GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, אבל גם יש ילדים שאלרגיים שלא למזון ואז הם בכלל לא זכאים ויש כאלה שיכולים להיעקץ מדבורה והם לא זכאים, בקיצור אנחנו לא יודעים לתת מענה בתוך המערכת והמטרה הייתה לבוא ולראות איך אנחנו נותנים מענה לילדים האלרגיים בכלל, כדי שנוכל להתמודד עם כל מקרה שלא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: והנה אנחנו מוצאים את עצמנו באיזה זבנג חזרה אחורה ואני אומרת לכם, אם זה לא היה מאד מאד מתסכל, אז אני לא יודעת איך היה אפשר להגדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרתי, שלא תתרשמו, אנחנו נמשיך להילחם עד הרגע האחרון.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פתרון.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחזיר את אחיות בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אחיות בתי הספר יכולות, זה הרי אחד הדברים הכי מעוותים שקרו אי פעם במערכת.
יפעת שאשא ביטון: העובדה שבריאות הציבור פתאום באמת נתונה – במובן הזה את צודקת – פתאום באמת נתונה בידיים של סייעות, שהם גם מכשירים אותן לתוך הדבר הזה, אבל הן לא מיומנות בזה באופן טבעי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת בואו נחזיר את האחיות, תאמינו לי, תיפתר כל הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: גם לרוב הילדים שחוטפים שוק אפילפטי, אז האחיות יכולות בדיוק לעזור בנקודת הזמן.
יפעת שאשא ביטון: הרי יש עדיין זמן עד שילד חס וחלילה, שלא נדע, נחנק משוק אפילפטי.
יפעת שאשא ביטון: תודה לאל הוא לא מיד נפטר, אבל זה צריך להיות מהר.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, קודם כל בואו נחזיר את השפיות למערכת החינוך, בואו נחזיר את האחיות לבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, לפחות חלק ניכר מהבעיה היה נפתר.
יפעת שאשא ביטון: אני נשבעת, זה כל פעם מחדש- - - זו רשלנות.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך, חברת הכנסת ורבין, שאם לא אחיות, אז לפחות הצענו את הנושא של נאמני בריאות, שבהתחלה דיברנו על זה בעוד ועדה ופתאום לאט לאט ראינו גם שם נסיגה של משרד החינוך והם החליטו שלשנה הבאה בכלל לא מדברים על זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף ננסה להבין מה באמת הולך לקרות בשנה הבאה.
איילת נחמיאס ורבין: בואי נניח חוק להחזרת האחיות לבתי הספר.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, בואי נעשה את זה.
אורי מקלב: מיותר לציין את ההערכה הגדולה ואני מניח שאני משתף גם את ההורים, על ההתמדה שלך בדיונים בנושאים האלה ואני מבין שגדול ההשקעה ככה עוצמת הפגיעה שאנחנו מרגישים בחד צדדיות בהחלטות האלה ולקבל את הכל דרך התקשורת.
אורי מקלב: יש לי את החשש – אני אומר לנו את זה, לחברי הכנסת – שהשיח המתורבת והמאופק שאת מנהלת פה ושאת משרה פה, יפגע בעוצמה של הביקורת הקשה שיש לנו בעניין.
אורי מקלב: אני רק מתאר לעצמי כזה דיון, כזו התנהלות בוועדת הכספים, מה היה קורה מול המשרד שככה היה מתנהל.
אורי מקלב: אז צריך להגיד את זה.
אורי מקלב: זה שאנחנו מתנהלים ושאת ככה משרה את האווירה באיפוק ובצורה מתורבתת מאד, זה לא יפגע בעוצמה של הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר להשיג דברים גם בצורה מכובדת.
אורי מקלב: אז בואי נראה.
אורי מקלב: אני נותן לך את הצ'אנס.
אורי מקלב: ואנחנו מדברים גם על הדרך ועל ההתנהלות, על התהליך וגם על המהות.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, למשרדים, אתם פגעתם באמון הרב שהוועדה השקיעה בו בין ההורים לבין הממשלה לבין המשרדים.
אורי מקלב: פגעתם הרבה.
אורי מקלב: השיח שהייה פה, ההשקעה הייתה פה כדי ליצור אמון – מה צריך, מה לא צריך ואני חושב שהוועדה וגם החברים שהשתתפו פה, שמלווים את העניין בהתמדה ובאכפתיות, גילו גמישות גדולה לרדת באופן פרטני, מה צריך ו - - - השיח היה כזה ראה וקדש.
אורי מקלב: בסופו של דבר ההרגשה שלי שהמשרדים באו כמעט בשפה של שוק – תגיד לי, אני חייב לך משהו?
אורי מקלב: קודם כל כשבן אדם רוצה להתווכח בשוק – אני חייב לך משהו?
אורי מקלב: ישר הוא מתחיל לדבר איתו – אני לא חייב לך שום דבר, עכשיו בוא נראה מה אני נותן לך, מה אני לא נותן לך ותגיד תודה רבה על מה שאני נותן לך.
אורי מקלב: זאת לא דרך להתמודד עם הורים שבאמת מודאגים.
אורי מקלב: זה אדם שלא מכיר את הבעיה ורק רואה את זה "מקצועי".
אורי מקלב: בא ואומר מה כן צריך, מה לא צריך.
אורי מקלב: כאן צריך לדעת שיש הורים שעומדים מאחורי הילדים.
אורי מקלב: יש משפחות לילדים, הורים שאיבדו ילד.
אורי מקלב: אני ליוויתי משפחה כזאת שאיבדו ילד בגיל תיכון מאלרגיה, ילד בוגר כבר שהיה בן 15-16 ועכשיו הם שולחים ילד לגן או שולחים לבית הספר, עם מי הם מתמודדים?
אורי מקלב: יש להם הרבה קשיים להורים האלה, חברתיים ורגשיים ובירוקרטים.
אורי מקלב: הבית הספר זה צריך להיות המקום שהם צריכים להיות כבר רגועים.
אורי מקלב: הם שמים את זה בידיים אחרות.
אורי מקלב: הם מסתובבים מודאגים.
אורי מקלב: את הדאגה הזאת שיש להורים, שמלווה אותם 24 שעות, הם מצפים, גם במידה קצת פחותה, שבזמן שהם שמים את הילדים האלה בבית הספר.
אורי מקלב: אם תצאו מתוך הנקודה הזאת ששם זה מתחיל, אז השיח וההבנה שלנו בעניין הזה תהיה אחרת.
אורי מקלב: בסופו של דבר ואת מרמזת לזה ב - - -, שיכול להיות שבאמת הפערים שלנו אינם גדולים.
אורי מקלב: 600 בתי ספר, שם הבעיה.
אורי מקלב: ב- 500 מדובר רק על ילד אחד.
אורי מקלב: אז על ה-500 האלה לכאורה יש את הפתרון.
אורי מקלב: אם זה 600 בתי ספר, ל-500 יש רק ילד אחד מתוך ה-600, כך לפי הנתונים של משרד החינוך.
אורי מקלב: שם אין ויכוח שתהיה סייעת.
אורי מקלב: אז אין ויכוח בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה אגב לא חלק מהשיח שהיה, אבל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: זה עוד פעם לשים את הפלסטרים האלה, כדי שבעוד 10 שנים, חבר הכנסת מקלב - - -
יפעת שאשא ביטון: ואני ממש פרגנתי לנו עוד 10 שנים.
יפעת שאשא ביטון: בעוד שנתיים אנחנו נשב פה ונתווכח אם זה נכון או לא נכון.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אמרתי לך, בואי נניח הצעת חוק להחזרת האחיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח אם הרב מקלב יצטרף אלינו וכמובן חבר הכנסת אזולאי.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, בואו נניח הצעת חוק להחזרת האחיות לבתי הספר.
אורי מקלב: אני מסיים בזה.
אורי מקלב: אתם צריכים עכשיו במסרים שתגידו בוועדה ובאופן כללי גם בהחלטה של המנהלים, להחזיר את האמון.
אורי מקלב: להגיד שאתם ערים לכך, שאנחנו ניתן את הפתרון המקסימאלי.
אורי מקלב: לפני זה אנחנו באמת כאן מדברים לריק.
אורי מקלב: אתם פגעתם - - -
קריאה: שנה שלמה אנחנו כאן בדיונים.
אורי מקלב: את אמרת ירייה ברגל.
אורי מקלב: זה הרבה יותר קשה מזה, שאתם עשיתם לעצמכם את זה.
יפעת שאשא ביטון: ירייה ברגל גם של האנשים שמייצגים אותם פה, ואני מוכרחה שוב לומר, גם לפרוטוקול, מייצגים את המשרדים האלה בצורה נאמנה, שותפים אמיתיים לכל השיח ובסוף המשרד בחוסר אחריות מוציא משהו שפשוט מוחק את כל מה שנעשה כאן.
יפעת שאשא ביטון: עמותת יהל, שלומית, נעמה, מי מכן מדברות?
נעמה קציר שמואלי: אני אדבר.
יפעת שאשא ביטון: ואחר כך תמיר עידאן, ראש המועצה האזורית שדות נגב.
נעמה קציר שמואלי: נעמה קציר שמואלי מעמותת יהל.
נעמה קציר שמואלי: קודם כל באמת תודה רבה יפעת על הדיון פה.
נעמה קציר שמואלי: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה, אבל עמדת העמותה ידועה והיא כמעט אחד לאחד תואמת את העמדה שהוצגה על ידיך.
נעמה קציר שמואלי: מה שקרה כאן, הוא פשוט בעיני חורבן אמיתי של עשייה טובה ונכונה שהייתה אמורה להתרחש.
נעמה קציר שמואלי: סליחה עירית, לא ברמה האישית, אבל העובדה שיושב פה נציג של משרד החינוך ואומר זה בעצם הנחיה של משרד הבריאות, זה קצת מעליב, אני אומרת במקום שלנו.
נעמה קציר שמואלי: זה לא אלייך באופן אישי, אבל זה לגמרי ניסיון של משרד החינוך להסתתר מאחורי משרד הבריאות בסיפור הזה.
נעמה קציר שמואלי: אין ספק בכלל שנעשה כאן מהלך של שילוב ידיים ביחד ואפילו שלא לומר בלחץ של משרד החינוך לעשות את זה.
נעמה קציר שמואלי: הכל ברור, הכל על השולחן.
נעמה קציר שמואלי: אנחנו רואים את הכל.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לומר שישבנו כאן באמת בהרבה דיונים והייתה כאן דרך, אבל גם כשרוצים לעשות שינוי, זה בדיוק כמו שאת אמרת, הדברים שאנחנו שומעים כאן היום אף פעם לא דוברו פה בדיון.
נעמה קציר שמואלי: אף פעם לא אמרנו את עמדתנו עליהם אלא כאשר גילינו את זה לפני חודש באיזה טיוטת חוזר מנכ"ל שהועברה אלינו והתנגדנו אליו בכל תוקף והסברנו מדוע אנחנו מתנגדים בכל תוקף לפתרון ההזוי הזה, של סייעת אחת שיושבת בבית ספר וצריכה לבדוק מי הילד ומה הוא עושה עכשיו.
נעמה קציר שמואלי: פתרון הזוי ואנחנו מתנגדים לו בכל תוקף.
יפעת שאשא ביטון: אגב, שמנקה את מוסדות החינוך מכל מה שאנחנו דיברנו שצריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: מישהו פה נבהל.
נעמה קציר שמואלי: כן.
יפעת שאשא ביטון: קצת רעשים והילדים שלנו - - -
נעמה קציר שמואלי: אני אגיד גם יותר מזה, על מה משרד החינוך עכשיו רץ ועושה עוד חוזר?
נעמה קציר שמואלי: בואו נחזור אחורה לחוזר הקודם.
נעמה קציר שמואלי: מישהו במשרד החינוך בדק איך החוזר הזה מיושם בשטח?
נעמה קציר שמואלי: מישהו בדק שהחוזר הזה באמת נותן את המענה לילדים האלה?
נעמה קציר שמואלי: אז יושבים פה עכשיו נציגי משרד הבריאות ומשרד החינוך ומספרים לנו, שאנחנו יודעים בדיוק מה קורה גם בשטח וגם בקרב ההורים וגם בבתי הספר, כי אנחנו גם נלחמים בבתי הספר, אז אנחנו יודעים היטב.
נעמה קציר שמואלי: הם לא יכולים לספר לנו שיש פתרונות אחרים, כי פתרונות קודם כל, אגב, גם כשרוצים למצוא פתרון, אז קודם כל מחליטים מה הוא הפתרון הנכון, או לפחות דנים בו.
נעמה קציר שמואלי: אומרים האם הפתרון הזה הוא ישים, בודקים אם הוא ישים בשטח, האם הפתרון הזה בכלל נוטה את המענה שאנחנו רוצים שהוא ייתן והאם כל הגורמים הרלבנטיים באמת מוכנים שהפתרון הזה ייצא לפועל.
נעמה קציר שמואלי: מה שנעשה פה זה פשוט הפקרות.
נעמה קציר שמואלי: סליחה, נאמר פה שיש כאן שיח מכובד ונעים ואני מאד משתדלת לשמור על זה, גם אני, אבל זה לא פחות מהפקרות.
נעמה קציר שמואלי: זה הפקרה של הילדים.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת את זה בצורה חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: גם זה עדין, זה בסדר.
נעמה קציר שמואלי: לעשות קודם כל מהלך שאומר אנחנו קודם כל מבטלים ועכשיו בואו נראה איך אנחנו נתמודד' עם זה בשטח, זה משהו שאנחנו לא יכולים לקבל אותו באופן חד משמעי.
יפעת שאשא ביטון: כשאגב, השיח היה בדיוק הפוך.
נעמה קציר שמואלי: בדיוק הפוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קודם כל עושים תהליך של הטעמה, מבקרים את עצמנו ובודקים את עצמנו ומוציאים בהדרגה את הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: כי פה אנחנו מוציאים מכוחו של תהליך.
נעמה קציר שמואלי: אני גם אגיד יותר מזה.
נעמה קציר שמואלי: אני מודה שגם זזתי באי נוחות כאשר היא דיברה - ושוב עירית, זה לא באופן אישי אלייך - ואמרה אנחנו נעשה את השנה הזאת שנת מעבר.
נעמה קציר שמואלי: עם כל הכבוד – שנת מעבר תעשו עם הסייעות בפנים.
נעמה קציר שמואלי: תבדקו שזה עובד.
נעמה קציר שמואלי: תעשו את זה פיילוט.
נעמה קציר שמואלי: קחו בית ספר אחד, תחליטו שעושים עליו שנת מעבר, תעשו את זה פיילוט.
נעמה קציר שמואלי: קחו בית ספר אחד, תחליטו שעושים עליו שנת מעבר, תעשו את זה פיילוט ואז תחליטו אם זה עובד, שנת המעבר הזאת.
נעמה קציר שמואלי: אם זה באמת נותן את המענה שרצינו שייתן.
נעמה קציר שמואלי: אל תבטלו את זה.
נעמה קציר שמואלי: אל תעשו שנת מעבר על הגב של הילדים שלנו.
נעמה קציר שמואלי: ככה לא עובדים.
נעמה קציר שמואלי: אז גם בהיבט הזה אני מודה, אני יושבת פה ואני אומרת כמה אחריות יש לאנשים פה על הידיים.
נעמה קציר שמואלי: כמה אחריות?
נעמה קציר שמואלי: ובאמת, המדינה פה התעסקה באחריות של מערכות בשבוע האחרון אולי ביתר שאת.
נעמה קציר שמואלי: כמה אחריות יש לכם על הידיים?
נעמה קציר שמואלי: איך מקבלים החלטה כזאת?
נעמה קציר שמואלי: זה לא פחות מהפקרות.
נעמה קציר שמואלי: אני אגיד משפט על מה שאמרה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין לגבי הנושא של אחיות.
נעמה קציר שמואלי: אחיות בעיני, ברמה האישית, עמדתי היא שהן צריכות לחזור לבתי הספר, אבל עמדתי באותה נשימה שזה לא הפתרון לילדים האלרגיים, בוודאי לא הפתרון היחיד.
נעמה קציר שמואלי: בוודאי שצריכה להיות מערכת מאד מסודרת, בדיוק כמו שרצינו שתהיה כאן, של מניעה בראש ובראשונה.
נעמה קציר שמואלי: אני לא רוצה שיהיה מי שיטפל בילד שלי.
נעמה קציר שמואלי: אני רוצה שקודם כל הילד שלי לא יגיע למצב של טיפול.
נעמה קציר שמואלי: סבבה, אין בעיה.
נעמה קציר שמואלי: אז אני אומרת סבבה, אפשר להחזיר את הסייעות, אבל בואו קודם כל נחזור אחורה.
נעמה קציר שמואלי: בכל מקרה שום פתרון.
נעמה קציר שמואלי: אני אומרת גם כעמדת העמותה באופן כללי, אנחנו לא יכולים לראות את עצמנו בכלל בשלב הזה יושבים ודנים על איזה שהוא פתרון רלבנטי לשנה הבאה, כל עוד לא ברור שאנחנו חוזרים אחורה שלושה שבועות למצב שבו המצב חוזר למה שהוא היה קודם לכן ואז בוחנים מה הם הפתרונות ואם בכלל הם ישימים וניתן באמת להוציא אותם לפועל.
יפעת שאשא ביטון: נקודת המוצא צריכה להיות שהם מבטלים לאלתר את החוזר ואת ההחלטה של משרד הבריאות וחוזרים לשולחן הדיונים וממשיכים את הדרך שהתחלנו בה בחודשים הקודמים.
נעמה קציר שמואלי: סליחה, שכחתי רק נקודה אחת.
נעמה קציר שמואלי: עמדת הרופאים האלרגולוגיים.
נעמה קציר שמואלי: על אף שנאמר פה שהיא שונה, הרופאים האלרגולוגיים הוציאו מכתב מפורט מה עמדתם ועל אף שעמדתם היא דומה לעמדת רוב האנשים שיושבים פה בשולחן ואומרים סייעות הן לא הפתרון, הם כתבו שחור על גבי לבן שלא ניתן להוציא את הסייעות מבתי הספר, בוודאי לא בשנה הנוכחית - - -
יפעת שאשא ביטון: בלי התהליך שדיברנו, נכון.
נעמה קציר שמואלי: ככל שאין תהליך ואין הסכמה של ארגוני המורים, ולכן גם בהיבט הזה הרופאים האלרגולוגיים לגמרי מאחורינו, לימיננו, מבינים את המצוקה וילכו איתנו יד ביד בעניין הזה.
נעמה קציר שמואלי: זהו, סיימתי.
תמיר עידאן: בקצרה.
תמיר עידאן: צהריים טובים.
תמיר עידאן: קודם כל יישר כוח על הדיון כאן, גברתי יושבת הראש.
תמיר עידאן: זה נושא, האמת אתה יושב על הכיסא ולא מאמין שאתה בכלל נמצא בדיון כזה.
תמיר עידאן: מדובר פה על הצלת חיים ממש וזה נאמר.
תמיר עידאן: תהליך כזה שרוצים לעבור בלי הכנה מוקדמת, משמעותו יכולה להיות חס וחלילה מוות של ילד.
תמיר עידאן: קשה להגיד את זה אפילו.
תמיר עידאן: מוות של ילד.
תמיר עידאן: לא משחקים פה.
תמיר עידאן: אני לא יודע, את אמרת משרד החינוך, לא משרד הבריאות, זה אחרי הגב של זה.
תמיר עידאן: זה פחות מעניין אותנו.
תמיר עידאן: בשורה התחתונה המדינה משקיעה מיליונים ומיליארדים במיליון דברים אחרים שאפילו לא מתקרבים לחיי אדם.
תמיר עידאן: יש פה ילדים שצריכים לקבל את המענה הזה ודנים פה הרבה זמן, שמעתי ואני מתנצל שלא הייתי חלק מהשיחות כאן ולא יודע כל כך מה קרה בדיונים, אבל לקבל?
תמיר עידאן: תראי, גם כשהסייעות אושרו על ידי משרד הבריאות, אז קיבלת פתאום שלוש שעות לילד אלרגי.
תמיר עידאן: מה עושה המועצה?
תמיר עידאן: מכניסה את היד לכיס, או שלא וראש הרשות - - -
יפעת שאשא ביטון: או שלא ואז אין מענה.
תמיר עידאן: אם אתה ראש רשות שיכול או לא יכול, אכפת לך או לא אכפת לך.
תמיר עידאן: אני אצלי משלים את כולם, אני אומר לך את זה בצורה חד משמעית, אני אמרתי גם לצוות.
תמיר עידאן: זה יותר חשוב מהרבה דברים אחרים.
תמיר עידאן: אז גם את הדבר הזה לוקחים עכשיו.
תמיר עידאן: ילד כזה שאלרגי לחלב, יש לי קרוב משפחה כזה שכמעט נהרג כמה פעמים, הוא מגיע למוות.
תמיר עידאן: אז מה נעשה?
תמיר עידאן: נעשה ניסיון שבסופו מישהו ייפגע חס וחלילה?
תמיר עידאן: אני חושב שפה צריכה להיות אמירה חד משמעית וצריך לערב אותנו אם צריך ולהיכנס למלחמה ללא פשרות בעניין הזה.
תמיר עידאן: על הרבה דברים אפשר לדבר, אפשר להתפשר ואפשר לחשוב על פתרונות כאלה ואחרים.
תמיר עידאן: אנחנו דקה 99 לפני תחילת שנת הלימודים.
תמיר עידאן: לא נעשה שום תהליך עם אף אחד עד היום.
תמיר עידאן: שום דבר.
תמיר עידאן: שאלתי עכשיו את האנשים תוך כדי, כדי דיברתם, אמרתי אולי אני לא מבין, לא יודע.
תמיר עידאן: לא נעשה כלום עד הרגע הזה.
תמיר עידאן: לא שיחה, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קרה לך?
יפעת שאשא ביטון: בנט כתב חוזר מנכ"ל.
תמיר עידאן: אני לא מאשים אף אחד.
תמיר עידאן: אני לא יודע מי כתב מה, אני רק יודע שכרגע לא נעשה שום דבר.
איילת נחמיאס ורבין: הוא צודק.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט הוא צודק.
איילת נחמיאס ורבין: משום שכמו שזה מגיע אלינו באוגוסט, זה מגיע אליו באוגוסט; ובאוגוסט הוא מוצא את עצמו שהוא צריך לגרד מפה ולגרד משם, כי - - -
יפעת שאשא ביטון: איילת, הוא לא צריך בכלל שזה יגיע אליו באוגוסט.
יפעת שאשא ביטון: התהליך כבר היה צריך לרוץ ואם לא לרוץ, אז אנחנו - - - שנה הבאה.
איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, ברור, ברור.
איילת נחמיאס ורבין: הוא יודע שהוא לא יוכל שלו יהיו ילדים שלא יוכלו ללכת לבית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שהוא יודע.
תמיר עידאן: אני רוצה להגיד עוד משהו ובזה אני אסיים.
איילת נחמיאס ורבין: משום שהמערכת לא מוכנה לזה.
תמיר עידאן: הילדים האלה לא פחות טובים מילדים אחרים.
תמיר עידאן: אני רוצה להזכיר לכם מה קרה בקייטנות בשנה שעברה.
תמיר עידאן: אנחנו לא קיבלנו סייעות לילדים האלה.
תמיר עידאן: אני הייתי הפושע הראשי שהצפתי את זה בכלל ואז תקפו אותי מכל הכיוונים איך אתה בכלל מעלה את זה.
תמיר עידאן: הילדים האלה קיבלו פחות זכויות.
תמיר עידאן: זאת אומרת רשות שלא הכניסה את היד לכיס ונתנה כסף לטפל בילדים האלה בתוך בתי הספר של החופש הגדול, אז או שהילדים האלה לא הגיעו, או שהאמא נשארה בבית, או ש - - -
תמיר עידאן: במקום להקל על המשפחות של הילדים האלה, לתת להם אקסטרה תנאים, אנחנו פוגעים בהן.
יפעת שאשא ביטון: הוחלט שהסייעות ממשיכות לחודש הזה בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: שתדע.
תמיר עידאן: על מה?
יפעת שאשא ביטון: של מי שהולך לקייטנה זה קייטנה, מי שהולך לבית הספר של החופש הגדול, זה בית הספר של החופש הגדול.
תמיר עידאן: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים להם אקסטרה זכויות ולא פחות זכויות.
תמיר עידאן: לפחות לקבל את הזכויות כמו ילד אחר.
תמיר עידאן: המשפחות האלה מתמודדות מן הסתם ביום יום במתחים לא פשוטים.
תמיר עידאן: יש פה תושב שלי שגם בגן השעשועים שמנו שלט שלא יהיה אפילו בוטנים ובמבה ובדלת, ובמועדון ובממ"ד בעוטף עזה - - -
תמיר עידאן: בכל מקום שמים את השלטים האלה, שחס וחלילה לא יקרה שום דבר.
תמיר עידאן: בית ספר לא יכול להיות סטרילי.
תמיר עידאן: גן לא יכול להיות סטרילי.
תמיר עידאן: תמיד יהיה חלב, תמיד יהיה משהו וחס וחלילה יכול לקרות משהו.
תמיר עידאן: אז תודה רבה על הדיון החשוב.
תמיר עידאן: אנחנו לרשותך.
תמיר עידאן: תחברו אותנו לעניין, תגייסו אותנו למאבק, את מרכז המועצות, מרכז השלטון המקומי.
תמיר עידאן: אני חושב שיש להם הרבה כוח כדי לעזור לוועדה להגיע לתוצאות ואני מניח שהשכל הישר יגבר והדברים יסתדרו בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: חובתנו שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואתם מוזמנים תמיד ושותפים תמיד ואני שמחה שאתה כאן.
תמיר עידאן: תודה לך.
יפעת שאשא ביטון: קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, אווה, בבקשה.
אווה ורסנו-יוגד: אווה ורסנו יוגד.
אווה ורסנו-יוגד: אנחנו מתנגדים להסרת הסייעות בהעדר מענה רפואי והכנסת - - - של - - - ממסגרות החינוך.
אווה ורסנו-יוגד: בפסק דין של בג"ץ מיום 31 באוקטובר 2017, תקף בג"ץ את חוזר מנכ"ל שהטיל את האחריות למתן מענה רפואי ראשוני על המורים, אך המורים מסרבים לקחת את האחריות ולכן כעת אין מענה רפואי.
אווה ורסנו-יוגד: אני מדברת על ילדים מעל - - -.
אווה ורסנו-יוגד: כרגע במקום אחות ופרמדיק אתם מציעים לנו סייעת סביבתית עם נהלי התעמלות שתרוץ בכל רחבי בית ספר.
אווה ורסנו-יוגד: היא לא קיימת, אבל זה מה שאתם מציעים.
אווה ורסנו-יוגד: אין אכיפה, לא מיישמים את החוזר שבג"ץ הטיל עליכם ליישם, להמשיך בהיערכות ולוודא את הפתרונות שהותוו בחוזר מנכ"ל.
אווה ורסנו-יוגד: למולטי אלרגיים ואסטמטיים לא ניתן להוציא את כל האלרגנים משטח בית הספר.
אווה ורסנו-יוגד: אין מי שייתן מענה ראשוני.
אווה ורסנו-יוגד: ילד מעל כיתה ג' לא מסוגל לטפל בעצמו.
אווה ורסנו-יוגד: הבן שלי הוא בכיתה ד'.
אווה ורסנו-יוגד: על האישור הרפואי שלו כתוב לילד אין כל יכולת לטפל בעצמו.
אווה ורסנו-יוגד: כרגע הם בלי כלום.
אווה ורסנו-יוגד: כלום.
אווה ורסנו-יוגד: אני רוצה לצטט את פסק הדין, את השופט מלצר שאמר עוד משהו בהקשר למה שחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין אמרה כאן: "לא למותר להוסיף בהקשר למכלול, כי מוצע שהמשיבים ישקלו אם לא הגיעה העת לבחון מחדש את האפשרות לחזור ולהנהיג את מוסד אחות בית הספר כפי שנהג בעבר, שכן, כאשר האחיות היו בנמצא, היה טיפול מסודר בעניינים כמו אלה שהועלו בעתירה וכן בנושאים נוספים כמו הגשת עזרה ראשונה לתלמידים".
אווה ורסנו-יוגד: כרגע אין כלום.
אווה ורסנו-יוגד: ואני לא מדברת על זה שבג"ץ גם הטיל שתהיה ועדת חריגים שתחריג.
אווה ורסנו-יוגד: לא תחריג מספר ילדים על כף יד אחת, אלא תחריג ילדים שאי אפשר לתת להם מענה.
איילת נחמיאס ורבין: פסקת ההתגברות.
אווה ורסנו-יוגד: אני שואלת את עצמי אם אנחנו מחכים לאסון.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שתי מילים.
איילת נחמיאס ורבין: מי שלא ראה ילדה חוטפת שוק אפילפטי מזה שהיה לידה חלב ניגר, שזאת אלרגיה מזעזעת.
איילת נחמיאס ורבין: כמעט מתה בבית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: משפחה אחרי זה בקושי מצליחה להתאושש.
איילת נחמיאס ורבין: הילדה שלי, ואת זה כבר סיפרתי פה באחד הדיונים שאת הובלת בשנה שעברה, היא יודעת מתחילת השנה שלה אסור לבוא עם שומשום לכיתה.
איילת נחמיאס ורבין: עירית, התהליכים האלה ובאמת, כל האנשים שאני יודעת שאתם מתעסקים בדברים מדהימים, זה דברים שחשוב.
איילת נחמיאס ורבין: מה שקורה, תהליך ההסתגלות של הציבור לעובדה שיש כמויות כאלה של ילדים אלרגיים זה תהליך שלוקח זמן.
איילת נחמיאס ורבין: אז הילדה שלי בתחילת כיתה א' יודעת שלה אסור להביא אפילו לחמנייה עם שני גרגירי שומשום קטנים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה תהליך שלוקח זמן ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שיקרה אסון בתוך התהליך הזה, בדרך.
איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני לא יורדת מההצעה שלי בעניין האחיות, כדי שזה יהיה ברור.
יפעת שאשא ביטון: זה יהיה משפט מסכם בכל דבר.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו בכל דיון, לא משנה במה הוא עוסק – שיוחזרו האחיות לבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת ורבין.
יפעת שאשא ביטון: דנית ברביבאי, בבקשה.
דנית ברביבאי: שלום לכולם.
דנית ברביבאי: כמורה בכיתות הנמוכות וגננת עד לא מזמן, חינכתי ילדים, 34 ילדים שמתוכם 2-3 אלרגיים, וזה דבר נורא מטריד ונורא מלחיץ.
דנית ברביבאי: משהו שהוא בלתי אפשרי להישאר בכיתה או אפילו במוסד בית ספרי, ללא סייעת קבועה.
דנית ברביבאי: אני מדברת על זה שברגע שילד חוטף התקף הוא צריך באופן מיידי לקבל את הזריקה.
דנית ברביבאי: אי אפשר להתחיל להריץ מרחקים עד שהסייעת תגיע והילד הזה יכול למות דרך.
דנית ברביבאי: זה דבר אחד.
דנית ברביבאי: אני אוסיף פה לדברי החברה שיושבת כאן, שאמרה שבזריקות האלה אף ילד לא יכול לטפל בעצמו.
דנית ברביבאי: לא ילדים בכיתה א', לא ילדים בכיתה ב' ובטח לא ילדים בגן.
דנית ברביבאי: אני גם רוצה לדבר בשם הילדים הקטנים במעונות.
דנית ברביבאי: סייעות במעונות, מטפלות במעונות לא יכולות בשום אופן לקחת את המושכות לידיים ולהזריק לילדים.
דנית ברביבאי: זה משהו שאי אפשר לעשות.
דנית ברביבאי: זה מחדל.
דנית ברביבאי: דבר נוסף שאני רוצה להוסיף זה סוג של אפליה.
דנית ברביבאי: כמו שיש הנגשה לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים, שהם להם לקות שמיעה, יש להם כיתה אקוסטית.
דנית ברביבאי: יש ילדים על כסאות ילדים, כיתות מונגשות.
איילת נחמיאס ורבין: וטוב שכך.
איילת נחמיאס ורבין: לקח גם לזה הרבה שנים להגיע.
דנית ברביבאי: נכון, אז אין שום סיבה שתיווצר פה אפליה והילדים האלרגיים האלה לא יקבלו את המענה שלהם.
דנית ברביבאי: אי אפשר הנחתה כזאת ואנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: דנית, אני מסכימה לגמרי לדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות הנגשה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר שהיא חייבת להיות בדמות של סייעת.
יפעת שאשא ביטון: כרגע זה המצב כי זה מה יש והמערכת לא ערוכה לשום דבר אחר, אבל אנחנו בטח לא רוצים לראות ואנחנו יודעים שמספר הילדים האלרגיים הולך וגדל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים הרבה לוויינים בתוך בית ספר והרבה ילדים שהולכים עם צל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם להבטיח את אותם ילדים שאנחנו לא יודעים שהם אלרגיים ופתאום מקבלים את ההתקף הראשון בבית הספר ואין לנו מענה אליהם, כי אין שם סייעת ואף אחד לא יודע היום להתמודד.
יפעת שאשא ביטון: את אותו ילד שאמרתי נעקץ מדבורה והוא בכלל לא זכאי לליווי; ואנחנו גם יודעים שילדים מכיתה ג' כבר לא מקבלים סייעת וגם להם אין מענה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך שאת לא מסתכלת על זה, אנחנו חייבים במענה מערכתית, מקצועי, כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: ולצערי הרב אם עד לפני חודש, כשאנחנו סיימנו את מושב החורף הייתי בטוחה שאנחנו בכיוון הנכון, היום אני כבר מתחילה לבדוק את הדברים מחדש וברור לי שאנחנו נצטרך לעשות מהלך מאד מאד משמעותי כדי לחזור חזרה לנקודה שבה היינו.
יפעת שאשא ביטון: אז מבחינת הנגשה אני מסכימה איתך לחלוטין, רק אנחנו צריכים לבחון מה הוא טיב ההנגשה ובאיזה אופן אנחנו עושים את זה.
דנית ברביבאי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אורית אריאב, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תסבירי לי, מנהלת – את כתבת פה גם בתפקיד וגם בשם את אותו הדבר.
אורית אריאב: נכון.
אורית אריאב: אטרזיה של הוושט.
אורית אריאב: ילידי אטרזיה של הוושט נולדו ללא וושט.
יפעת שאשא ביטון: את מייצגת את ארגון?
יפעת שאשא ביטון: ואיך זה קשור?
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני - - -
אורית אריאב: אז בואי אני אסביר לך.
אורית אריאב: הם לא מצוינים בשום מקום.
אורית אריאב: הם לא מופיעים לא בוועדות, לא בשום מקום שדורשים מישהו בשבילם.
אורית אריאב: זה ילדים שנולדו ללא וושט וגם הם זקוקים למערכת החינוך לשמור עליהם.
אורית אריאב: הם לא יכולים לאכול הכל.
אורית אריאב: הם לא מסוגלים.
אורית אריאב: הוושט שלהם עובדת מאד מאד לאט.
אורית אריאב: הם אוכלים במהלך כל שעות היום והם גם צריכים שמירה צמודה של סייעת רפואית במהלך כל שעות היום במהלך הלימודים.
אורית אריאב: אני הגעתי אליכם לפה - - -
יפעת שאשא ביטון: אורית, אני עוצרת אותך שנייה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא חלילה כי אני לא חושבת שמה שאת אומרת הוא לא נכון ולא חשוב, הוא חשוב מאד וליבי ליבי איתך, באמת.
יפעת שאשא ביטון: ואולי צריך להידרש לסוגיה הזו ואנחנו נשמח כמשרד, את יכולה או דרך הוועדה או דרך הלשכה שלי, כדי שאנחנו נבדוק את הסיפור הספציפי הזה, אבל זה לא קשור לאלרגיים.
אורית אריאב: אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: וחשוב לי, גם ככה אנחנו בקושי מצליחים למצוא את הדרך ואת הפתרון כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להסיט את הדיון כאן למקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אז במחילה, בסדר?
אורית אריאב: גם הם צריכים, גם להם צריכים שתהיה סייעת רפואית.
אורית אריאב: גם הסיפור שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לטפל בזה ולתת לזה את כל תשומת הלב כנושא בפני עצמו, אבל במחילה, אנחנו נחזור לדיון.
אורית אריאב: תודה רבה לך.
אורית אריאב: תודה על הכל.
אורית אריאב: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה סבתא, רות, בבקשה.
רות כהן: התמונות של הנכד שלי הגיעו אלייך לפני איזה חצי שעה, נכון?
תמי ברנע: היא תראה את זה אחרי זה.
רות כהן: תראי את זה אחרי.
רות כהן: הנכד שלי הוא אלרגי מולטי.
רות כהן: הוא אלרגי לביצים, הוא אלרגי לשומשום, לאגוזים, לשקדים, לאבוקדו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה הוא אוכל?
יפעת שאשא ביטון: נראה לי שיותר קל שתגידי מה הוא אוכל.
רות כהן: נכון.
רות כהן: זה מה שאני רוצה לומר, שהרבה הוא לא אוכל והשנה הוא יהיה בגיל 3 והוא צריך להיכנס לגן.
רות כהן: באתי בשביל זה, לקבע סיוע, שיקבל סייעת, שתהיה רק שלו.
רות כהן: כי המולטי זה הכל מסכן חיים.
רות כהן: יש תמונה שלו, שהתנפח לו כאן.
רות כהן: פרשתי לפנסיה אחרי 28 שנה שהייתי מורה לחינוך מיוחד בשביל לטפל בו, כי שלוש שנים הוא היה בבית.
רות כהן: ואם לא הייתי צמודה אליו, כנראה שזה היה נגמר אחרת.
רות כהן: זה ילד אפילו שאם ינקו את בית הספר – ולנקות לגמרי לא ינקו - - -
רות כהן: הוא צריך מענה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: נכון שזה לא המקום לבקש סייעת פרטנית, יש דרך ותהליך.
רות כהן: לא, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מוכרחה לומר שהדוגמא שלך בדיוק נוגעת באותה מורכבות שדיברנו עליה ועל אותה ועדת חריגים שאמרנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוציאים סייעות כי זה נכון שזה לא הפתרון האולטימטיבי, אבל יהיו מקרי קצה שאנחנו נהיה חייבים לתת להם מענה אישי אחר, כמו כל סייעת רפואית לתחומים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה שאת מעלה גם את זה כאן, עם כל המורכבות, כדי שגם בפרוטוקול, לפחות בפרוטוקול ייזכר שאנחנו נדרשים גם לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: היידי מוזס, בבקשה.