GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלית גלעד: רק בפייסבוק שלי אני יכולה לעשות לך יופי של תהודה אם הייתי יודעת על השינוי.
גלית גלעד: כמובן שהייתי מוסיפה את הכללים שאני יודעת לציין.
גלית גלעד: במסגרת התכנית הלאומית אפשר.
גלית גלעד: עצם העבודה שאנחנו רק חמישה משרדים, זה לא אומר שמשרדים נוספים לא יכולים לבוא ולומר שעשינו פעולה ברוכה כזאת, אנחנו לא נשאיר אותה בד' אמותנו אלא בואו נראה איך אנחנו מגיעים לציבור הרחב.
גלית גלעד: זאת המטרה שלנו בתכנית.
גלית גלעד: עם זה פתחתי את היום.
גלית גלעד: באתי ואמרתי, חברים, תעזרו לנו להציל את הילדים.
גלית גלעד: אני אתן לך את מספר הטלפון שלי בסוף הישיבה ואני אשמח לראות איך אתם משתלבים אתנו ולא רק זורקים לנו את התקנות אלא עושים ביחד.
יפעת שאשא ביטון: הזדמנות לומר שאמנם כאן
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בתקנות של בריכות פרטיות אבל כל דבר שיוצא והוא בהקשר של בטיחות ילדים, אנחנו נשמח שיבוא לידיעתנו כדי שאנחנו נוכל לפחות להפיץ את זה.
מוטי מיקלס: האם מכון התקנים יכול לחייב בכל מכירה של בריכה כזאת לשים איזשהו שלט גדול עם כל האזהרות?
מוטי מיקלס: זה יכול מאוד לעורר את המודעות.
גלית גלעד: זה לא מכון התקנים.
גלית גלעד: זה משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: יהיה שלט אבל השלט לא יעצור ילד.
יפעת שאשא ביטון: הילד גם לא יודע לקרוא אותו ובסופו של דבר הילדים האבודים האלה בחצר שמלקטים להם כל מיני דברים מהרצפה, מוצאים את עצמם היכן שלא צריך.
גלית גלעד: תדעי שבארצות אחרות האתר של החברות האלה שמוכרות את הבריכות מתחיל מכללי זהירות ועם כל האביזרים שהם מוכרים.
גלית גלעד: בארץ אין.
גלית גלעד: תעשי גוגל פשוט, בארץ אין.
גלית גלעד: לא מעניין אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אפילו ברמת מודעות זה לא קיים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא רק ברמת הפרקטיקה אלא גם ברמת המודעות.
גלית גלעד: כן.
יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו כי הקיץ כבר בפתח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לראות איך אנחנו מתארגנים מקצועית לשנים הבאות לקחת את זה ולראות איך אנחנו מציפים את זה עוד ועוד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נשתתף במאמץ.
אביטל אפל: אגב אכיפה, עיריית ראשון לציון בשנה שעברה צילמה מהאוויר את כל הבריכות בתחום שלה וזימנה את מי שלא עמד בתקנות מ-2008 אליה לבירור.
אביטל אפל: זה משהו שהרשויות יודעות לעשות.
אביטל אפל: הן יודעות לבדוק אם מישהו לא עומד בהיתר.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל בשביל בריכות הפלסטיק, לא.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מכסה לי את הכול.
יפעת שאשא ביטון: כשאני דיברתי על גידור בריכות פרטיות, אני התייחסתי גם לאותן בריכות פלסטיק.
יפעת שאשא ביטון: אגב, שימו לב, הן התחילו בגיגיות, לפחות כשהילדים שלי היו קטנים זאת הייתה גיגית משולשת בצבע אדום וזה ונחמד, ולאט לאט זה הלך וגדל ושינה את הצורות כך שהיום זה כבר עמוק מאוד ורחב מאוד.
גלית גלעד: ילד יכול לטבוע בבריכה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: יש ילדים שטבעו בתוך דלי ששטפו בו את הבית לפני חמש דקות.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שצריך להעלות את זה למודעות אבל אנחנו חייבים גם לכסות את הבריכות האלה.
אבי מרכוס: אני אשמח להציג את התחום של הרפואה.
אבי מרכוס: אנחנו עושים קורסי משפחה, זה קורס של ארבע שעות שמלמד את ההורה איך לזהות מצב החייאתי, איך לעשות החייאה וכל הדברים שרלוונטיים.
אבי מרכוס: ברור לכולנו שאם ילד טובע וזיהו את הטביעה בזמן אפס, ועד שהגיע חובש או פרמדיק או אמבולנס זה לוקח שתיים, שלוש וארבע דקות, אם ההורה יזהה את המצב ההחייאתי ויראה שצריך לעשות החייאה, הוא כנראה יציל את הילד שלו.
אבי מרכוס: אולי אפשר דרך "בטרם" לפרסם את זה להורים: כאקט מניעתי תלמדו אם חס וחלילה קורה משהו כך שתדעו גם מה לעשות בדקות הראשונות.
אבי מרכוס: ההיסטריה והלחץ וכל מה שקורה, אנשים מאבדים את עצמם שם.
אבי מרכוס: הקורס הוא חינם.
אבי מרכוס: גני ילדים, בתי ספר, הורים, מורים, כולם עוברים את הקורס הזה.
אבי מרכוס: ארבע שעות ואתם מקבלים כלים לכל דבר שצריך.
אבי מרכוס: הנושא של טביעה, לצערנו הוא לא פשוט.
אבי מרכוס: כמו שאמרתי קודם, הוא מזעזע.
אבי מרכוס: לקחת ילד שהוציאו אותו מתוך בריכה ולעשות מה שצריך לעשות, לחשוב על הילדים שיש לך בבית, זה שובר את כולנו.
אבי מרכוס: אני יכול להגיד לכם שכל המטפלים שטיפלו בתינוקות כאלו, פוסט טראומה כולל אותי שיצא לי לעשות לפני שלוש שנים החייאה על תינוקת שטבעה ואז גיליתי שזאת גם בת של חברה טובה שלי ומאז אני מסתובב עם כל ההזיות האלו.
אבי מרכוס: שוב, צריך לזעזע את ההורים.
אבי מרכוס: אין מה לעשות.
אבי מרכוס: אופניים חשמליים, אם זה לא גורם לזעזוע להורים שמבינים שהם נותנים כלי רצח לילד שלהם, זה לא יעבוד.
קרן אוחנה איוס: אתם מעבירים את הקורסים בפריסה ארצית?
אבי מרכוס: כן.
אבי מרכוס: בפריסה ארצית.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב מאוד ואני מקווה שלפחות מי שיושב כאן סביב השולחן כן ידע לקחת ולמנף את הקריאה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: גם הורים יכולים להציע את זה.
יפעת שאשא ביטון: זאב, יש לכם תפקיד פעיל עד הסוף.
זאב גולדבלט: אני לא מתנער.
זאב גולדבלט: אני רק רוצה לקבל כיסא שם.
זאב גולדבלט: זה היה בצחוק.
יפעת שאשא ביטון: גם מהמקום שלך אתה יכול להשפיע.
יפעת שאשא ביטון: זה רק עניין גיאוגרפי.
זאב גולדבלט: אני יודע.
זאב גולדבלט: אנחנו משפיעים ואפילו רבות.
יפעת שאשא ביטון: השאיפה שלי היא באמת שנצליח כמה שיותר למנוע, עוד לפני שצריך לעשות את פעולות ההחייאה האלה, ואם באמת קרתה תאונה אחרי שמיצינו את כל האפשרויות ובכל זאת זה קרה, שיהיו הכלים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהשאיפה של מי שיושב סביב השולחן הזה היא קודם כל למנוע.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס לדברים שעלו כאן?
יפעת שאשא ביטון: פעולות נוספות לבטיחות ילדים בקיץ?
יפעת שאשא ביטון: דברים שאתם רוצים לחדד?
אבי מרכוס: אני אשמח לשאול שאלה את אראלה.
אבי מרכוס: אמרת שהולכים לתכנית לחנך את הילדים בבתי הספר לגבי אופניים חשמליים.
אבי מרכוס: מאיזה גיל?
אראלה ליברטי: היו המון התלבטויות.
אראלה ליברטי: התכנית מיועדת לכיתות ט', י' ו-י"א.
אבי מרכוס: מגיל 14-15.
אבי מרכוס: אני אומר לך מניסיוני האישי, ילדים שלצערי קבעתי להם מוות, יש גם ילדים צעירים יותר.
אבי מרכוס: לדעתי צריך להתחיל את זה הרבה יותר מוקדם.
קריאה: יש חוק בארץ.
יפעת שאשא ביטון: אסור להם לנסוע בכלל.
אבי מרכוס: לא.
אבי מרכוס: אני לא אומר להכשיר את השרץ אבל אם תלמד ילד בכיתה ו', ז' ו-ח' מה הם כללי הבטיחות ומה כללי הכביש - - -
קריאה: אנחנו מלמדים קודם בלי שום קשר.
קריאה: צריך שהילדים יחנכו את ההורים, שהילד יגיד שהוא לא רוצה אופניים חשמליים עד גיל 16.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו גם כהורים וגם כאנשי מקצוע, אם אנחנו נראה ילד בן 12 ברכב, אנחנו נקבל את זה בשוויון נפש ונגיד שזאת אחריות הורית?
יפעת שאשא ביטון: גם ההורים לא יקבלו את זה שילד בן 12 נוסע ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שנקבל את זה לגבי אופניים חשמליים.
יפעת שאשא ביטון: גם לנהוג בטרקטור מותר מגיל 16 ואף אחד לא יאשר לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שכאשר מדובר באופניים חשמליים, אנחנו נקל ראש.
יפעת שאשא ביטון: עצם ההתייחסות שלנו בצורה כזו, עצם זה שאנחנו כאילו אומרים שאנחנו מקבלים את הדין שאתם נוסעים, אז לפחות תיסעו בזהירות – אנחנו בעצם פוגעים בילדים ואנחנו מעבירים מסר כפול שזה אסור אבל אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם נעבוד גם על המסרים שאנחנו מעבירים לילדים שלנו כמבוגרים, אנחנו נצליח.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת את הדיון אלא אם כן מישהו רוצה להוסיף.
דנית ברביבאי: רציתי רק לשאול את נציג איחוד הצלה.
דנית ברביבאי: אני יודעת שיש לכם בהתנדבות קורסי הגשת עזרה ראשונה.
דנית ברביבאי: אתה דיברת קודם על קורס משפחה בטוחה.
דנית ברביבאי: האם זה גם בהתנדבות?
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר שזה בחינם.
דנית ברביבאי: אולי אפשר לקחת ולקדם את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי לזאב, רגע לפני שהוא רצה לבוא ולשבת במקומי.
זאב גולדבלט: לא במקום.
זאב גולדבלט: לידך.
זאב גולדבלט: אני לא מתיימר להחליף אותך.
יפעת שאשא ביטון: לצדי, תמיד.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אני באמת רוצה להודות גם לכל הנוכחים וגם לכל משרדי הממשלה שנוטלים חלק בקידום התכנית הלאומית, במיוחד למשרד הבריאות שמקדם את זה יחד עם "בטרם".
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי רוצה להוסיף משהו?
רות דיין מדר: הייתי שמחה אם "בטרם" יהיו מוכנים להרים את הכפפה ולעשות איזשהו מכתב כולל כזה לרשויות המקומיות כי עלו כאן כמה היבטים של בטיחות, של הצללה, של אופניים.
רות דיין מדר: אולי לרכז איזשהו מכתב כולל לראש הרשות ולמנכ"ל ולהעביר את זה לאגפים השונים כדי שישימו לב לכל הפרמטרים האלה וננסה כמה שאפשר לעגן במטריה כזאת את כלל הנושאים שחשוב שהרשות המקומית לא תפסח עליהם.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק במקום כי התכוונתי בהמלצות לפנות אליכם שאתם תפנו לראשו הרשויות ולפנות ל"בטרם" שיעבירו אליכם.
יפעת שאשא ביטון: באמת אולי נכון שאנחנו נעשה את זה ביחד.
יפעת שאשא ביטון: הנה, גלית נכנסה.
יפעת שאשא ביטון: עלתה כאן הצעה והיא חלק מהסיכום שאתם תאגמו את כל מה שעלה כאן מבחינת בטיחות, תוציאו מכתב לשלטון המקומי והוא יפיץ את זה לראשי הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: כך בעצם נגייס את כולם.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה תפנה למרכזי הקניות, כמו שעשינו בשנים קודמות, בבקשה לשילוט למניעת שכחת ילדים ברכב.
יפעת שאשא ביטון: יש מתחמים שכן אימצו את זה ועשו וזה מאוד מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: גם זה חלק מתהליך ההסברה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לחדד שוב את הנושא של טביעות.
יפעת שאשא ביטון: במקום שאנחנו לא הצלחנו לסגור את כל הקצוות עד הסוף באמצעות התקנות – גלית וזהבה – אנחנו נעשה את זה כחלק מהקמפיין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזאת אחת החולות הרעות במיוחד בקיץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס בזמן הקרוב כדי לראות את העמידה של כל אחד מהמשרדים בתכנית הלאומית לבטיחות ילדים.
קריאה: ב-26 ביוני.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להאמין שזה ביחד יקשור לנו את כל הקצוות ונעשה כל מה שאפשר כדי למנוע את האסונות הבאים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם לפתוח את דיון הוועדה בנושא היבטים שונים הקשורים ללידות שקטות.
יפעת שאשא ביטון: נושא כואב ומאוד מאוד רגיש.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאני פותחת את הדיון אני מבקשת להקריא לפרוטוקול: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול ושידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים וככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו" אני חוזרת על הדברים שוב.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה משודר וגם כשהוא לא משודר, יש פה הרבה פעמים אנשים עם טלפונים שמשדרים החוצה אז חשוב לי שכולכם תדעו את זה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב שלא תחשפו שמות כדי שלא לזהות את עצמכם וננסה לעשות את הדברים הכי נכון מהבחינה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להקדים ולומר, נחשפתי לנושא של לידות שקטות בעקבות מקרה מאוד מאוד קשה שלא נמצא כאן היום ואנחנו לא נרחיב בו מדי, אבל הוא חשף אותי להרבה מאוד ליקויים בהתנהלות סביב הנושא של לידות שקטות והנושא הוא מאוד מורכב וגדול ואנחנו בחרנו לעסוק בו, מהרגע שבו משפחה יודעת שהיא הולכת לעבור לידה שקטה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו לא עוסקים בכל התהליך של ההחלטה לפני כן, אלא ממש מהרגע שבו ברור שהולכת להיות לידה שקטה, מה קורה עם האישה שנושאת ברחמה את העובר, אנחנו יודעים שהרבה מאוד פעמים היא נדרשת לחכות, לשאת את העובר עוד כמה ימים אם לא לומר שבועות, בידיעה שהיא הולכת בסופו של דבר ללדת עובר מת.
יפעת שאשא ביטון: נחשפנו לליקויים בכל התהליך אחר כך של תעודות הפטירה, קבורה, מה קורה אחר כך, שלא לדבר על ניתוחים שנעשים בעוברים שלפעמים אפילו לא ביידוע של המשפחה, בקיצור דברים שנראים קפקאיים לחלוטין ואני מודה שאם אני לא הייתי רואה מסמכים, אני לא באמת הייתי מאמינה שדבר כזה יכול לקרות כאן.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו התכנסנו לדיון ואני מקווה שנצליח גם לפתור את הליקויים שקיימים וגם להבטיח שלפחות מן המקצת שאני שמעתי, לא יחזור על עצמו בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: נמצאות איתנו חברות הכנסת יעל פארן וחברת הכנסת לאה פדידה.
יפעת שאשא ביטון: אתן רוצות לומר כמה דרבים בפתיחה או במהלך הדיון?
לאה פדידה: איך שאת רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה אם אתן רוצות כמה מילות פתיחה.
לאה פדידה: קודם כל גבירתי יושבת הראש, אני מודה לך שעשית את זה במהירות רבה לאחר שבאמת נחשפנו וגם תודה לנשים היקרות שהעלו את זה, את המועדות.
לאה פדידה: לצערי הרב ליוויתי אישה כזו שבחודש תשיעי הסתבך משהו והעובר מת בבטנה, והיינו צריכים להמתין ולחכות, זה דבר מזעזע.
לאה פדידה: אנחנו כנשים מסוגלות לשאת את הכל, גם אם זה שמירת הריון וגם אם כל מה שידרשו מאתנו למען הילד או למען הילדה הבאים אלינו באהבה, אבל כשנגזר הגורל והוולד, הוחלט שזו לידה שקטה, מתפקידנו לעזור לאותה אישה.
לאה פדידה: לא יכול שנדון אותה להיות בית קברות מהלך ולא יכול להיות שהסבל הגדול והכבד והכואב שהיא עוברת, אני לא רוצה לחשוב אפילו מה עובר לה בראש, והיא צריכה להישאר לילות וימים ולחשוב על המצב ועל הסיטואציה, במקום שברגע הזה נעמוד לצידה ואת כל מה שהיא צריכה ואת כל מה שהיא רוצה על מנת לעבור גם את הכאב הפיזי וגם את הכאב הרגשי, שאני לא יודעת כמה זמן צריך לעשות את זה.
לאה פדידה: דבר נוסף גבירתי יושבת הראש, גם לאחר שכבר מסכימים ומוכנים, יש פער בין איך מתייחסים לזוג שעבר לידה כזאת, ולא נשכח שיש גם את בן הזוג, והם לא מקבלים, על פי כל מה שקראתי, את זמן ההסתגלות, כמו שבוע של חופשה וכמו של זמן הסתגלות שהם יוכלו להיות ביחד.
לאה פדידה: חבר'ה, זו לידה לכל דבר.
לאה פדידה: אישה שעוברת בחודש תשיעי וחווה את ההתכווצויות וחווה את החוויה של חדר לידה אבל חוזרת בידיים ריקות הביתה, אין אפילו מילים לתאר את הכאב.
לאה פדידה: לכן אני מבקשת מאוד שמשרד הבריאות ותובילי את זה כמה שיותר מהר, יתנו להם גם את התנאים המתאימים ויתאימו את זה כי זה התפקיד שלנו כמחוקקים וכמחוקקות.
לאה פדידה: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת לאה פדידה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר למען ההגינות, הדיון הזה נקבע כבר במושב הקודם וכפי שאמרתי, לקח לי זמן להבין או לוודא שהדברים שאנחנו הולכים לדבר עליהם באמת קורים במציאות, מה שמוכיח כמה באמת קשה לתפוס את הסיטואציה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חברת הכנסת יעל פארן.
יעל כהן-פארן: בוקר טוב.
יעל כהן-פארן: גם אני מודה לך מאוד על קיום הדיון החשוב הזה ואני גם מודה לכל הנשים האמיצות והיקרות שהעלו את הנושא באמת בצורה שאני כמעט לא נחשפתי לנושא עד הפוסט המאוד דרמטי של נעמה עמית שגם אמורה להגיע לכאן, אני מברכת אותה ואת כל הנשים האמיצות שגם הגיבו שם.
יעל כהן-פארן: אתם יודעים משהו, כאשה שילדה שלוש פעמים תודה לאל לידות בריאות, הריונות תקינים, אי אפשר לדמיין דבר כזה אבל אני רק מדמיינת אם הייתה סיטואציה כזאת, איזה אבל נוראי, איזה כאב ועוד להוסיף לזה את הכאב שהמערכת מוסיפה, זה פשוט איום ונורא.
יעל כהן-פארן: זה בלתי נתפס בכלל.
יעל כהן-פארן: אני קראתי את הסיפורים.
יעל כהן-פארן: לא ייאמן שבמדינת ישראל, שאת יודעת, בתי חולים רודפים אחרי יולדות כי הם מקבלים עליהן סכום נאה ממשרד הבריאות על כל לידה, בית החולים רודף ונותן תנאים מדהימים ליולדות כדי שיבואו אליו, אבל כשאישה שהיא בהריון ונזקקת להוצאת העובר הלא חי מהרחם, אז לכי תחפשי בית חולים, "אין לנו מקום בשבילך עכשיו.
יעל כהן-פארן: אין שם תינוק חי, זהו, נגמר הסיפור, את לא מעניינת אותנו" זה בלתי נתפס פשוט.
יעל כהן-פארן: ממה שאני מבינה, פשוט אין שום פרוטוקול, אין הסדרה של הנושא, אין משהו שמערכת הבריאות אומרת "כך צריך לעשות".
יעל כהן-פארן: יש בתי חולים שהם יותר מתחשבים ויש בתי חולים שפחות, וזה באנדר סטייטמנט.
יעל כהן-פארן: אין מה לומר, גם אם יתווכחו, אני לא רופאה, אבל לי נראה שלא יכול להיות שאין שום סיכום רפואי ולהסתובב עם עובר מת בבטן חודש, אבל גם אם יתווכחו איתי על זה, התחושה של האישה, הבריאות הנפשית שלה, זה צריך לעמוד בפני המערכת ונראה שהמערכת קצת נאטמה וקצת שכחה את תפקידה לטפל בכל האנשים והנשים בכל מצב שהן נמצאות בו.
יעל כהן-פארן: לכן אני אומרת מכאן, אני גם פניתי כבר בשבוע שעבר לסגן שר הבריאות ליצמן, עדיין לא קיבלתי כל מענה, אבל מתגובה שקיבלו אמצעי התקשורת במהלך הימים האחרונים, אני מבינה שמשרד הבריאות – ואני מקווה שיש כאן נציגים שלו – בכלל לא מכיר בסיטואציה, בתופעה הנרחבת שמדובר בה, בכך שיש חוסר התייחסות של בתי החולים שאומרים ליולדות, לנשים בהריון "לכו תמצאו לכן בית חולים שינתח אתכם" זו בכלל סיטואציה שכנראה לא מוכרת במשרד הבריאות והגיע הזמן שזה ייכלל, ואני קוראת מכאן שבאמת הדיון יניע את הגלגלים כדי שנראה שינוי, כי באמת זה לא יכול להמשך כמו שזה.
יעל כהן-פארן: אז באמת גם אני לרשות כל מי שנמצאת כאן.
יעל כהן-פארן: אני אמנם לא חברה בוועדה אבל גם ברשותך חברתי יושבת ראש הוועדה, כדי לקדם את הנושא הזה שהוא מאוד מאוד חשוב באמת לכל אישה בישראל.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת פארן.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שיש לפניי כאן תשובה של משרד הבריאות ממרץ 2017 בעקבות פניה של חברת הכנסת יעל גרמן בשאילתה לשר.
יפעת שאשא ביטון: בה נכתב ש"בכוונת משרד הבריאות לפנות לכל הנהלות השירותים לעבודה סוציאלית בכל בתי החולים על מנת לחדד ולהדגיש את הצורך למתן מענה מיידי תוך גילוי רגישות לנשים במצבים האלה, לפעול מול כל הגורמים המטפלים הרלבנטיים בבית החולים כדי להטמיע את זה" אנחנו יודעים שהסיפור הוא לא רק סוציאלי אם כי הוא מאוד מאוד חשוב, הסיפור הוא גם רפואי ואפשר שתצא הנחיה חד משמעי לטיפול מיידי להוצאת העובר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שאישה שמגיעה עם צירים או במצב חירום של לידה אף אחד לא שולח אותה ואומר לה "תחכי, אין לנו תור עכשיו" וזה צריך להיות באותו נוהל גם לגבי לידות שקטות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לזה - - -
לאה פדידה: זו תשובה לא מספקת.
יפעת שאשא ביטון: מן הסתם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם עמותת "חיבוק שקט" שמלווה והגיעה עם משהו קצת משמח, עם איזו שהיא נקודת אור פה.
יפעת שאשא ביטון: אתם נפגשים עם המציאות הזאת בעצם באמצעות נשים באופן אינטנסיבי ותדיר, אני אשמח לשמוע מכן עם מה אתן מתמודדות ומה הדברים שלדע
יפעת שאשא ביטון: תכן צריך לשים כאן על שולחן הוועדה כדי שההתנהלות תהיה קצת יותר טובה ממה שהיא היום.
רות אופק: תודה רבה.
רות אופק: אני עורכת דין, אני מנהלת ומייסדת את העמותה.
רות אופק: איתי נמצאת שרון מזרחי שותפתי לניהול וייסוד העמותה, אחת מארבע המייסדות.
רות אופק: נמצאת איתי פה התינוקת שלי, נגה.
רות אופק: נגה היא בעצם ילדת קשת, כפי שרואים על בגד הגוף שלה.
רות אופק: אני עברתי שקטה לפני ארבע וחצי שנים.
רות אופק: אין ספק שמדובר בחוויה קשה, שוברת, בשנה הראשונה לאחר הלידה אני בקושי תפקדתי, עברתי תקופה קשה מאוד, זה אובדן מאוד קשה וכובד שלצערי הרב בתקופה שאני עברתי אותו, המצב בבתי החולים, בקופות החולים ורשויות התמיכה היה שונה ואני לא כל כך קיבלתי את התמיכה שהייתי זקוקה לה ולכן גם תהליך ההחלמה שלי היה ארוך יותר וקשה יותר, אבל לשמחתי הרבה כן החלמתי מזה והחלטתי לקחת את הכאב הזה לעשייה.
רות אופק: יחד עם שלוש חברות נוספות לדרך הקמנו קבוצת תמיכה בשם "חיבוק בשקט" ולאחר מכן גם עמותה שמטרתה היא גם לקדם את המודעות לנושא הלידות השקטות בציבור וגם לקדם נושאים קשורים, לרבות חקיקה, לרבות נהלים.
רות אופק: היום יש לנו בקבוצה מעל 1,200 נשים שכולן עברו לידה שקטה ואני מקווה לתת להן היום פה.
רות אופק: במסגרת הפעילות שלי, הרציתי בפורומים מקצועיים, אני חברה בצוותים מקצועיים ולכן אני מעורה גם בנושא הנהלים וגם בנושא של מה שקורה בשטח בבתי החולים.
רות אופק: נחשפתי לפוסט הזה ושמעתי על המקרה, אני חייבת להודות שבאופן אישי לא שמעתי על מקרים רבים שאשה התבקשה להמתין עם העובר ברחמה.
רות אופק: בדרך כלל, מאלפי המקרים שאני מכירה, אני יודעת שהן נשלחות ללדת עוד באותו יום.
רות אופק: אני יכולה להעיד על עצמי שברגע שגילו שלתינוקת שנשאתי ברחמי אין דופק, נשלחתי ישר ללדת.
רות אופק: זה לקח קצת זמן, אבל מיד נכנסתי להליכים של לידה.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת "לקח קצת זמן אבל מיד נכנסתי להליכים"?
רות אופק: הזירוז.
רות אופק: פשוט לקח זמן לזירוז עם תינוק שהוא לא בחיים, הלידה שלו לוקחת יותר זמן.
רות אופק: דווקא בגלל הסיפור הזה, אני רוצה כן לבוא ולדבר על הפן הפרקטי.
רות אופק: במסגרת הפעילות שלי, במסגרת הצוותים שישבתי בהם, אני יודעת שבמשרד הבריאות התכנסה ועדה רב תחומית, רב מקצועית, בראשותה של פרופסור טל בירון מבית חולים מאיר.
רות אופק: הוועדה הזאת כללה רופאים, עובדים סוציאליים, אחיות מבתי החולים ומהקהילה, הם ישבו במשך למעלה משנה וניסחו נוהל שאמור היה להיות מופץ על ידי משרד הבריאות, שמטפל בכלל הנושאים שקשורים בלידה שקטה.
עליזה לביא: זה לא רק שנה, זה הרבה יותר.
עליזה לביא: אנחנו לפני שנתיים, אחרי שהחוק שהובלתי יושם, דיברנו על זה והדריכה במקום והחזרה אחורה, גבירתי יושבת הראש, הם לא במקום.
עליזה לביא: הרי חוק לידות שקטות שהעברתי ובאמת החזיר את הכבוד האבוד לנשים ושינה פה באופן מהותי את כל הסוגיה, יש פה דריכה במקום ורגרסיה של משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך מיד אחריה להתייחס, בשמחה.
עליזה לביא: רות היא הרוח החיה.
רות אופק: אני גם רוצה להודות לחברת הכנסת עליזה לביא שהיא חברה יקרה שלנו ומסייעת לנו רבות ואני אסירת תודה לה על שהעבירה את חוק הלידות השקטות, שאני לא זכיתי ליהנות ממנו, אבל רבות אחרות כן.
רות אופק: הנוהל הזה בעצם נוסח כבר לפני למעלה משנתיים ומטפל בכל השרשרת הטיפולית, כלומר מהרגע שהאישה מגלה שאין לה דופק או שיש מום שמצריך הפסקת הריון ועד לשחרורה בקהילה.
רות אופק: זה אומר שהוא מטפל גם בנושא ההמתנה, שהוא כולל אמירה על כך שמדובר בהמתנה של מספר ימים לכל היותר, גם בנושא של הליווי הרפואי על ידי הצוות הרפואי, על איך מוסרים את הבשורה, על ההליכים בוועדה להפסקת הריון שאני שומעת הרבה תלונות על זה שהם מתארכים או שיש חוסר רגישות לגביהם, על הליווי הרגשי במהלך הלידה, לאחריה וחשוב מאוד גם, על ליווי מקצועי על ידי הקהילה לאחר מכן.
רות אופק: כי אישה שמשתחררת מבית החולים חייבת איזה שהוא טיפול.
רות אופק: כשאני השתחררתי מבית החולים בכלל לא היה לי מושג שאני יכולה לקבל טיפול רגשי מקופת החולים או שיש מרפאות כלשהן - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה יותר מדי התרחשות בחדר, אני בקושי שומעת אותה.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, זה לא נעים ולא מכבד.
רות אופק: אז הנוהל הזה, אני רואה בו חשיבות עצומה.
רות אופק: אני חושבת שהנוהל הזה יפתור בעיות רבות.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת שהנוהל הזה יפתור בעיות רבות.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה ממך שהנוהל הזה עדיין לא מיושם כמו שצריך, אתם לא מרגישים אותו בשטח?
רות אופק: הנוהל הזה נוסח, הוא פשוט תקוע מסיבה שאינה ידועה לי במשרד הבריאות כבר שנתיים.
רות אופק: אני רק אוסיף עוד דבר אחד, אני יודעת שבזמן האחרון נתקלתי בלא מעט פניות מבתי חולים שאומרים "אנחנו מקימים ועדה, אנחנו רוצים לנסח נוהל, פרוטוקול, על איך לטפל" אבל בעצם חבל לעשות עבודה כפולה.
רות אופק: צריך שיהיה נוהל אחיד ממשרד הבריאות שיופץ לכל בתי החולים לטפל בנושא הזה מא' עד ת', וזה בעצם יחסוך גם כפל עבודה.
רות אופק: אני מבקשת מהוועדה לראות איך אפשר לקדם, אני רואה ששרת הבריאות לשעבר כאן.
רות אופק: אני מבקשת לראות איך אפשר לקדם את הנוהל הזה שהוא כבר יעבור.
רות אופק: הוא שנתיים עומד ולא מקודם.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא בבקשה.
עליזה לביא: תודה גבירתי יושבת הראש, על הדיון המאוד חשוב הזה.
עליזה לביא: האמת שלא פעם בחיים אנחנו יודעות שהרבה לא טופל, כי אנחנו נשים.
עליזה לביא: וגם הנושא הזה של הלידות השקטות, הפער הזה שהיה בין הלידה, ההכרה, ההבנה הביולוגית מה זה לידה שקטה לבין הלידה הבירוקרטית, הפער הזה גרם לכל כך הרבה עוול ועגמת נפש, ואני רואה אותך עכשיו מדברת ואוחזת רות, תינוקת בידיים שלך, והדרך שעברת והמקום שלך בתרומה הציבורית להתעוררות של הנושא, באמת אנחנו עובדות הרבה מאוד שנים ביחד כי הייתה לי באמת הזכות לתקן ולהעביר את החוק החשוב הזה וגבירתי יושבת הראש, אין כמעט שבוע שאנחנו לא מקבלים תודה מזוגות על המקום הזה של קודם כל ההכרה, לחזור הביתה בידיים ריקות, זה מקום עבודה וזה משפחה וזה גם בן הזוג כי אם אין איזו שהיא הכרה ומעטפת, אז "מה את רוצה בכלל?
עליזה לביא: לא ילדת, תעזבי, יאללה, תחזרי לעניינים" גם אם יש הרבה אהבה והבנה, אבל את יודעת, הרבה מאוד זה הדרך של הסטטוס.
עליזה לביא: אז באמת העברנו את זה, והתיקון מתקן את הפער למי שלא כל כך בקיא באמת בין ההגדרה הביולוגית לבין ההגדרה הבירוקרטית וכל יולדת היום שחלילה מאבדת, זוכה למענק, כמובן כמו יולדת, אנחנו מדברים כרגע מהשבוע ה-22, ותיקנו את זה.
עליזה לביא: אני חייבת לומר לך שלקח הרבה זמן עד שבתי החולים עצמם יישמו, עד שההודעה ירדה לשטח, ראינו פערים בין בתי החולים, דווחנו, סייענו, לקח זמן למערכת להבין את זה.
עליזה לביא: אבל יש הרבה דברים נלווים.
עליזה לביא: יש הרבה מאוד דברים נלווים.
עליזה לביא: זה לא התחיל היום.
עליזה לביא: אם זה הנושא של בן הזוג והמקום של בן הזוג, ויש הרבה מאוד בעיות וליקויים בסוגיה הזאת, למשל המקום של לעבוד, חוסר הלגיטימציה על אבל אם מבקשים במקום העבודה, ועוד ועוד.
עליזה לביא: הנוהל שבאמת דיברנו עליו, שהיה תולדה של מה לא נכנס בחוק, אבל כן דברים שצפו ועלו ודיברנו, אז הנוהל הזה הוא באמת מאוד מאוד יסודי ומקיף, וישבנו בפנל מלומד עם אנשים של משרד הבריאות, גם לפני שבוע נפגשתי עם מנכ"ל משרד הבריאות ושוחחנו וביקשנו, והדברים עומדים במקום.
עליזה לביא: באמת נעשתה פה עבודה יסודית בהבנה של המטריה ובכתיבת הדו"ח, גם על המקום של התמיכה הנפשית, התמיכה הסוציאלית, הפסיכולוגית של נשים, המקום של בן הזוג, איפה ניתן לו מענה והנוהל הזה קיים, אני לא מצליחה להבין למה הוא לא מתפרסם.
עליזה לביא: למה.
עליזה לביא: למה אין האחדה בין בתי החולים.
עליזה לביא: למה במקומות שיש הבנה של הצוות הרפואי יש יותר רגישות, ובמקומות שאין, אז זה לא יכול להסתמך על כך.
עליזה לביא: אני חייבת לומר לך שהצעה נוספת שאני מנסה להוביל זה הליווי ההורי לבדיקות של ילודים.
עליזה לביא: כמו שאת יודעת, הרבה ילודים לא זוכים לליווי, מה שאנחנו כבגירים, אנחנו זכאים לצרף אלינו אם את מלווה את הילד שלך לבדיקה או אם אני את הבן זוג שלי וכולי, ילד שנולד, ההורים שלו לא יכולים ללוות אותו לבדיקות.
עליזה לביא: הם לא יכולים.
עליזה לביא: אני מנסה כבר שנים להעביר את החוק הזה, אני אשמח אם תצטרפי אליי.
עליזה לביא: מה קורה היום?
עליזה לביא: המערכת מתנגדת.
עליזה לביא: למה היא מתנגדת?
עליזה לביא: משום שזה יחייב אותה להגדיל את החדרים של הילודים.
עליזה לביא: זו עיקר ההתנגדות של משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: זו באמת הסיבה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה טוב לדיון הבא שלנו.
עליזה לביא: אז מה ברירת המחדל?
עליזה לביא: זה שיודעים שבבית החולים הדסה עין כרם, נותנים.
עליזה לביא: אז מי שערה לזה ומכירה, מבקשת ללדת שם.
עליזה לביא: במקומות אחרים, ואני לא אמנה עכשיו – אני אעביר את הרשימה המסודרת ואני אשמח לעזרה – אבל מה שאת רואה כאן גבירתי יושבת הראש, זה דפוס.
עליזה לביא: זה דפוס של זלזול של משרד הבריאות בנשים יולדות.
עליזה לביא: כי את התיקון הזה עשינו, אבל מאז כל כך הרבה דברים שכולנו יודעים ומכירים, ונכנסו לנוהל אחרי עבודה, הנוהל הזה לא מיושם.
עליזה לביא: יש פה דיפרנציאציה גם בנושא של ליווי ילודים, גם בנושא של ההשלכות של הסוגיה המאוד מאוד כואבת הזאת של לידה שקטה, מעבר להכרה שבאמת העברתי בחוק, אבל יש פה דברים שצריך לעשות אותם.
עליזה לביא: הנוהל קיים, צריך להחיל אותו בצורה שווה על כל בתי החולים.
עליזה לביא: זה לא עניין של תיעדוף כזה או אחר של מנהל בית חולים או של מנהל חדר לידה או וואט אבר, צריך תמיכה נפשית וצריך ליווי פסיכולוגי וסוציאלי וצריך שתהיה הנחיה מסודרת לאחת הסוגיות הכואבות והמדממות, וזה הנושא של קבורה.
עליזה לביא: הנושא של קבורה של הילדים, עוברים, תקנו אותי לגבי ההגדרה.
עליזה לביא: אבל זה אובדן.
עליזה לביא: זה כאב.
עליזה לביא: זו לידה.
עליזה לביא: המקום הזה של הקבורה, שוב אנחנו נתקלים אחרי שכמה שנים אנחנו מטפלים בזה, גם כאן אין האחדה.
יפעת שאשא ביטון: זו אחת מהסוגיות שאנחנו עלה.