GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: הציע חבר הכנסת ואאל.
יפעת שאשא ביטון: נציג ההורים, אבל בבקשה בקצרה כדי שנוכל לשמוע גם את חברי הכנסת וגם יש פה משרדים נוספים.
זאב גולדבלט: תופעת שכחת הילדים ברכב רובצת קודם כול לפתחינו, אנחנו ההורים, לפני כל אחד אחר.
זאב גולדבלט: ברור לנו כמו שלכם, המחוקקים, שענישה חמורה ככל שתהא זה לא הפתרון, כי אף אחד הרי מאיתנו ההורים, כולל אתם, לא שוכח ילד מתוך כוונה לוותר עליו.
זאב גולדבלט: זה באמת נעשה מתוך חוסר ריכוז, חוסר תשומת לב, היסח דעת, בין השאר דרך אגב, על מה שחברת הכנסת פנינה אמרה.
זאב גולדבלט: אנחנו כולנו מחוברים למסכים ואנחנו כושלים בזה.
זאב גולדבלט: המענה, ואנחנו לא הולכים להמציא כאן את הגלגל, זה באמת הסברה ופרסום מאסיביים ועל זה אני מברך את משרד התחבורה וכל מי שמעורב בפרסום הזה, אבל חובה להתקין בחקיקה מכשירי עזר במכוניות, כחובה, לא כרשות, בדיוק כפי שהורים חויבו להתקין בזמנו את המושבים הבטיחותיים לפעוטות וכן הלאה.
זאב גולדבלט: אם המדינה רוצה להתערב, אז שגם תסבסד את זה, זה בכלל יהיה טוב, אבל קודם כול להתקין את זה בחקיקה ראשית.
זאב גולדבלט: ניתן לחייב את ההורים להחזיר את המתקן אחרי שש שנים ועל ידי זה לוודא שבאמת חבר'ה שאין להם ילדים, לא יהיה להם את המתקן, אבל בשלב ראשון לפחות תאשרו ותזרימו את המערכות האלה לשוק כדי שהורים שמעוניינים, יוכלו לרכוש אותם.
זאב גולדבלט: היום המכשירים לא זמינים.
זאב גולדבלט: זה לא שאין פתרונות, יש פתרונות, רק שהם לא נגישים להורים.
זאב גולדבלט: דיברה על זה קודם חברת הכנסת שאשא ביטון, בדיוק על אותו מכשיר שאנחנו מתריעים על זה שילד מפסיק לנשום במיטה או ילד שעושה קולות, ואנחנו קונים את זה לבד.
זאב גולדבלט: לא צריכים רגולציה כי זה נמצא, זה קיים.
זאב גולדבלט: אנחנו פוחדים ממוות בעריסה, אז אנחנו קונים את זה.
זאב גולדבלט: קל וחומר שילד לא יתבשל חי באוטו בגלל חוסר תשומת לב, ולכן אני בפירוש קורא לכם קודם כול בשלב ראשון לפני כל דבר, תאפשרו למפתחים להזרים את המכשירים האלה לשוק.
זאב גולדבלט: במקביל, תעסקו גם ברגולציה ובתקנון ואפילו בחקיקה, ואם משרד התחבורה לא מרים את הכפפה, אז אני קורא לוועדה ולחברת הכנסת שאשא ביטון ליזום חקיקה משל עצמה.
זאב גולדבלט: זו לא חקיקה דרקונית, דרך אגב.
זאב גולדבלט: אנחנו ההורים מברכים על זה.
יפעת שאשא ביטון: זאב, ברשותך, אנחנו גם צריכים להגיד את הדברים שאנחנו נוכל לעמוד מאחוריהם.
יפעת שאשא ביטון: חקיקה ראשית זה סיפור אחר לגמרי מאשר תקנה שמשרד התחבורה לוקח ומתקין.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לחוקק כמה שאני רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אם אין לי עזרים טכנולוגיים בשוק, אז מה ההורים יקנו בעצם?
זאב גולדבלט: על זה דיברתי קודם.
יפעת שאשא ביטון: ובגלל זה אני אומרת שבלי ההתערבות של משרד התחבורה שיקדם יוזמות וייצור של עזרים כאלה, יסייע לאנשים שנמצאים בשוק.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אמר מכון התקנים למאי, בואי, אנחנו מוכנים בהתנדבות לעזור לך וללוות אותך ולעשות את כל מה שצריך כדי שהדבר הזה יהפוך למשהו ממשי בשוק.
זאב גולדבלט: ואנחנו מברכים על זה, שלא יהיו אי הבנות.
זאב גולדבלט: מברכים ומחבקים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדחוף למקום הזה, שום חקיקה לא תסייע, ולכן אני חושבת שהסיפור של משרד התחבורה הוא הרבה מעבר לעוד תקנה.
יפעת שאשא ביטון: הוא בכלל לייצר את כל התהליך הזה ומהר כדי שאנחנו נוכל להגיע למקום שאנחנו רוצים.
אביטל אפל-פנקס: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני רק רוצה להגיד, אנחנו בהחלט ניפגש עם המנכ"לית בחודש הקרוב במסגרת התוכנית הלאומית ואנחנו נבקש להקצות חלק מהתקציב של התוכנית הלאומית לקידום של הנושא, כמובן אם היא תחליט שזה בסדר העדיפות שלה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו נעזור להם להחליט שזה בסדר העדיפויות לא שלהם, של עם ישראל.
יפעת שאשא ביטון: ילדים פה מתים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יהיה בסדר העדיפויות, אז מה כן?
אורי מקלב: תודה רבה גבירתי היושבת ראש.
אורי מקלב: ודאי תודה רבה על כך שאת הדיון הראשון של המושב הזה את פתחת בדיון העצוב הזה, אבל צריך להגיד שזה שמגיע לך תודות, זה נכון, אבל זה מצער מאוד שאת נאלצת בעצם לקיים את הדיון הזה לאור מה שקרה, האירועים המצמררים.
אורי מקלב: כל פעם כשאני חושב מה קרה לילד ומה הוא עשה ואיך הוא צעק ולא היה לו מענה עד התוצאה הסופית, מצמרר ועצוב מאוד, לכן אנחנו צריכים שהדיון הזה גם לאחר לא מעט דיונים שכבר קיימנו, זה לא דיון מקדמי.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על דיון של תוצאה.
אורי מקלב: זה לא דיון שאנחנו נעשה ככה ונפעל ככה.
אורי מקלב: אנחנו כבר מדברים על תוצאה.
אורי מקלב: במבחן התוצאה שלנו אנחנו נכשלנו.
אורי מקלב: אנחנו יודעים היום שאנחנו לא מצליחים ולא באנו לפתרון והכול טוב.
אורי מקלב: יכול להיות שאולי יש שמחה שנמנעו הרבה דברים, אבל בסופו של דבר קורים הדברים האלה.
אורי מקלב: אנחנו היום מתמצתים את כל הדיונים שהיינו.
אורי מקלב: אנחנו באמת מצרים על כך שלא היה כלום.
אורי מקלב: הציבור חשב שצריך לחייב בצורה כזאת או בצורה אחרת ודיברו על כך.
אורי מקלב: אנחנו לא מחייבים את כלל המכוניות.
יפעת שאשא ביטון: חוץ ממשרד התחבורה כולם בטוחים, משוכנעים, מאמינים שרק התקנה של עזרים טכנולוגיים מסייעים.
אורי מקלב: וצריך להגיד ששר התחבורה ייצג את הדברים האלה ויצאה העמדה שלו, שאנחנו חנוקים על אף שכיבדו את הדברים בהנחה וברצון שבאמת יעזרו הפעולות האחרות, אבל לצערי הפעולות האחרות לא עזרו.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד שבסופו של דבר לא מדברים על כלל הנהגים, על כלל המכוניות, מדברים על אוכלוסייה מאוד ממוקדמת.
אורי מקלב: כיסא בטיחות הוא דבר שאנחנו מחייבים אותו.
אורי מקלב: התקן על כיסא בטיחות זה המשך לכיסא הבטיחות.
אורי מקלב: יש היום שילוב של דברים שהם מאוד ישימים ולא יקרים שאפשר ליישם אותם.
אורי מקלב: דיברנו שתיעשה רביזיה בתקן.
קריאה: עשו.
אורי מקלב: אבל אמרנו שזה לא מספיק לבד הרביזיה, אנחנו רוצים להיות שותפים בעלות, בתמריצים, בהשתתפות, בתמיכה בעניין הזה כדי שבסופו של דבר יהיה מוצר של מדף, שאני אוכל להגיד לילדים שלי, בשביל הנכדים שלי, תלכו לחנות אביזרי רכב, תלכו לכל מקום אחר, תיקנו.
אורי מקלב: הם שואלים אותי, אני לא יודע מה להגיד להם.
אורי מקלב: דווקא הנסיעות האלה שהן כמעט נסיעות שלא משתמשים בווייס, כשלוקחים מהבית לגנון זה דווקא נסיעות שעל פי רוב לא משתמשים בווייס, ישנם פתרונות שיעזרו גם.
אורי מקלב: כדי שנוכל למצות את כל היכולות וכל הפיתוחים שחלקם עשו את זה מהיבט מסחרי, חלקם מהיבט וולונטרי, לשלב בין כל ההמצאות, לעשות שולחן עגול.
אורי מקלב: הרי באו אלינו כאן יצרנים וממציאים, מפתחים, אמרו, לא מדברים איתנו.
אורי מקלב: הציגו בפנינו.
אורי מקלב: את טיפלת בנושא של הרגולציה, זכויות הילד ואנחנו קצת דיברנו בחלק הטכנולוגי של העניין וגם עשינו דיונים משולבים.
אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו יודעים שיש פתרונות יישומיים, והם לא פתרונות שהם בשמיים והם לא פתרונות עם עלויות שאי אפשר היום לחייב.
אורי מקלב: לעשות אותם מוצר מדף.
אורי מקלב: מדוע היום אי אפשר ללכת, מוצר אחד, שהוא יכול להיות בטיחותי מספיק כדי שנוכל להגיד להורים מה לקנות, וזה לא נמצא, ואם זה לא נמצא, כאן הכשל נמצא וזו רשלנות ולא רק כשל.
אורי מקלב: אם תחשבו שאנחנו ממציאים את הדבר, ואני בזה אסיים, הבריחה מאחריות, נראה לנו בעניין הזה שזה המוטו של הדבר.
אורי מקלב: אני לא מבין.
יפעת שאשא ביטון: כולם מפחדים לגעת בזה ולהרגיש שהם אחראים.
אורי מקלב: אולי יצא משהו ומישהו יתבע אותנו.
אורי מקלב: תובעים אתכם על הדברים האלה.
אורי מקלב: אנחנו מכירים את זה בחיישן הרברס.
אורי מקלב: יש חיישן רברס.
אורי מקלב: גם היום תאונות חצר, יש בין 12 או 13 הרוגים בשנה, ילדים בעיקר במגזר הערבי מתאונות חצר.
אורי מקלב: הפתרון הזה, כולם אומרים שזה נושא של חיישן רברס.
אורי מקלב: התשובות שקיבלנו פה, מה יקרה אם החיישן רברס לא יעבוד?
אורי מקלב: אז יאשימו אותנו.
אורי מקלב: כל שנה 12-13 הרוגים יהיו, אבל מכיוון שלא פיתחו, ואתה מכיר את זה על המגזר הערבי, תאונות חצר האלה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על מכוניות חדשות שמייבאים אותם לארץ, לדרוש חיישן רברס שאין בזה עלות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר על הנושא של תאונות בכלל, אבל אני רוצה רגע לחזור ולמקד את זה בשכחת ילדים ולהתחבר גם לדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ישבנו כאן בדיונים משותפים וראינו עזרים מאוד פשוטים גם עם עלויות מאוד קטנות, אם בכלל, וזה משהו שאני חושבת שאנחנו כן נקדם לידיעת הציבור.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההמלצות שתוך כדי דיון רשמתי ל"בטרם".
יפעת שאשא ביטון: שנה שעברה אתם פרסמתם באתר את כל מה שהוצג כדי לתת להורים רעיונות עד אשר נתקן תקנה.
אביטל אפל-פנקס: אנחנו כבר לא עושים את זה לצערי הרב, כי נאסר עלינו מאחר והם לא עומדים בתקן.
אביטל אפל-פנקס: יש סוג של הטעיית הציבור.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי, זאת אומרת שאנחנו אומרים, חברים, הורים, תמשיכו להתמודד לבד, אנחנו נמשיך לספור את הילדים ויבוא יום, אולי נחשוב אחרת.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני חייבת להגיד לכם שזה מזעזע.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אני יכולה לבטא במילים את מה שקורה לי בגוף.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה הכי אמיתי, אבל אני ממש מתאפקת.
יפעת שאשא ביטון: כאילו אנחנו כולנו מושכים את עצמנו, אנחנו נצא מפה, מהחדר, ונתפלל שלא נגיע לידיעה הבאה על ילד שניצלה ברכב.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני כולי מצומררת, אבל אני גם לא מוכנה להרפות ואני גם לא מוכנה לוותר.
יפעת שאשא ביטון: זה אני אומרת לכל אחד מאלה שיושבים סביב השולחן, ואם נצטרך לצאת למלחמות על זה, אז אנחנו גם נילחם על זה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני רק אומרת לפני שאני נותנת את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: נאמר כאן שאנחנו בנקודת ההתחלה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לומר ביושר, אנחנו לא בנקודת ההתחלה, אנחנו בטח לא בישורת האחרונה, אבל אנחנו עשינו כברת דרך גם עניין של המודעות, גם בעניין של ההצטרפות וההבנה שאנחנו באמת לא מחפשים אף אחד שהוא אחראי ואף אחד שהוא אשם.
יפעת שאשא ביטון: האחריות היא קודם כול על ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסך הכול רוצים את העזרה של משרד החינוך, את העזרה של שוטרי סיור שמסתובבים ויכולים להציץ לרכב ולראות שאף אחד לא נשכח, את העזרה של פקחים עירוניים שגם הם מסתובבים ברחובות ויכולים להציץ לרכב.
יפעת שאשא ביטון: זו לא אחריות שלהם, אבל הם יראו שאף אחד לא נשכח.
יפעת שאשא ביטון: שכנים שיורדים, עוברי אורח, אזרחים.
יפעת שאשא ביטון: כל אחד מאיתנו יכול לתרום תרומה קטנה.
יפעת שאשא ביטון: עם משרד החינוך בעיקר עשינו דרך מאוד משמעותית, אז אני אשמח לקבל עדכון מכם אם אתם מתכוונים לצאת שוב בקריאה שיצאתם בשנה שעברה והיא מבורכת.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, מה קורה עם האפליקציות?
יפעת שאשא ביטון: יש כל מיני עזרים טכנולוגיים שאני יודעת שבגנים הפרטיים הכניסו ומסייעים מאוד לצוות החינוכי, כך שהוא גם לא צריך להתעסק בזה.
אורה גולדהירש: אני יכולה להגיד שבאגף לחינוך קדם יסודי אנחנו שותפים לוועדה הזאת כבר מתחילתה ובהחלט גם התקדמנו במסרים לצוותים החינוכיים, אבל מה שחשוב יותר זה שהצוותים החינוכיים באמת עושים הרבה מאוד, מעל ומעבר כדי למנוע תאונות בכלל ושכחת ילדים ברכב.
אורה גולדהירש: מה שעשינו זה בעצם משהו שהוא פנייה גם לגננות אבל באמצעותם גם להורים לא רק כהסברה אלא באמת כהעלאת מודעות.
אורה גולדהירש: התקיימו הרבה מאוד מעגלי שיח של הורים, מה שנקרא חוכמת ההמונים, כשנתנו הורים אחד לשני כל מיני רעיונות ללא עזרים טכנולוגיים, איך שלא יקרה לנו האסון הזה.
אורה גולדהירש: מה שבעצם הראה לנו, שכשחוברים יחד צוותי חינוך והורים, כן מקדמים את המהלכים האלה של הגברת מודעות, ואין מה לעשות, הגברת מודעות זה מעבר למה שאנחנו אומרים הסברה, זה משהו שהוא הרבה יותר מוטמע גם בקרב הצוותים החינוכיים וגם בקרב ההורים.
אורה גולדהירש: הדבר המרכזי שביקשנו בשיתוף פעולה הזה בין גננות והורים זה אחריות הדדית.
אורה גולדהירש: כשהורה יודע שהילד חולה ולא יגיע מחר לגן, להתקשר, לשלוח מסרון לגננת.
אורה גולדהירש: ואנחנו יכולים להגיד שהרבה מאוד הורים הבינו את זה ואכן עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: שיתוף הפעולה מאוד חשוב.
אורה גולדהירש: ולכן מה שקורה, שמצטמצם מאוד מספר הילדים שהגננת לא יודעת למה הם לא בגן, בעיקר בתקופות החורף שהרבה ילדים חולים בגן.
אורה גולדהירש: רוב ההורים הודיעו, שני הורים נניח לא, אז מיוזמתה ובלי שמטילים עליה אחריות, בלי שמנחים אותה בנוהל, היא עושה את זה, כי נשארו שני ילדים שהיא לא יודעת למה הם לא הגיעו.
אורה גולדהירש: במובן הזה אנחנו באמת גאים בצוותים שלנו שהם פועלים בכיוון הזה.
אורה גולדהירש: אני חושבת שזה משהו שאנחנו רואים בו ברכה.
אורה גולדהירש: אחרי ל"ג בעומר אנחנו יוצאים מחדש עם כל המסמכים ששלחנו בשנה שעברה, קושרים גם את כל האזהרות לתאונות קיץ יחד עם שכחת ילדים ברכב.
אורה גולדהירש: בנינו סדנא שאפשר לעבוד איתה עם הורים.
אורה גולדהירש: גם את הסדנא הזאת לגננות שירצו, אנחנו חוזרים ושולחים.
אורה גולדהירש: בעצם העמדה שלנו היא אותה עמדה.
אורה גולדהירש: אנחנו מאוד רוצים שהצוותים וההורים יהיו בשיתוף פעולה כזה שימנע אסון.
אורה גולדהירש: כל הנושא של כן אחריות ואם היא לא תתקשר וכו', מאוד ירד, כי הבנו שזה לא בא באיזשהו מסר של מה יקרה לך אם לא תעשי את זה, וגננות עושות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אורה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לחדד גם שאנחנו כבר לא במקום בשיח עם ההורים, של לי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה היה שיח לפני שנתיים ושלוש ואנחנו רואים יותר ויותר הורים שמבינים שזה באמת יכול לקרות לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להתחיל בשנה הבאה, לצערנו הרב, מהניסיון של השנה הזו, את כל העניין של המסרים, כנראה באפריל או לפני חופשת הפסח.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר לך חבר הכנסת מקלב, כשאני קבעתי את התאריך לדיון הזה, זה היה מתוך מקום אופטימי שנצליח גם השנה כמו בשנה שעברה למנוע, אבל האסונות הקדימו אותנו ואנחנו מוצאים את עצמנו מדברים על זה כשכבר שלושה ילדים מצאו את אותם הטראגי.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך איחוד הצלה, רווחה ורלב"ד, ובקצרה.
מסעוד גנאים: בקצרה גבירתי היושבת ראש.
מסעוד גנאים: את הנושא הטראגי הזה והסבל הזה, עצוב מאוד הזה כבר דנו בו שנים שעברו.
מסעוד גנאים: אני מברך אותך על קיום הדיון הזה.
מסעוד גנאים: אם בשנים שעברו היינו מדברים בחוסר אונים, אבל היום יש דברים בידנו.
מסעוד גנאים: יש פטנטים, יש מוצרים, יש דברים שיכולים להתקין אותם.
מסעוד גנאים: לצערי, אני תמיד אומר, השיח הזה של האחריות גובה קורבנות.
מסעוד גנאים: השיח הזה שכל אחד מגלגל את האחריות על השני, מפחד.
מסעוד גנאים: מילת האחריות נהפכה למילה גסה ומסוכנת.
מסעוד גנאים: המסוכן ביותר זה לאבד חיי אדם בגלל שיח כזה, לכן הגיע הזמן, כאשר יש לנו פטנט, יש לנו מוצר שיכול להציל את הילדים שלנו, את התינוקות שלנו.
מסעוד גנאים: בגלל בירוקרטיה, בגלל הפחד שאני אחראי, אז נתחיל בתחילת הקיץ לצערי לספור קורבנות?
מסעוד גנאים: אני חושב שאנחנו חייבים בכנסת, משרד התחבורה, אם זה אצל משרד התחבורה, צריך בהקדם לאמץ, לעשות את התקנות הדרושות כדי למנוע את הקורבן הבא וכולנו מגויסים למטרה הזו.
מסעוד גנאים: אם לא מטרת הצלת חיי אדם היא המשימה והמחויבות הראשונה שלנו.
מסעוד גנאים: ריבונו של עולם, בשביל מה נבחרנו?
מסעוד גנאים: יש מוסדות ויש משרדים ויש אחראי.
מסעוד גנאים: אתם רוצים סמכות בלי אחריות?
מסעוד גנאים: כל אחד, יש לו סמכות על תחום מסוים.
מסעוד גנאים: הוא צריך לקבל את האחריות, אבל למה הוא מפחד?
מסעוד גנאים: אמרתי פעם, כל אחד חושב על ועדת חקירה הבאה.
מסעוד גנאים: תחשוב על הקורבן שהצלת.
מסעוד גנאים: זה מה שאתה צריך לחשוב.
יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ואחר כך איחוד הצלה.
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה לנו זמן לשמוע את כולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיון הבא על הבטיחות בקיץ נשמע את מי שלא הספיק לדבר כאן.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הרשות הלאומית לבטיחות ואחר כך איחוד הצלה.
ליאת קרביץ דיין: ליאת מהרלב"ד, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
ליאת קרביץ דיין: הרלב"ד באמת בשנים האחרונות לקחה על עצמה לטפל בצד ההסברתי של נושא שכחת ילדים ברכב.
ליאת קרביץ דיין: אנחנו מעלים בשנים האחרונות באופן קבוע כל קיץ קמפיינים, ובשנתיים האחרונות באמת באופן יותר אינטנסיבי.
ליאת קרביץ דיין: השנה התחלנו את הקמפיין מוקדם יותר.
ליאת קרביץ דיין: כל שנה היינו מתחילים אותו בחודש מאי והשנה אנחנו כבר באוויר בחודש אפריל, באמת לאור האירועים המצערים האחרונים.
יפעת שאשא ביטון: ומסתבר שאנחנו כנראה צריכים להקדים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הסערה מטלטלת.
יפעת שאשא ביטון: גם היא גובה קורבנות, אבל מסתבר שאנחנו חוטפים גם מכאן וגם מכאן.
ליאת קרביץ דיין: ההסברה המתוכננת היא קודם כול לכל המגזרים, גם לחברה הכללית, לחברה הערבית, למגזר החרדי, ברדיו, שזה אמצעי באמת מצוין לנושא הזה, לאורך כל הקיץ באופן רציף, באופן יומיומי, גם באמצעים טכנולוגיים שיש לנו, פייסבוק, רשתות חברתיות, אינסטגרם.
ליאת קרביץ דיין: אתה האינטרנט שלנו עודכן.
ליאת קרביץ דיין: כיום מסרי ההסברה שלנו הם באמת מסרים כלליים.
ליאת קרביץ דיין: ברגע שיהיה משהו יותר קונקרטי שנוכל לספר עליו לציבור, אנחנו נעדכן את ההסברה שלנו בהתאם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רק אם אפשר הצעת ייעול ויכול להיות שאני טועה ואנשי המקצוע חושבים אחרת, אבל 04:30 בבוקר, לא יודעת אם יש לי ילד ברכב לשכוח אותו, אם אני אוכל לקחת את התשדירים האלה וזה היה באופן אינטנסיבי, על זה באמת אני מורידה את הכובע, אבל אם אפשר לקחת ולרכז את התשדירים האלה בשעות שהן יותר רלוונטיות, אפילו משעה 06:30 שהדברים כבר מתחילים - - -
ליאת קרביץ דיין: אוקי, אז רק אני אסביר.
ליאת קרביץ דיין: עכשיו אנחנו באמת בקמפיין ראשוני ואינטנסיבי, זאת אומרת נתנו לסיפור הזה עשרה ימים, כל היום, בלילה, ביום, בכל הפלטפורמות שיש לנו.
ליאת קרביץ דיין: לאחר מכן אנחנו נהיה באמת ממוקדים בשעות 06:00 עד 10:00 בבוקר, כל יום לאורך כל הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: איחוד הצלה בבקשה.
אבי מרכוס: אני אפתח ואומר, תחשבו, ואני נותן את זה לכלל, על אותו חובש או פרמדיק מאיחוד הצלה שמגיע, הצליח לטפל באותו ילד ולהוציא אותו מהרכב ולעשות עליו את ההחייאה.
אבי מרכוס: תחשבו על זה שנייה, תפנימו את זה, מה אנחנו מתמודדים כשהורים לילדים, וצריכים לגשת לאותו תינוק, לאותו ילד, להוציא אותו מהרכב והוא מתפרק לנו בידיים ומכל המשתמע מכך.
אבי מרכוס: מפה אני רוצה לתת נקודת הסתכלות אחרת.
אבי מרכוס: צריך לשנות את הסלוגן.
אבי מרכוס: זה לא שכחת ילדים ברכב, זה צליית ילדים ברכב, וזה מה שצריך לצאת החוצה.
אבי מרכוס: לשכוח ילד, זה בסדר, שכחתי את הטלפון בבית.
אבי מרכוס: אם אני אתן משהו שהוא יותר קונקרטי לאנשים החוצה, צליית ילדים ברכב, הם יחשבו פעמיים.
אבי מרכוס: זה הסחת דעת והסתת דעת ולי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני מחדדת ברעיונות השונים.
יפעת שאשא ביטון: הילד לא מת שם, הוא ניצלה שם למוות.
אבי מרכוס: מה שאנחנו כן עושים באיחוד הצלה, ואני חייב להגיד שאין אח ורע בארץ, זה יחידת חוסן שלנו, שאנחנו מגיעים לאירוע, מטפלים ואז שולחים צוותים פסיכולוגיים.
אבי מרכוס: המשפחה הזאת היא בסופו של דבר, וכל המעגלים מסביב, חוטפים את סתירת הלחי המצלצלת.
אבי מרכוס: ההורים חושבים שהם רצחו את הילד.
אבי מרכוס: המשפחה, הילדים, האחים נמצאים בתוך הלופ הזה של כל זה, והמרכיב הנפשי של יחידת חוסן של איחוד הצלה שבאים בדקות הראשונות כמו שהיה ברכסים, אפילו במגזר הערבי, ובאים לאותם אנשים ונותנים להם את הטיפול הרגשי הראשוני, זה המעטפת שצריך.
אבי מרכוס: בסופו של יום גם רואים את התוצאות, כי משפחה שעכשיו צריכה להתמודד עם זה שהם רצחו את הילד שלהם ולא קיבלו את הטיפול בדקות הראשונות או בשעה הראשונה, לפעמים המעגל הזה נגרר לאורך כל החיים.
אבי מרכוס: תחשבו על המטפלים גם.
אבי מרכוס: צריך גם להוציא את זה להורים.
אבי מרכוס: שכחת ילד?
אבי מרכוס: תחשוב על הפוסט טראומה שלי יש בעקבות זה שהייתי צריך לטפל בילד שלך.
אבי מרכוס: דבר אחרון שגם קשור להמשך, קורסי משפחה בטוחה שאנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על זה מייד בדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני אנצל את זה כדי לומר למשתתפים שלא הספיקו לדבר בנושא של שכחת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מייד נתחיל דיון של בטיחות ילדים בקיץ, וזה יתחבר, אז אתם תוכלו לדבר שם ולהוסיף גם אם יש לכם התייחסויות לגבי זה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, לא שמענו, אבל אני כבר אומר מה ההמלצות ואחר כך נוכל להשלים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שמארגון "בטרם" לבקש לפרסם עזרים זה כבר לא רלוונטי כי מאשימים אתכם, אבל צריך למצוא דרך יצירתית שהציבור ייחשף למה שכבר קיים וכל אחד יעשה את הבחירה שלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ממליצים, אנחנו חושפים את הציבור, ובעיניי גם זה שאנחנו עכשיו נמנעים מחשיפה שמא יש לנו איזושהי אחריות, אז אנחנו חוטאים פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: גם ההורים לא מקבלים שום דבר וגם אנחנו לא מצליחים למנוע.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, באמת לבצע את כל הנושא של הסברה כמו בשנה שעברה וצריך בעזרת השם שנה הבאה לראות איך אנחנו מקדימים את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, כן לחשוב על איך אנחנו דוחפים ליוזמה של עזרים חדשים, עזרים טכנולוגיים שיוכלו לסייע וכמובן שמשם ללכת לנושא של התקנת תקנה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי נציגים פה של השלטון המקומי?
יפעת שאשא ביטון: רות, שנה שעברה הייתה הנחיה לפקחים של הרשויות.
רות דיין מדר: הוצאנו הנחיה במכתב לכל הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: זו יותר הייתה הדרכה.
יפעת שאשא ביטון: להגיד הנחיה זה אולי נשמע קצת קשוח, אבל באמת הדרכה שיסתובבו.
יפעת שאשא ביטון: שהשנה גם אנחנו ניתן לזה את המקום.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, כן לדבר עם מטפלות, לגייס את המטפלות כמו שאנחנו עושים במערכת החינוך, שתהיה שם מודעות, שירימו טלפון, בין אם זה המטפלת עצמה, בין אם זה מישהו אחר שנמצא שם, אבל שבמעון באמת ידעו שיכול להיות שהטלפון הזה הוא מציל חיים.
יפעת שאשא ביטון: ההירתמות שלכם היא מאוד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור, רוב הילדים הם בגילאים של לידה עד שלוש, לידה עד ארבע ואני לגמרי מקבלת את ההמלצה לשנות את המינוח.
יפעת שאשא ביטון: כבר לא שכחת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: תמצאו, צליית ילדים, כל מינוח אחר שיצליח לזעזע ולו אדם אחד, יכול להיות שיעזור לנו למנוע את האסון הבא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, אנחנו נפגשים כאן בעוד עשר דקות, דיון על בטיחות ילדים בקיץ.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא בטיחות ילדים בחודשי הקיץ, היערכות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משודרים בערוץ הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעצם ממשיכים את הדיון שהתחלנו בו קודם וזה הדיון על שכחת ילדים ברכב.
יפעת שאשא ביטון: יצרנו פיצול כי הנושא של שכחת ילדים ברכב שסוכם שנשנה את המינוח כדי לייצר קצת זעזוע הוא נושא כבד בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו נדבר על ההיבטים הנוספים השונים שיש בחודשי הקיץ בהם אנחנו צריכים להבטיח את בטיחותם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של הצללה בגני משחקים ובמקומות בהם שוהים ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהרבה פעמים מתקנים של שעשועים הופכים להיות מלכודת מסוכנת מאוד לילדים, בין אם זה בגלל שהם מאוד מאוד חמים ואפילו אפשר לומר לוהטים ובין אם הם לא תקינים וכולי.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של התקנת תקנות לגידור בריכות פרטיות כאשר לצערנו הרב אנחנו נמצאים עכשיו במקום שרק בחודש האחרון כבר שלושה ילדים קיפחו את חייהם בבריכות פרטיות וזה מוות מיותר לחלוטין ובידינו כן לנסות ולסייע למנוע את הטרגדיה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: לראות מה קורה במסגרות השונות בהן הילדים שוהים בקיץ, בין אם זה במרחב העירוני ובין אם זה במרחבים ציבוריים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: בידי כל אחד מהיושבים כאן סביב השולחן לתרום את תרומתו הקטנה כדי שאנחנו נמזער נזקים בקיץ הזה ונצמצם עד כמה שאנחנו יכולים את הפגיעה הבלתי מכוונת של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לחזור ולומר שמוות של ילדים כתוצאה מהיפגעות בלתי מכוונת הוא מוות מיותר.
יפעת שאשא ביטון: הוא מוות שעלה למודעות, ובשימת לב קצת יותר ממה שאנחנו עושים היום יכולים למנוע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על הילדים שמתו ואנחנו שוכחים שיש אלפי, אם לא עשרות אלפי, ילדים שנפגעים בדרגות חומרה שונות, חלקם אפילו עם נכויות וגם עליהם אנחנו צריכים לחשוב וגם עליהם אנחנו צריכים להישיר מבט ולראות איך אנחנו בעצם מונעים את הפגיעות הבאות.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, נתחיל.
יפעת שאשא ביטון: נציג דרך העיניים של המעונות.
ציפורה שימל: אני רוצה לומר שעוד לפני חופשת הפסח אנחנו השנה יצאנו באיזושהי תכנית מאוד מאוד מובנית שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת שלנו, תסבירי כדי שגם בפרוטוקול ידעו לשייך.
ציפורה שימל: אני מאמונה, תנועת האישה הדתית לאומית.
ציפורה שימל: אנחנו ביצענו איזושהי פעילות נרחבת על מנת לייצר מבחינתנו מקסימום של הסברה והעלאת מודעות.
ציפורה שימל: אני רוצה לומר מה הדברים האלה כוללים.
ציפורה שימל: גם הנחיות ושיחות עם הצוותים החינוכיים שהונחו בעניין הזה.
ציפורה שימל: נשלחו חומרי הסברה.
ציפורה שימל: כמו שאמרתי, עוד לפני חופשת הפסח כיוון שהימים התחילו כבר להיות חמים והדברים כבר הורגשו באוויר.
ציפורה שימל: גם במיילים, גם במסירה ידנית כיוון שלא כל ההורים מחוברים לכל האמצעים, גם במסירה ידנית להורים.
ציפורה שימל: נתלו הסברים וחומרים על כל לוחות המודעות בכל המעונות.
ציפורה שימל: מאז שבנו מחופשת הפסח, שוב כחלק מתוך התכנית הכוללת, וזה תוכנן מלכתחילה, שוב נעשה ריענון, שוב נשלחו להורים אותם חומרים למרות שאולי ההורים רואים בזה איזשהו משהו שבעצם כבר קיבלו, אמרנו שבכל זאת הם צריכים להבין שאנחנו גם נמשיך את זה לארך כל הקיץ ומדי תקופה נחזור ונשלח.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם בזה זה מסתכם.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת שכאשר אני מקבלת את זה בבית ואני קוראת, ברור לי שאני אעשה הכול כדי שזה לא יקרה, אבל ברגע האמת, אנחנו כבר דיברנו על זה, זה קורה ברגע של היסח דעת.
ציפורה שימל: בהחלט.
ציפורה שימל: אני חושבת שברגע שהורה מקבל לידיו חומר, זה מציף אותו ויוצר לו איזושהי מחשבה שמתייחסת לעניין הזה.
ציפורה שימל: אני חושבת שהדברים האלה הם מאוד מאוד חשובים.
ציפורה שימל: כמו שאמרתי, אנחנו גם מפנים כל הזמן לאתר של "בטרם".
ציפורה שימל: גם באספות ההורים שהתקיימו וגם עומדות להתקיים ממש בקרוב, יש חלק שלם שנוגע לנושא הזה, כאשר באספות האלה אנחנו משוחחים עם ההורים על כל העזרים שקיימים, גם ביחס לעזרים שהם לא עזרים טכנולוגיים כמו לשים את התיק, כל הדברים שקיימים היום.
ציפורה שימל: כמו שציינו, אנחנו מאוד מאוד מעוניינים לשתף פעולה עם כל פתרון טכנולוגי ואנחנו יודעים שקיימים היום הרבה מאוד פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: להרים טלפון, אתם מרימים אם ילד לא מגיע?
ציפורה שימל: רגע.
ציפורה שימל: אני רק רוצה לסיים.
ציפורה שימל: אנחנו באמת נשמח לשתף פעולה עם כל פתרון טכנולוגי שייצר הודעה להורה שהילד לא הגיע למעון.
ציפורה שימל: אנחנו סבורים שהטלת מטלות נוספות כרגע על הצוות החינוכי של המעון עלול לסכן את חייהם של הילדים ששוהים במעון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה כבר לא בשיח.
ציפורה שימל: זו עמדתנו.
ציפורה שימל: אני חייבת לומר, שמעתי כאן את חברת הכנסת נחמיאס ורבין ואני בהחלט מסכימה אתה לגבי העובדה שהפוקוס בהקשר הזה, כיוון שחלק מהמקרים לאו דווקא נוגעים למעונות וכולי, אני חושבת שהאמצעים הטכנולוגיים שקיימים היום לצערי לא עושים בהם את השימוש המספיק והנכון ואנחנו מאוד מאוד מאוד נשמח לשתף פעולה אתם.
ציפורה שימל: שוב, כל זה שלא נצטרך ולא נהיה בסיטואציה שבה נסכן את חייהם של הילדים שנמצאים במעונות.
יפעת שאשא ביטון: אני די מצטערת שפתחתי כך את הדיון כי זה קצת הזכיר לי את השיח עם משרד התחבורה – אני אחלק לכם פליירים, אני אפנה אתכם לאתר, אני אתן את הפתרונות שם.
ציפורה שימל: נעשתה כאן עבודה מאוד יסודית וקצת לא נעים לי לשמוע את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אין לי ספק שאתם השקעתם די הרבה במחשבה, מה עושים, הפניות, שולחים והכול טוב.
יפעת שאשא ביטון: בסוף, ברגע האמת, כשהילד נושם את האדים המזעזעים האלה בתוך הרכב ואנחנו חושבים רגע אם אנחנו מסכנים ילדים בגן, הרי אנחנו יודעים שאנחנו לא מסכנים אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אם המזגן התקלקל, ירימו טלפון.
יפעת שאשא ביטון: אם יצטרכו לעשות משהו רגע במטבח, יצאו רגע לשם.
יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה להרים טלפון.