GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שושי איזנברג הרץ: למדנו את הכל, ככה בצורה יחסית מהירה ואנחנו ממשיכים כמובן כל הזמן ללמוד ואנחנו גם מטמיעים את זה הלאה.
<שושי איזנברג הרץ: אני חושבת שאולי דבר שחשוב לומר בנושא הזה של הרשתות בכלל - - -
יפעת שאשא ביטון: איך צריך להתייחס לזה.
<שושי איזנברג הרץ: אחת מהבעיות לפחות שאני רואה בנושא המתכלל, זה שהרבה פעמים אנחנו, המבוגרים, לא מסוגלים להבין מה אנחנו לא מבינים אצל הילדים.
<שושי איזנברג הרץ: אני חושבת שאנחנו צריכים לדעת שבכל נושא הרשתות והמדיה וההתקדמות, אנחנו לא נצליח להבין עד הסוף במה בדיוק עוסקים הילדים.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו כן צריכים להבין עד הסוף כמה אנחנו יכולים להיות מודל בשבילם וכמה אנחנו יכולים למנוע בזה שבאמת כן אני חושבת שצריך לדבר עם המורים ועם היועצות ועם הפסיכולוגים, אבל כן לגעת גם בתלמידים.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו עושים את הנגיעה בצעירים עכשיו בצורה-.
<שושי איזנברג הרץ: נמצא כאן אילן גזית מתנועות הנוער, הוא יושב ראש מועצת תנועות הנוער.
<שושי איזנברג הרץ: הוא יצא בטח לוועדה הבאה.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו עושים פעילות מאד גדולה עם הש"ש, שבעצם הם עדיין גם נוער.
<שושי איזנברג הרץ: הם רק אתמול היו תלמידים.
<שושי איזנברג הרץ: הם עצמם צעירים, אבל זו עבודה מאד גדולה שאנחנו עושים מולם.
<שושי איזנברג הרץ: דיברנו ואני רק אגיד לגבי מה שאמר חבר הכנסת לגבי היישובים בנגב.
<שושי איזנברג הרץ: אני שומעת את זה בכאב וזה נכון.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו לא יכולים לעשות הוקוס פוקוס.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו בדרך.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו מאד רוצים להיות גם ביישובים הבדואים בדרום, גם בכל היישובים הערבים.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו נכנסנו לחלק, פשוט אנחנו עדיין בתת תקינה ואנחנו עכשיו בישורת האחרונה של בחירת ספק.
<שושי איזנברג הרץ: לדעתי בחודש הקרוב ייכנס ספק לתכנית, שזו בשורה טובה.
<שושי איזנברג הרץ: בוועדה הקודמת שמענו מהאוצר שיהיה תקציב בבסיס התקציב.
<שושי איזנברג הרץ: אני מקווה שזה גם ייושם, לשנת 2018, שתהיה לנו קצת אפשרות לנשום ובאמת לעשות את כל אותם הרבה דברים שאנחנו רוצים לעשות ושגם יחזרו לתקציב המקורי.
<שושי איזנברג הרץ: לגבי רצף הטיפולים - - -
יפעת שאשא ביטון: בתקציב החדש המשכנו תקצוב לתכנית.
<שושי איזנברג הרץ: כן, המשכנו תקצוב.
<שושי איזנברג הרץ: לדעתי פה בוועדה הזאת, כן.
יפעת שאשא ביטון: כן, של הוועדה, נכון.
<שושי איזנברג הרץ: כן, כן.
<שושי איזנברג הרץ: כי למעשה התכנית תוקצבה בהחלטת ממשלה אז לשלוש שנים, בשנת 2013.
יפעת שאשא ביטון: נכון, ואז אנחנו הארכנו את זה לתקציב של 2017-2018.
יפעת שאשא ביטון: זה היה ממש עד הדקה - - -
<שושי איזנברג הרץ: לגמרי.
<שושי איזנברג הרץ: אז היום שמענו מהאוצר שגם בשנת 2018 התכנית תמשיך להיות מתוקצבת.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו עדיין בשאיפה לחזור לתקציב המקורי, אבל אנחנו כבר בסדר.
<שושי איזנברג הרץ: נושא חשוב שהוזכר כאן, הרצפים הטיפוליים, שהוא נושא כאוב, אבל הוא נושא מאד בסיסי למעשה במאמצים שאנחנו עושים בתכנית הלאומית.
<שושי איזנברג הרץ: כי כשאנחנו אומרים מכשירים את האנשים ומעלים מודעות, כל זה חייב להתבסס על רצפים טיפוליים מהודקים.
<שושי איזנברג הרץ: בואו נזכור שלפני שנתיים וקצת הייתה הרפורמה במערכת בריאות הנפש.
<שושי איזנברג הרץ: זה עבר לקופות החולים.
<שושי איזנברג הרץ: עדיין אנחנו רואים פה ושם בעיות.
<שושי איזנברג הרץ: אני תמיד אומרת, אני עובדת מהקטן לגדול ומהגדול לקטן.
<שושי איזנברג הרץ: תציפו מקרים של ילדים אובדניים.
<שושי איזנברג הרץ: אמרתי את זה גם באותה רשות שלכם, כשבאמת יש סיכון אובדני והם מקבלים תור מאוחר, אנחנו נשגע את המערכת.
<שושי איזנברג הרץ: אני אומרת באחריות.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו לא נוותר על זה.
<שושי איזנברג הרץ: לא יכול להיות שילד שחוששים שהוא בסיכון אובדני והוא יקבל תור לעוד שבועיים אני מדברת, אני לא מדברת על עוד חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: שגם זה שהוא יימצא לבד ומחוץ למסגרת ובתוך זה, רק יכול להעצים את המקום הנפשי שהוא נמצא בו.
<שושי איזנברג הרץ: ממש.
<שושי איזנברג הרץ: אז אנחנו עובדים הרבה עם קופות החולים.
<שושי איזנברג הרץ: אגב, אני חייבת לציין ואני לא יודעת אם הוא פה או עבר לוועדה אחרת.
<שושי איזנברג הרץ: קופת חולים לאומית כמודל, דווקא הקופה הקטנה, בנתה מודל של רצף טיפולי בצורה באמת מדהימה.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו הולכים לשכפל את המודל הזה ולהכריח את קופות החולים האחרות, כולל קופת חולים כללית, שכבר מצטרפת לזה.
<קריאה: שושי זה מאוחדת, אמרת לאומית.
<שושי איזנברג הרץ: מאוחדת.
<שושי איזנברג הרץ: אמרתי לאומית?
<שושי איזנברג הרץ: אז מאוחדת, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שבעצם בזה שאתם תחייבו זה אומר שזה ייתן מענה למה שהוצג כאן על ידי האב?
<שושי איזנברג הרץ: זה אמור מאד לשפר את המעלים, כי ברגע שכל רצף טיפולי שנעשה הדוק יותר, שוב, אני לא יכולה להמציא פסיכיאטרים ילדים שהם חסרים ופסיכיאטרים.
<שושי איזנברג הרץ: אני יכולה להמליץ לחברים שלי, ערבים שלומדים רפואה ללכת לפסיכיאטריה.
<שושי איזנברג הרץ: מעבר לזה אני לא יכולה לעשות הרבה והם לא מתים על זה, אבל כן אפשר, יש תחליפים.
<שושי איזנברג הרץ: אפשר להסתדר.
<שושי איזנברג הרץ: צריך לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות האלה בתוך המערכת ולא משאירים ילדים בסיכון ללא טיפול, שזה נושא שהוא מאד מאד חשוב.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו שם ואני אומרת תציפו גם מקרים פרטיים.
<שושי איזנברג הרץ: הטלפון שלי אישית פתוח 24/7.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שושי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס רגע למשהו מדברייך.
יפעת שאשא ביטון: דיברת על הרשתות ודיברנו על העניין של ההדבקה, וכן, בואו נאמר את האמת, יש אפקט הדבקה, אבל אפקט ההדבקה נובע מהאופן שבו אנחנו מציגים את המקרים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחשוב על הצורה שבה יציגו בטלוויזיה – ואני כן לוקחת את התקשורת כאן כפקטור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמנם לא מדברים, אנחנו מדברים חינוך ובריאות וכולם, אבל בואו רגע ניקח את התקשורת.
יפעת שאשא ביטון: אם תוצג התאבדות בצורה הרואית ואנחנו נראה את הקורבן וניצור איזו שהיא הילה סביב זה, יסתכלו על זה ילדים שנמצאים במצוקה ויגידו אני אעשה את זה, שגם אני אהיה שם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו נציג את זה עם כל המורכבויות ואנחנו נצליח להעביר דרך התקשורת את המסרים, שזה סופי ושהילד הזה בעצם הפסיד את החיים שלו ונראה את זה מהמקום שבו אנחנו באמת רוצים לשדר את התופעה הזו, אז אולי אנחנו - - -
<שושי איזנברג הרץ: סליחה ואת האופציות האחרות שקיימות, לא רק אובדנות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אם אנחנו נצליח לשדר ולהעביר את כל המסרים שעלו כאן, כשאנחנו משדרים דבר כזה, אז אנחנו אולי נצליח לצמצם.
יפעת שאשא ביטון: כי אפקט הדבקה קיים וזה אומר שחוץ מהיושבים כאן בחדר יש גם אחריות על גורמים נוספים, שהם בעצם מוציאים את זה החוצה.
<שושי איזנברג הרץ: אז משפט אחד.
<שושי איזנברג הרץ: מאד נכון מה שגברתי אמרה.
<שושי איזנברג הרץ: יושב כאן לצדי פקד עומר פרי מיחידת המשא ומתן של המשטרה, שגם איתם אנחנו עובדים בשיתופי פעולה ואנחנו בנושא הזה של התקשורת מקיימים שיח מאד משמעותי עם התקשורת.
<שושי איזנברג הרץ: אנחנו לא יכולים ממש להורות לתקשורת, אבל קיים שיח.
<שושי איזנברג הרץ: כבודו מוביל פורום כזה ואנחנו ממש על זה.
<שושי איזנברג הרץ: זה מאד מאד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גליק, בבקשה.
יהודה גליק: אני מתנצל מראש אלף על כך שבעוד דקה אמור להתחיל דיון על הנושא של האובדנות בקרב קשישים באולם הסמוך.
יפעת שאשא ביטון: כן, יש דיונים מקבילים.
יהודה גליק: אז אני לא אוהב את זה, אבל אני אצא.
יהודה גליק: התנצלות שנייה, שאני מדבר על הנושא לצערי גם מנקודת מבט מאד קרובה.
יהודה גליק: אמנם אני מזדהה עם מה שגלי אמרה שצריך לחשוף, אבל לפעמים לא תמיד אתה המחליט היחיד בנושא ולכן אני לא חושף, אבל יש פה לצערי או לשמחתי הרבה מאד אנשים שיודעים.
יהודה גליק: בכל מקרה, אלף אני רוצה לנצל את ההזדמנות אלף להודות לכל העוסקים במלאכה, מלאכת קודש.
יהודה גליק: עושים פה דברים מאד נפלאים, מאד חשובים, מאד משמעותיים.
יהודה גליק: כיוון שיש לי ממש שניות ספורות, אז אני רק אתייחס לשתיים שלוש נקודות מאד משמעותיות.
יהודה גליק: אלף, אני לא חושב שזה רק אחד מכל חמישה ילדים שרוצים להתאבד.
יהודה גליק: יותר קרוב לי לחמישה מתוך חמישה.
יהודה גליק: זאת אומרת לדעתי אולי 1 מכל חמישה חושב על זה ברמה המעשית המשמעותית, אבל זה כמו שדיברנו בזמנו הרבה מאד על הנושא של הטרדות מיניות.
יהודה גליק: אחד הדברים המשמעותיים ביותר זאת המניעה.
יהודה גליק: דהיינו יצירת מצב שבו כל ילד בכל מערכת יודע שבכל מקום ונקודה, שקורה לו משהו או שיש לו מחשבה מסוימת, יש לו למי לפנות.
יהודה גליק: יש לו כתובת למי ללכת.
יהודה גליק: וזה אומר לכן כמובן הכשרה של רבנים ומורים ומטפלים ומחנכים ואפילו המזכירה בבית הספר.
יהודה גליק: העובדה שלא יהיה ילד שאין לו עם מי לדבר, שאין לו את מי לשתף, שאין לו למי לספר.
יהודה גליק: ובמיוחד היום, כשכל הילדים מרוב חברים בפייסבוק הם כל כך בודדים, אז הם זקוקים למישהו שהוא באמת חבר.
יהודה גליק: מישהו שהוא באמת יכול לשתף ומישהו שהוא יכול.
יהודה גליק: לכן לדעתי הדבר הזה, לאפשר למערכת הזאת.
יהודה גליק: דיברו ואחד הפתרונות שהוא אמר זה לסלק את האמצעים.
יהודה גליק: סילוק האמצעים יכול למנוע אבל הוא לא יכול לפתור כלום.
יהודה גליק: זה שבן אדם אין לו, זה לא פותר לו את המצוקה וכדי לפתור את המצוקה אנחנו צריכים הרבה יותר מוקדם.
יהודה גליק: מכיוון שבאמת אי אפשר תמיד לטפל בכל המערכות, אני כן חושב שיש מקום לסמן קבוצות סיכון.
יהודה גליק: בין השאר למשל אני רואה פה את אבי, אז אני נזכר במשפחות שעברו מצוקת גרושים.
יהודה גליק: הילדים שלהן הם ילדים שהם קבוצת סיכון שמישהו צריך לבוא ולפתח ולפתוח אצלם את יכולת ההקשבה.
יהודה גליק: אבל בעיקר באמת הנושא הזה של מעטפת אהבה.
יהודה גליק: אני רק אסיים בסיפור אחד, סוג של קוריוז.
יהודה גליק: דיברו על הרואית.
יהודה גליק: לפני חצי שנה נפגשתי עם מנהל אחד מבתי החולים בחברון, שכן שלנו מבית חולים.
יהודה גליק: הוא אמר לי תשמעו, אצלנו בממוצע בבית החולים בחברון, אנחנו מטפלים ותמיד טיפלנו בסדר גודל של כ-10 מקרי התאבדות בשנה.
יהודה גליק: בשנה שעברה כמעט לא טיפלנו באף אחד.
יפעת שאשא ביטון: הם הצליחו.
יהודה גליק: ניסיונות הפיגוע.
יהודה גליק: השהידים.
יהודה גליק: ניסיונות הדקירה.
יהודה גליק: בעצם הם מצאו דרך אחרת להיות הרואים.
יהודה גליק: זאת אומרת היה פה איזה משהו שבעצם אנשים לא הלכו לעשות את זה - - -
מסעוד גנאים: מה עכשיו?
מסעוד גנאים: לאיפה לקחת אותנו?
יפעת שאשא ביטון: אבל זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: יש צעירים ש - - -
מסעוד גנאים: אני לא שמתי לב, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה נכון שיש ילדים, אנחנו ראינו.
מסעוד גנאים: אני לא שמתי לב, אבל הוא אמר שהידים.
יהודה גליק: כן, ראיתי שאתה נרדם.
מסעוד גנאים: הוא הלך רחוק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ראינו בני נוער במצוקה ש - - -
<זאב גולדבלט: הוא רצה להעיר אותך ולהוציא אותך מהווטסאפ.
יהודה גליק: אני הבאתי את זה מסיבה אחת, לא כדי להכניס פה את העניין הפוליטי, אל תדאג.
יהודה גליק: הבאתי את זה כי אחד הדברים הכי משמעותיים בטיפול הוא להכיל את העובדה שאין דבר כזה מבוי סתום.
יהודה גליק: לכל אדם אפשרויות הפתרון הרבה יותר רחבות ואפשריות יותר.
יהודה גליק: אבל שוב, כל מה שאמרתי הוא על קצה הקצה.
יהודה גליק: אני מתנצל.
יהודה גליק: אני שוב מברך אותך, יושבת הראש, מברך את יעקב מרגי שהעלה את הנושא.
יהודה גליק: מברך את עמותת בשביל החיים ואני ממשיך ובעזרת השם שכולנו - - -
יפעת שאשא ביטון: שרק נהיה בריאים.
יהודה גליק: שרק נדע - - -.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת גליק.
יפעת שאשא ביטון: אני ארגיע אותך, מסעוד.
יפעת שאשא ביטון: הוא בסך הכל רצה להגיד לנו אין הרבה אופציות, אבל בחברה הערבית אם אין להם אמצעים אובדניים, אז הם פשוט הולכים כאילו בניסיון דקירה ואז כבר יש מי שעושה להם את העבודה.
מסעוד גנאים: יש חלק, כן, אבל זה גם אות של מצוקה, הנערים והנערות האלה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהוא כיוון אליו.
<קריאה: כן, שזה מתייחס למצב של המצוקה.
<קריאה: אין לך ברירה, אתה צריך להסכים איתו הפעם.
<אבי קסב: יפעת, הייתי רק רוצה לחזק את מה שיהודה אמר לגבי הנושא של הילדים שהם בקבוצות סיכון מדויקות.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס, כדי שנעלה גם את הסוגיה הזו של ילדים שחווים אובדנות לא דרך עצמם, אלא - - -
<אבי קסב: במעגלים הקרובים, כן.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר יוכי סימן טוב ממשרד החינוך, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך לירון אשל מהמועצה לשלום הילד.
<יוכי סימן טוב: אני אגיב להצעות של מה מערכת החינוך צריכה לעשות, אבל ברשותכם אני אשתמש בהזדמנות הזאת להגיד את המצוקות שלנו, שהייתי רוצה את זה עזרה של הכנסת בזה.
<יוכי סימן  טוב: הדבר הראשון שמאז נובמבר שנה שעברה אין לנו מישהו שקובע מה זה התאבדות לגבי ילדים.
<יוכי סימן  טוב: בעבר הנוהל שלנו היה שאנחנו פונים למשטרה, אומרים את התאריך ואת האירוע שקרה לילד מסוים עם פרטים מזהים, כדי שהם יגידו לנו האם מדובר בהתאבדות כן או לא, ואז אנחנו מתחילים את המהלך של ועדת בדיקה ולא רק ועדה.
<יוכי סימן  טוב: ועדת בדיקה אנחנו לא יכולים לעשות בלי זה.
<יוכי סימן  טוב: מעבר לזה, כשהורה או בית ספר אומר מה פתאום, זאת הייתה תאונה, זאת בכלל לא הייתה התאבדות, אם אין לנו אישור אין לנו שום אפשרות ל - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, את מדברת אחרי שזה כבר הגיע למקרה הסופי?
<יוכי סימן  טוב: כן, כן.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו יודעים שטיפול נכון אחרי התאגדות מאד משמעותי למניעה של המקרים הבאים.
<יוכי סימן  טוב: אחד הטיפולים זה לעבוד עם הסביבה ועם המורים ועם המנהלים ועם כל מי שבסביבה, אבל אם המורים אומרים מה פתאום, זה בכלל לא הייתה התאבדות, זאת הייתה תאונה וזה חוצה סקטורים.
<יוכי סימן  טוב: ככל שהמגזר, החברה היא יותר מסורתית אז אנחנו רואים את זה יותר.
<יוכי סימן  טוב: אומרים היא נפלה במדרגות.
<יוכי סימן  טוב: הנערה נפלה במדרגות ומתה ואף אחד לא באמת נתן לנו את האישור שאכן.
<יוכי סימן  טוב: וכל הפרופיל מראה את התאבדות, אבל אף אחד לא נתן את האישור, אז אין לנו אפשרות לעבוד.
<יוכי סימן  טוב: אז אני לא יודעת עם מי לעבוד עם זה.
<יוכי סימן  טוב: דיברתי עם שושי הרץ והיא אמרה שהיא כמשפטנית יודעת שבאמת זה צריך אישור של שופט חוקר, אבל עד היום אין במדינת ישראל בעצם מישהו שאומר לי.
<יוכי סימן  טוב: ומאז נובמבר בשנה שעברה, שנה, אני לא יכולה לדעת מי התאבד ומי לא.
<יוכי סימן  טוב: אני רק יכולה לנחש לפי הפרופיל שציירו לי שזאת התאבדות, אבל זאת בעיה.
<יוכי סימן  טוב: זה דבר אחד שהייתי רוצה בו עזרה של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת שעד לאחרונה זאת הייתה המשטרה ועכשיו זה לא?
<יוכי סימן  טוב: כן.
<יוכי סימן  טוב: פנינו לייעוץ המשפטי של הממשלה.
<יוכי סימן  טוב: הייעוץ המשפטי שלנו פנה כבר פעמיים על העניין הזה.
<יוכי סימן  טוב: דבר שני, הטיפול בקופות החולים.
<יוכי סימן  טוב: אני יודעת ושושי מאד משתדלת ואני באמת מודה גם על זה שיש תכנית לאומית ועל שיתוף הפעולה עם משרד הבריאות ואני לא אציג עוד פעם נתונים שהצגנו, שאלפי מורים ויועצים ופסיכולוגים שעוברים הכשרות.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו התחלנו פיילוט של עבודה עם ילדים, לדבר איתם ישירות ותכנית YAM, אנחנו צריכים פשוט לעבור את הפרוצדורה של ספק יחיד, ומי שמבין בפרוצדורות יודע שזה לוקח זמן.
<יוכי סימן  טוב: זאת בעיה מאד גדולה שכשיש ילד עם סיכון לאובדנות ואין לו טיפול, ואני מתייחס גם למה שהאבא פה אמר, זאת מצוקה אמיתית שאנחנו פוגשים אותה ביום יום.
<יוכי סימן  טוב: זה לא מעשי רק לפנות לשושי בעניין הזה כל פעם.
<יוכי סימן  טוב: אמנם כל מקרה שאנחנו מפנים אליה היא באמת עוזרת, אבל עד שלפעמים זה מגיע אלי, אז זה לוקח זמן עד שאני מבינה שיש פה בעיה.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר עבר מספיק.
<יוכי סימן  טוב: זה חייב להיות מטופל, כי קופות החולים קיבלו את המנדט לזה.
<יוכי סימן  טוב: דבר שלישי, צר לי אבל מי שנמצא בכל הנציגויות של המועצה הלאומית ושל הוועדה הבין משרדית מהרווחה, זה אילן שריף שהוא איש מדהים שעוסק בטיפול במשפחות אחרי.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו ביקשנו המון פעמים שתהיה נציגה, פקידת סעד ארצית, או עובדת סוציאלית לחוק נוער.
<יוכי סימן  טוב: לצערנו הרב זה לא קורה ואני אומרת את זה בכאב, כי לא רציתי להוציא את זה פה, אבל אנחנו ניסינו לחזר אחרי הנציגות הזאת הרבה מאד פעמים.
<יוכי סימן  טוב: יש לנו בעיות בשטח שקורות בגלל העניין הזה, שברווחה השדר מלמעלה הוא – אנחנו לא עוסקים באובדנות.
<יוכי סימן  טוב: זה קושי אדיר, כי אנחנו חייבים אותם כשותפים.
<יוכי סימן  טוב: חייבים, חייבים אותם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את אומרת שיש צורך אמיתי בנציגות שהיא מונעת.
<יוכי סימן  טוב: גם בטיפול, כי לפעמים אם הורה לא מוכן לקחת את הילד שלו, לא כל הורה הוא כמו ההורה שדיבר פה, שמבין ומיד לוקח והכל.
<יוכי סימן  טוב: יש הורים, הרבה פעמים, אני מבינה אותם, שמתנגדים, מכחישים.
<יוכי סימן  טוב: אומרים לא, היא סתם רוצה תשומת לב, הוא לא יעשה את זה בחיים, הוא פחדן.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו צריכים את העזרה לפעמים של פקידי הסעד כשיש הזנחה, כשיש הורה שמזיק, שאם נגיד לו הוא יזיק אפילו.
<יוכי סימן  טוב: אז אנחנו צריכים פקיד סעד.
<יוכי סימן  טוב: אני לא אומרת את זה גורף בכל הרשויות, חלילה.
<יוכי סימן  טוב: יש אנשים שעושים את עבודתם נפלא, אבל כאמירה מלמעלה זה נאמר.
<יוכי סימן  טוב: היינו בעירייה נכבדת וגדולה שאמרנו להם בואו נעשה הכשרות שומרי סף.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו נעשה לכם.
<יוכי סימן  טוב: אמרו לא, אנחנו נכשיר אז זה יעשה אותנו אחראים.
<יוכי סימן  טוב: זאת בעיה מאד גדולה.
<יוכי סימן  טוב: דבר רביעי, אני מבקשת לתת את הדעת על ילדים להורים שהתאבדו, כי הם בסיכון.
<יוכי סימן  טוב: לפי המחקר והסטטיסטיקה אנחנו יודעים שהם נכנסים פי חמישה-שישה לסיכון ולפעמים יש כאלה שאומרים פי עשרה, מכלל האוכלוסייה.
<יוכי סימן  טוב: אם אנחנו רוצים קבוצת סיכון, הנה היא לפנינו.
<יוכי סימן  טוב: יש להערכתי, אין לי מספר מדויק, כ-200 ילדים בשנה שמתייתמים בגלל התאבדות של הורים.
<יוכי סימן  טוב: זו קטסטרופה אמיתית וצריך לתת את הדעת על טיפול בגילאים, כי רוב הוועדות בכנסת, אני שמחה על הדרבון, עוסקות בילדים ובני נוער.
<יוכי סימן  טוב: לשמחתנו הגדולה זה האחוז הקטן מאד, במיוחד בתוך מערכת החינוך, השיעור הקטן מאד של התאבדויות.
<יוכי סימן  טוב: טוב מאד שנעשה ונעשה וזה לא מספיק.
<יוכי סימן  טוב: כל מה שאנחנו נעשה זה לא מספיק.
<יוכי סימן  טוב: ילד אחד שנציל שווה את הכל, אבל צריך לזכור שאם ילד גדל בבית שבו האמא או האבא התאבדו, זה קטסטרופה אמיתית.
<יוכי סימן  טוב: גם כשאח.
<יוכי סימן  טוב: אז צריך לזכור שצריך לטפל גם בהתאבדות של מבוגרים, לא רק של ילדים.
<יוכי סימן  טוב: וגם כשסבא מתאבד זו בעיה גדולה, אבל זה כבר בוועדה אחרת.
<יוכי סימן  טוב: אז אני אתייחס למה שאמרו במערכת החינוך.
<יוכי סימן  טוב: קודם אנחנו מחויבים, אני מחויבת לזה טוטאלית.
<יוכי סימן  טוב: לכל הנושא של מניעה וטיפול יש לי צוות מדריכות ומדריכים מכל המגזרים בכל רחבי הארץ.
<יוכי סימן  טוב: אנשים מדהימים, מסורים, שעובדים באמת, נענים לטלפונים 24 שעות ביממה ואם יש מקרה הם יבואו גם באמצע הלילה וזאת לא הגזמה.
<יוכי סימן  טוב: זה מה שהם עושים.
<יוכי סימן  טוב: בוודאי שיש עוד הרבה מה לעשות.
<יוכי סימן  טוב: לגבי המניעה על ידי תכנית YAM אנחנו מסכימים.
<יוכי סימן  טוב: קיבלנו את הנחיית המועצה הלאומית לקחת אותה כ-הדבר ולדבר עם ילדים ישירות על אובדות.
<יוכי סימן  טוב: מכיוון שלא הצלחנו להשיג זכויות יוצרים, אנחנו בינתיים בנינו תכנית שבזמנו עם פרופסור ישראל אור-בך זיכרונו לברכה, שהיה מומחה מספר אחת אז במדינת ישראל וגם בעולם הוא היה נחשב.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו שדרגנו אותה מאד וקוראים לה בוחרים בחיים.
<יוכי סימן  טוב: היא נעשית בפיילוט יחסית קטן עם 360 ילדים ב-16 כיתות בארץ, מלווה במחקר.
<יוכי סימן  טוב: נראה אם היא באמת יעילה.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו מקווים שנסיים את התהליך של רכישת זכויות יוצרים של YAM, כדי שנוכל לבצע את זה.
<יוכי סימן  טוב: פשוט צריך להכריז על ספק יחיד וכשזו תכנית מחו"ל זו פרוצדורה יותר ארוכה.
<יוכי סימן  טוב: אז לכן אנחנו עם התייעצות עם פרופסור גיל זלצמן ועם פרופסור ענת ברונשטיין-קלומק.
<יוכי סימן  טוב: הם אמרו לנו שהתכנית שלנו היא טובה וצריך ללכת עליה בינתיים עד אשר נקבל את האישור ל-YAM.
יפעת שאשא ביטון: אפשר גם לקחת את הרציונל ולבנות מערך.
<יוכי סימן  טוב: נכון.
<יוכי סימן  טוב: יש לנו פה שתי נשים נהדרות שמובילות את זה.
<יוכי סימן  טוב: רחל פה, ד"ר אלה שראל כבר הלכה.
יפעת שאשא ביטון: בהקשבה של 5 דקות נבנה לי מערך שיעור בראש, של איך.
<יוכי סימן  טוב: נכון, נכון, אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: זה בסך הכל פשוט לרצות לעשות את ה - - -
<יוכי סימן  טוב: ברשות
<יוכי סימן  טוב: כם, אני מאד מאד מסכימה איתך שאסור לוותר על המורים, כי מורה שמבין בעניין אנחנו משקיעים בו לתמיד, לא לפעם אחת שהילד קיבל את זה, אלא לתמיד.
<יוכי סימן  טוב: אני הצעתי לספר לחבר הכנסת גליק שאמא שלו הייתה מורה בבית הספר שבו אני הייתי יועצת ודרך חיבור באנגלית של ילדה, היא זיהתה ילדה בסיכון ועד היום אני משתמשת בסיפור הזה.
<יוכי סימן  טוב: דרך זה שהילדה כתבה על נשים מוכות כבחירה וזה לא היה הנושא.
<יוכי סימן  טוב: היא אמרה לי משהו פה מרגיש לי לא בסדר.
<יוכי סימן  טוב: אז מורים ערניים וגם ילדים ערניים.
<יוכי סימן  טוב: לשמחתי כל שבוע יש לנו ילדים שמוטרדים ומספרים על חבר שבסיכון.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו רוצים את העזרה בהחלט למה שהזכרתי קודם.
<יוכי סימן  טוב: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט נבדוק את זה ונתייחס.
<גלי שלוש: כבוד יושבת הראש, אם אפשר משפט אחד.
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש משפט.
<גלי שלוש: כשפורצת מגיפה, כשמגיפה יכולה להיות של 30-40 פגועים.
<גלי שלוש: אנחנו מדברים על מגיפה של 500 אנשים בשנה.
<גלי שלוש: מגיפה של 30 אנשים מיד יש פתרון.
יפעת שאשא ביטון: גלי, לא צריך לשכנע אותנו.
יפעת שאשא ביטון: תראי איזה דיון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת כל כך הרבה - - -
<גלי שלוש: כן, אבל חלק מהדיון הוא על המהירות של הדברים שקורים ואם תעזרו לנו להעביר הלאה את המסר, כשאנחנו מדברים על מגיפה של 500 אנשים בשנה שלא עוברת.
<גלי שלוש: אין לה כרגע תרופה ואנחנו רוצים לנסות להגיע לתרופה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל שעלתה הסוגיה כבר פעם שנייה ברצף שלא רק הילד בעצם שהוא בסכנת אובדנות, אלא שהוא חווה אובדנות דרך אחד היקרים והקרובים לו, כל שכן כשאנחנו מדברים ברור שאח זה טראומה והכל, אבל כשמדובר על אחד ההורים שהוא גם דמות מאד משמעותית עבורו, זה הופך להיות עוד יותר קשה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן לאבי להתייחס, כי הוא רצה גם קודם, ואז אני אעביר אלייך לירון את רשות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: שיהיה לנו פשוט רצף מסוים.
<אבי קסב: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
<אבי קסב: שמי אבי קסב, אני מנהל ארגון חבל הצלה, ארגון שעוסק במניעת התאבדות של הורים בקונפליקטים של גירושים קשים.
<אבי קסב: אני ארצה לא לעסוק יותר מדי בנקודה הזאת ולקחת את זה דווקא למשהו שמתחבר פה לכולם לדעתי.
<אבי קסב: זה במילה אחת סטיגמה.
<אבי קסב: סטיגמה שגם מופנית מצד התקשורת, גם מצד ההורים, גם מצד החברים וכל הדבר הזה כולו מתחבר.
<אבי קסב: למען גילוי נאות אני בעצמי עברתי לפני 1,211 יום ניסיון התאבדות בגלל גירושים.
<אבי קסב: משם פתחתי את חבל הצלה.
<אבי קסב: אז הסטיגמה שהייתה סביב זה הייתה מאד מאד קשה.
<אבי קסב: אני מקבל הרבה מאד פניות במהלך השנה מהורים, אבות ואמהות, שמגיעים למצב קיצון של מחשבות אובדניות וניסיונות אובדניים ואחד הדברים שאני מזהה שבקירות שלכם בפייסבוק, שזה כלי מאד נוח ופשוט לראות, אין אזכורים.
<אבי קסב: כל החיים שם נראים מאד מאד יפים, קשה מאד לזהות את זה.
<אבי קסב: ואז באמת כשבן אדם מדבר עם מישהו, בן אדם מול גורם מקצועי או אפילו מול חבר, אפשר להציל את החיים שלו.
<אבי קסב: אני לא בתור בעל מקצוע ולא מומחה ולא שום דבר, מצליח להגיע למצבים שאנשים באמת יורדים מהמחשבות האלה, מהתכניות האלה ומשקמים את החיים שלהם.
<אבי קסב: לגבי הילדים שהתכנסנו בעניינם בדיון הזה, באמת הסיכון של ילדים שאחד מההורים שלהם עבר ניסיון התאבדות או באמת התאבד ונפטר, הוא גבוה, הוא פצצה מתקתקת.
<אבי קסב: ילד כזה לא מצליח להבין.
<אבי קסב: הוא רוצה ללכת בדרכי ההורה שלו.
<אבי קסב: הוא רוצה לגמור לעצמו את הסבל בעצמו.
<אבי קסב: שום דבר כמעט לא יצליח לשכנע אותו.
<אבי קסב: ילדים כאלה צריכים לתפוס אותם בפינצטה.
<אבי קסב: הם צריכים להיות מה שנקרא להרים לגביהם דגל אדום במערכת החינוך, ברווחה, במשרד הבריאות.
<אבי קסב: הם צריכים לעבור ליווי מאד מאד קרוב, כי לצערנו אנחנו רואים שבסטטיסטיקות הילדים האלה מועדים למצבים של מקרי התאבדות.
יפעת שאשא ביטון: הפוטנציאל יותר גדול.
<אבי קסב: ולדעתי דווקא לילדים האלה, של ילדי הגירושים והקונפליקט של הגירושים הקשים, צריך לתת טיפה יותר דגש ויותר תשומת לב.
<אבי קסב: תודה רבה גברתי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך אבי על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: לירון, שלום הילד, אחר כך ד"ר שירי דניאלס ואחר כך טלי.
<לירון אשל: אז אני באמת אדבר בקצרה ואתחיל מהסוף.
<לירון אשל: חבר הכנסת גליק אמר כל ילד צריך שיהיה לו מענה ובהקשר הזה אני חושבת שצריכים להסתכל לתופעה בעיניים.
<לירון אשל: כולנו באנו מהדיון הקודם ושם דיברו על תכניות שמיושמות כבר בתיכונים ועל תכנית שמשוועים לה, זה תכנית YAM, אבל אף אחד לא מדבר או לא מספיק מדברים על הילדים של בתי הספר היסודיים.
<לירון אשל: מהנתונים של השנתון הסטטיסטי של המועצה לשלום הילד של שנת 2015, בעצם למעלה משליש מניסיונות האובדנות הם עד גיל 14.
<לירון אשל: 32 ניסיונות אובדניים עד גיל 9.
<לירון אשל: אנחנו מדברים על גילאים מוקדמים ביותר, שאין שום התייחסות ברמת התכניות, האיתור, המניעה וההתמודדות.
<לירון אשל: אנחנו מפחדים לדבר עם הילדים על אובדנות בכלל, קל וחומר בגילאים האלה, אבל אם לא נדבר זה לא ייעלם.
<לירון אשל: בעשור האחרון יש לנו עלייה מתמדת בניסיונות של הילדים האלה בגילאי יסודי.
יפעת שאשא ביטון: שזה אגב רק מחזק את זה שהמדיה והרשתות החברתיות הן פקטור, קטליזאטור אפילו הייתי אומרת, לכל הסיפור הזה, כי בואו נודה על האמת.
יפעת שאשא ביטון: האינסטינקט הוא לא למות, האינסטינקט הוא לחיות.
יפעת שאשא ביטון: וילד בן 9 שיודע איך עושים את זה, ראה את זה איפה שהוא או שמע את זה איפה שהוא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו צריכים לראות גם איך אנחנו מטפלים בסביבות האלה, אם אנחנו רוצים להגן על הילדים.
<לירון אשל: נכון.
<לירון אשל: אני רק אגיד שבדיון הקודם הייתה באמת איזו שהיא השוואה מאד גדולה לאותה תכנית של התיכונים, אבל לא נאמר שום דבר על בתי הספר היסודיים, על השיח עם אנשי הטיפול, עם אנשי המקצוע, עם המורים, עם שומרי סף בתוך בתי הספר היסודיים.
<יוכי סימן  טוב: אנחנו עובדים גם עם היסודיים.
<לירון אשל: חייבים להכיר בתופעה, תופעה שהולכת וגדלה וצריכים למנוע את זה שעה אחת קודם, כדי לא להגיע ליותר מקומות.
<לירון אשל: אני רק אגיד משפט אחד.
<לירון אשל: הרבה מהילדים שביצעו ניסיונות אובדניים גם בגילאי 14 ו-15 תיארו מחשבות שכבר מלוות אותם תקופה.
<לירון אשל: ואם הם מלווים, זאת אומרת בתוספת לילדים שעושים ניסיונות אובדניים, חייבים באמת להיות כבר שם, כבר אז לאתר, למנוע, לדבר.
<לירון אשל: כמובן בצורה מותאמת.
<יוכי סימן  טוב: אני מאד מסכימה עם זה.
<יוכי סימן  טוב: זה נכון.
<יוכי סימן  טוב: זה נכון לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לירון.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר שירי דניאלס.
<שירי דניאלס: כן, שלום.
<שירי דניאלס: אני המנהלת המקצועית הארצית של עמותת ער"ן ואני רוצה לומר כמה דברים ברשותכם בקצרה.
<שירי דניאלס: קודם כל עמותת ער"ן מספקת עזרה ראשונה נפשית בטלפון כבר 45 שנים ובאינטרנט כבר 12 שנים.
<שירי דניאלס: ומה שאנחנו רואים במענה ל-170,000 פניות בשנה, מעל 20,000 מהן מבני נוער ו-5,000 שיחות אובדניות שמגיעות כל שנה, זה שכמו שנאמר כאן עוצמת המצוקה היא גדולה, הגילאים יורדים.
<שירי דניאלס: אנחנו עובדים בהערכת סיכון בשיתוף פעולה עם יחידת המשא ומתן במשטרה כדי לאתר את האנשים, אבל אני רוצה להגיד משהו על הרשתות החברתיות ועל האינטרנט בכלל.
<שירי דניאלס: נכון, האינטרנט יש לו מימד סיכוני ואנחנו רואים את זה.
<שירי דניאלס: יחד עם זאת יש לו אלמנט של ביטחון פסיכולוגי, שמאפשר לבקש עזרה דווקא באמצעות אותו מדיום שבו גם מתרחשת הרבה מאד פגיעה.