגזרים שונים בחברה הישראלית וכדאי גם לשמוע את האקדמיה.
פרופ' עופרה קורת: חוק המצלמות הוא חשוב, אבל אני חושבת שחוק הפיקוח הוא הבסיס והוא התשתית שאנחנו צריכים לעבוד עליה, והיא חשובה ביותר.
פרופ' עופרה קורת: למעשה עניין המצלמות, אם לימים יהיה לנו את חוק הפיקוח, אולי יידרש פחות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא ארשה להגיד את זה כאן.
יפעת שאשא ביטון: הוא יהיה זה לצד זה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף תמיד יש לנו תפוח רקוב ואנחנו לא רוצים שהוא יקלקל לנו את כל הארגז.
יפעת שאשא ביטון: לפחות שנדע לזהות אותו.
פרופ' עופרה קורת: אוקיי, אין לי בעיה עם זה.
פרופ' עופרה קורת: טוב שאנחנו מפרידים בין הדברים, כי אנחנו חושבים ועמלים על העניין הזה כבר יותר מעשור.
פרופ' עופרה קורת: גם האגודה וגם תוכנית הריס – שבראשה עמדה פרופ' קליין, שקיבלה פרס ישראל על הנושא הזה של חינוך מלידה עד 3 – מבקשים לקדם את החינוך האיכותי והמיטבי.
פרופ' עופרה קורת: חבר'ה, אני באה מהאקדמיה, יש עשרות ומאות מחקרים, ואנחנו מדינה מתקדמת.
יפעת שאשא ביטון: עלו כולם בדיוני הוועדה, פעם אחר פעם, וזה לא עזר לנו.
יפעת שאשא ביטון: ילדה שילמה בחיים שלה כדי שכולנו נבין שצריך להתכנס ולהגיע לפתרון.
פרופ' עופרה קורת: זאת מדינת ידע וצריך להפוך את הידע הזה למשהו יישומי.
פרופ' עופרה קורת: זה המקום שבו אנחנו נמצאים עכשיו – איך אנחנו הופכים את זה למשהו יישומי שיהיה עבור כל הורה וכל פעוט במדינת ישראל: זה איכות החינוך, ההכשרה.
פרופ' עופרה קורת: כל הדברים שקשורים לאיכות החינוך - - -
קארין אלהרר: חשוב שתבואי ותגידי את הדברים בזמן הליך החקיקה.
פרופ' עופרה קורת: בשמחה רבה.
פרופ' עופרה קורת: אנחנו בעבודה, וגם בתוכנית בבר-אילן, עובדים ועוסקים בנושא הזה המון, ברמה יום-יומית.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר בחיוב שלקארין יש פינה חמה בלב אליכם.
יפעת שאשא ביטון: יערה, בבקשה.
יערה שילה: אני חושבת שיש פיל בחדר.
יערה שילה: גם האקדמיה, גם ההורים, גם הממשלה, כולם יודעים שיש פיל בחדר.
יערה שילה: מספיק עם זה.
יערה שילה: מספיק עם האמירות.
יערה שילה: מספיק עם הדברים.
יערה שילה: אני מתחברת רק לדבר אחד: מה עושים מחר בבוקר.
יערה שילה: בשעה חמש נהיה בגן הוורדים ואנחנו רוצים לראות את כל חברי הכנסת, לא רק כשיש דיון וזעקה.
יערה שילה: הייתי בקשר עם ההורים של יסמין, ואנחנו משתתפים בצערם.
יערה שילה: אבל זה לא רק זה, יש פגיעות פיזיות, אבל גם פגיעות נפשיות – אין זמינות רגשית לילדים.
יפעת שאשא ביטון: יש פגיעות רגשיות.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את המקרה שצועקים ומקללים את הילד, מאיימים עליו.
יערה שילה: היינו קו חם, ולא נוח להיות קו חם.
יערה שילה: אני מבקשת מכולם היום – אם כולכם רציניים, בואו בשעה חמש - - -
קארין אלהרר: ואני מבקשת מכם:
קארין אלהרר: אל תפסיקו את הלחץ.
קארין אלהרר: בלי הלחץ שלכם, זה לא עובד.
יערה שילה: אנחנו מבקשים מכולם להגיע בשעה חמש לגן הוורדים.
יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה בקשות דיבור, אבל אני לא אספיק להגיע לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לכם, זה לא הדיון הראשון ובטח ובטח לא הדיון האחרון.
יפעת שאשא ביטון: יוני, בבקשה.
יוני: אומר דברים באנגלית להלן תרגומם לעברית: אני מאוד מצטער על האובדן שלכם ומקווה שאלוהים יברך אתכם וייתן לכם כוח להמשיך.
יוני: תודה שבאתם לפה.
יוני: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה על הדיון הזה.
יוני: זה הדיון הכי חשוב שיש היום בכנסת.
יוני: אנחנו כל הזמן מדברים על ביטחון והולכים ועושים כל כך הרבה כדי לשמור על כולם.
יוני: פה זה לשמור על הדבר הכי חשוב לנו: הילדים שלנו, הילדים של כולנו.
יוני: אני מקשיב לכם, אני רואה את האחריות שאתם לוקחים ואני רוצה לשמוע אתכם, הפקידים, לא למה לא, אלא מה אתם עושים כדי שזה יקרה וכמה שיותר מהר.
יוני: זה גם הילדים שלכם, הנכדים שלכם.
יוני: תגרמו לזה לקרות כמה שיותר מהר.
יוני: אנחנו לא צריכים לחכות לטרגדיה נוספת ולדיון נוסף כדי לבוא ולדבר על זה.
יוני: זה צריך לקרות מחר בבוקר.
יוני: אני מבקש מכם, תעבדו סביב השעון ותגרמו לזה לקרות, ומה שצריך לעשות – תעשו.
יוני: אם צריך לפנות לראש הממשלה, אז לפנות לראש הממשלה.
יוני: לכל מי שפה, ההורים, אסור לכם לוותר.
יוני: תמשיכו להילחם, זה הילדים שלכם.
יוני: תודה רבה על הדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת מראש בפני מי שלא דיבר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס פה בעוד שבועיים ומי שלא דיבר היום, ידבר בעוד שבועיים.
קריאה: בעוד שבועיים את תעבירי את החוק על שבעה ילדים, ואני - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא עובד ככה.
קריאה: אני אימא שהילדים שלה עברו התעללות, אני לא מתוך השבע.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להרגיע אותך.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהחוקים היו עוברים.
יפעת שאשא ביטון: להגיד לי שבעוד שבועיים אני אהיה פה ואעביר את החוק עם שבעה ילדים – את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: הייתי חותמת לך על זה עכשיו, ובשבועיים שאחר כך הייתי מתקנת.
יפעת שאשא ביטון: בעוד שבועיים אנחנו ניפגש כאן כדי לעקוב אחר התהליך לקראת ההבאה של החוק לשולחן הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת להגיע בזמן תהליך חקיקת החוק.
יפעת שאשא ביטון: זה תהליך פרוצדורלי שלוקח זמן, כי קוראים את כל סעיפי החוק – תודה לאל, החוק הוא עב קרס – ואת תשמיעי את קולך.
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לך, אני גם אזכור אותך.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה עוד שבועיים, אז את יכולה להיות רגועה, שתנוח דעתך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שוב, מי שלא דיבר עכשיו, ידבר בפעם הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם: הוועדה תפנה לראש הממשלה כדי לבטל את הנושא של ה-RIA.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על חיים של ילדים ולא על פרוצדורות, בוודאי שלא על רגולציה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שגם משרד הרווחה יפנה מטעמו למשרד ראש הממשלה וידרוש את הביטול של הדרישה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה – אני מבקשת לקבל בשבוע הקרוב דיווח ישיר, כי אני יודעת שבפרוצדורה אנחנו לא נספיק לעשות את זה דרך המשרדים, כדי לדעת מה מתקדם מבחינת הצעת מחליטים.
יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים – גם כן, להיערך לקראת ועדת השרים שתהיה בעוד שבוע וחצי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיש תוכנית, גם אם היא לא סגורה במאה אחוז, כדי שנוכל משם להתקדם.
יפעת שאשא ביטון: בתוך דיוני הוועדה אנחנו נגשר על כל הפערים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות מפה למערכת המשפט – לא הזכרנו את זה בדיון.
יפעת שאשא ביטון: עד שיש כבר מצלמות ויש ראיות, שאנחנו יודעים שזה קורה בקצה הקרחון של המקרים, בסוף אנחנו נתקלים עם גזר דין מעליב עבור הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: מעליב.
יפעת שאשא ביטון: המטפלת האחרונה – לפני כחודש – שקיבלה גזר דין של שנה וחצי, אחרי שהיא הטיחה את הראש של התינוקת ברצפה.
יפעת שאשא ביטון: שנה וחצי היא קיבלה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה ששווים הילדים שלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לפנות להנהלת בתי המשפט שתוציא הנחיה להתגייס למאמץ המשותף של כולנו, לתת את הענישה המקסימלית – אנחנו לא צריכים חוקים, יש להם את הכלים – כדי לייצר הרתעה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות אליכם, כל ההורים – יושבת כאן אסנת שמלווה את הוועדה הרבה זמן, אבל יש נציגי הורים נוספים ועוד קבוצות שהתארגנו:
יפעת שאשא ביטון: אל תורידו את זה מסדר היום.
קריאות: אין מצב.
יפעת שאשא ביטון: זה מאבק ארוך, זה מאבק שאנחנו ננהל אותו עד שאנחנו נגיע למטרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לכם באמת.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו המחוקקים ויש לנו את הכלים, אבל אנחנו זקוקים לכם באמת.
יפעת שאשא ביטון: אתם, יחד עם הטרגדיה הזאת, יצרתם את השינוי בבית הזה.
יפעת שאשא ביטון: יצרתם את השינוי גם בתוך החדר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לכם במאבק הזה כדי לשכנע גם את אלה בחוץ שעדיין מתנגדים, ואתם פגשתם אותם ברחובות.
יפעת שאשא ביטון: יש עדיין מתנגדים, גם הורים, לא רק אנשי צוות.
יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו כדי שנצלח את הסאגה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.
יפעת שאשא ביטון: כם אפתח את דיון הוועדה בנושא הערכת תכנית "מוטב יחדיו".
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים את הדיון הזה במסגרת יום עירוניות בישראל, שמי שבעצם מקדמת אותו זו חברת הכנסת תמר זנדברג, נכון?
יפעת שאשא ביטון: יש עוד חברי כנסת שותפים ליום, אז אנחנו תיכף ניתן גם להם את הקרדיט והמקום.
יפעת שאשא ביטון: ההתייחסות לעירוניות בישראל היא נושא מאד חשוב, במיוחד בעידן של התפתחות וקידמה וטכנולוגיה שנוגעת כמעט בכל תחום חיים שלנו ומשפיעה על המרחב שבו אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: סוגיה נוספת חשובה שעולה בהרבה מאד מקומות ונכנסת להרבה מאד תחומים, היא הנושא של הקהילתיות והמעורבות בתוך הקהילה.
יפעת שאשא ביטון: כמי שבאה מהעולם האקדמי, שפעם, בביטויים של פעם, היינו אומרים מגדל השן, אז הוא כבר מזמן לא באמת מגדל שן, אלא מקום שמאד מאוד מחובר, גם בעשייה שלו וגם במה שהוא בונה כמאגר ידע, מאד מחובר לקהילה ולסביבה שבה הוא נמצא.
יפעת שאשא ביטון: בגילוי נאות, אני מכירה את המסגרת של "מוטב יחדיו" מקריית שמונה, בתקופה שבה הייתי סגנית ראש עיר וזה בדיוק נכנס אז.
יפעת שאשא ביטון: זה היה בשנת 2008 שהייתי שם והיה הכול בהתהוות.
יפעת שאשא ביטון: ואני שמחה, אני שמחה שיש לי את ההזדמנות לתת את המקום, מקום של כבוד לתכנית כל כך חשובה ומעשירה.
יפעת שאשא ביטון: ואני מכירה גם מהשטח את הפידבקים ואת התחושות לגבי המהלכים שקורים שם, אז אני באמת שמחה שהייתה לי ההזדמנות לתת לזה מקום גם כאן בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בהצגת התכנית ואם יצטרפו אלינו אז נשמח ואם לא אז גם אנחנו זה בסדר, בבקשה.
שמואל ילמה: תודה רבה.
שמואל ילמה: צהרים טובים, שמחים לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: תגידו רק שם לפרוטוקול.
שמואל ילמה: שמי שמואל ילמה ואני ראש היחידה לקהילה ומשפחה בג'וינט ישראל-"אשלים" ונמצאים אתי, סמדר סומך, קודם כל נעשה סבב.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים להציג, זה בסדר.
שמואל ילמה: סמדר סומך שהיא חוקרת במכון ברוקדייל, שאת תציגי את החלק השני של התכנית וברוך שוגרמן שהוא השותף הממשלתי שלנו מן השירות לעבודה קהילתית במשרד הרווחה.
שמואל ילמה: אנחנו מתרגשים להיות פה.
שמואל ילמה: אני אציג בקצרה את התכנית עצמה ובעיקר לשתף אתכם מתוך העשייה של התכנית, כדי שתתרשמו מן האופי של הפעילות והאופי של השינוי.
שמואל ילמה: לאחר מכן סמדר תציג את ממצאי המחקר ולאחר מכן נפתח את זה - - - בדיונים.
שמואל ילמה: למי שלא מכיר אותנו, "אשלים" היא שותפות בין ממשלת ישראל לג'וינט ישראל, שהמטרה שלה היא בעצם לפתח ולתכנן שירותים עבור ילדים, בני נוער וצעירים במצבי סיכון, כולל המעגל המשפחתי והקהילתי שלהם.
שמואל ילמה: במסגרת היחידה שאני אחראי עליה, היחידה לקהילה ומשפחה, פועלות למעלה מ-20 תכניות והיום יש לנו את הכבוד להציג את ספינת הדגל, אחת מהן, את תכנית "מוטב יחדיו", שהמטרה שלה היא, כמו שמצויין כאן, לפתח חוסן קהילתי כאמצעי לשיפור רווחתם של ילדים ובני נוער, שחיים בשכונות שהן מועטות הזדמנויות.
שמואל ילמה: עולה השאלה על מה התכנית באה לענות, למה התכנית הזו פותחה ולמה המיקוד בשכונות, כי כולנו יודעים שיש השקעה לא קטנה בשכונות.
שמואל ילמה: בעצם למדנו ממחקרים רבים על כך ששכונות מגורים והסביבה יכולות להיות גורם סיכון שבעצם יכולות להוביל את הילדים להתנהגות אלימה ולנשירה מבתי ספר אבל מצד שני, סביבת המגורים בעצם יכולה להוות גורם שמחזק חוסן ומחזק סיכויי הצלחה.
שמואל ילמה: המחקרים מצביעים שגורמים כמו לכידות חברתית והתנהגות קהילתית תומכים בהפחתה של פשיעה, שיפור החינוך, הבריאות ואיכות החיים של אותם ילדים בקהילה.
שמואל ילמה: אנשים שתופסים את הקהילה שלהם כחסונה הם הרבה יותר מסוגלים מאשר כל קהילה אחרת והם מסוגלים להתמודד עם איומים שונים.
שמואל ילמה: לכן מהווה החוסן הקהילתי הנתפס משאב עבור הפרט, המשפחה והקהילה.
שמואל ילמה: מכאן בעצם פיתחנו את תכנית "מוטב יחדיו" בשנת 2006, בהשראה של מודל שנקרא Harlem Children's Zone שבעצם המטרה שלו היא לחולל שינוי שהוא ארוך טווח ומשמעותי ושהקהילה היא חלק מהשינוי, לא עושים בשבילה אלא הקהילה עושה בשביל עצמה.
שמואל ילמה: התכנית היום בעצם פועלת אחרי עשור פלוס, ב-44 שכונות.
שמואל ילמה: וכמו שאתם יכולים לראות היא משרתת למעלה מ-50,000 ילדים ובני נוער שמשתתפים בפעילויות השונות.
שמואל ילמה: היא פועלת מירוחם בדרום וכמו שנאמר, עד קריית שמונה בצפון.
שמואל ילמה: מהם היעדים המרכזיים שלה?
שמואל ילמה: בצד של המרחב הקהילתי אנחנו בעצם רוצים להביא למצב שהתושבים ירגישו בטחון אישי, כולל להסתובב בחשיכה, שהשכונה תהיה מתאימה לגידול ילדים, שיראו שגם בצד הניראות שלה היא תהיה נקייה ומטופחת.
שמואל ילמה: ובצד של מעורבות תושבים אנחנו רוצים לראות תושבים שמסוגלים להתמודד עם אתגרים ולא רק לצפות שהעירייה תעשה או שמישהו אחר יעשה, שהתושבים מעורבים בכל דבר שמשפיע על החיים שלהם ושהקהילה מספקת רשת תמיכה חברתית לכל מי שזקוק לה.
שמואל ילמה: בצד של הילדים אנחנו מצפים שהילדים יחיו בבטחה, בלי חשיפה לגורמי סיכון ופשיעה, שהילדים בעצמם יהיו מעורבים בקהילה, ישפיעו על החיים שלהם ולמעשה, כשהם יזדקקו לאיזושהי תמיכה – חינוכית, העשרתית וכל דבר – הם יקבלו אותה.
שמואל ילמה: אלה הם היעדים המרכזיים וכדי שתתרשמו מהאופי של הפעילות, הכנו כאן מצגת קצרה, מהנעשה בתוך השכונות.
שמואל ילמה: אין טוב ממראה עיניים אז אנחנו נצפה שתי דקות.
שמואל ילמה: (הצגת המצגת)
יפעת שאשא ביטון: מה לכם ול"הגל שלי"?
יפעת שאשא ביטון: ברמה של שיתופי פעולה ממש?
שמואל ילמה: התכנית מאגמת משאבים ומחברת בין גופים שפועלים אז התכנית מביאה את "הגל שלי".
שמואל ילמה: (המשך הצגת המצגת)
שמואל ילמה: אני אגיד רק משפט אחרון, הבאנו רק מקבץ מאד קטן.
שמואל ילמה: בעצם התכנית מתייחסת לקהילה גיאוגרפית.
שמואל ילמה: היא לא מבחינה בין עולים לוותיקים, היא לא מבחינה בין חילוניים לדתיים, היא לא מבחינה בין יהודים לערבים.
שמואל ילמה: כל מי שגרים בשכונה בעצם יש להם מכנה משותף אחד – לייצר איכות חיים הכי גבוהה שאפשר עבור הילדים.
שמואל ילמה: אנשים גם מבינים שביחד זה כוח, לכן הם מתארגנים ופועלים.
שמואל ילמה: אנחנו למדים שבעצם קהילה זה כוח וקהילה היא בעצם משאב גם עבור נותני השירותים, כסוכן שיכול לספק שירותים עבור עצמו לא רק כלקוח.
שמואל ילמה: את הממצאים של מה שקרה סמדר תציג ונחזור למצגת.
סמדר סומך: כמו ששמואל הציג אני סמדר סומך ואני חוקרת במכון ברוקדייל.
סמדר סומך: יחד אתי שותפה להערכת התכנית הזה איה אלמוג וגם דליה בן רבי שלא נמצאת כאן.
סמדר סומך: אני אגיד כמה מלים על מחקר הערכה.
סמדר סומך: אנחנו נכנסנו בסביבות סוף 2011 תחילת 2012 להעריך את התכנית.
סמדר סומך: אנחנו אספנו מידע על התכנית במשך כשלש שנים, אפילו ארבע, מתחילת 12' ואפילו עד סוף 15'.
סמדר סומך: במשך כל השנים האלה המטרות שלנו היו הערכת התכנית למחקר שרצה לבדוק האם התכנית הזאת עובדת או לא.
סמדר סומך: קודם כל לעשות הערכה מעצבת שזה אומר שכל הזמן אנחנו אוספים מידע ואנחנו מעבירים אותו למפתחי התכנית ולמפעילי התכנית, כדי לשפר כל הזמן את התכנית.
סמדר סומך: אבל בסופו של דבר אנחנו גם עושים הערכה מסכמת שבה אנחנו רוצים לדעת האם התכנית השיגה את המטרות שלה, האם היא השיגה את מה שהיא רצתה, מהן התוצאות שלה.
סמדר סומך: איך עשינו את זה, מהי אסטרטגיית המחקר שלנו?
סמדר סומך: אנחנו עשינו את זה בכמה דרכים.
סמדר סומך: דבר ראשון אנחנו השווינו נתונים גם על יישום התפוקות של התכנית וגם על התוצאות של התכנית במשך כמה נקודות של זמן, לאורך ארבע השנים האלו, אז אנחנו ראינו את השינויים כל הזמן לאורך זמן.
סמדר סומך: דבר נוסף, אנחנו השווינו את מדדי התוצאה של התכנית לנתונים ארציים ורצינו לראות האם זה קורה רק בתכנית או קורה גם בארץ בשכונות אחרות.
סמדר סומך: מעבר לזה, אנחנו רצינו להשוות גם את הדֶלתות.
סמדר סומך: מה זה אומר, רצינו לראות האם המגמות שקורות בתכנית, האם הן קורות בארץ גם במקומות אחרים.
סמדר סומך: האם זו באמת התכנית או שזו בכלל איזושהי מגמה כללית.
סמדר סומך: זו תכנית מאד מורכבת.
סמדר סומך: כמו ששמואל תיאר לפני כן יש המון המון רמות של התערבות, יש המון המון תוצאות שהם רוצים להשיג וגם יש המון ישובים ושכונות שהתכנית הזו פועלת בהם.
סמדר סומך: לכן יש לנו גם לא מעט מקורות מידע.
סמדר סומך: אחד ממקורות המידע העיקריים שלנו הוא סקרים שאנחנו ערכנו, סקרים מורכבים, לא פשוטים אבל הם נשענו על סקרים ושאלונים בארץ ובעולם, כי הם - - - לתכניות דומות, עם התאמות כמובן, בשתי נקודות.
סמדר סומך: ב-2012 עשינו גם להורים ומשפחות עם ילדים, שלפחות אחד מהם בן 18 ומטה, וגם לבני נוער.
סמדר סומך: אותו הדבר ב-2015 להורים ובני נוער.
סמדר סומך: כלומר, עשינו ארבעה סקרים, שניים ב-2012 ושניים ב-2015.
סמדר סומך: מעבר לכך, אנחנו עשינו ראיונות עומק.
סמדר סומך: בסך הכול עשינו 85 ראיונות לאורך שלש פעמים, שלושה גלים של ראיונות עם אנשי מטה ושטח.
סמדר סומך: אספנו נתונים מהלמ"ס, תיכף אני רוצה להגיד על זה משהו אבל אספנו נתונים, גם נתונים מנהליים וגם נתוני סקר של הסקר החברתי.
סמדר סומך: את השאלות מהסקר החברתי אנחנו שתלנו גם בתוך הסקרים שעשינו עם התושבים וכך יכולנו לעשות השוואות.
סמדר סומך: הנתונים המנהליים עשינו להם עיגון גיאוגרפי.
סמדר סומך: האזורים הסטטיסטיים, כלומר, מי שלא מכיר, הלמ"ס אוסף נתונים על אזורים שהם מגדירים כאזורים סטטיסטיים.
סמדר סומך: השכונות שלנו לא נכנסנו בדיוק אחת לאחת לתוך האזורים הסטטיסטיים, אז עשינו GIS על השכונות האלו, על הנתונים.
סמדר סומך: כלומר, עיגנו אותם גיאוגרפית וזה המידע שיש לנו בדיוק בדיוק על השכונות.
סמדר סומך: לפעמים זה אפילו רחוב אחד או מספר ליד, ואספנו מידע גם ממערכת המידע המנהלי של התכנית, שאוספת מידע על התפוקות לאורך השנים.
סמדר סומך: עכשיו ממש בקצרה, זה מחקר מאד מאוד מורכב ואני מזמינה את כולם, אני אחלק אחר כך כרטיסי ביקור שבהם אנחנו הכנסנו QR כזה שאפשר לצלם עם האפליקציה וזה מוביל אתכם ישר לדוח האינפו-גרפי שלנו, אחלה דוח יפה אבל ממש על קצה הלשון כמה דברים שמצביעים על השינויים שאנחנו רואים ב"מוטב יחדיו".
סמדר סומך: השקף הראשון מתייחס, אנחנו קוראים לזה המרחב הקהילתי, כיוון שזו תכנית שמגיעה מתוך תפיסה חברתית-קהילתית, אבל לצורך היום הזה אנחנו יכולים לקרוא לזה גם המרחב העירוני.
סמדר סומך: מה זה אומר?
סמדר סומך: זה אומר שאנחנו עושים שינויים במרחב העירוני או במרחב הקהילתי, בשטח עצמו ואנחנו מצפים שהם ישפיעו אחר כך על כל מיני תוצאות שאנחנו רוצים לראות אצל התושבים, הילדים וגם המבוגרים.
סמדר סומך: הסבר קצר על השקף הזה.
סמדר סומך: מצד שמאל אנחנו רואים אירועים של הזנחה וְונדליזם, כלומר, דיווח התושבים על אירועים של ונדליזם והפרות סדר ומצד ימין אנחנו רואים את העמדות של התושבים לגבי כל מיני פרמטרים של החיים שלהם בשכונה.
סמדר סומך: בצד שמאל אנחנו רוצים שהאירועים האלה ירדו, אנחנו רוצים שיהיו פחות ופחות אירועים של ונדליזם, פחות אשפה ולכלוך ברחוב, פחות גרפיטי על בתים, פחות חבורות צעירים שמרעישות, שיכורים וכו', יש עוד לא מעט פרמטרים כאלה, זה מה שהבאנו לכאן.
סמדר סומך: מצד ימין אנחנו רוצים שהעמדות שלהם יעלו.
סמדר סומך: ככל שיהיו פחות אירועים של ונדליזם והפרות סדר, אנחנו רוצים שהם יהיו יותר מרוצים מהאזור הגיאוגרפי, מהפארקים העירוניים, מהניקיון, שהם ירגישו בטוח ללכת בחשיכה ואלה הממצאים.
סמדר סומך: בתכלת, אלה מימצאי הסקר שלנו מ-2012, בירוק כהה, טורקיז, אלה ממצאי הסקר מ-2015, בוורוד זה הממוצע הארצי מ-2012 ובבורדו זה הממוצע הארצי ב-2015.
סמדר סומך: כאן למעלה, כמו שאתם רואים, זה אחוז השינוי.
סמדר סומך: אחוז השינוי, האם זה ירד, האם זה עלה ואם יש לנו כוכבית קטנה אז אנחנו יודעים שזה מובהק.
סמדר סומך: בואו נסתכל רגע מצד שמאל, אנחנו רואים שהייתה בכל אחד מהפרמטרים שתיארתי, ירידה בדיווח התושבים.
סמדר סומך: מ-2012 עד 2015 אנחנו רוצים שתהיה ירידה, אנחנו רוצים שיהיו פחות אירועי ונדליזם והפרות סדר ואנחנו רואים שכל אחד מהם בירידה מובהקת.
סמדר סומך: אנחנו רואים שבמקביל יש לנו עלייה, אם נסתכל רק על הירוקים, לא רואים את מה שאני רואה, את החץ, רק על הירוקים כאן, אנחנו רואים שיש עלייה בכל אחד מהפרמטרים של שביעות הרצון מאזור המגורים.
סמדר סומך: אנחנו רוצים לראות גם מה קורה בממוצע הארצי.
סמדר סומך: אם אנחנו מסתכלים על העמדות אז אנחנו רואים שכמעט ולא היה שינוי בממוצעים.