GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אנחנו סולחים למי שלא מכיר את המערכת החינוכית.
יפעת שאשא ביטון: הערנו את זה רק לפרוטוקול כדי שלפחות נהיה הוגנים והגונים.
יפעת שאשא ביטון: לא כולם יוכלו לדבר, אנחנו עוד 10 דקות סוגרים.
קריאה: אני חושב בתור חובש, שחשוב מאד שמשרד הבריאות יבינו, בתור אחד ששם את השמיכה על ילד.
רחלי הכהן: אז קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו פה.
רחלי הכהן: אנחנו יושבים פה דיונים על גבי דיונים במשך יותר משנה, זה באמת משהו שהתחיל פה בוועדת החינוך ועבר לפה ואנחנו פשוט נדהמו לשמוע מאמצעי התקשורת על הדבר הזה.
רחלי הכהן: זאת אומרת מן הראוי שגם אם הייתה מתקבלת החלטה לא היינו שומעים עליה מהתקשורת, גם אם היא הייתה חד צדדית.
רחלי הכהן: זה כשלעצמו מבחינתי מדהים וזעזע אותנו.
רחלי הכהן: מעבר לזה, על אף ההוראות של חוזר המנכ"ל, שבתחילת השנה, כשקיבלנו את ההוראות על הסביבה הסטרילית, על שיתוף של הורים לתלמידים ושל מורים, דברים שהם באמת משמעותיים ושהם חשובים.
רחלי הכהן: על אף ההוראות האלה בסופו של דבר המצב בשטח הוא ממש לא מוטמע ולא קרוב לזה.
רחלי הכהן: אנחנו מקבלים פניות כל הזמן.
רחלי הכהן: מתחילת השנה ועד עכשיו הפניות ממשיכות לזרום בהקשר הזה על בעיות שקיימות ולא יכול להיות שבבת אחת, תוך תקופה כל כך קצרה, פשוט יוסרו כל הסייעות.
רחלי הכהן: אין שום אפשרות בשטח, מהמצב שאנחנו חשים, מהפניות שמגיעות אלינו, שזה באמת יישום בלו"ז הזה.
רחלי הכהן: זה משהו שלא יקרה.
רחלי הכהן: לכן אנחנו דורשים בהקשר הזה ממשרד החינוך קודם כל לחזור בו מההחלטה לפחות, עד שנראה שבשטח הדברים מתחילים להיטמע.
רחלי הכהן: מעבר לזה גם לציין ולהזכיר את מה שיושבת ראש הוועדה אמרה מקודם בהקשר הזה שיהיו ילדים שבכל מקרה על הקצה ויצטרכו למצוא להם פתרון.
רחלי הכהן: ולכן הביטול הגורף הזה לא הגיוני ולא אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אמרת שיש לך רעיון, אז ישר לרעיון.
רויטל ליפמן שמר: זה יהיה קצר, כן.
רויטל ליפמן שמר: בהמשך למה שאמרנו, צריך להיות פה מבחן המעשה.
רויטל ליפמן שמר: אני מצטרפת למה שאמרה הגברת מהמועצה לשלום הילד.
רויטל ליפמן שמר: ריבוי המקרים שמגיעים אלינו מצריך איזה שהוא מדד.
רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת ככל שיהיו פחות תלונות ויותר הטעמה בשטח של הנוהל הקיים כהתחלה, זה יכול להיות איזה שהוא סמן שאולי בעתיד אפשר יהיה לדבר גם על דרך אחרת.
רויטל ליפמן שמר: לגבי העניין של הדמות שצריכה לתת סיוע בבית ספר, צריך לחשוב רחב ולא בפינג פונג בין המשרדים.
רויטל ליפמן שמר: זה צריך לתת מענה רפואי דחוף.
רויטל ליפמן שמר: זה צריך לתת גם ברמה של ההדרכה של ההורים והתלמידים וקהילת בית הספר.
רויטל ליפמן שמר: אז המענה צריך להיות מעבר רק לסייעת הפרטית שצריך כרגע לדבוק לפחות בסטאטוס קוו פלוס מקרים מיוחדים.
רויטל ליפמן שמר: לגבי הקיץ הקרב ובא, קייטנות ופעילות חוץ בית ספרית, בקיצור הרעיון של סייעת יחידה או לכמה כיתות גן או כמה כיתות בית ספר לא רלבנטי.
רויטל ליפמן שמר: צריכה להיות הצמדה לילדים שצריכים את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז לא הבנתי איפה הרעיון החדשני שלך, כי סייעות כרגע יש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתקדמים - - -
רויטל ליפמן שמר: אנחנו ניתן פה תקופת ניסיון של שנה וחצי שנתיים, שהמערכת תראה שהיא מטמיעה את הנהלים ואת היכולת שלה לעמוד בפני בעיות של הורים לילדים אלרגיים ו - - -
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה בעצם כל מה שאמרנו, רויטל.
יפעת שאשא ביטון: זה כל מה שאמרנו, שאנחנו צריכים לעשות את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: לא שנתיים, אנחנו צריכים לעשות את התהליך במהלך השנה הקרובה ולאט לאט לשחרר החוצה את הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות ולא מה שהציעו.
רויטל ליפמן שמר: הקטע הוא באישיות או בתפקיד של מי שייתן - - -
היידי מוזס: מי ישחרר?
היידי מוזס: מורה ל-40 תלמידים יכולה לטפל בילד אלרגי?
יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לטפל בילד האלרגי.
היידי מוזס: אז מה היא אמורה לעשות?
רויטל ליפמן שמר: באישיות או בתפקיד של מי שייתן את העזרה.
רויטל ליפמן שמר: זה לא רק הסייעות הרפואיות, אלא צריך גם במקביל, כמו שאמרה חברת הכנסת ורבין - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נסיים עם הורה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד רשימה גדולה של הורים.
יפעת שאשא ביטון: מראש אני מתנצלת בפני אלה שאנחנו לא מספיקים להגיע אליהם.
ורדית ליבוביץ: ולא דיברנו על לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: היה וגם וגם.
ורדית ליבוביץ: לא אמרנו מילה על - - -
יפעת שאשא ביטון: היה גם וגם.
יפעת שאשא ביטון: היו דיונים שעסקנו רק בלידה עד שלוש ובסוף נתנו למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה הכל שאלה של מה נפח הדיון מבחינת הצורך הדחוף, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אני אתן מילה לגבי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לנציג המשרדים לדבר, לחגי ואנחנו נסיים עם הורה ואנחנו צריכים לסגור את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אתה רוצה לעדכן אותנו פה?
יפעת שאשא ביטון: אתכם אנחנו כבר אחרי הקרייסס.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לפני כמה?
יפעת שאשא ביטון: ארבעה-חמישה חודשים, אולי קצת יותר, ישבנו כאן באותה סיטואציה עם לידה עד שלוש, כשהחלטתם באופן חד צדדי להוציא את הסייעות ובסופו של דבר השארנו אותן עד סוף השנה כדי לקיים תהליך מסודר של הדרכות עם כל גורמי המקצוע ורק אז לצאת למהלך הזה.
יפעת שאשא ביטון: נשמח לקבל עדכון ממך.
חגי פורבס: כמו שאמרתי אנחנו התחלנו בתהליך ההדרכות.
חגי פורבס: לדעתנו מדובר בקצב מאד מאד מהיר.
חגי פורבס: אנחנו בארבעה חודשים ביצענו הדרכות ב-650 מסגרות ליותר מ-2,000 אנשי צוות.
חגי פורבס: אנחנו מכניסים תכניות לימודים לקורסים של מד"א, שהמעונות מחויבים לעבור בכל פרק זמן של שנה או שנתיים.
חגי פורבס: אנחנו במגעים, אנחנו מדברים עם משרד הבריאות בנושא חלוקת מזרקי אפיפן בכל המעונות, לא רק במעונות שיש בהם ילדים עם אלרגיות.
חגי פורבס: יש עוד איזה סיפור של המרשם וזה צריך להיות תרופה בלי מרשם וכאלה, זה תהליכים טכניים מול משרד הבריאות גם במנגנון של ההפצה והחלוקה, אבל זה ממומן על ידי האגף ואנחנו בכל הכוח לתת מענה כמה שיותר מכיל ולא במישור של הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: צריך לומר שבלידה עד 3 המענה של הסייעות בכלל היה מגוחך – שעתיים ביום, שזה בדיוק כמו שאין.
אסתי אשל: זה מגוחך שמחלקת הרווחה הייתה צריכה לתת מענה עוד יותר.
יפעת שאשא ביטון: יופי אסתי, בואי נפתח את הכל מחדש, כי כבר גם ככה אנחנו פותחים את משרד החינוך, אז גם.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו לא באמת נעשה את זה.
ורדית ליבוביץ: לא, אבל אני רוצה רגע להרים דגל למה שחגי אמר.
יפעת שאשא ביטון: תיארתי לעצמי שאם את פה את בשביל להרים דגל.
ורדית ליבוביץ: לא, לא.
ורדית ליבוביץ: אלף באמת אנחנו-.
ורדית ליבוביץ: אני ורדית מוי"צו.
ורדית ליבוביץ: אנחנו באמת נותנים גב לנושא ההדרכות ובאמת הצוותים קודם כל מציינים לטובה את הרמה הגבוהה של ההדרכות האלה והם אומרים שזה נותן להם הרבה ידע בנושא הזה.
ורדית ליבוביץ: הם מאד חוששים מהקטע שהם יצטרכו להזריק בפועל.
ורדית ליבוביץ: אנחנו דיברנו פה בעבר שבאמת הדגש צריך להיות מושם על המניעה ואני ראיתי פה שארגון יהל כתב איזה שהוא מסמך בנושא מניעה.
ורדית ליבוביץ: אף אחד לא דיבר איתי בויצ"ו, שאני אחראית על 180 מעונות, איך אנחנו הולכים לבנות את תכנית המניעה והאחד בספטמבר זה מחר בבוקר.
חגי פורבס: אבל למה את - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תיכף נעמה תענה לך על זה, אבל אני רוצה לשאול אותך, אתם קיבלתם סייעות שעתיים ביום.
יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם בכל שש השעות האחרות?
ורדית ליבוביץ: תראי, קודם כל כמעט תמיד במעון או בכיתה, לצערי הרב אין ילד אלרגי אחד ואז יש ילד אלרגי אחד ועוד ילד אלרגי אחד, זה כבר ארבעה.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אם הם באים הן לא עושות לפי שעות.
ורדית ליבוביץ: אבל גם השעתיים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו, תנו קצת קרדיט למי שישב פה וניהל את כל הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא באמת מה שהיה שם.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה להגיד לך שבואו לא נעבוד על עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: שעתיים ביום במעונות – זה פיקציה.
יפעת שאשא ביטון: זה פיקציה ואת יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: זה אפילו פשע מהבחינה הזו שאנחנו כאילו נותנים מענה אבל אנחנו לא באמת נותנים מענה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מרגיעים את הרוחות.
יפעת שאשא ביטון: ובמעונות זה בעיני היה הכי צועק לשמיים, עוד הרבה יותר ממה שבמשרד החינוך, ששם אנחנו מגיעים ל-20, 24 ו-27 שעות.
יפעת שאשא ביטון: נעמה תענה לך עניינית לגבי ההדרכות.
נעמה קציר שמואלי: אני לצערי הרב לא יודעת לענות לה על זה.
נעמה קציר שמואלי: אני ביקשתי להתייחס לנקודה הזאת, כי פשוט נציג משרד הרווחה לא התייחס אליה, אבל חלק מהתכנית ואפילו חלק מרכזי מהתכנית, הרי התייחס לנושא של המניעה ודיברנו על זה רבות, אבל לא יצאה שום הנחיה מסודרת של המשרד עד היום לגבי הנושא של איזה אלרגניים אפשר להוציא מהמעונות באופן קבוע.
נעמה קציר שמואלי: למשל בוטנים, שומשום, דברים שכן אפשר להוציא.
נעמה קציר שמואלי: מה עושים עם חלב - - -
קריאה: של משרד הרווחה או של משרד הבריאות?
נעמה קציר שמואלי: מי שאחראי על המעונות.
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להוציא את זה ביחד.
נעמה קציר שמואלי: אני לא יודעת מי שאחראי להוציא את זה, משרד הרווחה והבריאות שצריכים להוציא הנחיה למעונות מה הם האלרגניים שיוצאים.
נעמה קציר שמואלי: אין שום הנחיה כזאת עד כה וגם בהיבט הזה שדיברנו על זה בדיוק כמו במשרד החינוך, עדיין יהיו ילדים שצריכים להתייחס אליהם באופן חריג כחריגים וגם לגבי זה עדיין לא דובר ואני חושבת שצריך לדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: זה ברור וגם הם קיבלו מענה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אענה לך, אסתי- - -
נעמה קציר שמואלי: ועוד' משהו לגבי הדרכות.
נעמה קציר שמואלי: הנתונים שיש לנו על הדרכות דרך אגב הם שונים לחלוטין.
חגי פורבס: איזה נתונים?
חגי פורבס: מאיפה?
נעמה קציר שמואלי: הנתונים על ההדרכות שיש לנו.
חגי פורבס: אבל ההדרכות הן דרך מד"א.
נעמה קציר שמואלי: לא, לא, הנתונים שאנחנו יודעים מי הודרך בפועל.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו יודעים שעד היום הודרכו בפועל בערך 10% מהמעונות.
חגי פורבס: ממי?
נעמה קציר שמואלי: מבדיקה שאנחנו עשינו, שבוצעה על ידי העמותה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נבקש את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני צריכה לסגור את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לענות לאסתי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה הרבה מאד פעמים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, יש לי גם דעה משוחדת.
יפעת שאשא ביטון: את שאלת מה לנו ולילדים האלרגיים?
אסתי אשל: כן.
יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה מחזיק את מעונות היום?
יפעת שאשא ביטון: יש לו קשר לילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: כל עוד שיש ילדים אצלו, הוא קשור.
יפעת שאשא ביטון: לא מסוגלים להחזיק אותם, יש משרד אחר שגם ככה זה צריך לחנות שם.
יפעת שאשא ביטון: פשוט תעבירו.
אסתי אשל: נשמח שזה יעבור למשרד - - -
אסתי אשל: לא, לא, ברור, אבל אני רוצה להגיד את עמדת השלטון המקומי, שזה לא עובר למחלקות לשירותים החברתיים.
יפעת שאשא ביטון: יערה, במשפט.
יערה שילה: במשפט אחד.
יערה שילה: תזכרו שמדובר על כ-23% מהילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פותחים עכשיו את כל הגיל הרך.
יערה שילה: אבל עכשיו ברישום, תדעי, אני אשלח לך בווטסאפ, שכותבים לא יתקבלו ילדים עם אלרגיות.
יפעת שאשא ביטון: את זה תעבירו אלינו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אפליה, אסור לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים, אנחנו חצי שעה מעבר לזמן.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לתת לעוד הורה אבל זה לא מתאפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסגור את הדיון ואני רוצה - - -
ורד ישראל: רגע, מה עם - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים - - -
ורד ישראל: אני באה ממושב יערה, שלוש וחצי שעות נסיעה, זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני באה כל בוקר גם ארבע שעות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת איך את מגיעה 3.5 שעות, אבל זה לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו שלא נאמר כאן?
ורד ישראל: כן, יש לי מאד חשוב.
ורד ישראל: ההורים בבית הספר לא מוכנים לקבל שינוי והילדה שלי היא חלק מזה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל דיברנו על זה.
ורד ישראל: אבל ההורים לא מוכנים.
יפעת שאשא ביטון: אבל ההורים יהיו חייבים כי משרד החינוך - - -
קריאה: היא מדברת על ההורים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהיא מדברת על ההורים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יצטרך לעשות את כל - - -
ורד ישראל: יש לי תיעודים ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה עוד מקרים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יצטרך לבנות תכנית מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת איתך, כי זה לא ביני לבינך.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, מה שמך?
ורד ישראל: ורד.
יפעת שאשא ביטון: ורד תקשיבי, אנחנו דיברנו על זה לא דיון ולא שניים, על כל העניין של הכשרת הלבבות בקרב ההורים ואת יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמרנו ותקראי את הסיכום של הדיון הקודם, אנחנו דיברנו על הציבור בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביקשנו שייצאו לקמפיינים שיעלו את המודעות בקרב הציבור, כי היום את כן בבית ספר שיש בו ילד אלרגי ומחר את לא בבית ספר שיש בו ילד אלרגי, כדי שהם יבינו שזאת התגייסות של כולם.
יפעת שאשא ביטון: לא בכדי אנחנו אמרנו, אי אפשר לצאת סייעות ואחר כך לראות מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות תהליך מורכב.
יפעת שאשא ביטון: נתתי את כל הנדבכים, את הילדים האחרים, את ההורים של הילדים, את הצוותים החינוכיים, את הניקיון של בית הספר מהאלרגניים ועוד ועוד ועוד אני יכולה להוסיף ולומר לך.
יפעת שאשא ביטון: זה סיפור מורכב.
ורד ישראל: אני לא מדברת בכלל על זה.
ורד ישראל: אני מדברת על העניין הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, שההורים האחרים לא רוצים לשתף פעולה.
ורד ישראל: כן.
ורד ישראל: הבת שלי פורחת על בסיס יומי ולאף אחד לא איכפת.
ורד ישראל: אמנם יש לה סייעת צמודה, אבל ההורים לא מוכנים וגם המורים וגם המנהלים.
ורד ישראל: הם לא מוכנים.
ורד ישראל: המנהלת שלנו בבית הספר לא מוכנה.
ורד ישראל: היא מפחדת מאיומים מהורים אחרים, מצעקות.
ורד ישראל: אנחנו חווים את זה על הבשר שלנו.
יעקב אשר: מה היא לא מוכנה?
יפעת שאשא ביטון: הם לא מוכנים לשתף פעולה, אבל אני מבינה, ורד, אין פה סתירה בין מה שאמרתי לבין מה שאת אומרת.
קריאה: אבל יש חוזר מנכ"ל, לא?
יפעת שאשא ביטון: ורד, אין פה סתירה.
ורד ישראל: זו פיסת נייר.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אני לא משתמשת בזה הרבה, אבל באמת.
ורד ישראל: אצלנו יש - - -
יפעת שאשא ביטון: ורד, אנחנו בכלל לא בוויכוח.
יפעת שאשא ביטון: גם אין פער בינינו.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאני אמרתי עכשיו וגם מה שאמרתי קודם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המצוקה שלך וזאת עבודה שאנחנו צריכים לעשות בתוך המערכת ובגלל זה אמרתי, זה לא חוזר מנכ"ל שאם למנהלת בא או לא בא להתייחס אליו.
יפעת שאשא ביטון: צריכה לרדת הנחיה מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: כמו שהם חייבים ללמד מתמטיקה ואנגלית ודברים אחרים, הם חייבים לקחת את הילדים שלנו ולשמור על הבטיחות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: והם לא רופאים, אבל הם כן צריכים לקחת את האחריות הזו שהילדים יהיו בטוחים בבית ספר.
קריאה: שנה שעברה הם הלכו להגיש תלונה במשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים שאני אסכם את הדיון או שפשוט נתפזר?
קריאה: יש לנו חובש, זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: יש לי סיכום מאד מאד פשוט.
יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך וממשרד הבריאות לחזור בהם מההחלטה האומללה שלהם ומהפרסום שהם הוציאו.
יפעת שאשא ביטון: לחזור לשולחן הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה כאן בוועדה ונמשיך מאותה נקודה שבה הפסקנו בסוף המושב האחרון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עשינו דרך לא מבוטלת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שיתפנו את ההורים ואני מזמינה את ההורים לבוא ולהיות שותפים גם בדיונים הבאים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להמשיך מאותה נקודה.
יפעת שאשא ביטון: בנקודת הזמן שבה אנחנו נמצאים – מאי 2018 – אין שום סיכוי שאנחנו נצליח לעשות תהליך משמעותי לקראת השנה הבאה, כך שמשרד החינוך צריך לחשוב על איזו שהיא דרך יצירתית אחרת.
יפעת שאשא ביטון: הסייעות צריכות להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות את התהליך ואחר כך להוציא את הסייעות ולא להיפך, כפי שמשרד החינוך קבע היום.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא הפקרת בריאות ילדי הפריפריה וההחלטה שלא לחסנם כנגד השפעת בשנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: זו אולי כותרת שנשמעת קשה, ואני מוכרחה לומר שבעיני מי שמתבונן על זה היא רכה מידי בשביל לבטא את התחושות שחשתי כאשר התבשרתי בבשורה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני יכולה בעניין הזה לדבר גם בשמם של חבריי חברי הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא גם בעקבות בקשה לדיון מהיר שביקש חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הוא מגיע מהפריפריה וליבו תמיד שם.
יפעת שאשא ביטון: כמובן חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם, סליחה חבר הכנסת אלחרומי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם – השאלה הראשונה שעלתה כאשר שמעתי בעצם על הדברים, זה איך קורה שבריש גלי, לא תגידו בצורה סמויה או מתחת לפני השטח.
יפעת שאשא ביטון: בריש גלי יוצא משרד הבריאות ואומר: בשנה הבאה אנחנו מחסנים רק את ילדי המרכז, כי אין לנו מספיק תקנים לילדי הפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: אני תוהה מי זה שישב במשרד ואולי לא העלה בדעתו להגיד הפוך.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו מספיק תקנים, אז אולי אנחנו נחסן קודם את ילדי הפריפריה ואחר כך את ילדי המרכז?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ברור לכולנו שאופציה כזו היא בכלל לא על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: לא חס וחלילה שאנחנו רוצים שידלגו על איזה ילד במדינת ישראל, אבל אני חושבת שעצם האמירה האומללה הזו מבטאת את התפיסה הישנה שאנחנו עדיין שבויים בה, והגיע הזמן שכל המערכות במדינת ישראל, לא רק מערכת הבריאות, יבינו שהילדים שבפריפריה הם לא הפקר.
יפעת שאשא ביטון: הם חלק ממדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: אם אין מספיק תקנים, אז צריך לראות איך אנחנו מוודאים שיהיה מענה שווה והולם לכל הילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת כהן, בבקשה.
מאיר כהן: תודה רבה גברתי, תודה על הדיון.
מאיר כהן: אני שמח על כך שמיד כששמעת קבעת דיון.
מאיר כהן: לאלה מכם שלא מכירים את רזי הכנסת, אבל דיונים כאלה לוקח להם לפעמים זמן עד שמאשרים אותם, ואני מודה לך גברתי.
מאיר כהן: הסכמתי בשמחה גדולה להביא את הדיון אלייך, כי אין לי שום ספק שהוא יטופל בידיים טובות.
מאיר כהן: תראו חבר'ה, אני רוצה לדבר כאיש הנגב ובוודאי יושבת הראש תדבר כמי שגרה – אנחנו לא וויתרנו על החלום שלנו לגור בפריפריה.
מאיר כהן: אלחרומי מהמגזר הבדואי.
מאיר כהן: תראו, אנחנו התרגלנו.
מאיר כהן: ניחא שיש פחות מיטות תמיד, יש יותר מיטות במרכז מאשר בפריפריה.
מאיר כהן: ניחא שיש בעיה של רופאים.
מאיר כהן: גם התרגלנו לצערי הגדול שכל שנה מתים יותר בפריפריה מאשר במרכז.
מאיר כהן: מי שגר בצפון ובדרום, סביר שהוא יחיה 4 שנים פחות ממי שגר או גרה במרכז הארץ.
מאיר כהן: זה נשמע איום ונורא.
מאיר כהן: עכשיו, ניחא הדברים האלה שהם הפכו להיות לנושאים לדיונים ולסיסמאות בידיהם ובפיהם של שרים כאלה ואחרים, אבל בסופו של יום, כמו שאמרת יושבת הראש, בריש גלי מתפרסמת ידיעה בה אומרים אנשי משרד הבריאות שבשנה הבאה הילדים של תושבי דימונה, באר שבע, אשקלון, קריית שמונה – זה מעכו צפונה, כל אצבע הגליל.
מאיר כהן: אנחנו מודיעים לכם בזאת, שהילדים שלכם לא יחוסנו כי אין לנו תקנים.
מאיר כהן: זה נשמע משהו שאופייני למדינה של עולם שלישי.
מאיר כהן: אתמול ראיתי באמצע הלילה תכנית על מדגסקר, שזאת המדינה הענייה ביותר.
מאיר כהן: גם שם מי שנמצא בפריפריה לא מקבל טיפול רפואי כי הוא בפריפריה.
מאיר כהן: עכשיו, אני שואל שאלה, ותסלחו לי, זה לא מתוך בכיינות.
מאיר כהן: אני מאוד מפויס ואני משער שגם היושבת ראש.
מאיר כהן: אנחנו לא כאלה שגרים בפריפריה ובאים ובוכים שאכלו לנו ושתו לנו, אבל כשמדובר בילדים שלנו ובילדים של אנשי הפריפריה, אנחנו הופכים להיות ללוחמים הכי הכי.
מאיר כהן: היעלה על הדעת באמת שבבתי הספר הילדים לא יקבלו חיסון?
מאיר כהן: האם מישהו חושב, שר החינוך, שר הבריאות או שר האוצר, האם חושבים שדבר כזה יעבור בשקט?
מאיר כהן: אני את חיציי מפנה לשני שרים, שר הבריאות ושר החינוך.
מאיר כהן: אלה החצרות שלכם.
מאיר כהן: אני משער שאם הם היו באים ומבקרים את העניין, ומשרד הבריאות והחינוך היו שמים את זה לא בסוף סדר היום אלא בהתחלה, אני משוכנע ששר האוצר היה מוצא 5 או 7 מיליון שקלים.
מאיר כהן: אגב, זה מה שצריך להצעה שתכף אני אגיד.
מאיר כהן: לכן שיהיה ברור, גברתי היושבת ראש, אני מאוד מקווה שאת תלווי את זה צעד אחר צעד, ושתוך שבוע אנחנו נקבל תשובות.
מאיר כהן: ברגע ששר האוצר, שאנחנו משתתפים בצערו, יקום מהשבעה, כמובן שאנחנו נדאג לשים את זה על שולחנו.
מאיר כהן: גם בלי התקצוב של שר האוצר, משרד החינוך יכל מ-55 מיליארד שקלים למצוא 5-7 מיליון שקלים.
מאיר כהן: תאמינו לי שמוצאים.
מאיר כהן: אם היו עכשיו מדברים על גרעינים תורניים, הם היו שולפים 30 מיליון שקלים תוך 24 שעות.
מאיר כהן: רק כשזה קשור לילדי הפריפריה, כולם מגלגלים עיניים לשמיים.
מאיר כהן: אני מציע, גברתי, היות ואני שומע שאין בעיה של תקנים – בחלק מהמקרים יש כסף אבל לא מוצאים אחיות, אז מה שעשו עם הרופאים – בזמנו הייתי יושב ראש הרשות לפיתוח הנגב, וביום שהתקבלה החלטה לתת לרופאים שיבואו לדימונה מקצועות סיכון, נתנו 500 אלף שקלים לזוגות שהגיעו.
מאיר כהן: לא הייתה שום בעיה.
מאיר כהן: נמצא פה סגן מנהל בית החולים שיכול להעיד על זה.
מאיר כהן: לכן אני מציע, גברתי, הדבר הראשון שמשרד החינוך – ושתצא מכאן קריאה למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, שהם ימצאו את התקציבים מידית.
מאיר כהן: בכדי לחדש מענק, שאגב, רוני גמזו לפני 5 שנים כשהיה מנכ"ל משרד הבריאות, נתן מענק של 37,000 שקלים לאחיות שעברו, ועברו אחיות.
מאיר כהן: הסיפור הוא לשכנע אחיות לעבור ולעבוד במגזר של בריאות הציבור.
מאיר כהן: זה מאתגר, זה מרתק, זה טוב.
מאיר כהן: צריך לשלם להן.
מאיר כהן: בסופו של יום, כמה אנשים יכולים לעבוד – אתם יודעים, אני תמיד אמרתי כשר הרווחה לעובדות הסוציאליות, כשאין לך מה להגיד להן אתה אומר להן שהן עושות עבודת קודש.
מאיר כהן: למי שאומרים שהוא עושה עבודת קודש, זאת אומרת שהשכר הוא על הפנים.
מאיר כהן: אז כמה אפשר להגיד לאחיות: אתן עושות עבודת קודש.
מאיר כהן: רוצים להעביר אותן, גברתי, ואני מבקש שתתעקשי על זה.
מאיר כהן: בכוחך לעשות את זה.
מאיר כהן: את יושבת ראש וועדה מאוד חשובה.
מאיר כהן: בתוך שבוע לשבת עם משרד הבריאות ומשרד החינוך, ולסכם על כך שבכדי לפתור את הבעיה של כאן ועכשיו, של החורף הבא, שכל הילדים יחוסנו.
מאיר כהן: לעשות הבהרה, מדובר בערך כ-100 אחיות, אני מניח שכ-50,0000 שקלים מענק לאחות זה יביא אותן להיכנס לשם.
מאיר כהן: בהנחה שזה ייקח 5 שנים או כמה שייקח, אז שיתקצבו את זה ל-5 שנים.
מאיר כהן: ל-10 שנים שיתקצבו.
מאיר כהן: אם זה לא יקרה, אני מזמין אותך, גברתי, להביא את כל ילדי הדרום והצפון לכאן.
מאיר כהן: הגיע הזמן שגם הילדים ישתתפו, זה חלק מהדמוקרטיה.
מאיר כהן: הם ישתתפו בהפגנה מול הכנסת.
מאיר כהן: שילדי הדרום והצפון ישאלו למה אנחנו מתגייסים לצבא ונותנים את הכל בשביל המדינה, אבל בכיתה ד' מישהו אומר שדמנו הפקר.
מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה רגע – אני יודעת שאתה צריך לצאת, בגלל זה אני גם נתתי לך לפתוח עוד לפני שאנחנו רואים את המצגת.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, כל פעם כשאנחנו יושבים כאן בדיונים ומשרדי הממשלה אומרים: כן, אנחנו נפנה לאוצר, ואם ייתן כסף אז, זה אומר שאנחנו לא בסדר עדיפויות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, רק אם תהיה להם איזו תוספת אז הם יתייחסו אלינו, אבל מתוך התקציב שלהם, הם לא יודעים לסדר את הדברים בצורה כזו שהם יתנו מקום וביטוי גם לילדי הפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: בעובדה, גם תמיד מי שיוצא החוצה, מחוץ לטבעת, וזה לגמרי לא עניין של בכיינות, זה רק משקף את המדיניות המעוותת, זה בסופו של דבר מי שנמצא במסגרת, וזה ילדי הפריפריה ולא ילדי המרכז, ששם כבר מצאו את הדרך להסתדר.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני אומרת לכם את זה הכי בכנות, אני יודעת שתהיה פה מצגת ואני יודעת שיהיו פה אמירות של כמה קשה לאחיות בריאות הציבור והן צודקות, באמת קשה ובאמת צריך לטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה עדיין לא סיבה, כי גם במציאות הנוכחית הם מצאו את הפתרון לילדי המרכז ולא מצאו את הפתרון לכלל ילדי ישראל.
יפעת שאשא ביטון: לכן, אני אפילו לא נכנסת למכניזם של איך אתם תפתרו את זה לשנה הבאה, אבל אין סיכוי שאנחנו ניתן למציאות כזו שבשנה הבאה יהיו ילדים בכיתה ד' במדינת ישראל, שאנחנו נגיד שעליהם אנחנו מוותרים השנה ועל האחרים לא.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש פה הרבה מעבר לחיסונים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין שהוא הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את משרד הבריאות, להבין בכלל איך יוצאת אמירה אומללה כזו של מי כן ומי לא בשנת הלימודים הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו ניתן לחברי הכנסת.
רבקה שפר: שלון, שמי דוקטור רבקה שפר, אני ראש שירותי בריאות הציבור.
רבקה שפר: קודם כל, אני חייבת לציין שבעקבות כל המהלכים ניתנו המשאבים מבחינת כוח אדם מהאוצר, שנוכל לתת את החיסונים בצפון, בדרום ובאשקלון.
רבקה שפר: הסיבה שלא הייתה בעיה באזור המרכז, היא בגלל שהשירות ניתן שם על ידי פני ונטלי, מרכז, ירושלים, חיפה.
רבקה שפר: שם אנחנו יכולים לתת כסף ואין לנו בעיה של תקנים, כאשר בצפון ובדרום אנחנו צריכים לא רק כסף אלא גם תקנים אותם לא קיבלנו בשעתו.
רבקה שפר: כרגע יש לנו את התקנים.
רבקה שפר: אז תקנים ישנם, אבל אני חייבת להיות כנה ולומר שבזמן שאנו יודעים לאייש את התקנים בצפון, יש לנו קושי לאייש אותם באשקלון ובדרום.
רבקה שפר: באשקלון, בגלל נושא אסותא, ובדרום בגלל המחסור.
רבקה שפר: יש שם אופציות אחרות.
רבקה שפר: המקור וכל הקושי, לדעתי, הוא הנושא של השכר של אחיות בריאות הציבור.
רבקה שפר: שכר אחיות בריאות הציבור הוא בתחתית השכר של האחיות.
רבקה שפר: אני לא מדברת על אחיות בתי חולים שמרוויחות הרבה יותר, אבל אפילו אחיות בקהילה מרוויחות יותר מאחיות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה שיח שהיה פה כבר בהקשר אחר לפני מספר חודשים.
יפעת שאשא ביטון: אפילו יותר מפעם אחת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאילו מדברים מדיון לדיון, והולכים הביתה עד הפעם הבאה.
רבקה שפר: אז אנחנו מתכננים לנסות לקדם את הנושא הזה של השכר, אני בטוחה שבשילוב ידיים עם הסתדרות האחיות.
רבקה שפר: אני בטוחה שגם להן חשוב ששכר האחיות של בריאות הציבור שבאמת עושות עבודת קודש, מוודאות שתהיה מניעת מחלות וקידום בריאות בקרב הילדים.
רבקה שפר: צריך לבוא לזה איזשהו ביטוי גם בשכר.
רבקה שפר: אנחנו בסך הכל מבקשים השוואת שכר, כדי שתהיה איזושהי אופציה שאנשים אכן יבחרו בזה.
רבקה שפר: אז אנחנו מתכננים כן לנסות לראות איך מקדמים את זה - - -
מאיר כהן: כשאת אומרת אנחנו, את נציגת משרד הבריאות?
רבקה שפר: כן.
רבקה שפר: אנחנו מתכננים כרגע ניסיון לראות איך אפשר לשפר את - - -
מאיר כהן: אני שמח שפתרתם בצפון.
מאיר כהן: איך פתרתם בדרום?
רבקה שפר: לא, בצפון אין מחסור.
רבקה שפר: הכל עניין של - - -
מאיר כהן: אבל מה יקרה בשנה הבאה בצפון?
רבקה שפר: ישנן 2 בעיות.
רבקה שפר: בואו נאמר ככה, כל נושא בריאות הציבור ואחיות בריאות הציבור, יש פה שתי בעיות עיקריות.
רבקה שפר: ישנם אזורים שיש מחסור בכוח אדם רפואי של אחיות, ואז האחיות צריכות לבחור לאיזה כיוון הן הולכות.
רבקה שפר: כשהן באות לבחור, הן הולכות למקום שבו הן חושבות שהפרנסה למשפחה תהיה יותר טובה.
רבקה שפר: אז במקומות הללו, הבעיה היא של השכר.
רבקה שפר: יש לנו מקומות שבהם יש לנו בעיה שאין לנו תקנים, למשל טיפות חלב.
רבקה שפר: בצפון אין מחסור של תקנים ואין מחסור של כוח אדם, ולכן מצליחים לאייש את התקנים הקיימים.
רבקה שפר: אבל ישנם אזורים בארץ, למשל אם לוקחים אזור כמו אלעד ובית שמש, אין לנו תקנים.
רבקה שפר: אני מדברת על טיפות חלב.
מאיר כהן: אני שומע שיש בעיה קשה מאוד באצבע הגליל, כולל קריית שמונה.
רבקה שפר: אז אני אומרת, ישנם פה ושם נקודות בהן יש מחסור של תקנים, אבל הבעיה היא שגם כשיש לו תקנים, באזורים שונים בארץ אנחנו לא מצליחים לאייש בגלל השכר הנמוך.
רבקה שפר: אחיות בוחרות ללכת לכיוון אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך רגע לשאול כאן, יש את ההתייחסות בעצם, אנחנו קוראים להם עובדי קבלן או מיקור חוץ, שבאופן אבסורדי דווקא שם המציאות היא יותר טובה.
יפעת שאשא ביטון: הם מתוגמלים בצורה הרבה יותר טובה, כולל על הנסיעות והכל.