GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רחל עזריה: רגע לפני, כי אני חושבת שהייתה פה כוונה מאוד מאוד טובה, ואני חושבת שלאורך הדרך, בסופו של דבר, יש רשויות מקומיות שעשו, ואני אומרת את זה גם לך, אנחנו עבדנו הרבה כשעבדנו על זה בירושלים, יש רשויות מקומיות שניצלו את המצב ועשו מהלכים שבסופו של דבר פגעו בשירות, או שהשאירו את המחיר אותו דבר כי הם עשו את זה דרך יולי ופגעו בשירות, או שבסופו של דבר העלו את המחיר.
רחל עזריה: אני חושבת שזה משהו שצריך לתת את הדעת, כי התלונות מגיעות ממגוון ערים ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס, אני אתחיל דווקא מהסיפא של הדברים שלך ותודה שאת אומרת את זה כי זה רק מחזק את מה שאני אמרתי מראשית הדיון.
יפעת שאשא ביטון: לפני כן אני אעשה סדר קטן, לא בגלל משהו, אני יודעת שחברי הכנסת מתרוצצים בין ועדות, אבל כדי ליישר פה קו בשיח.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאת נכנסת דיברנו בדיוק על זה, שניסו לומר שאנחנו הורדנו את המחיר אז פגענו בשירותים ואמרנו שלא, אני מודה בחטא אחד, שמה שאנחנו עשינו זה גזרנו את הקופון של הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תל אביב, את לא היית כשאני דיברתי על זה, שהם ישבו אצלי בחדר וסיפרו לי מה הם מממנים בכסף הזה, ושם אנחנו פגענו בהם, אני מודה.
יפעת שאשא ביטון: מודה, גם לוקחת את האחריות.
מיכל מנקס: רק להסביר, הרשויות המקומיות התחילו יחד איתכם, אנחנו התחלנו עבודה - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני תיכף אתן לך לדבר מיכל.
יפעת שאשא ביטון: מיד אני נותנת לך לדבר.
רחל עזריה: אבל אתם התנגדתם למשק סגור.
יפעת שאשא ביטון: רחל, אחר כך אנחנו לא נצליח.
יפעת שאשא ביטון: רחל, אנחנו לא עוסקים עכשיו באיזה חוק עבר ואיזה לא.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מצליחים לפקח על המחירים ולהגיע לאן שאנחנו רוצים, מבחינתי זה לא משנה דרך איזה צינור של חוק זה עבר.
רחל עזריה: אבל אם אנחנו חוזרים בסוף ל-1,000 שקל אז לא פיקחנו על המחיר.
שיר דגן: - - - 1,400 ו-1,500 שקל.
יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה לקרוא לסדר ומוציאה החוצה, אם אני לא מסוגלת להוציא משפט ואנחנו עוד עשר דקות צריכים לסיים את הדיון, אז מי שלא מסוגל לשתוק שייצא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לקחת אתכם לסיפא של הדברים של רחל, שהצהרונים עלו X כסף במהלך השנה, ואותו X כסף לצורך העניין, 1,200 שקל, זה עלה גם בקייטנה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו שימו לב, בחודש יולי זה כבר לא השעתיים, שעתיים וחצי.
יפעת שאשא ביטון: אם הם יודעים לממן בכסף הזה חודש שלם, נכון?
יפעת שאשא ביטון: מתמטיקה פשוטה, חודש שלם, ימים מלאים, אז סימן שהם גבו במהלך השנה יותר ממה שהם צריכים לגבות עבור הפעילות של הצהרון באותה נקודת זמן.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לומר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר יהיה לשחק את המשחק הזה יותר.
יפעת שאשא ביטון: כי יש את חוק הפיקוח על מחירי הקייטנות שאני הובלתי יחד עם דודי אמסלם שנכנס לתוקפו בקיץ הזה, הוא לא היה בקיץ הקודם, ובו שר הפנים קובע בעצם את המחיר המרבי ולדעתי הם כבר קבעו, וזה כבר לא יהיה 2,000 שקל.
רחל עזריה: מה המחיר המרבי?
יפעת שאשא ביטון: הוא סביב ה-1,000 שקלים.
רחל עזריה: לחצי יום.
יפעת שאשא ביטון: הוא סביב ה, כמה זה היה, פחות, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ומי שרוצה את היום המלא מגיעים ל-1,000, 1,000 ומשהו שקל.
יפעת שאשא ביטון: אז גם שם אי אפשר לשחק.
רחל עזריה: לאיזה גילאים?
יפעת שאשא ביטון: מיכל, מה לקחנו בגילאים של הקייטנות?
יפעת שאשא ביטון: גם גן ועד - - נכון?
מיכל מנקס: הכל.
רחל עזריה: אז הרשויות המקומיות לא יודעות את זה.
יפעת שאשא ביטון: הרשויות המקומיות יודעות.
רחל עזריה: אבל הם כבר מפרסמים.
יפעת שאשא ביטון: זה פורסם גם בריש גלי לפני מספר חודשים.
יפעת שאשא ביטון: לא באפריל.
רחל עזריה: אבל תקשיבו, חברים, הם מפרסמים את הפלאיירים.
רחל עזריה: אני מקריאה לכם מפלאיירים של רשויות מקומיות.
קריאה: הצו פורסם בינואר.
מיכל מנקס: אני לצערי צריכה לומר את זה, אבל שלא כמו משרד החינוך שעובד איתנו בשיתוף פעולה ובקיא ויודע ומפרסם, ואנחנו מפרסמים איתו, משרד הפנים, עד היום לא פירסם את הצו.
מיכל מנקס: הוא העלה אותו לאתר שבו מפרסמים צווים.
מיכל מנקס: מרכז השלטון המקומי או היום או מחר יוציא דף לרשויות, דף מורה נבוכים, משום שמאוד לא פשוט להבין מה כתוב בצו ומה מותר ומה אסור.
מיכל מנקס: לא שאנחנו עשינו את זה, לא ישבנו, לא עשינו, כל טענותינו אגב וכל הדברים שהעלינו נדחו על ידי הוועדה, ולמרות הכל השר עוד הוריד את המחיר לאחר פרסום באתר התסקירים, עם זה התמודדו ההורים.
יפעת שאשא ביטון: מיכל, דיון כאן יעזור לעשות סדר?
יפעת שאשא ביטון: כי איך שזה פורסם כבר בינואר כולם היו אמורים לדעת ולהתארגן לקיץ, עוד בירכנו על הפרסום המוקדם.
מיכל מנקס: הוא פורסם ב-1 לפברואר והוא נשאר שם.
מיכל מנקס: זאת אומרת משרד הפנים לא חושב בכלל שהוא צריך לפרסם.
מיכל מנקס: אני אכתב אותך על מכתב שאנחנו שולחים לרשויות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בזה בנפרד, רחל, בסיפור של הקיץ.
עדי מן: 1,600 שקלים ל-15 ימים?
עדי מן: במה שונה להפיק קייטנה מאשר - - -
מיכל מנקס: לא, זה לא הסכומים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה עדי ואחר כך - - -
רחל עזריה: רגע, סליחה, מה הסכום לקיץ?
עדי מן: אפשר לנצל את זה בזמן שהוא לא זמן שנתנו לי?
רחל עזריה: לא, זה לא עניין של זמן, את יודעת מה הסכום?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתמקד בצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת את הסכומים המדויקים אבל זה הולך לפי אשכולות סוציו אקונומיים, יש מקומות שזה מתחיל ב-400 שקלים, 450, אולי אפילו טיפה פחות ואז זה עולה במדרגות לפי האשכול.
יפעת שאשא ביטון: יש שם הרבה מאוד, אנחנו נקיים על זה דיון בנפרד, רחל, אני לא רוצה לקחת את הזמן של הצהרונים.
עדי מן: תודה.
עדי מן: קודם כל חברת הכנסת עזריה, אני רוצה בהמשך לדברים שאמרת, קודם כל את צודקת, נכון, היו מחירים מופקעים לפני שקם החוק הזה ובעצם מגביל את המחירים והרשויות באמת לא יכולות לעשות כל מה שהן רוצות, אני מדברת ברמה הכללית על רחבי הארץ ולא על הישוב הקטן והפרטי שלי, אבל כן היום הדברים עובדים הרבה יותר מסודר, היום יש מחיר גג ואני חייבת להגיד לך שנשמעים קולות מהורים שאומרים שהמחיר הזה הוא נמוך מדי, שהם רוצים לשלם יותר, ואנחנו נלחמים בזה גם הורים מול הורים וגם מול המערכת.
עדי מן: עוד פעם, אם קובעים דבר כזה שהוא דבר שהוא כולל, אז הוא כולל.
עדי מן: אז יהיו חלק שיהיו מרוצים ויהיו חלק שיהיו מרוצים פחות, אבל ברמה העקרונית מה שקורה עכשיו, ואין ספק שיש הרבה מה לתקן וכל הזמן עושים תיקונים על גבי תיקונים ואנחנו מדברים, גם הורים עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך, כל הזמן מתקנים את מה שצריך לתקן ובהתאמה, לפי הצרכים של מגוון הגורמים שנמצאים מסביבנו.
עדי מן: בעיני, אני חושבת שהתהליך עובד בסך הכל נכון ולטובת הילדים שלנו בסופו של דבר.
עדי מן: נושא נוסף שאני רציתי להכניס, שאני חושבת שהוא לא מצוי בתקנות, זה הנושא של תחלופה של הצוותים שהוא לא מתומחר, והחלפה של כח אדם שקורה בעיקר בגני הילדים, עולה המון המון כסף וזה משהו שחייבים להתייחס אליו כי זה לא נמצא בתמחור הרגיל ואז נוצר מצב שבעצם זה כמעט לא מתאפשר.
מיכל מנקס: זה יכול להיות אחד הפרמטרים של ה-50.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אפשר להכניס את זה כחלק באמת מהקריטריונים, למרות שאני אומרת שבנוסף לכל האפשרויות שאנחנו ניתן כמו למשל מספר ילדים, ולא משנה, דברים נוספים, אז להכניס גם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין חושבת שצריכה להיות איזו שהיא ועדת חריגים, היא תשאיר גם ככה את מקרי הקצה קצה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נותנים סל של דברים שא פשר בגינם להעלות את ה-50 שקלים האלה, אז ממש יישארו לנו דברים בקצה, דברים בודדים למי שירצה לעשות משהו שאולי לא חשבנו עליו פה בשולחן.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות מאוד מבוקר, כדי שלא באמת יצא מצב שכמו שאמרה רחל "נתנו לנו אפשרות להעלות אז יאללה, בואו נעלה באופן גורף".
מיכל מנקס: זה ברור.
מיכל מנקס: אבל עכשיו כשאני חושבת על זה, הרי גם אם אני הרשות רוצה לקחת רק 20 שקלים מה-50 המותר, ואני הרי פונה למשרד החינוך, המשרד צריך לאשר.
מיכל מנקס: אני רוצה לקוות שלא יושב פקיד בודד ומאשר או לא מאשר.
מיכל מנקס: אז בשבתו כמחליט אם לאשר לי או לא, הרי זו ועדת החריגים, אז למה אומרים לי שאי אפשר.
מיכל חורון: אז זה העניין, שהחוק, עד היום דיברנו על ניצנים אבל ברגע שהמחירים ייקבעו מכח הצו, החוק קובע שהיחידי שיכול להחליט לגבי מחירים זה השר - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז הוא יסמיך ועדת חריגים.
מיכל חורון: לא, גם - - - התעריף בצו, תעריף, מספר סגור וסופי שצריך להיקבע בצו, והשר צריך לעשות את זה.
מיכל חורון: זאת אומרת אין - - -
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני לא מקבלת את זה ואני אמרתי שאגיד משהו בסוף, אנחנו גם ככה מתקרבים לסוף.
יפעת שאשא ביטון: אם ידעו להעביר אתמול את חוק המשפט העברי שכולנו יודעים שחוץ משם יפה שמשרת פה כמה אנשים אין בו כלום, אוקיי?
קארין אלהרר: מה, - - - הבית היהודי לא חשוב?
יפעת שאשא ביטון: אין בו יותר מדי.
יפעת שאשא ביטון: הם ידעו להעביר את זה, ועד ארבע בבוקר, כשאנחנו צריכים לנהל פה ועדה, ידעו למצוא את החריגות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שאנחנו נלך עם ראש בקיר, שאנחנו כמוסד נגיד "אנחנו רק על הקווים פה, זה או הסכום הזה כי הוא בצו או הסכום הזה כי הוא בצו ואין לנו שום מקום להתגמש".
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה מחזיר אותנו לנקודת ההתחלה בשנה שעברה, שכשאנחנו עוד לא היינו מספיק פתוחים, ואפשר להבין כי זו הייתה תחילת הדרך, לגמישות שבשכר למשל, שבמרכיבים השונים.
יפעת שאשא ביטון: אז היום אנחנו יודעים שהדבר הזה הוא דרמטי עבור הרשויות השונות, הם יודעים לעשות את זה במה שאנחנו מציעים אם אנחנו ניתן להם את מרחב התמרון בתוך המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו רוצים, שיהיה מרחב תמרון בסיפור הזה ושהוא יהיה מפוקח.
יפעת שאשא ביטון: שלא כל אחד שבא לו עכשיו להרוויח עוד 20 שקלים יעלה את המחיר כי אנחנו מרשים לו.
מיכל חורון: אבל שוב, אני רוצה רק להבהיר, שאלה משפטית, אנחנו נבדוק אותה משפטית.
מיכל חורון: אני רוצה להגיד שמדובר פה בצו שההורה מגיע ורוצה לרשום את הילד שלו לצהרון, הוא צריך לדעת מראש על מה מדובר.
מיכל חורון: שהצו, שהמחיר לא יהיה תלוי, גם החוק התכוון לזה, שהמחיר לא יהיה תלוי באיזו ועדת חריגים ושזה יפורסם מראש בתחילת שנה, זאת אומרת שזה יהיה ברור וסגור.
קריאה: הרשות מפרסמת אחרי שהיא עברה לרוחב על ה - - -
יפעת שאשא ביטון: גם בתי הספר מפרסמים תל"נים, הסכומים בין בתי הספר באותו ישוב משתנים.
מיכל חורון: החוק לגבי תל"ן לא קובע שיש לקבוע מראש את המחיר.
מיכל חורון: לעומת החוק הזה שקובע שצריך לקבוע מראש.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו נגיד מראש מה האפשרות ואנחנו אומרים שאנחנו קובעים שהתקרה היא 935 והם יבקשו את האישור.
מיכל חורון: אני מזכירה את הקושי המשפטי, אני מבינה את ה- - -
יפעת שאשא ביטון: אני סומכת עליכם, אתם אנשים חכמים, אתם תמצאו פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אפשר למצוא שהם ידעו מראש את הסכום לצורך העניין בתחילת שנה.
יפעת שאשא ביטון: הרי אני לא נערכת לקייטנה באוגוסט, ומי שנערך לקייטנה באוגוסט, תסלחי לי, את יכולה לדעת מה דעתי המקצועית עליו.
יפעת שאשא ביטון: נערכים הרבה לפני.
יפעת שאשא ביטון: יודעים להביא את הבקשה הרבה לפני ולהגיע לפני הפרסום של מחירי הצהרונים למחיר הקבוע בתוך המסגרת שהשר קבע.
יפעת שאשא ביטון: בואי נחשוב על זה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אבל ממש בקצרה כי אנחנו כבר בסיכום.
ספי שמרוני: אני הבעלים ומייסדת של גן ילדים פרטי.
יפעת שאשא ביטון: פרטי פרטי או מוכר שאינו רשמי?
ספי שמרוני: מוכר שאינו רשמי.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא פרטיים.
ספי שמרוני: בכיתת הבוגרים שלנו.
ספי שמרוני: חשוב לי לספר אולי קצת, לתת לכם מהשטח - - -
קארין אלהרר: אני צריכה לעשות גילוי נאות, היא הייתה הגננת של הבן שלי.
קארין אלהרר: ואני רוצה להגיד שאני מאחלת לכל הורי ישראל את הגן הזה.
חיים הלפרין: וזה לא נקרא פרסום סמוי.
חיים הלפרין: אני מפרגן מכל הלב.
יפעת שאשא ביטון: בלי פוליטיקות פה סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא ייסגר, אל תדאגי.
קארין אלהרר: אל תגידי איזה גן.
ספי שמרוני: אז זהו, שיכול להיות שכן.
ספי שמרוני: אני לא רוצה לומר את זה, אני עדיין לא במקום הזה.
ספי שמרוני: אבל אני רוצה בשתי מילים לתת לכם אולי משהו קצת אותנטי, אולי זה יפה לסוף גם.
ספי שמרוני: לסוף של הוועדה.
ספי שמרוני: אנחנו פחות או יותר קיימים מ-2002, אני אתן לכם קצת רקע שתהיה לכם תמונה על הניסיון גם.
יפעת שאשא ביטון: לא, הכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: שמענו את חוות הדעת מקארין, מספיק לנו.
ספי שמרוני: מה שאני רוצה לומר זה שיש לי כיתת מוכר שאינו רשמי, חמש שנים.
ספי שמרוני: אני עומדת ברישיון, בסטנדרטים, הסטנדרטים האלה היו קודם אם לומר את האמת.
ספי שמרוני: יש ילדים שגדלו אצלנו, 3-4 שיוצאים לגני עירייה וחוזרים אלינו.
ספי שמרוני: עכשיו מה זה צהרון בשבילכם, הייתי רוצה לשאול אתכם?
ספי שמרוני: בעיני זה בית, זה לבוא בצהריים למקום חם.
ספי שמרוני: כך אני רואה את זה, מהיום שהיה לי את הוויז'ן לתת מקום לילדים האלה, זה בבית.
ספי שמרוני: זה מקום חם, לתת להם בטחון, לתת להם צוות שהם מכירים לא מעכשיו.
ספי שמרוני: הילדים שלי מכירים אותו מגיל שנה שהם היו אצלי.
יפעת שאשא ביטון: אבל לא כולם מכירים מגיל שנה את הצוות.
יפעת שאשא ביטון: זה נחמד, זה יופי להגיד את זה עכשיו, אבל - - -
ספי שמרוני: זה קיים, זה קיים וזה קיים גם בעוד מסגרות פרטיות.
ספי שמרוני: מה שאני רוצה לומר, שאתם לוקחים או לא לוקחים, אבל אני מתחברת למה שהיא אומרת, יש להורים אצלנו, הם בוחרים להיות אצלנו, הם בוחרים כי יש איכות, כי יש דרך, כי יש תרבות, כי יש המון, הרבה מעבר, ויש להם צהרונים בגן והם בוחרים לבוא אלינו, כמובן בהסעה.
רחל עזריה: הם באים לצהרון.
ספי שמרוני: הם באים לצהרון, עם הסעה כמובן, מסודרת.
ספי שמרוני: הכל בשכונה, זה לא משהו שהוא רחוק.
ספי שמרוני: האוכל, התזונה, הטבחית שמבשלת במקום כל יום מ-8:00 עד 13:00.
ספי שמרוני: משרד הבריאות אצלי, אין בעיה.
ספי שמרוני: הטמפרטורה, כל הדברים הקטנים זה הרבה מעבר לזה, זה חלום מה שקורה אצלנו ואני אומרת את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, חלום להחזיר את האוכל לגנים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, בקיבוצים מבשלים בגנים.
ספי שמרוני: זה קיים אצלי והסטנדרט - - -
אינסה ליאחוביצקי: זה אחת הבעיות, שמכריחים אותנו לקנות קייטרינג.
ספי שמרוני: אני עוד מבשלת במקום.
ספי שמרוני: יש טבחית שזה התפקיד שלה.
ספי שמרוני: אני לא לוקחת סייעת מבשלת, פליק פלאקים באוויר, יש גננת, יש ארבעה אנשי צוות בצהרון, יש אותי ואת השותפה שלי שנמצאות במקום כל הזמן לפקח לראות וזה.
יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, שורה תחתונה.
ספי שמרוני: שורה תחתונה, אני רק אומרת שמקומות כמוני, וההורים בוחרים, אין מה לעשות, כמו שבוחרים דברים אחרים, לא יעמדו - - -לדעתי, אם אני אצטרך להתכוונן אליכם, אני אאלץ לסגור.
יפעת שאשא ביטון: ספי, אני אגיד לך את זה בצורה הכי ישירה, קרה, מה שאת רוצה, אני יודעת שזה נשמע אולי בוטה, את לא גן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: ההורים רוצים לבחור, היא לא גן פרטי מוכר שאינו רשמי.
ספי שמרוני: אני אבחר להיות או פרטי או לצאת מהמערכת.
ספי שמרוני: אני רק אגיד לך משפט אחד, הסטנדרטים שאני מציבה במקום שהם הרבה מעבר, את יודעת, זה אני נמצאת שם, והאוכל שאני טועמת, ואני רואה מה קורה עם הניקיון והאסתטיקה והתברואה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ספי, הבנו.
יפעת שאשא ביטון: בואי, אני רוצה רגע להגיד לך משהו, אני הבנתי.
ספי שמרוני: לא עושים איכויות כמו מקומות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני רוצה לומר לך, אני רוצה להגיד לך שיש עוד מקומות, כל הכבוד והבנתי שאתם בטופ - - -
ספי שמרוני: בסדר, אני מדברת על כאלה.
יפעת שאשא ביטון: לא, יש עוד מקומות שהם מפוקחים, אגב, הם גם לא מוכר שאינו רשמי, הם מוכר מוכר ורשמי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: והם כפופים למה שאנחנו בעצם מכתיבים כאן והם מבשלים בתוך הגן וטעים שם, גם אני טעמתי וגם הילדים שלי היו במקומות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, באחד הדיונים על ההזנה כשרחל הביאה את הנושא של מזון בריא בצהרונים יחד איתי אז אנחנו דיברנו על זה ואמרנו שהחלום הוא שיחזירו את כל הנושא של הבישול לתוך המוסדות, עדיין אין שום סיבה שאנחנו נחריג אתכם במחיר ואני מבינה שההורים בוחרים.
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להיות פרטיים?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, זאת זכותכם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אי אפשר גם וגם.
ספי שמרוני: אני רוצה לאפשר להורים את ההנחה הזאת.
רחל עזריה: אבל אם אתם צהרון שילדים מגיעים בהסעה - - -
חיים הלפרין: יו"ר הוועדה, אני מבקש אם תוכלי לחזור על זה לפרוטוקול.
חיים הלפרין: את מה שהיא אמרה תוך כדי דיון.
קרן נואס: - - - המוכר שאינו רשמי, הפיקוח חל מגילאי לידה עד הצהרון.
קרן נואס: יש לו סמל מוסד, על כיתה אחת מתוך ארבע כיתות אבל עדיין החוק חל עליה.
קרן נואס: ברגע שהיא קיבלה סמל מוסד - - -
רחל עזריה: זה משהו שהוא לא הגיוני.
רחל עזריה: זה משהו שאפשר לפתור.
קרן נואס: לא הצליחו לפתור אותו - - -
רחל עזריה: אם הורים מגיעים, הם לא נמצאים בגן מוכר שאינו רשמי.
רחל עזריה: הם נמצאים בגן בבוקר ומגיעים בהסעה לצהרון אחר.
יפעת שאשא ביטון: רחל אבל יש הרבה כאלה שהצהרון הוא לא בתוך הגן או בתוך בית ספר והם מגיעים לתוך המקומות שמפעילים את הצהרון.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם את גוף שממומן בבוקר ואת ממשיכה לצהרון בצהריים, מבחינתנו את גוף - - -
קארין אלהרר: אבל זה לא אותה כיתה.
רחל עזריה: זה לא אותו זה, תדעי לך שהאוכל הבריא בצהרונים, החוק שדיברת שעשינו ביחד, אנחנו הגדרנו שזה רק במבנים של העיריה כי הבנו שאנחנו לא יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו פה מדברים על כל מי שמפעיל צהרונים ומקבל תקצוב בצורה כזאת או אחרת מהמדינה.
רחל עזריה: יפעת, אני רוצה להציע לך לשקול את זה, אני גם אגיד לכם למה.
רחל עזריה: אני אמרתי שבעיני צריכים לעבור ללידה עד שלוש אבל יחד עם זאת אני חושבת שהתהליך שאנחנו ראינו, והחוק הזה הוא חשוב, אני אחרי זה שאלתי את קארין אם רק אני מקבלת כל כך הרבה תלונות כי אני מקבלת המון המון תלונות, זה תחום שאני מזוהה איתו ואני מקבלת המון תלונות על האופן שבו התהליך הזה מתרחש וזה חלק חבלי לידה וחלק לא, לצערי.
רחל עזריה: כי אנחנו יודעים שיש רשויות שהעלו מחירים בגלל ש- - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, היינו בדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: חבל.
רחל עזריה: לכן אני חושבת שדווקא לייצר איזה הוא אלמנט של תחרות שיש צהרונים פרטיים שאפשר ללכת אליהם, זה יגרום לרשויות המקומיות - - -
יפעת שאשא ביטון: שיהיו פרטיים.
קרן נואס: תחרות - - -
יפעת שאשא ביטון: רחל, שיהיו פרטיים מהתחלה ועד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: או שהם פרטיים או שהם סמי פרטיים.
רחל עזריה: סליחה, תתנצלי.
רחל עזריה: אני לא מוכנה לזה.
יפעת שאשא ביטון: לא רחל די, באמת.
קרן נואס: זה שאני מותקפת - - -
רחל עזריה: את לא מותקפת.
יפעת שאשא ביטון: רחל, חבר'ה די באמת.
רחל עזריה: אני מציעה לתת, אם אוספים את הילדים וזה לא קשור, זה שיש לה גן מוכר שאינו רשמי, לגבי הגן מוכר שאינו רשמי בעיני זה אירוע אחד.
רחל עזריה: אירוע שני אם היא אוספת ילדים ועושה צהרון משלה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם יש ילדים שהיא לא אוספת שהם היו שם מהבוקר.
יפעת שאשא ביטון: הנה, היא אומרת לך, זה שני דברים שונים.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה אותו דבר, תקשיבו.
רחל עזריה: זה לא אותו דבר.
רחל עזריה: יפעת, את רוצה את התחרות הזאת.
רחל עזריה: זה מסוג הדברים שגורמים לכולם להיות טובים יותר.
יפעת שאשא ביטון: רחל, אני לא רוצה שאף ילד ישלם במוסד שאני מממנת בבוקר 1,400 שקל.
קרן נואס: את מונעת ממנו איכות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מורידה ממנו איכות, תפסיקו כבר עם הדבר הזה, כי אני אקח אתכם למקומות – ואמרתי את זה כבר בתחילת הדיון – אני אקח אתכם למקומות לא פחות טובים מתל אביב, קרובים אגב לתל אביב, בישובים מאוד מאוד נחשבים שנותנים את כל מה שהם נתנו עד היום ועוד יותר, ונתתי את הפרמטרים, ממש פירטתי לכם את זה, ב-875 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, הם אפילו לא נכנסו לתכנית של ניצנים לסבסוד.
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא נתנו את הגמישות במשחק של השכר לסייעות.
יפעת שאשא ביטון: הם עושים את זה בלי טובה שלנו, בשום דבר שהמדינה נותנת.
קרן נואס: מה שבפרמטרים - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי איתי - - -
רחל עזריה: איפה זה?
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך אחר כך את המקומות, אני לא רוצה שיגידו שאני עושה פרסום.
רחל עזריה: איפה, באיזה עיר ברחבי הארץ?
יפעת שאשא ביטון: בלמ"ס 8.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך אחר כך איפה שלא יגידו שאני עושה פרסום לאנשים.
קרן נואס: המבנה שלהם הוא ציבורי?
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני רוצה רגע לומר לך - - -
רחל עזריה: אז זה ההבדל.
קרן נואס: אמרת הכל.
קריאה: אבל זה לא רק זה, יפעת, אם גם את שולחת - - - זה לא מוריד לנו את הביטוח של הבוקר?
יפעת שאשא ביטון: לא, חברים, אני אומרת לכם פה, והנה אני מצוטטת ואני מרשה שיצטטו אותי גם בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נאפשר את ההחרגה של המוכר שאינו רשמי אנחנו פושעים.
רחל עזריה: זה לא מוכר שאינו רשמי.
רחל עזריה: זה צהרונים שנאספים שלא קשורים לגנים.
יפעת שאשא ביטון: רחל, זה מוכר שאינו רשמי.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה לספר את זה איך שאת רוצה, הם המוכר שאינו רשמי.
יפעת שאשא ביטון: הם מוכר שאינו רשמי, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לספר לך רחל, עוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: גם הישובים שעושים את זה בתוך המוסדות הציבוריים, כי יש מקומות שבאמת לא כל הילדים, גם אני לא השארתי אף פעם את הילדים שלי בשעות שהם אקסטרה, אגב, גם הילדים שלי לא הלכו לבית ספר של הקיץ, גם עכשיו שאני פה, שלא יגידו הייתי בבית, כשאני פה בכנסת.
רחל עזריה: הילדים שלי תמיד היו בצהרונים ותמיד יהיו בבתי ספר של הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: יופי, אני שמחה שיישרנו קו.
יפעת שאשא ביטון: גם במקומות האלה בגלל הורים כמוני שלא תמיד משאירים בשעות שמסביב, אז אין מספיק ילדים בכל קבוצה, אז מקבצים אותם למשל אם יש כמה גנים, הם עוברים מגן לגן.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הופך את השירות לפרטי.
רחל עזריה: זה לא קשור כי זה נשאר במבנה העירוני.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם הם נשארים באותו מבנה שהם עובדים בבוקר.
רחל עזריה: לא, הם עוברים מהגן של העיריה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על מי שמפעיל.
רחל עזריה: לא, אבל יפעת, אבל יש פה שני אירועים.
יפעת שאשא ביטון: אין פה שני אירועים.
רחל עזריה: כן, בבקשה, תקשיבי רגע.
קארין אלהרר: רגע, יש ילדים, יש את הגן 3-4 קיבלו קוד, הציעו להורים, ויש הורים שרוצים את זה "בואו תישארו איתנו עד סוף היום ותשלמו צהרון" - - -
קרן נואס: זה פעם אחת.
קארין אלהרר: זה פעם אחת.
יפעת שאשא ביטון: אל תכנסו לדברים אחד של השני, אחר כך יש בלגן פה.
קארין אלהרר: קרן, אני יודעת עברית.
קארין אלהרר: זה אירוע אחד.
קארין אלהרר: האירוע השני הוא של ילד שנמצא בגן של העיריה, מבנה ציבורי עירייה.
קארין אלהרר: בסוף היום, ניגש אל ההורים, אומר "יש לי אופציה להשאיר אותו בצהרון של העיריה, לא בא לי.
קארין אלהרר: אני רוצה בשביל הילד הזה את הצהרון הפרטי המגניב עם האוכל של המבשלת", הילד הזה, מגיעה הסעה לוקחת אותו ואז גן עירייה עם הסמל עירייה מבנה עירייה, הכל עירייה, לוקחת אותו לגן הפרטי.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא פרטי.
יפעת שאשא ביטון: הוא מוכר שאינו רשמי.
רחל עזריה: צהרון פרטי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אסביר לכם את זה, רגע, אני רוצה עד לפה לתת לך את זה על אותו משקל.
קארין אלהרר: רגע, יפעת.
קארין אלהרר: לא סיימתי.
קארין אלהרר: מה שצריך לזכור שבצהרון הפרטי יש שם ארבע כיתות.
קארין אלהרר: ארבע הכיתות האלה בסופו של דבר יש להן צהרון.
קארין אלהרר: מתוך הארבע כיתות, כיתה אחת היא רשמי שאינו מוכר.
קארין אלהרר: כל היתר זה פרטי.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, מה שהם עושים בשלוש כיתות האחרות שלהם, אם הן לא מוכר שאינו רשמי, לא מעניין אותי.
יפעת שאשא ביטון: מעניין, אבל אני לא נכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם מקודם.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לתת לך את אותו תיאור בדיוק, כי מבחינתי בבוקר, ועל זה דיברתי שיש שם ילדים שנשארים, בבוקר היא מפעילה את המוכר שאינו רשמי, הם נשארים לצהרון, מי שרוצה, ומי שרוצה לבוא ממקום אחר – סבבה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שגם במקומות שהם מוכרים ורשמיים יש לנו, הרי כל הצהרונים הם פרטיים לצורך העניין, הם לא חלק ממשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: יש ילד שנמצא בגן חבצלת, ויש לו את הצהרון אחר כך אבל הוא לא רוצה את הצהרון של גן חבצלת, הוא רוצה לעבור לגן נורית לצורך העניין, גם הוא שם מועבר וגן נורית גם הוא מוכר שאינו רשמי, זו בדיוק אותה סיטואציה כאן.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא אומרת "אה, בגלל שזה ילד שלא למד כאן בבוקר, זה פרטי" חברים, תקשיבו, אל תנסו לשחק עם זה ולחפש את זה.
יפעת שאשא ביטון: מי שרוצה להיות פרטי, שיהיה פרטי מהתחלה ועד הסוף ומי שמוכר שאינו רשמי, שנהנה מתקצוב של משרד החינוך ושל מדינת ישראל, שיהיה כפוף למה שאנחנו מכתיבים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת, נגמר הוויכוח.
יפעת שאשא ביטון: אגב, השכר שלהם והמבשלת שלהם וכל מה שהם הציגו, עם הילד שבא מהגן המפוקח ובלי הילד שבא מהגן המפוקח הם ישלמו.
יפעת שאשא ביטון: הם העלו פה טענה אחת שיש בה טעם ואפשר להבין אותה, וזה הסיפור של המע"מ ששם אותם במקום שהוא לא שווה אל מול אחרים.
יפעת שאשא ביטון: פה אני אומרת, מס הכנסה, גם הסייעות האחרות וכולם כפופים לזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת חיים, ופה אני נכנסת לסיכום של הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך, אני לא מוכנה שמשרד החינוך, גם אם תהיה פה מלחמת עולם, לא מוכנה שמשרד החינוך ייכנע ללחצים מצד המוכר שאינו רשמי או שאנשים מתוקצבים על ידינו וכפופים למה שאנחנו נותנים או שלא.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שכמו שהחוק, ואנחנו אישרנו אותו בהצבעה, כולל ההחרגה לשנה הזו, קבענו שהוא נכנס לתוקף בתשע"ט, הוא נכנס לתוקף בשנת תשע"ט עבור כולם כולל המוכר שאינו רשמי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבמוכר שאינו רשמי לקחת בחשבון את הנושא של המע"מ.
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה?
יפעת שאשא ביטון: אני מכונה אפילו, אם דיברנו על גמישות, אני מרחיבה.
יפעת שאשא ביטון: אתם נותנים לכל אלה שאין להם מע"מ את ה-50 שקלים הנוספים, אז תקחו את הדלתא של ה-50 שקלים פלוס התוספת של המע"מ, תעשו חישוב כמה זה, וזה מה שיהיה מותר להם לגבות.
יפעת שאשא ביטון: לא יקרה מצב שתחת משרד החינוך ותחת החוק שאנחנו כאן נלחמנו עליו, יהיו מקומות שהם מוכרים שאינם רשמיים שיגבו 1,400 שקל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נאשר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לכם שאני אלחם בזה בכל אמצעי שרק אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שהמחלקה המשפטית שלכם ישבו ויעשו חושבים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לכם איך, אין לי את הפתרונות היצירתיים, זה אני משאירה לאנשי המקצוע.
יפעת שאשא ביטון: תנסו לראות איך כן אנחנו יוצרים את אותה ועדת חריגים למקרים שהם באמת קצה קצה, כדי שאנחנו נוכל פעם אחת לפקח ופעם אחת כן לתת לרשויות את הגמישות הזאת ואת ההתחשבות בצרכים ייחודיים.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו סיכמנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: היינו בקשר כל השנה, ואת השלטון המקומי שגם הוא לאורך כל הדרך, עוד לפני שבכלל הגענו לכנסת עם הרעיון הזה ועם החקיקה, אני יודעת מה אתם גם סופגים בשטח, אני מכירה את הליווי המאוד מאוד צמוד, ובאמת מגיע לכם יישר כח על זה.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את הדיון בנושא המועצה לגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה שתי בקשות, האחת של חבר הכנסת איתן ברושי.
יפעת שאשא ביטון: זה היה דיון מהיר, נכון?
יפעת שאשא ביטון: למרות ההבטחות ובניגוד לחוק, הממשלה לא הקימה את המועצה לגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: הגישו את זה חבר הכנסת איתן ברושי וחבר הכנסת טלב אבו עראר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לשני חברי הכנסת לפתוח.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אציין שבסיום המושב הקודם התקיים דיון בנושא, כשבו בעצם משרד החינוך היה אמור לבוא ולהציג את ההקמה של צוות ההיגוי, ולראות איך אנחנו באמת יוצאים לדרך.
יפעת שאשא ביטון: באופן עקרוני, כבר היינו צריכים לצאת לדרך עוד קודם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין נמצאים במקום שהמשימה הזו לא הושלמה, וצריך לראות איך אנחנו בעצם מקבלים את המהלך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש תשובות גם ממשרד החינוך, גם ממשרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם חבר הכנסת איתן ברושי.
יפעת שאשא ביטון: יש אתנו גם את חברת הכנסת קארין אלהרר שנמצאת איתי מהבוקר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איתן.
איתן ברושי: תודה רבה גברתי יושבת הראש, חברי הכנסת והשותפים לדיון החשוב.
איתן ברושי: המועצה הוקמה בקול תרועה רמה.