GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שיר דגן: אז אני דיברתי איתם - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם דרשתם 50 שקלים, הנה, עלה פה בדיון.
שיר דגן: אבל הם אומרים שאני לא קשורה לזה, זה לקבוצות - - - זה לא פותר לי את הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה.
יפעת שאשא ביטון: דיברה פה מיכל ואמרה, אנחנו פותחים את זה ואני לא סתם אמרתי לך, אמרתי לך את זה, יכול להיות שאחרים גם לא שמעו.
יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד מהחוכמה שיושבת פה מהשולחן זה מהמפגש גם עם האנשים בתל אביב.
יפעת שאשא ביטון: אמרתם 50 שקלים חסרים לנו כדי לשמר את מה שיש.
יפעת שאשא ביטון: באו ואמרו לנו, אנחנו נותנים 50 שקלים להסעות ולקבוצות קטנות.
יפעת שאשא ביטון: באה מיכל ותיקנה, "לא, אנחנו צריכים לתת את ה-50 האלה בגמישות", שלא הייתה אגב בשנה קודמת, "כדי לאפשר עוד פרמטרים בפנים" שאלתי אם זה מדיד, אמרו לי "כן.".
יפעת שאשא ביטון: עשיתי בריף רגע על השיח שהיה פה.
יפעת שאשא ביטון: אז את הסיפור שלכם פתרנו.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של המוכר שאינו רשמי שהם מתעקשים לקרוא לעצמם פרטיים, את זה אנחנו לא פתרנו.
יפעת שאשא ביטון: כל הוויכוח שמתקיים עכשיו זה על זה, לא על מה שאתם מבקשים.
שיר דגן: אז קודם כל על ה-50 שקלים לפי מה שהבנתי הם אמרו שתל אביב לא נכללת ורק קבוצות מתחת ל- - -
יפעת שאשא ביטון: שיר, חכי.
יפעת שאשא ביטון: סיכמתי את הדיון?
שיר דגן: לא, אני יודעת.
שיר דגן: אבל יש לי כמה דברים.
שיר דגן: א.
שיר דגן: אני רוצה להגיד שהאיכות של הצהרונים בתל אביב ירדה באופן דרסטי מבחינת כמויות אנשי צוות על כמות מספר ילדים, שזה מבחינתי א'-ב' של צהרון.
שיר דגן: אוקיי?
שיר דגן: אז אנחנו בתל אביב ספגנו את האש, ואנחנו לוקחים את המחיר - - -
חיים הלפרין: את מדברת על בתי הספר.
שיר דגן: אני מדברת על בתי הספר, אני לא רוצה לספר לך מה הולך בגנים כי אני נראה לי את הילדים שלי לא אשלח בשנה הבאה לצהרון שלכם, בגנים.
חיים הלפרין: לכם ולא לו.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, זה אתה מפעיל.
יפעת שאשא ביטון: זה לא המפעילים שאגב, פה בדיוק אני נכנסתי בעניין, עד היום אגב תל אביב לא הביאו ספרים.
יפעת שאשא ביטון: זוכרים כמה ביקשנו?
יפעת שאשא ביטון: ישבו פה נציגים, ישבה פה ענת בדיון הקודם, פה בכיסא הריק, שאולי מחכה לה.
יפעת שאשא ביטון: תביאו ספרים נפתח, אם אתם באמת עשיתם יותר, תקבלו.
יפעת שאשא ביטון: לא הביאו ספרים עד היום.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו לא יודעים אם זה כי הם לקחו את זה לתקורות ופשוט מי שמשלם את המחיר זה הילד, או שיש שם סיפור אחר.
שיר דגן: אז אני יכולה להגיד לך שאני את הבקשה שלך העברתי לעירית תל אביב, שירלי רימון שהיא מנהלת מינהל חינוך אמרה "אם יפעת אומרת היא יכולה לקחת מה שהיא רוצה" אין שום בעיה, הכל פתוח בפנייך, תרימי אליה טלפון את מקבלת מה שאת רוצה.
שיר דגן: זה א.
שיר דגן: דבר נוסף - - -
יפעת שאשא ביטון: אני איתה ישבתי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, תקשיבי, אני ישבתי איתם.
יפעת שאשא ביטון: אמרו לי, תל אביב, ואני מוכנה לעמוד גם בבית משפט אחרי שישמעו את זה יחליטו אם אני אומרת משהו שהוא לא מדויק, כן?
יפעת שאשא ביטון: וסיפרו איך הם מסבסדים מהכספים שלכם אתם פעילויות של בלתי פורמלי ופעילויות של קשישים במקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אמרו את זה אצלי במשרד.
יפעת שאשא ביטון: אז סימן שנשאר שם עודף.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו השאלה, הסיפור - - -
שיר דגן: אני יכולה להגיד לך שהיום לא רק שלא נשאר עודף, עירית תל אביב שמה כספים בשביל שמפעילים יסכימו לעבוד אצלי בעיר.
יפעת שאשא ביטון: שיר, הפשע היחיד שאני עשיתי, ואני מודה שעשיתי אותו, זה שגזרתי את הקופון של הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: יודעת את זה, מורידה את הראש, גם מיכל, אני כל הזמן מודה את זה בפניהם, לוקחת את האחריות.
שיר דגן: אז אני אומרת לך שאנחנו, עירית תל אביב, היינו צריכים הרבה כספים שהיא תכניס בשביל שמפעילים יסכימו להיות בעיר שלנו.
שיר דגן: יש לנו מפעילים - - -
קריאה: - - זה לא תל אביב.
שיר דגן: אבל אני מייצגת את תל אביב, אז מותר לי לדבר גם עליה.
שיר דגן: יש לנו מפעילים מאוד טובים שעזבו את העיר עקב זה, ואני יכולה להגיד לך שאיכות הצהרונים ירדה באופן דרסטי, אנחנו מגיעים למצב שילדים, בכל החודשים הראשונים שלהם בכיתות א' בוכים בגלל שהם הולכים לצהרון, בגלל שהקבוצות נורא נורא גדולות, מפצלים כיתות והם לא עם החברים שלהם.
שיר דגן: ילדים עברו טראומה בתחילת שנה מהצהרון מהבחינה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, יש כסף לממן פיצול אבל אין כסף ל - - -
שיר דגן: לא לממן.
שיר דגן: מפצלים את הכיתה בשביל לאחד אותם עם הכיתה הזאת ועם הכיתה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: למה מפצלים בשביל לאחד - - -
שיר דגן: בגלל שיש - - - ילדים בקבוצה.
שיר דגן: כי זה התקנות שנתתם לנו.
שיר דגן: יש לנו ככה, יש לנו את הנושא שאז העליתי, ואמרתם שאתם צריכים לדון בו, שב-650 שקלים לא החשבתם מע"מ בכלל, אצלנו מפעילים פרטיים בעיר, אני מבקשת לראות מה פתרתם ב-650 שקלים שלא החשבתם את ה-17% מע"מ ואצלנו שוב, הילדים מופסדים בגינו.
יפעת שאשא ביטון: במקומות שיש מע"מ, אמרתי את זה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אמרתי איפה שגובים מע"מ, בבקשה, אנחנו נותנים אוטומטית את ה-17% האלה.
מיכל מנקס: יש בעיה לכתוב את זה בצו.
יפעת שאשא ביטון: שיכתבו את זה במחירים.
יפעת שאשא ביטון: שיש אפשרות.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי שיר, יש דברים שהם הגיוניים, אני לא מתווכחת איתם בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ראית גם פה, הם אמרו אנחנו משלמים 17%, אמרתי שאני לא מתווכחת, הנה 17% יותר.
יפעת שאשא ביטון: סגרנו את הפינה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם, אנחנו במקום של לפתור את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך שאני אעמוד פה על המשמר, גם אם אצטרך לחטוף את כל האש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נאפשר למחירים להגיע חזרה ל-1,400 ו-1,500 שקל כי אחרת בואו כולנו נקום, חבל על הזמן ועל האנרגיות ונוותר על הכל.
שיר דגן: מצד שני גם צריך לאפשר את זכות הבחירה להורים.
שיר דגן: וזה משהו ש- - -
קרן נואס: אבל בית ספר לא מוציא יותר לשימוש חורג, הוא לא מוציא רבע מיליון שקל פעם בחמש שנים .
קרן נואס: לנו יש הוצאות שיושבות עלינו מול הרשות המקומית אחת לפרק זמן, שמתחלקת בתקורה לכל השנים האלה.
קרן נואס: יפעת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ברושי רצה לומר מילה.
איתן ברושי: גבירתי יושבת הראש, קודם כל אני רוצה לשבח על המפעל הזה ואותך על הנחישות.
איתן ברושי: אני חושב שאנחנו נמצאים בנקודה שהיא שונה מזאת שהייתה.
איתן ברושי: עכשיו השאלה היא לא אם אלא איך ולכן זו נקודה יותר טובה, לפעמים יותר קשה.
איתן ברושי: אומרים שבכל מהפכה היום השני הוא היום הקשה כי לחולל את השינוי לעתים זה לא פשוט אבל זה נעשה, והנה את נתקלת בקשיים של היום השני והייתה לי את הזכות - - -
יפעת שאשא ביטון: ברושי, אחרי כל מה שעברתי שנה שעברה, אני מחושלת.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר נופל על צלקות.
איתן ברושי: חשבתי שתגידי לי אחרי שעברתי את כל מה שיש בקרית שמונה זה קטן עלי.
יפעת שאשא ביטון: קריית שמונה מותק.
איתן ברושי: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו, תראו, יש מרכיב גדול של שכר בכל מה שקשור לחינוך.
איתן ברושי: שני מרכיבים.
איתן ברושי: אחד זה עולה הרבה כסף, וב.
איתן ברושי: זה התנאי להצלחה.
איתן ברושי: איכות החינוך מותנית בכח האדם והתקציב של החינוך חלקו הגדול הולך לשכר.
איתן ברושי: זה לא חדש בחדר הזה.
איתן ברושי: אני חושב שהיה צריך לטפל ואולי לסייע בתחום כח האדם, ביכולת להביא כח אדם איכותי ולהביא את השכר.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהם עשו, הם העלו אפילו את התעריף.
איתן ברושי: לא, אני רוצה להגיד משהו לממשלה.
איתן ברושי: ובמקרה גם לסיעת כולנו.
איתן ברושי: מונח על השולחן חוק שאת חתומה עליו יחד איתי ואני מודה לך, על עבודה מועדפת בחינוך.
איתן ברושי: אנחנו מדברים, תקשיבו טוב, 25 מיליון שקלים בשנה מכספי הביטוח הלאומי, ניתנים לעובדי תחנות הדלק.
איתן ברושי: ועדה שהוקמה על ידי שר האוצר הנוכחי כשהיה שר הרווחה - - -
יפעת שאשא ביטון: תגיע ישר לשורה התחתונה.
יפעת שאשא ביטון: חבל, אנחנו מבזבזים את הזמן על חוק אחר אפילו שאני חלק ממנו.
איתן ברושי: החוק הזה היה צריך, תראו, גם כשהייתי בעיריות העלו את השאלה של הסייעות ואת כח האדם בגיל הרך ועוד מעט ידברו פה על מועצה לגיל הרך, שהדבר הכי חשוב, עוד פעם, זה כח האדם.
איתן ברושי: איך אפשר לדבר על הגיל הרך בלי כח אדם שהוא נשען בכלל - - -
יפעת שאשא ביטון: בלי שזה מפוקח בכלל.
איתן ברושי: שהוא נשען על שירות לאומי.
איתן ברושי: הממשלה הולכת וטוב שכך, בהרבה דברים קדימה, אבל בלי לגבות בכח האדם, לא באיכות ולא בשכר.
איתן ברושי: מי יעבוד בחינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל ברושי, מה שלא קרה בצהרונים, להיפך.
יפעת שאשא ביטון: פה העלו את השכר ברמות שרשויות ביקשו לאפשר להן לשלם פחות.
איתן ברושי: רגע, סליחה - - -
ראומה שלזינגר: סייעת משתכרת 2,500 שקלים לחודש.
יפעת שאשא ביטון: על שעתיים ביום, נו.
ראומה שלזינגר: ממש לא.
ראומה שלזינגר: אז את לא מכירה.
איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר את הדבר המרכזי.
איתן ברושי: אני אומר שבידיכם הדבר הזה.
איתן ברושי: אני פניתי גם לבנט, שהתקציב שלו, כשהוא מתפנה לעסוק בחינוך, התקציב שלו הוא התקציב הגדול ביותר שהיה אי פעם בחינוך.
יפעת שאשא ביטון: בזכות כולנו.
איתן ברושי: אומר שר האוצר "אני מוכן שהוא ייתן את זה".
איתן ברושי: היה צריך ליצור כללים לעבודה מועדפת בחינוך, כמו עבודה מועדפת, עבודה מועדפת, על יד עבודה מועדפת, שהיא מגבה כח אדם איכותי ביותר בתוספת שכר משמעותית לחצי שנה, למשל בחקלאות עברנו מחצי שנה לשנה.
יפעת שאשא ביטון: איך הגענו מהצהרונים לחקלאות.
רחל עזריה: אצל ברושי זה לא משנה מאיפה מתחילים, הכל נגמר בחקלאות.
זאב גולדבלט: אצל ברושי זה מתחיל ונגמר בחקלאות.
זאב גולדבלט: לא משנה על מה דנים.
איתן ברושי: הכל מתחיל באדמה.
איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר לכם, אתם לא מטפלים בעיקר.
איתן ברושי: מעבר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, ברושי, לא יפה להגיד ככה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אני אוהבת אותך אבל זה לא מדויק להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: נקודת המוצא שלנו הייתה כח האדם.
איתן ברושי: אני מציע פתרון.
איתן ברושי: הפתרון שאני מציע הוא לעמוד על כך שהעבודה המועדפת תהיה בחינוך.
איתן ברושי: ברגע שתהיה עבודה מועדפת בחינוך זה מגייס כח אדם משמעותי.
איתן ברושי: עכשיו אני אומר לכם, זה אפשרי.
זאב גולדבלט: השאלה אם הנשירה לא תהיה בגמר התקופה.
זאב גולדבלט: אני מזכיר לך שכבר היום הם נושרים צ'יק צ'ק.
יפעת שאשא ביטון: ברושי, אני איתך.
יפעת שאשא ביטון: אתה צודק, אבל זה לא רלבנטי לוויכוח מהטעם הפשוט, כי עם העבודה המועדפת או בלי העבודה המועדפת אנחנו צריכים לפתור את הסוגיות שעלו כאן כי את כח האדם הקבוע אנחנו צריכים בכל מקרה, ואת הנושא של המע"מ יש לנו בכל מקרה, הסוגיות האלה הן בלתי תלויות בחוק החשוב הזה, אבל אני שמחה שהנה נתתי במה, עוד פעם, נדבר על זה אחר כך.
קארין אלהרר: אפשר במחילה לשמוע ממשרד החינוך איזה עלויות נוספות הם ראו?
יפעת שאשא ביטון: כן, עכשיו משרד החינוך ואחר כך הגברת שמחכה בסבלנות.
יפעת שאשא ביטון: רחל, כשתרצי לדבר תגידי לי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה חיים.
חיים הלפרין: מה שאנחנו גילינו, גם בישיבה הגדולה שהייתה עם כל נציגי הגופים, ואגב, רובם לא היו מהמגזר החרדי, עלה בעצם כמה הוצאות שיש להם בממשק עם השלטון המקומי, כל אחד ברשות שלו, שמושתות עליהם בסכומים מאוד גדולים, שיצר בעצם שונות שגם אם יש כאלה שאתה יכול להגיד שהם יכולים לגבות 1,200 שקל, יש כאלה שהעלויות שלהם יוצאות יותר מ-2,000.
חיים הלפרין: לכן אם היינו מגדירים טווח זה היה יוצר סוג של חוכא ואיטלולא, ולכן חשבנו, בהתחשב גם בעובדה שבעצם אנחנו מזהים גם בתוכם שזו קבוצה שקטנה והולכת, כלומר הרבה מאוד גנים פרטיים כאלה מבינים שלאט לאט הם צריכים להסגר.
יפעת שאשא ביטון: אבל סליחה, הם ילכו ויתרחבו כי אם אני אזהה - - -
חיים הלפרין: לא לא.
יפעת שאשא ביטון: בוודאי חיים, כי אם אני אזהה שאני יכולה לקבל ממך כסף בבוקר, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: ולקבל אחרי הצהריים כמה שבא לי, והיום ההורים זה טרנד קצת ללכת לפרטי, אתה יודע, במיוחד מי שיכול, למה שאני אשאר אצלכם בכלל?
יפעת שאשא ביטון: למה שאני אשאר?
אמציה דויטש: והם גם יקחו את הכח אדם מהמגזר הציבורי.
אמציה דויטש: אתה מאבד אותם.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שקורה בבריאות, חבר'ה, תקשיבו, אני לא אתן לזה לקרות, גם אם אני אצטרך להילחם על זה אני לא יודעת עד כמה, אני לא אתן לזה לקרות.
יפעת שאשא ביטון: ואתה רוצה שאני אראה לך למה זה, אני לא אגיד פיקציה כי זו מילה קשה ואני לא רוצה לפגוע באנשים פה, אבל כמה זה לא באמת משנה?
יפעת שאשא ביטון: כי אם מחר אנחנו לא ניתן לקרן את מה שהיא רוצה, וקרן יודעת, אני אוהבת אותה ואנחנו בקשר והכל ואני מרשה לעצמי להשתמש בשם שלה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא ניתן לקרן את מה שהיא רוצה, והיא תסגור את הגן ב-14:00 זה לא ישנה את העלויות שהיא משלמת לשלטון המקומי, זה גם לא ישנה את העלויות שהיא משלמת לשכירות וזה גם לא ישנה את החשמל.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו בעצם מאפשרים לה לגבות עוד 985 שקלים לצורך העניין, על השעתיים וחצי הנוספות, וזה הרבה ממה שיהיה לה אם היא תסגור ב-14:00, מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: מתמטיקה פשוטה.
קרן נואס: רגע, אבל הוא צודק.
קרן נואס: מתשע"ב, מטרכטנברג, מחוק חינוך חובה מגילאי 3, אנחנו רואים ירידה של 28% בכל שנה בגנים שמגישים בקשה לחידוש רישיון המוכר שאינו רשמי, שעד היום, אני מזכירה לך, הם יכלו לגבות כמה שהם רוצים אחרי הצהריים.
קרן נואס: ומה שקרה מכח האינרציה שעל אף ההגבלה בבוקר של 700 שקלים, גם ההורים היה להם רף עליון שהם היו מוכנים לשלם על הצהרון.
קרן נואס: אני אומרת לך יפעת, 28% מתשע"ב עד היום, כל שנה בירידה.
קרן נואס: הכמות של הגנים הזאת כל כך הצטמצמה, שגם אם תורידי להם את היכולת מלגבות בצורה משוחררת ל-1,400 שקלים, עדיין הקבוצה הזאת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה 1,400 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: לא תחת השם שלי.
קרן נואס: רגע, גם אם.
קרן נואס: גם אם.
קרן נואס: הקבוצה הזאת הולכת ומתמעטת מכיוון שההוצאות שלהם כל כך גדולות שהמכה של 700 שקלים בבוקר גם כבר גמרה אותם חצי דרך.
קרן נואס: אנחנו בפחות ממחצית.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, קרן, תעשו את הבחירות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לכם לכיס ולא לשיקולים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך שאם את גם לא תקבלי את התנאי של משרד החינוך ותסגרי ב-14:00 את תמשיכי לשאת בעלויות שהם גם ככה שם.
ראומה שלזינגר: אני מארגון כח לעובדים שמייצג 900 עובדות גננות וסייעות הצהרונים בירושלים.
יפעת שאשא ביטון: אתם דווקא עושים עבודה - - -
ראומה שלזינגר: כן.
ראומה שלזינגר: אם מה שלמדתם מתל אביב, אז אפשר ללמוד גם הרבה ממה שקורה וקרה בירושלים.
יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, אני אתקן.
יפעת שאשא ביטון: את כל הבעייתיות והלקחים למדנו מתל אביב, את מה שאפשר לעשות טוב אנחנו למדנו מירושלים במקרה הזה.
רחל עזריה: היינו הפיילוט של המדינה.
רחל עזריה: התחלנו את זה לפני כולם.
ראומה שלזינגר: עוד לפני התכנית של ניצנים.
ראומה שלזינגר: כשאני מדברת על שכר הסייעות, אני מדברת על שכר הסייעות בניצנים כיום, ואני לא הראשונה שמדברת, אנחנו מסביב כל השולחן ובוודאי עם ההורים.
ראומה שלזינגר: אני מאוד מודאגת ממה שנאמר על זה שאין תכנית ואין כוונה להתייחס לגובה השכר ולהעלות אותו כי השכר השעתי הוא באמת אכן יפה, אבל העובדות עובדות שעתיים וחצי ביום.
רחל עזריה: בירושלים זה שעתי?
רחל עזריה: בירושלים זה לא שעתי.
רחל עזריה: הוא חודשי.
ראומה שלזינגר: השכר בירושלים הוא חודשי.
ראומה שלזינגר: הוא עדיין מתפרש רק על עשר משכורות בשנה.
ראומה שלזינגר: כל שנה בחודש יולי-אוגוסט הן חותמות אבטלה, וככה זה ברשויות רבות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה אופי התפקיד.
יפעת שאשא ביטון: עד שנטפל בסיפור של יום חינוך ארוך, את לא יכולה להעסיק עובד בשעתיים ולשלם לו משכורת של שמונה שעות.
רחל עזריה: שניה, קודם כל עשינו את זה בירושלים, הייתה מחאה מאוד גדולה של ההורים כשרצו לשנות את השכר של הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: הוא שונה, רחל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על 40 ועל 60 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר לא - - -
ראומה שלזינגר: הוא 37 שקלים ועכשיו נדרשת הגמישות ואז אנחנו נראה מצב שהגננות מקבלות פחות, הסייעות, אני מברכת על כך אם הן יקבלו באמת יותר, אבל צריך לזכור שכשסייעת מתחלפת מי שסובל בסוף בפועל, מלבד הילדים שכל פעם צריכים להתרגל לדמות חדשה, זו הגננת שצריכה כל פעם מחדש ללמד את הסייעת המתחלפת את המקצוע ואנחנו רואים תחלופה אדירה.
ראומה שלזינגר: בירושלים אנחנו מדברים על 50% - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם לא משלמים לסייעות שנשארות, לצורך העניין יש סייעות בשלטון המקומי, זה עושים בהרבה מאוד מקומות, ואז משאירים אותן בעצם את הזמן של הצהרונים ואז הן מרוויחות גם את השכר של הבוקר וגם את השכר התוספתי של הצהריים.
ראומה שלזינגר: זה לא קורה בכל הרשויות, בירושלים זה גם לא המצב, יש הרבה רשויות - - -
יפעת שאשא ביטון: אז שווה לכם.
יפעת שאשא ביטון: זה משפר.
יפעת שאשא ביטון: את מבינה רחל?
יפעת שאשא ביטון: יש פה מערך שמאפשר גם לשפר את השכר שהיה להם בפוטנציאל עד היום.
קרן נואס: אבל תכנית ניצנים מתבססת על גיוס כח אדם.
מיכל מנקס: בהקשר הזה, היות וסוגיית העסקת הסייעות, אנחנו רצינו להיטיב עימן, ופתרנו אותו מול ההסתדרות ומול הסכמי השכר ושלחנו עדכון לכל הרשויות גם מה ניתן לעשות ואיך להעסיק, וכמה תוספת אפשר לתת וחיים שאתנו און ליין בהקשר של כשאין גננת מה ניתן לעשות ואיך ניתן להעלות את שכר הסייעת שבמקום הגננת.
מיכל מנקס: אני חושבת שבנושא השכר טיפלנו בצורה יפה, המחירים סבירים.
יפעת שאשא ביטון: גם פתחנו אופציות שלא היו לפני ניצנים.
ראומה שלזינגר: יפעת, נקודה חשובה שדווקא לא דוברה פה שאולי כן צריך לחשוב עליה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אם זו נוספת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסגור את ה - - -
ראומה שלזינגר: נוספת.
ראומה שלזינגר: דבר נוסף על ועדות ההיגוי שעלו, ועדות ההיגוי, אנחנו כל הזמן מדברים על הצד של המפעיל, על הצד של פורום ההורים היישוביים, אני חושבת שראוי ומתאים שזה גם נציגות העובדות יהיו חלק מהם, חלק מהתקנות, ואני גם אשמח לראות את התקנות שהיום נחשפתי אליהן לראשונה.
חיים הלפרין: כשהן מפורסמות לציבור את מוזמנת לראות אותן חינם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהיפך, זה פותח פה הזדמנות שלא הייתה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נעשה את זה נכון כולם ירוויחו, זה באמת win-win לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אז זה גם פותר את הסוגיה של רק שעתיים או רק עשרה חודשים.
קארין אלהרר: פחות הבנתי מה - - - לגבי הדברים של חיים.
קארין אלהרר: לגבי העלויות הנוספות.
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה 1,400 שקל, אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: לא תחת השם שלנו, קארין.
יפעת שאשא ביטון: שישבו ויראו, את ה-17% של המע"מ אני יכולה להבין, זה משהו שאנחנו לא יכולים להתווכח איתו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לא לאהוב, אבל לא להתווכח.
יפעת שאשא ביטון: קארין תקשיבי, כל היתר מה שהם מספרים, הם ישלמו איתנו או בלעדינו.
יפעת שאשא ביטון: עם ניצנים ובלי ניצנים.
יפעת שאשא ביטון: כל העלויות שהם מדברים שבגלל שהם לא מקבלים מבנה אז הם משלמים שכר דירה, ברור לנו שהם ישלמו גם אם לא יהיה להם ניצנים וזה שהם משלמים לרשויות המקומיות, אני לא יודעת את הסכום, שאגב שווה מיכל, שבלי שום קשר לסיפור שהשלטון המקומי יקיים איזה שהוא שיח ויראה איך הוא עוזר להם בשביל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בביקורת, אני אומרת לשבת ולחשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על ההיטלים השונים.
יפעת שאשא ביטון: שווה לשבת ולראות איך בשלטון המקומי מנסים להקל בשביל שזה יצליח, אבל שוב אני חוזרת לנקודת הפתיחה, אלה סכומים שישולמו איתנו או בלעדינו אז זה לא ממש רלבנטי וקשור ל- - -
ראומה שלזינגר: אני לא מבינה בתחום הזה אני גם לא רוצה להיכנס אליו, אני גם לא בטוחה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא להיכנס.
יפעת שאשא ביטון: רק לבקש לראות איך אפשר להקל.
ראומה שלזינגר: אפשר לבקש גם מבעלי הבניינים להוריד להם בשכירות.
ראומה שלזינגר: זה לא ענייננו.
ראומה שלזינגר: זה חלק מהשיקול, בכל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: רחל רצתה לומר משהו ואחר כך עדי.
רחל עזריה: קודם כל, כל הכבוד על הדיון, אני חושבת שזה דיון מאד חשוב ותמיד כדאי לעשות את המעקב ולראות איפה הדברים עומדים.
רחל עזריה: כמה נקודות קצרות.
רחל עזריה: אחד – לגבי הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: הם מוכרים שאינם רשמיים.
רחל עזריה: מוכרים שאינם רשמיים.
רחל עזריה: לא, הם היו פרטיים והפכו להיות מוכרים שאינם רשמיים בתוך התהליך של טרכטנברג, אבל הם התחילו כגנים פרטיים.
קריאה: על פי בקשת משרד החינוך.
רחל עזריה: על פי בקשת משרד החינוך.
רחל עזריה: אבל זה מה שהיה, אני יודעת, אני הייתי פעילה מאוד בוועדת טרכטנברג ויזמתי את המהלך הזה של 3-4 חינם ואחת המטרות בלעשות את 3-4 חינם היה לגרום לכך שהגנים הפרטיים יעברו לעבוד עם ילדים צעירים יותר.
רחל עזריה: זאת אומרת בעצם המדינה נותנת מענה לגילאי 3-4 והמענה של המדינה הוא טוב.
רחל עזריה: הוא לא מושלם, כמו שום דבר, אבל הוא מענה טוב ואחת המטרות היו, כי אנחנו יודעים שבלידה עד שלוש יש מחסור אדיר במסגרות לילדים ולכן זו הייתה אחת המטרות.
רחל עזריה: עשו את ה תהליך הזה, הבנו בזמנו, אנחנו בירושלים היינו החלוצים של להכניס את המוכר שאינו רשמי לתוך התהליך של טרכטנברג וכל ההסכמים האלה, עשיתי אותם אז יחד עם זאת שניהלה בפועל, החזקתי אז את התיק, ועשינו את המהלך הזה כי הבנו שאי אפשר לעשות מהלך כל כך דרמטי במכה אחת, אבל ברור שהמטרה היא לרדת ללידה עד שלוש.
רחל עזריה: אז אם יש מסגרות שהן מסגרות עם ערכים ספציפיים, נכון, אז לא יהיה שם רווח, ואם זה תנועות ספציפיות, אידיאולוגיות ספציפיות אז לא יהיה שם רווח, וככה, בעצם כל הגיל הרך, המטרה הייתה להסיט אותו לגילאים הצעירים, את כל המסגרות הפרטיות יחד עם בניית מעונות יום, אבל זה היה אמור לתת מענה לשלוש-ארבע חינם, בין היתר היה אמור לתת מענה גם לגילאים הצעירים יותר.
רחל עזריה: עכשיו אתם פשוט מרגישים את זה- - -
יפעת שאשא ביטון: רחל, אנחנו לאט לאט מחלחלים למטה גם ללידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אז שייקחו את זה בחשבון.
רחל עזריה: נכון, הרעיון היה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, שלא תבואו - - - כי אנחנו לשם מכוונים.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו רוצים לקחת אחריות גם שם.
רחל עזריה: בסדר, הרעיון היה לנתב לשם ואני חושבת שזה הדבר הנכון לעשות.
רחל עזריה: הדבר השני, אני רוצה לשאול את הרשויות המקומיות.
רחל עזריה: בזמנו הייתה לי הצעת חוק שדורשת מכם לעשות מסגרת סגורה שכל ההכנסות יוצאות בסופו של דבר רק על הצהרונים ושום דבר לא מגיע לדברים אחרים.
רחל עזריה: כשאני הגשתי את הצעת החוק הזו, אתם ברשויות המקומיות התנגדתם מאוד, מאוד.
רחל עזריה: אני חושבת שעד היום אתם צריכים לתת את התשובות לציבור למה אתם מעוניינים לקחת כסף לצהרונים ולהשתמש עבור דברים אחרים.
מיכל מנקס: סליחה, אנחנו לא לוקחים כסף, בואי נדייק.
רחל עזריה: אני מדייקת.
רחל עזריה: אני מדייקת היטב.
רחל עזריה: אמרו לי ראשי הערים.
מיכל מנקס: - - - שאנחנו לא חייבים.
רחל עזריה: אתם לא חייבים.
רחל עזריה: אמרו לי ראשי הערים "איך יהיה לי כסף להופעות של יום העצמאות".
יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שפתרנו, רחל.
יפעת שאשא ביטון: כי בזה שאנחנו הורדנו את המחירים, אנחנו גזרנו את הקופון הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שדיברנו לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גזרנו את הקופון הזה רחל, בתחילת הדיון, את לא היית.
רחל עזריה: אבל זה הדיון.
רחל עזריה: אני חושבת שזה בדיוק הדיון שצריך לנהל כי עכשיו אתם דורשים להעלות את הסכום.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, רחל.
יפעת שאשא ביטון: שניה, את פשוט לא היית.
מיכל מנקס: ממש לא נכון.
מיכל מנקס: חבל שלא שמעת את הכל.
יפעת שאשא ביטון: אבל זו לא הדרישה, זה לא ה-1,400 שאנחנו מדברים עליהם.
רחל עזריה: לא 1,400, ה-50 שקלים הנוספים.
רחל עזריה: על זה בדיוק אני מדברת.
מיכל מנקס: זו דרישת ההורים.
עדי מן: זו דרישה גם של ההורים.
רחל עזריה: ברור שזו דרישה של ההורים.
רחל עזריה: את אימא בתל אביב?
עדי מן: לא.
עדי מן: אני יו"ר ועד הגנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.
רחל עזריה: ברור שזו תהיה דרישה של ההורים.
רחל עזריה: כי בסופו של דבר בתוך התהליך הזה מה שהרשויות המקומיות עשו זה במקום להפסיק לקבל את הכסף של השכירות עבור הגן, של ההכנסות שהרשויות המקומיות - - -
מיכל מנקס: סליחה, אני ממש נעלבת.
יפעת שאשא ביטון: את תוכלי לדבר, מיכל.
רחל עזריה: אבל אל תעלבי, את צריכה לתת לי לדבר ואחר כך תוכלי להגיב.
רחל עזריה: ככה זה עובד בכנסת.
מיכל מנקס: אבל אי אפשר להכפיש ואז להגיד "אני מצטערת".
יפעת שאשא ביטון: מיכל אני אתן לך להתייחס.
קריאה: זה כן משק סגור ב- - -
רחל עזריה: אנחנו דרשנו משק כספים סגור.
קריאה: בקול קורא זה כן מופיע בתור לנהל תקציב בנפרד, נכון?
קריאה: מצאתי את זה עכשיו, בדקתי את עצמי.
רחל עזריה: לא, אבל בסופו של דבר מותר לשלם שכירות לגן, יש דברים שמותר לעשות אותם, כן.
רחל עזריה: וככה זה נראה, לכן זה לא סביר כי ברוב הגנים ברחבי הארץ - - -
אמציה דויטש: איפה זה?
רחל עזריה: יש פה דיס- - - רחל, זה לא שם וזה גם מה שניהלנו בתחילת הדיון וזה גם אמרתי, החטא שאני מוכנה להודות בו.
רחל עזריה: אנחנו גזרנו להם את הקופון של הרווח.
רחל עזריה: יפעת, אני חברת כנסת.
יפעת שאשא ביטון: ואני גם יושבת הראש.
רחל עזריה: נכון, את יו"ר הוועדה.
רחל עזריה: אני יושבת בוועדה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני יכולה להתייחס כיושבת ראש של ועדה - - -
רחל עזריה: את כן, אבל הם לא יכולים.
יפעת שאשא ביטון: - - - לשיח שהתנהל פה, אני בסך הכל מנסה רגע לחבר אותך לשיח שהיה לפני שהגעת כדי שאנחנו לא נמחזר את הדיונים, זה הסיפור.
רחל עזריה: אני לא חושבת שאני ממחזרת את הדיון, אם אחרי שאני אדבר תחשבי שאני ממחזרת את הדיון, אז תתייחסי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי תסיימי ואנחנו נתייחס.
רחל עזריה: אני לא מוכנה לסגנון הזה, הוא לא מקובל בשום ועדה.
רחל עזריה: כשחברת כנסת מדברת, אתם רוצים להתייחס אחר כך תתייחסו אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי רחל, תדברי ואנחנו נתייחס.
רחל עזריה: בכל מקרה, כל הדברים האלה נשארו.
רחל עזריה: אני אשאל אותך כאמא, בהרבה מאוד צהרונים ברחבי הארץ המחירים היו זולים יותר והם עלו בסופו של דבר או שהם לא ירדו, אבל האיכות הרבה פעמים ירדה.
רחל עזריה: זה מסוג הדברים שקשה להסביר אותם.
רחל עזריה: קודם כל, זה מה שקורה ברגע שיש פיקוח על מחירים, הרבה פעמים במקומות שבהם המחירים היו זולים יותר המחירים עולים כי פתאום, מה אמרו לי ראשי רשויות?
רחל עזריה: "המדינה מאפשרת לי לגבות את הסכומים האלה" והרבה פעמים גם השירות ירד.
רחל עזריה: אני אומרת לך כאימא שהתהליך שקורה פה, זה שבעצם אומרים לך "את דואגת לילד שלך?
רחל עזריה: בואי תעזרי לנו לדאוג שנוכל לגבות יותר כסף" ואני חושבת שאחת השאלות שצריך לשאול זה כמה כסף הרשות המקומית עושה בתוך כל התהליך הזה.
רחל עזריה: כי על החוק הזה, הייתה התנגדות גורפת מצד הרשויות המקומיות ואז הם באו והציעו את החוק הזה של פיקוח על מחירי הצהרונים כי הם הבינו שבדרך כזאת אפשר להמשיך לקבל את הכסף מההורים ובעצם באיזה שהוא אופן משתמשים בהורים שכועסים על השירות, על המחירים, ובמקום שהרשויות המקומיות ידאגו לכך שגם הם לא ירוויחו כסף וגם יכול להיות שהם צריכים לסבסד חלק מהעלויות, הם בעצם עושים הפוך.
רחל עזריה: הנושא הבא באותו הקשר שאני רוצה להעלות - - -
יפעת שאשא ביטון: גם לי יש מה לומר.
רחל עזריה: הנושא הבא שאני רוצה להעלות באותו הקשר, זה עלויות של חודש יולי.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא רלבנטי פה לניצנים.
רחל עזריה: זה מאוד רלבנטי.
רחל עזריה: אני מקבלת מהורים שעד לחוק, היה נגיד בקרית אונו שילמו 1,200 שקל - - -
יפעת שאשא ביטון: הם כאילו הזיזו את הכסף לקיץ.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש חוק פיקוח על הקייטנות עכשיו, הם לא יוכלו לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש חוק פיקוח על מחירי הקייטנות.
רחל עזריה: רגע, חכי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אגיד לך למה, כי הדיון הוא לקראת סיום ואנחנו לא עוסקים בקיץ.
רחל עזריה: אבל אני חושבת שחשוב שזה יעלה כי הרבה הורים פונים.
רחל עזריה: גם שתדעי את, זה נושא שמעניין אותך.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בגלל זה אני אומרת לך שיש חוק פיקוח.
רחל עזריה: 1,200 שקל, זה מה שעלה הצהרון ושילמו גם על יולי וביולי קיבלו קייטנה.
רחל עזריה: ועכשיו דורשים 2,035 שקלים על יולי ואם תעשו את החישוב יוצא זהה, אבל השירות בצהרון במשך השנה ירד, וזה משהו שהיא אפשר להסביר אותו.
רחל עזריה: אז אם זה בסוף יוצא זהה, אז למה השירות יורד?
רחל עזריה: אני חושבת שזה משהו שהוועדה צריכה לתת את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם לענות על זה ולחבר את זה לשיח.