GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ירון מידן: הגוף הזה כבר מזמן הוא המבוגר האחראי השולט במדינה, מבטל חוקים כרצונו, מפרש חוקים באופן הפוך לאופן שאת כמחוקקת חוקקת אותם.
<ירון מידן: הגוף הזה באופן שיטתי ומוחלט פועל לניכור הורי.
<ירון מידן: לגוף הזה שאף אחד לא מעז לגעת בו – הפרה הקדושה הזאת, הבלון הנפוח הזה של האוויר החם – הגיע הזמן שיפוצצו אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מבקשת בניסוח להיות קצת יותר ממלכתי.
<ירון מידן: אני אומר בדיוק מי זה הגוף הזה למרות שכולם יודעים מי הוא.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה רוצה שאני אתייחס לזה יותר ברצינות, אני מבקשת להיות יותר ממלכתי.
יפעת שאשא ביטון: אתה בכנסת
<ירון מידן: הגוף הזה הוא מערכת המשפט.
<ירון מידן: שופטים יום יום, הן בבית הדין והן במערכת המשפט, בניגוד להתחייבות האישית שלהם בסעיף 6 לחוק יסוד: השפיטה שלא להפלות, שלא לפעול איפה ואיפה, שופטים יום יום – ואני אומר את זה בביטוי מכובס ולא מכובס - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה תגיד אותו רק מכובס.
<ירון מידן: בסדר.
<ירון מידן: רק מכובס.
<ירון מידן: שופטים יום יום, על בסיס מגדרי, מינו של המתדיין.
<ירון מידן: אם זה גבר, הוא לא יקבל את הילד עד גיל שש.
<ירון מידן: אם זה גבר, הוא ישלם מזונות, יגיע לעוני ואז נוצרת הדרה כלכלית שלו כהורה.
<ירון מידן: כלומר, הורה שמשתכר 5,000 שקלים משלם מזונות, כמוני, לאישה שמשתכרת שלושים אלף שקלים יותר ממשכורתו והוא לא יכול להלין את הילד בביתו.
<ירון מידן: שופט שקובע, בניגוד לחוות דעת כל המומחים בעולם.
<ירון מידן: יש את מאמר הקונצנזוס של 111 חוקים שיצא לאחרונה שמרכז חוות דעת של מומחים מכל העולם, שאותו שופט מתעלם מזה, מתעלם מחוות דעת של מומחים בין לאומיים מכל העולם ובכל זאת מעביר את המשמורת לאימא, השופט הזה, וצריך לומר, הוא לא רק עבריין על פי חוקי המדינה אלא הוא שופט מתעלל, מנכר כפי שנאמר כאן.
<ירון מידן: בית המשפט העליון הגדיר את האפליה בצורה מאוד מדויקת.
<ירון מידן: הוא אמר בשני משפטים שמסכמים את העניין כאשר אחד מהם הוא שאפליה היא הרע מכל רע.
<ירון מידן: שופטי מערכת המשפט ובית הדין מפלים והם הרע מכל רע.
<ירון מידן: קבע שופט בית המשפט העליון זכרונו לברכה חשין שאפליה מתמשכת, יאבד העם ותשבות ממלכה.
<ירון מידן: כלומר, השיפוט השיטתי המפלה הזה חותר תחת יסודות המדינה.
<ירון מידן: כל יתר המרעין ובישין שנמצאים – רווחה שמשתפים פעולה, ארגונים כמו מכון רקמן שמשתפים פעולה – כל אלה בסך הכול מספקים אידיאולוגיה שהיא חיונית לשופטים כדי לקיים את השיפוט הזה המושחת, חייבים לומר, שיפוט מפלה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני רוצה לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: אתה משתמש כאן בהרבה מאוד מלים.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאני נושמת עמוק ונושכת שפתיים.
יפעת שאשא ביטון: יש גם גבול למה שאנחנו יכולים לומר על מערכת המשפט.
יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה מאוד ביקורת ואני חושבת שאני לא חסכתי אותה גם בדבריי בתחילת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, ועם כל הכבוד והפרגון לך, זה ממש לא משם אלא זה עוד בשיח שאנחנו מנהלים מספר חודשים.
<ירון מידן: אני מבקש לסיים את דבריי.
יפעת שאשא ביטון: אתה תוכל לסיים את דבריך.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא שחיתות והסיפור הוא לא שום דבר גבוה שאתה מחפש אותו שם.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא חברתי.
<ירון מידן: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: הוא חברתי.
יפעת שאשא ביטון: הוא הטיה חברתית שמלווה את הרשויות מזה הרבה מאוד זמן.
<ירון מידן: אני אענה.
<ירון מידן: הדיאלוג סביב השולחן הזה, האווילי, ואין לי דרך אחרת לתאר אותו - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לא מסיים את דבריך כי יש גם גבול לצורת ההתבטאות שלך כאן.
<ירון מידן: אני לא אומר את המילה אווילי.
<ירון מידן: אני חוזר בי.
<ירון מידן: אני מבקש לסיים.
<ירון מידן: משפט.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתתנצל לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אם לא, אתה מוצא את עצמך בחוץ.
<ירון מידן: אני מתנצל.
<ירון מידן: הדיאלוג סביב השולחן הזה שבו מטילים לפתחם של ההורים בנקודת הקיצון הכי קשה בחייהם, מטילים לפתחם את האחריות לניכור ההורי כשהם מלאי תיעוב אחד כלפי השני ברוב המקרים, ולהגיד שהם אשמים – זה יותר גרוע מאשר להטיל על ה-ש.ג.
<ירון מידן: כשהוא רוצה לשרוף את הבסיס שהוא נמצא בו, ואני אסביר בעוד משפט למה.
<ירון מידן: ההורים נמצאים בנקודה קשה.
<ירון מידן: הם רבו, הם עברו שנים, הם מפרקים משפחה, הם פוגעים בילדים שלהם, הם מודעים לזה והם יודעים את זה.
<ירון מידן: בנקודה הזאת כשהם באים למערכת המשפט, כשהם באים לרווחה ואומרים לאימא: תשמעי, את תקבלי כסף, הילדים שלך הם מטבע עובר לסוחר, תקבלי עליהם כסף כשהם אצלך, הילדים יעברו אליך, את תהיי ההורה המשמורן, את תהיי ההורה העליון בעצם – המערכת מגבה אותה ברמה האידיאולוגית לחשוב שאני טובה, הוא רע.
<ירון מידן: בדיוק להפך מהצד של האבא.
יפעת שאשא ביטון: זה החוק, צריך לשנות אותו, אבל זה כרגע החוק.
<ירון מידן: לא, זה לא החוק.
<ירון מידן: זה בדיוק לא החוק.
<ירון מידן: הסעיף היחידי בכל חוקי מדינת ישראל שכולם זועקים שוויון, כל חוקי מדינת ישראל, חשוב לומר, כולם ללא יוצא מן הכלל, ממגילת העצמאות - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על סיכום הדברים.
<ירון מידן: הוא שש מלים אומללות בסעיף 25 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות שקובע חזקה שהיא חזקה שניתנת לסתירה באותו סעיף פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: עד גיל שש.
<קריאה: טובת הילד.
<ירון מידן: פעם אחת במקרה של נסיבות, פעם אחת עם המילה רשאי.
<ירון מידן: כאשר שופט יושב בדין ויודע שהוא יכול לשפוט משפט צדק, אחרי שהוא נשבע אמונים בסעיף 6 לחוק יסוד: השפיטה, לא לפעול איפה ואיפה, והוא מתעלם מהחוק שאומר לו שהוא רשאי, והוא מתעלם מהעובדה שהנסיבות היום של המומחים קובעות שילד זקוק לשני ההורים מגיל אפס והוא פועל בניגוד לאותו חוק ספציפי עם החזקה הקיימת בו, בניגוד לחוק ואף אחד כאן לא אומר את זה שהשופט פועל בניגוד לחוק – הדברים מדברים בעד עצמם.
<ירון מידן: השופטים הם האחראים לניכור.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לדברים.
יפעת שאשא ביטון: משום המטען הרגשי העצום בדיון הזה אני אמחל שלא כהרגלי על סוג ההתבטאות.
יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד, בניסיון גם לקחת עכשיו את האחריות מההורים, ואני פוגשת את זה הרבה מאוד פעמים ולא רק בסוגיות הטעונות האלה, ולהעביר אותה למקומות אחרים, לכולנו יש אחריות.
יפעת שאשא ביטון: למערכת המשפט יש אחריות, למערכת הרווחה יש אחריות וגם להורים יש אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אנשים מבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד זוגות שמצליחים למצוא את הדרך להתגרש בצורה קצת יותר שפויה ממקרי הקיצון אליהם אנחנו מגיעים ואותם אנחנו בדרך כלל פוגשים.
יפעת שאשא ביטון: כך שזה לא משהו שהוא בלתי אפשרי והוא לא בשמים.
יפעת שאשא ביטון: יש פעמים שזה הרבה יותר מורכב ולא בהכרח בגלל שני הצדדים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו הכול מהכול.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו אנשים מבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: יש שם ילדים באמצע ואני כן חושבת – סליחה על היומרה – שכאנשים מבוגרים אנחנו צריכים לעשות הכול, גם כשזה קשה וגם כשזה לא מצליח וזה לא תמיד מצליח, ולחשוב על הילדים שנמצאים באמצע.
יפעת שאשא ביטון: לגבי החקיקה במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: חוק חזקת הגיל הרך מראש יוצר איזושהי קרקע פורייה לכל הסיפור של ניכור הורי כי הוא מלכתחילה שם את הילד בבית מאוד מסוים כמעט באוטומט ומשם עכשיו בואו נתגלגל.
יפעת שאשא ביטון: אז הטענה אומרת שמגיל שש הילד יוכל להיות גם כאן וגם כאן אבל זה לא עובד.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, אנחנו לא יכולים לעבוד על אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: ילד שכבר גדל וחי מגיל שנה-שנתיים, לפעמים אפילו פחות מזה, בבית מסוים, מאוד קשה בגיל שש, וזה גם לא הוגן, להעביר אותו בין הבתים.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שזה חוק שצריך להשתנות ואני שותפה לשינוי שלו כאן בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהוא יוכל לפתור הרבה מהמורכבויות שאנחנו פוגשים היום.
יפעת שאשא ביטון: על אותו משקל גם עניין המזונות שאנחנו יודעים שזאת כבר לא המציאות של פעם של רק גבר עובד ואישה לא עובדת.
יפעת שאשא ביטון: המציאות הולכת ומשתנה אבל החקיקה לא הולכת ומשתנה.
יפעת שאשא ביטון: גם על זה, יחד עם חבר הכנסת יואב קיש, אנחנו במשך שנתיים מנסים לקדם לשינוי חוק המזונות על פי ועדת שיפמן.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שכל צעד קטן כזה שאנחנו נצליח לקדם בדרך, בסופו של דבר יוכל להביא לשינוי הגדול אבל זה לעולם לא יהיה במקום שינוי התפיסה.
יפעת שאשא ביטון: אולי זה יעזור לשינוי התפיסה אבל זה לא יהיה במקומה ואני חושבת שגם כאן אנחנו צריכים לעשות.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על תהליך של חינוך להורות והחשיבות של הילד לפגוש את שני ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם צריכים לעבור תהליך של חינוך חברתי מחדש לגבי כל התפיסות המגדריות.
יפעת שאשא ביטון: זה רק כסיכום לדבריך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ירון.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר טלי טופילסקי, מכון ברוקדייל.
<טלי טופילסקי: אני כאן כמי שעושה מחקרים, מובילה מחקרים, בתחום של משפחות בסכסוך גירושין במסגרת מכון ברוקדייל.
<טלי טופילסקי: אנחנו עובדים הרבה עם משרד הרווחה על מחקרים בתחום והערכה של שירותים שנמנים על הטיפול.
<טלי טופילסקי: כחוקרת אני רוצה להגיד שנאמרו כאן די הרבה אי דיוקים.
<טלי טופילסקי: אני לא אכנס לכולם.
יפעת שאשא ביטון: תקני.
יפעת שאשא ביטון: תני דוגמה אחת או שתיים כדי שנבין.
<טלי טופילסקי: אחד המחקרים שהובלתי והסתיים לפני שנה וחצי-שנתיים, הוא במרכזי הקשר.
<טלי טופילסקי: אני כן יכולה לומר שני דברים בהקשר הזה.
<טלי טופילסקי: קודם כל, בהחלט לא כל הילדים שמגיעים לשם לפגוש את ההורים שלהם הם ילדים שהייתה כלפיהם אלימות או שיש איזושהי אלימות.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שנאמר כאן.
<טלי טופילסקי: לא.
<טלי טופילסקי: נאמר כאן שהמרכז הזה הוא אמון ואמור לתת שירות לילדים.
<טלי טופילסקי: הוא לא אמור לתת שירות למקרים כאלה.
<טלי טופילסקי: עד כמה שאני מכירה כחוקרת, הוא אמור לתת שירות – יושבים כאן גם אנשים מהרווחה שיתייחסו לכך ויכולים לתקן - במצבים בהם יש קושי בקשר.
יפעת שאשא ביטון: מסוגלות הורית.
<טלי טופילסקי: לא רק מסוגלות הורית.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה בדיוק הסיפור, בין מה דברים אמורים להיות לבין מה הם הפכו בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: לכן אמרתי שאין טוב מנתונים.
יפעת שאשא ביטון: לשם כך צריך לעשות סטטיסטיקות ולראות מי מגיע, על רקע מה, איזה מן המינים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה ייתן לנו תמונה מדויקת.
<טלי טופילסקי: סליחה שאני מתפרצת לדבריך אבל אני רוצה לומר שיש את הסטטיסטיקות ויש את המסקנות.
<טלי טופילסקי: יש על זה דוחות ואני אשמח להעביר אותם אליך.
<טלי טופילסקי: יש דוחות שבאמת מפרטים באיזה מקרים מגיעים, כמה זמן נמצאים בטיפול, והטיפול הוא מוגדר כקצר טווח.
<טלי טופילסקי: אפשר לראות, יש את הנתונים, שברוב המקרים מדובר בהתערבות קצרת טווח כאשר המשפחות או הילדים מגיעים במצב של בעיות מאוד מאוד חמורות בקשר.
<טלי טופילסקי: לא בהכרח, ממש לא בהכרח, אלימות.
<טלי טופילסקי: בזמן די קצר ברוב המקרים הם יוצאים לקשר עצמאי עם שני ההורים.
<טלי טופילסקי: זה ברוב המקרים, לפי הנתונים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבסטטיסטיקות תהיה התייחסות קונקרטית רק למקרים של גירושין ושם ייעשה הפילוח.
<טלי טופילסקי: בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את עבודת הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: הייתי שם חמש שנים ואני לא סתם מבקשת את מה שאני מבקשת.
<טלי טופילסקי: אני ממכון חיצוני.
<טלי טופילסקי: אני יכולה להגיד לך שיש שם הסללה לשני סוגי אוכלוסייה שאת מדברת עליהם ובוודאי תוכלי לראות את זה.
<טלי טופילסקי: אני אשמח גם להסביר.
<טלי טופילסקי: עוד דבר שחשוב לי לומר בהקשר הזה.
<טלי טופילסקי: יש בעיה מאוד מאוד משמעותית בארץ, היא בעיה עולמית אבל היא הרבה יותר קשה בארץ, של אומדנים של ילדים לומר מה התופעה וכמה ילדים כאלה יש בכלל.
<טלי טופילסקי: יש בעיה מאוד משמעותית להגיע לאומדנים המדויקים.
יפעת שאשא ביטון: היום אחד לשלושה, כבר כמעט אחד לשניים, מתגרשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להבין שגם אם חלק גדול מהגירושין הסתיים בטוב, עדיין יש לנו הרבה מאוד ילדים שנמצאים בסיטואציה הזאת.
<קריאה: חצי מיליון.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מדברת במתמטיקה הזו כדי שנבין שאנחנו לא יכולים לזרוק את זה הצידה ולומר שאולי זה זניח כי זה לא.
<טלי טופילסקי: ברור.
<טלי טופילסקי: זה לא זניח וחשוב לומר שבאמת מדובר, למרות שאי אפשר לעשות אומדן מדויק, בתופעת הילדים בגירושין שהיא תופעה רחבה.
<טלי טופילסקי: מה שכן חשוב לי לומר זה שבתוך מחקר, נקרא לו המהות, שאנחנו עורכים היום, שהוא מתבצע כיום, אני רוצה לתת נתון ראשוני אחד שמאחוריו אני עומדת למרות שמדובר בנתונים ראשוניים.
<טלי טופילסקי: כארבעים אחוזים, 36,6 אחוזים, מהילדים שהגיעו למהות והמהות, מה שיפה בנתונים האלה – כחוקרת אני יכולה להגיד לך – שהם באמת נותנים תמונה.
<טלי טופילסקי: פעם ראשונה שניתן איזשהו אומדן על כלל האוכלוסייה שמגיעה לבתי המשפט בהקשר של גירושין.
<טלי טופילסקי: אנחנו רואים שכארבעים אחוזים מהילדים האלה הם ממשפחות שהקונפליקט בהן הוא בעוצמה גבוהה.
יפעת שאשא ביטון: ברור ששם הקושי.
יפעת שאשא ביטון: במקומות שהגירושין מסתיימים בצורות שהן קצת יותר רכות או מרוככות, אנחנו לא נפגוש את המצוקות הכבדות שאנחנו פוגשים כאן סביב השולחן.
<טלי טופילסקי: כן, אבל חשוב לי להגיד שהיום יש נתונים שפעם לא היו, נתונים שאומרים שהתופעה היא תופעה רחבה והניכור ההורי הוא רק חלק מאוד מאוד קטן והוא הקצה.
<קריאה: פשוט לא נכון.
<טלי טופילסקי: זה לפי מה שאנחנו יודעים.
<טלי טופילסקי: אלה באמת מקרים מאוד מאוד קיצוניים אבל בכל מקרה התופעה של ילדים שזקוקים למענה פסיכולוגי ולאיזושהי התערבות שאין אותה, בהקשר של גירושין, כיוון שהם חווים את הקונפליקט בעוצמה גבוהה, התופעה הזאת של מחסור במענים היא פוגשת הרבה יותר ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני ממשיכה בסדר הדוברים.
יפעת שאשא ביטון: ב', בבקשה.
<ב': שלום גברתי.
<ב': שלום לכולם.
<ב': אני עומד מאחורי המיזם אבות בכתום.
<ב': אני עומד בראש העמותה "קול האמת של אבא".
<ב': מי שרואה אותי ומכיר אותי, אני פעיל פוליטי ופעיל חברתי בשנתיים האחרונות כיוון שבשלוש השנים האחרונות אני הפכתי להיות אבא לילד מדהים.
יפעת שאשא ביטון: כיוון שזאת עדות אישית, היועצת המשפטית תקריא כאן משהו.
<שמרית שקד: אני רוצה לומר שמי שמדבר על ניסיון אישי, שייקח בחשבון שהדיון שלנו משודר.
<שמרית שקד: יש לנו איסור לפרסם שום פרט שיזהה קטין ככזה שעובד סוציאלי לפי חוק הנוער היה מעורב בעניינו, שום פרט מתוך דיון שהתנהל בבית משפט לענייני משפחה או בבית משפט אחר בדלתיים סגורות, שום פרט שיזהה קטין כמי שהתלונן שנפגע מעבירת מין או אלימות.
<שמרית שקד: כלומר, אסור שהורה יאמר דברים אלו על הילד שלו גם אם לא מזכירים את השם שלו.
<ב': מצוין.
<ירון מידן: מילה בהיבט המשפטי.
<ב': אני יכול לומר לכם שאתמול חזרתי ממרכז קשר בשעה 5:00 אחר הצהרים.
<ב': את הבן שלי פגשתי מיום לידתו, מה-2 באוגוסט, 137 שעות ברוטו.
<ב': אני יוצא משרד הביטחון, טיפלתי בנכי צה"ל קשים במשך 13 וחצי שנים.
<ב': בפגועי נפש, אימפרופלגים, פרפלגים, ואני כגבר ישנתי מיטה ליד מיטה ליד נכים שאם המכשיר ההנשמה היה מתנתק, הם היו מתים.
<ב': האחריות שלי כלפיהם הייתה אחריות שאי אפשר להסביר אותה, מאוד מאוד גדולה.
<ב': הגעתי למצב, וחשוב לי מאוד לציין את זה, היות וכל הכיסאות השיפוטיים הם כיסאות ציבוריים.
<ב': גם כבוד השופט שיושב כאן יודע את זה.
<ב': שום שופט לא הביא את הכיסא שלו מהבית ולכן אני מרשה לעצמי לומר את השם של השופט.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לא לומר.
<ב': יש בעיה להגיד את השם של השופט.
<ב': יושב כאן שופט ואני רק מספר מי השופט.
יפעת שאשא ביטון: הוא נמצא כאן?
יפעת שאשא ביטון: הוא יכול להגיב?
<ב': הוא לא יכול להגיב, אבל הוא אמר דברים.
<ב': אני יכול להשמיע כאן דברים שהוא אמר.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו מתעקשים?
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול לומר ששופט ששפט אותך אמר.
<ב': אני רק אומר שהסיפור פורסם בכל כלי התקשורת.
<ב': אני עומד מאחורי הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אין בעיה, אבל אין לו את האפשרות להגיב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הוגנים.
<ב': שיגיב.
<ב': יש דוברות להנהלת בתי המשפט והוא יוכל גם להגיב לאחר מכן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך להיצמד לסדרי הדיון.
<ב': בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אני מכבדת אותך.
יפעת שאשא ביטון: כבד את הדיון.
<ב': על כל פנים, אותו שופט שאני מתנהל מולו עשה כמה דברים מאוד חמורים וזה כבר לא ניכור הורי אלא זה ניכור מערכתי.
<ב': זה אומר שיש לנו את חוק יסוד: השפיטה, סעיף 6 לחוק יסוד: השפיטה והדברים החמורים שהוא אמר שם חורגים מכל הגיון ומכל מציאות.
<ב': מי ששמע את ההקלטות שמופיעות גם ב-יו טיוב, שמע שלא מדובר בשופט אלא במשהו אחר.
<ב': לא יכול להיות שאזרח ישראל שקיבל מאתנו הציבור את הזכות הזאת לשפוט,, ידיר אותי, אבא, שאין לי עבר פלילי, מעולם לא התעסקתי עם פשע, מעולם לא חרגתי מהכללים האנושיים בתור אזרח ואני רק נותן למען המדינה הזאת.
<ב': אני מודר מהחיים של הבן שלי במשך שלוש שנים כאשר האימא יושבת בוועדת תסקירים וטוענת שאני רצחתי אריתראי.
<ב': הנה, כולם שומעים אותי.
<ב': רצחתי אריתראי.
<ב': היא קמה בבוקר והיא פוחדת ובודקת את האוטו לראות שאין לבנת חבלה למטה כי אני ממשפחת פשע.
<ב': יושבת עובדת סוציאלית, יושבת פקידת סעד, יושב עו"ס לסדרי הדין מחוזי - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לא אומר שמות.
<ב': סליחה.
<ב': יושבים חברי ועדה ואני יושב שם ואני פשוט בהלם מוחלט כי האימא מאשימה אותי בכל מיני תלונות שווא ואני את הבן שלי רואה מיום לידתו 137 שעות.
<ב': כשמגיעה אותה עובדת סוציאלית, פקידת סעד, ואומרת לי בשיחות סגורות: רוני, אתה לא אבא של מרכז קשר, מתעללים בבן שלך, פוגעים בבן שלך.
<ב': זה מגיע לפתחה של פקידת הסעד והיא פונה לשופט ואומרת לו: אדוני השופט, אנחנו פוגעים בילד.
<ב': השופט מחליט שאני לא רואה את הילד ואין הסבר למה אני בתור אבא במדינת ישראל, שעשיתי צבא, לא עשיתי מילואים כי טיפלתי בנכים, לא רואה את הבן שלי.
<ב': חשוב לי לומר לכם משהו ואני אומר את זה מאוד קצר.
<ב': במדינת ישראל נוצר בולען חברתי בשם הפמיניזם הרדיקלי שבתוכו שופטים, עובדי רווחה, פקידות סעד.
<ב': הבולען הזה הולך להתפוצץ לנו בפרצוף ואתם רואים את כולכם שאתם יושבים כאן, כולכם הולכים ליפול לתוך הבולען הזה כי מדובר כאן בעמוד השדרה הביטחוני של ישראל.
<ב': עמוד השדרה הכלכלי של המדינה.
<ב': זאת מטאפורה שהיא נאמנה מציאות ולזה אני מכוון.
<ב': לא יכול להיות שמרכז רקמן יבוא ויפגע בנו האבות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מנהלים כאן עכשיו מלחמות בין הארגונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דנים כאן בטובת הילדים ובמה שצריך לעשות עבורם.
<קריאה: אנחנו רוצים שוויון.
<ב': אני יושב כאן כאבא.
<קריאה: צריך לשמוע את האבא במקום כל מיני מחקרים.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים לשמוע אבא או שניים, אין שום בעיה.
יפעת שאשא ביטון: דבר כמה שאתה רוצה ונסיים את הדיון.
<ב': בבקשה, אל תקטעו לי את קו המחשבה כי הייתי מאוד נחוש לומר מספר דברים והפרעתם לי.
<ב': לא קל לי.
<ב': לא קל לי בתור אבא ולא קל לי בתור בן אדם שהפך להיות פסיכיאטר אישי של מאות אבות שמתקשרים אלי גם בשעה 2:00 ו-3:00 לפנות בוקר כי אותו אדם רוצה לקחת כדור ולהתאבד.
<ב': אני אומר לכם שהמצב שלנו באמת מצב נורא.
<ב': אני רוצה לחזור על מספר דברים שהשופט אומר.
<ב': אני נכנסתי לדיון כשהשופט אמר לי שאני לא גורם פרודוקטיבי.
<שמרית שקד: אסור לומר דברים מתוך דיון שהתנהל בבית משפט לענייני משפחה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להוציא את הבחור הזה.
יפעת שאשא ביטון: תירגע בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: תנוח.
<קריאה: אלה דברי הבל.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו אומרים דברי הבל, אתה לא צריך להיות בדיון.
יפעת שאשא ביטון: אל תכניסו אותו אחר כך.
<קריאה: מקשקשים שטויות.
יפעת שאשא ביטון: אל תהיה כאן בדיון שמקשקשים בו.
<ב': בתור אבא אני יכול לומר לכם שילד קטן בונה תבניות זיכרון, וכל המחקרים מוכיחים, מגיל אפס עד גיל תשע.
<ב': הילד שלי, אני יכול לומר לכם, כשהוא רואה אותי, אני עושה שמיניות באוויר, אני מגיע עם ארגז ענק של צעצועים בשעה הזאת, הפכתי להיות חוג אבא.
<ב': בשעה הזאת, אני צריך להיות אבא אולטימטיבי, לרסן את עצמי מבחינה רגשית, להיות בעל עוצמה.
<ב': אני הסופר מן שלו.
<ב': לקחו מהילד שלי את הסופר מן.
<ב': אני אומר לכם שכמוני יש אלפי אבות.
<ב': אלפי אבות.
<ב': אני לא מבין למה אני רואה את הבן שלי רק 137 שעות אחרי שלוש שנים.
<ב': אני שואל אתכם, אתם נבחרי הציבור, תגידו לי, אתם מבינים מה הולך כאן?
<ב': אני שומע כאן עובדים סוציאליים, אני שומע כאן עורכי דין, את הבן שלי אני ראיתי עד אתמול 137 שעות בלבד וזה מהיום שהוא נולד.
<ב': לא הייתי בברית שלו כי אימא שלו הדירה אותי מהברית.
<ב': הסבא החזיק אותו.
<ב': הכלב בגן הילדים רואה אותו.
<ב': ילד הולך ברחוב ואבא שמטייל עם הבן שלו בגן שעשועים רואה אותו אבל אני אבא נורמטיבי ולא רואה אותו.
<ב': תסבירי לי את כיושבת ראש ועדה, אתם מדברים על ניכור הורי, אני מדבר אתכם על ניכור מערכתי.
<ב': אני מדבר אתכם על שופטים שחורגים מחוק השפיטה, סעיף 6.
<ב': הנהלת בתי המשפט, יש לה כאן כמה חוקים והם עוברים על החוקים האלה.
יפעת שאשא ביטון: לשאלתך אם אנחנו מבינים, התשובה היא כן.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לפחות להעיד בשם עצמי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם לא הייתה הבנה לסוגיה הזאת, לא היינו יושבים כאן עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מחויבת בדיון הזה לצורך העניין בכל הקשור למלחמות גירושין ונושאים מגדריים.
יפעת שאשא ביטון: זו לא הוועדה למעמד האישה או איך שלא מגדירים אותה.
<קריאה: שוויון מגדרי.
יפעת שאשא ביטון: שוויון מגדרי.
יפעת שאשא ביטון: אני כאן כי אני באמת שמה את הילד במרכז ואני חושבת שבסופו של דבר אם אנחנו נצליח לנהל נכון יותר או המערכות יצליחו לעזור יותר לאותם זוגות שמתגרשים ולנהל את הסיפור הזה בצורה אחרת, אנחנו ניטיב גם עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאני מקיימת את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: לומר לך רק באמירת סוגריים.
יפעת שאשא ביטון: אני מלווה הרבה מאוד גברים שפונים אלי גם על רקע כלכלי בגלל כל סוגיית המזונות וגם על רקעים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת מנסים לסייע.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא טעית כשאמרת שהרבה פעמים המערכת לא יודעת או שלא תמיד לכולם יש את כל הכלים עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: נתתם דוגמה של תסקירים של רווחה שלא תמיד מתקבלים.
יפעת שאשא ביטון: כל הזמן אני חשבתי שאם הרווחה תחליט, שם זה ייגמר, אבל כנראה שאין להם מספיק שיניים אל מול בית המשפט.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי חזרה למה שאמרתי בהתחלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות כאן שינוי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות כאן מהפכה גם בהתנהלות וגם בתפיסה ובחשיבה.
<קריאה: אין זמן למהפכה.
יפעת שאשא ביטון: אתה צודק אבל מה לעשות שצריך להתחיל במקום כלשהו.
<קריאה: חלק מהניכור ההורי הוא לא רק כלפי גברים אלא גם כלפי נשים.
יפעת שאשא ביטון: גם כלפי נשים.
<קריאה: היא כלפי הילדים.
<קריאה: בכלל לא כלפי ההורים.
יפעת שאשא ביטון: ניתנה גם דוגמה למקרה של ניכור כלפי אישה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על נשים וגברים כאחד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדיון הוא מאוד מאוד ברור.
יפעת שאשא ביטון: יושבים כאן ארגוני נשים ומדברים ויש כאן ארגוני גברים.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שנוכח ידבר, גם אם התמהיל הוא אחר.
יפעת שאשא ביטון: כולם יקבלו את זכות הדיבור.
יפעת שאשא ביטון: גיא טייטלבאום, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: יכולת לאבד את רשות הדיבור בהתפרצות שלך.
<גיא טייטלבאום טל: אני איבדתי את היקר לי מכל.
<גיא טייטלבאום טל: רשות דיבור, זה קטן עלי.
<גיא טייטלבאום טל: אני רוצה לדבר מהצד שהוא אולי הצד הנאיבי.
<גיא טייטלבאום טל: מהצד של הילד.
<גיא טייטלבאום טל: אני בפנים עדיין ילד.
<גיא טייטלבאום טל: אני אמנם אבא לשלושה ילדים אבל אני עדיין ילד ואת זה אנחנו לפעמים שוכחים.
<גיא טייטלבאום טל: אני חושב שאם נשים את הערך של המשפחה ומתוך ניסיון, אני שמונה וחצי שנים במאבק, אם נשמור על הערך של המשפחתיות, זה שהזוגיות נגמרת, זה לא אומר כלום.
יפעת שאשא ביטון: המשפחה לא נגמרת.
<גיא טייטלבאום טל: יש כאן משפחה שלמה.
<גיא טייטלבאום טל: יש כאן סבים וסבתות, יש כאן דודים ובני דודים, יש כאן עולם ומלואו של הילד.
<גיא טייטלבאום טל: של הילד, לא שלי, לא של האימא.
<גיא טייטלבאום טל: זה של הילד.
<גיא טייטלבאום טל: מה אנחנו עושים כאן?
<גיא טייטלבאום טל: מה לעזאזל – סליחה על המילה – לאן רוצים להגיע?
<גיא טייטלבאום טל: הניכור ההורי בעצם מתחיל מהמושג שלו.
<גיא טייטלבאום טל: עצם האופציה שיש לתבוע משמורת בלעדית להורה מסוים, זה שיש לו את האופציה הזאת, באופן אוטומטי ללא שום הצדקה, כבר מתחיל הניכור ההורי.
<גיא טייטלבאום טל: זאת אומרת, אחד ההורים אומר זה שלי ולא משנה מה הסיבה.
<גיא טייטלבאום טל: אבל זה לא נכון.
<גיא טייטלבאום טל: הילדים לא במשמורת של ההורים.
<גיא טייטלבאום טל: ההורים במשמורת של הילדים.
<גיא טייטלבאום טל: המשמורת חייבת להיות בלעדית של הילדים ולא של ההורים.
<גיא טייטלבאום טל: המשמורת ניתנת להורה זה או אחר כאשר הוכח שיש בעיה עם אחד ההורים אבל אלה האותות שהילד צריך להביא אותם ולא ההורה יכול להעיד על הורה אחר.
<גיא טייטלבאום טל: אנחנו כאן פוגעים במשהו הרבה יותר גבוה מאתנו.
<גיא טייטלבאום טל: זה סדר עולם של הבורא ולא שלנו.
<גיא טייטלבאום טל: אנחנו צריכים להשתדל לעשות את הטוב ביותר על מנת לשמור על ה-כן הזה, על הילד הזה והילד הזה שהפך להיות גם אבא, שצריך לגדל עוד שלושה ילדים.
<גיא טייטלבאום טל: אני חושב שזה מגיע מהמקום הזה שאנחנו לוקחים תפקיד אולי יותר מדי גדול עלינו ואנחנו צריכים לשבת, והילדים מבינים יותר מאתנו בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה אתך.
<גיא טייטלבאום טל: לכן כשאת אמרת שצריך לשמוע ילדים, זה כל כך נכון.
<גיא טייטלבאום טל: אין לי בעיה לדבר רע על האימא של הילדים שלי למרות שהיא קיבלה בחירות שהרחיקו אותי מהילדים שלי, אבל אני לא יכול לדבר עליה רע, לא מול הילדים שלי ולא במקום אחר.
<גיא טייטלבאום טל: אני רק יכול להגיד למערכת, הלו, זה לא בשום לב, בואו תסתכלו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים שנאמרו בצורה מרגשת.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו יכולים לשמוע - גם נאמר כאן על ידי אחר המשתתפים, שומעים באופן חד צדדי – את האישה ולהשתכנע ולשמוע את הגבר ולהשתכנע ושניהם יישמעו מאוד מאוד אמינים אבל בסוף את מי שאנחנו צריכים לשמוע, לפחות בהחלטות שקשורות לילד עצמו, זה את הילד עצמו.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נצא עם תובנה כזאת בסוף הדיון והמשרדים ידעו לתת את המענה איך אנחנו לא מוותרים בכל תהליך כואב שכזה על כך שאנחנו נשמע את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: גיל רונן, בבקשה.
<גיל רונן: שלום.
<גיל רונן: אני עומד בראש ארגון שנקרא תנועת המשפחה.
<גיל רונן: אני גם עורך מדור באתר ערוץ 7 שנקרא הקרב על המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: שמותר מתוך תכתובת ענפה לקחת משפט סיכום?
<גיל רונן: אני רואה היום שעשיתי לך עוול ואני מתנצל.
<גיל רונן: אני רואה שאת קולטת בדיוק מה קורה.
<גיל רונן: את לא אומרת את זה עד הסוף מסיבות ששמורות עמך, אבל אם את באמת רוצה לעשות מהפכה, אני רוצה להגיד כמה מלים.
<גיל רונן: אגב, הרבה מהחבר'ה שיושבים כאן ושדיברו ושלא דיברו מכירים אותי, גם מהצד האקדמאי.
<גיל רונן: עם יואב יש לי היסטוריה ארוכה, עשינו ביחד כנסים אקדמיים ועם רונית, גם מהצד של פעילי האבות.
<גיל רונן: הארגון שלי מוגדר כתנועת המשפחה כי מה שאנחנו מזהים זה שמי שפוגע באבות, מי שבעצם מסית את האימהות נגד האבות, בסופו של דבר פוגע גם באימהות.
<גיל רונן: הוא פוגע בחוסן של התא המשפחתי והוא מחזק גורמים אחרים שאפשר לומר עליהם בהכללה שמדובר במערכת העובדות הסוציאליות, בלי לפגוע בעובדות עצמן שחלקן באמת נהדרות, אבל יש איזשהו רצון של זרם מסוים, שהוא פועל באופן תת קרקעי והוא לא חושף את עצמו בדרך כלל, לחזק את המדינה ואת ארגוני הנשים כפי שהם נקראים, למרות שאני לא רואה בהם באמת ארגונים יציגים.
יפעת שאשא ביטון: גם לא כולם מקשה אחת.
<גיל רונן: בדיוק.
<גיל רונן: הם גם לא נבחרים בצורה דמוקרטית ושקופה כמו שאת נבחרת.
<גיל רונן: זאת אומרת, יש ארגון שנקרא שדולת הנשים שהוא מכוון שם את העניינים והוא בוחש.
<גיל רונן: הוא שייך לקרן החדשה במקור.
יפעת שאשא ביטון: לא נעביר ביקורת.
<גיל רונן: מי הקים את שדולת הנשים?
יפעת שאשא ביטון: תגיד את הדברים שלך.
<גיל רונן: זה חשוב להגיד.
<גיל רונן: אני לא אמרתי שום דבר על אף אחד באופן אישי.
<גיל רונן: אני מדבר על עמותה שקוראים לה שדולת הנשים שהוקמה באמצע שנות ה-80 על ידי הקרן החדשה.
<גיל רונן: נעמי חזן.