GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא ילדי ישראל בעידן טכנולוגי מתקדם על רקע יוזמות החקיקה בצרפת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעסוק בדיון בשני נדבכים – האחת זה הגבלת גיל ההרשמה לרשתות החברתיות והשני הוא איסור הכנסת טלפונים ניידים לבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: למעשה יוזמות החקיקה בצרפת היוו עבורנו הזדמנות נוספת להעלות על סדר היום את הנושא של שימוש בניידים בקרב ילדים, גם בהיבט של הגלישה שלהם ברשתות החברתיות, החשיפה שלהם להרבה מאד תכנים, לא תמיד התכנים שאנחנו חושבים שראויים ומומלצים עבור ילדים, אבל גם להיכנס חזרה לסוגיה של טלפונים ניידים בבית הספר – כן או לא – ומהסיבות השונות.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על סיבות של קרינה, דיברנו על סיבות חברתיות, שזה מונע מהם את האינטראקציה בינם לבין החברים גם בשעות בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לשמוע טענות בעד ונגד.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר את דעתי האישית.
יפעת שאשא ביטון: ככל שהעמקתי בנושא, ברור לי שמהטלפונים הניידים אנחנו לא יכולים לברוח.
יפעת שאשא ביטון: הם כאן.
יפעת שאשא ביטון: הם כאן והם יישארו כאן ועכשיו השאלה איך אנחנו מתמודדים איתם בצורה הטובה ביותר.
יפעת שאשא ביטון: נוסיף לכך את העניין שהטלפון הנייד הפך גם להיות בתוך בית הספר לכלי למידה בהרבה מאד שיעורים, עבור הרבה מאד מחנכים, ואז נשאלת השאלה אם אנחנו נוציא אותם מבית הספר, האם יש לנו חלופה ראויה אחרת, שיכולה להיכנס פנימה ולאפשר בעצם את אותה פונקציה בצורות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: גם על זה דיברנו ואנחנו יודעים שאין תשובה שהיא ברורה וחד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לרשת את כל בית הספר במחשבים נייחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים היום על עידן של למידה דינאמית ושל תזוזה ומעבר ממקום למקום, אז מן הסתם מחשב נייד לא יוכל לאפשר לנו את הסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: וככל שאנחנו מתקדמים בחשיבה עולות יותר שאלות ולכן בעצם זימנתי את הדיון המקצועי הזה.
יפעת שאשא ביטון: יושבים כאן אנשי מקצוע כדי שאנחנו נוכל ביחד לחשוב איפה מדינת ישראל בתוך יוזמות החקיקה הגלובאליות, מה אנחנו רוצים או איך אנחנו רוצים שייראה השימוש בניידים בתוך בית הספר, האם אנחנו רוצים לאפשר אותם – כן או לא, האם אנחנו נותנים יותר משקל להיבטים החברתיים ומוצאים פתרונות להיבטים הפדגוגיים, או שברור לנו שאנחנו לא נוכל לגשר על הפערים ונצטרך את זה גם כאן וגם כאן.
יפעת שאשא ביטון: מה הגבולות שאנחנו בעצם נשים.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של הרשמה לרשתות חברתית, האם החקיקה הזו היא באמת אפקטיבית.
יפעת שאשא ביטון: האם החקיקה שמובילים היום בצרפת באמת תוכל לאפשר לרשתות החברתיות לשלוט במי שנכנס אליהן.
יפעת שאשא ביטון: איך הן תדענה בכלל אם מי שנרשם הוא בן 16 – כן או לא.
יפעת שאשא ביטון: הרי הם לא באמת סומכים עלינו שנאמר את האמת.
יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו, אם אנחנו ניכנס ונסתכל בפייסבוק של הילדים הצעירים, אתם תראו שהם בני 20 ו-25, כי זה מה שהרשו להם בעצם להכניס מבחינת תאריך הלידה, אבל אף אחד לא באמת יודע מי מסתתר שם מאחורי המסך.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני אשמח לשמוע גם כאן מהייעוץ המשפטי וממי שעוסק בעצם בתחום, עד כמה חקיקה כזו היא אפקטיבית והאם זה באמת הערוץ שבו אנחנו צריכים לפעול כדי להגן על הילדים שלנו ברשתות החברתיות, כדי להתמודד יותר טוב עם המציאות הזו, שככה אנחנו מתקדמים לתוכה; ובתוך כך, איך אנחנו רוצים לראות את מערכת החינוך יחד עם העידן הטכנולוגי.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לפתוח דווקא עם משרד החינוך ודווקא עם העניין של הגבלת השימוש בטלפונים ניידים במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: סקירה שקיבלנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת מראה שבמדינות שונות נקבעו כללים.
יפעת שאשא ביטון: מה הם הכללים?
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בא ואמר באופן חד משמעי טלפונים לא ייכנסו לבית הספר, אלא אמרו טלפונים ייכנסו לבית הספר אבל יורשה להשתמש בהם לצורך העניין רק בהפסקות.
יפעת שאשא ביטון: מעלה שאלה, האם אנחנו בהפסקות לא רוצים את הילדים שלנו דווקא אז באינטראקציה חברתית.
יפעת שאשא ביטון: מוסיף לנו את העניין של מה קורה במהלך השיעורים, אם באמת הנייד הופך להיות כלי שהוא עוד טכנולוגיית למידה.
יפעת שאשא ביטון: במדינת ישראל, לצורך העניין, מותר להביא טלפונים לבית הספר, אסור להשתמש בהם במהלך היום.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם סוגית הביטחון בשיח נכנסה בזמנו כשאנחנו העלינו אותה על שולחן הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: הורים רוצים לדעת שהילד הגיע לבית הספר, הורים רוצים לדעת כשהילד מסיים את שעות הלימודים ועושה את דרכו הביתה, שהוא מגיע בשלום וזה לגיטימי לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: אז בתי הספר מאפשרים את הכניסה של הטלפונים הניידים, אבל הם אמורים להישאר בתיק.
יפעת שאשא ביטון: כמה באמת הילדים משאירים את הטלפונים בתיק?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרי שאם ניכנס לבית ספר אנחנו נראה אותם פזורים בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמשרד החינוך יתייחס לסוגיה, עופר, איך אנחנו באמת מתכוונים להתמודד עם הנושא של ניידים בתוך בית ספר, כשאנחנו באמת נותנים מענה לכל ההיבטים שציינתי.
<עופר רימון: יפעת, קודם כל אני הקשבתי היטב לפתח הדברים שלך ואני חושב שאת מאד מדויקת והגדרת את זה מאד נכון.
<עופר רימון: אנחנו צריכים למצוא את דרך המלך.
<עופר רימון: דרך המלך שמצד אחד מאפשרת לתלמידים ולמורים לעשות בזה שימוש פדגוגי, ומצד שני לא לאפשר שהילדים שלנו יהיו להפקר, לא מבחינת קרינה, לא מבחינת הסיפורים החברתיים, ההתמכרויות, כל הדברים מסביב.
<עופר רימון: ולכן צריך למצוא כאן את האיזון, לפי דעתי.
<עופר רימון: אני אתחיל קודם ואגיד שלגבי צרפת, בסך הכל בינתיים מדובר באיזו שהיא הצהרה של שר החינוך הצרפתי.
<עופר רימון: לא מצאנו שום חומר נוסף בעניין הזה.
<עופר רימון: וממה שאני קראתי, ובאמת אני כמו כולם, קראנו על זה בעיתונים, הם יותר מוטרדים לגבי השימוש בטלפונים בהפסקות, הנושא של בריונות ברשת, העניין שהם יהיו עם הטלפונים ולא תהיה אינטראקציה חברתית.
<עופר רימון: כל אחד תקוע במסך שלו.
<עופר רימון: הם פחות התייחסו בחוזר לחלק שאותנו מאד מעניין ואת דיברת עליו, זה העניין של היום זה כל כך זמין, יכול להפוך להיות מכשיר למידה.
<עופר רימון: היום כל אחד מאיתנו, כשהוא מחפש איזה שהוא ערך, הוא נכנס לגוגל או לויקיפדיה או לכל מקום אחר שנוח לו ולומד על זה, וזה נראה לנו שלא לבצע את זה בכיתה זה כאילו להפוך את הכיתה לאיזו מין בועה שלא קשורה למה שקורה בעולם החיצוני.
<עופר רימון: מה גם שכל כך הרבה אפליקציות חינוכיות זמינות היום, שלא לעשות בהן שימוש זה חבל.
<עופר רימון: זו גם הזדמנות עבורנו, כשאנחנו מכניסים את זה למערכת החינוך, ללמד את התלמידים איך להשתמש במכשירים האלה בצורה נכונה.
<עופר רימון: אבל נכון להיום חוזר המנכ"ל שלנו לא מתיר שימוש בפלאפונים בכיתות.
<עופר רימון: אני אסביר לכם למה.
<עופר רימון: אנחנו מבחינת האבולוציה של הכנסת מחשבים, טאלבטים לתוך בתי הספר, היה לנו דיון של כמה שנים בבג"ץ סביב הנושא של הקרינה.
<עופר רימון: ככל שהדיון הזה הלך והסתבך, אנחנו הבנו במשרד החינוך שאנחנו צריכים להישען על מומחים בחום הזה.
<עופר רימון: כי איפה שהוא נוצר כאן מצב, יפעת, שאת יודעת, אנחנו לא מרגישים שמשרד החינוך הוא הרגולטור לנושא הקרינה ולא משרד הבריאות ולא המשרד להגנת הסביבה לא הוציאו איזו אמירה מפורשת לגבי מה מותר ומה אסור לגילאים מסוימים בבתי ספר וכו', ובעצם רק השאירו אותנו עם הנחיות כלליות לעד מה סף הקרינה המותרת וכו'.
<עופר רימון: מה שאנחנו עשינו עם העניין הזה, כמובן שאנחנו לא נאפשר בשום בית ספר שסף הקרינה יעבור את המותר, אבל אנחנו הלכנו עוד צעד.
<עופר רימון: יחד עם פרופסור סיגל סדצקי, שהיא המומחית שמלווה אותנו ועם ועדה שהקמנו, של כל הגורמים ששותפים לעניין הזה, שהיא ועדה שעוסקת בבעיות בריאותיות שקשורות לשימוש במחשבים, סללנו את הדרך בחום הקרינה ואמרנו בואו נלך על פתרון כזה.
<עופר רימון: אלף, לא תהיה אפשרות לעבור כמובן את סף הקרינה ועשינו בדיקות בכל בתי הספר.
<עופר רימון: דרך אגב, בדיקות שלנו בשום מקום לא הייתה חריגה של קרינה לפי הסף המותר היום, אבל מצאנו, דרך אגב, משהו שלא עניין הרבה, אבל אותנו זה עניין, שברוב המקומות שהיו חריגות, זה בא בכלל מהרשת החשמלית.
יפעת שאשא ביטון: נכון, מארונות החשמל.
<עופר רימון: מארונות חשמל, ממוצרי חשמל שיש בבתי הספר ואני לא יודע, משום מה זה לא עניין אף-.
<עופר רימון: זאת אומרת רק הקרינה הייתה בראש של כולם, אבל מצד שני אנחנו פעלנו בשיטה שסיגל קוראת לה עיקרון הזהירות המונעת, שאומר שאתה מתיר להשתמש ב-Wi-Fiבבית ספר, אבל אתה משתמש רק כשאתה צריך.
<עופר רימון: אני אתן לך דוגמא.
<עופר רימון: אם בכיתה רוצים להשתמש ב-Wi-Fi, הם חייבים גם שתהיה להם עמדה שבה אפשר להתחבר גם פיזית לרשת האינטרנט.
<עופר רימון: כי אם מורה עומד מול כיתה, אין שום סיבה שה-Wi-Fi יעבור.
<עופר רימון: ה-Wi-Fi עובד רק כאשר תלמידים רוצים להתחבר עם דיווייסים שלהם.
<עופר רימון: ככה הטעמנו את העיקרון של הזהירות המונעת.
<עופר רימון: אפשר להשתמש, אבל עם הרבה מאד מגבלות, לא להשתמש שלא לצורך, הגבלה בשכבות גיל מסוימות, ככל שהילדים צעירים – פחות, ככל שהילדים יותר מבוגרים – יותר.
<עופר רימון: זאת אומרת איזו שהיא דרך למצוא איזון בין השחור ללבן.
<עופר רימון: לא ללכת לכיוון של לא, ולא ללכת לכיוון של כן גורף, כי ברור לנו שהמערכת לא תהיה רלבנטית כשנעשה את זה.
<עופר רימון: אני עובר לנושא הפלאפונים.
<עופר רימון: כמובן שאסור להשתמש בפלאפונים בשיעור, לדבר וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אבל הטלפונים שם.
<עופר רימון: כן, שנייה, אבל את צודקת שהמציאות בשטח, שבתי ספר משתמשים בזה ולכן העבודה שאנחנו רוצים לעשות בשנה הקרובה, הכיוון שאנחנו רוצים ללכת אליו יחד עם פרופסור סיגל סדצקי, עם הנחיות מאד מפורטות, הוא להתיר את השימוש בפלאפונים לצרכים לימודיים, אבל עם סייגים.
<עופר רימון: זאת אומר לגדר את זה.
<עופר רימון: רגע, רגע.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, בואו נשמע.
<עופר רימון: יפעת שאלה מה הכיוונים שלנו.
<עופר רימון: כרגע זה לא מותר בחוזר מנכ"ל ואני - - -
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, אתה עונה לי.
<עופר רימון: אז מה שאנחנו רוצים לעשות, יפעת, זה לגדר את הדברים.
<עופר רימון: אלף, ברור שאנחנו לא נאפשר גלישה באמצעות הרשת הסלולארית, כי אנחנו יודעים היום שזה מייצר ומעלה בצורה דרסטית את כמו הקרינה והמכשיר עובד הרבה יותר קשה מה שנקרא.
<עופר רימון: הוא רק יוכל לעבוד כטאבלט, כלומר כמו כל טאבלט שאנחנו מאפשרים.
<עופר רימון: יש לנו הנחיות.
<עופר רימון: מותר להכניס טאלבט לכיתה ולהשתמש ברשת ה-Wi-Fi.
<עופר רימון: ברגע שהמכשיר הזה עובד על רשת ה-Wi-Fi ולא על הרשת הסלולארית, הוא טבלאט לכל דבר.
<עופר רימון: אבל כרגע זה לא מוסדר אצלנו.
<עופר רימון: בגלל שעוד לא הצהרנו את ההנחיות, כרגע יש איסור כולל.
<עופר רימון: הכיוון שאנחנו רוצים ללכת אליו, ביחד עם פרופסור סיגל סדצקי ויחד עם הוועדה שמלווה את כל הנושא של הכנסת מכשירים לבתי ספר, בצורה זהירה, להתחיל משכבות הגיל הבוגרות.
<עופר רימון: להתחיל באופן מדורג.
<עופר רימון: לאפשר החדרה מבוקרת של המכשירים הניידים רק לצרכים פדגוגיים וגם את אלה לגדר.
<עופר רימון: זה לא יהיה משהו פרוץ.
<עופר רימון: זה יהיה משהו מגודר.
<עופר רימון: אין לנו עדיין חוזר כזה, אבל זה הכיוון שאנחנו היינו רוצים ללכת אליו, מתוך הבנה של המציאות של הפתיחה שלך, שאנחנו רואים תופעה אחת שהיא מאד ברורה.
<עופר רימון: בכל דבר אנחנו רואים, את יודעת, כשאנחנו יוצאים, יש לנו הרבה אתרים שעובדים עם קהלים רחבים, עם התלמידים, עם הורים, עם בעלויות ואנחנו יכולים לראות איך אתה ניגש לאתר שלנו.
<עופר רימון: אז אם פעם היו 90% מהאנשים שניגשים לצרוך מידע, 90%, 95% היו מגיעים דרך מחשבים, היום למעלה מ-85% מהכניסות לאתרים הם מסמארטפונים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, הם מגיעים דרך הנייד.
<עופר רימון: זאת אומרת כולם, כולם, כולם שם.
<עופר רימון: אז לבוא באופן דרסטי ולהגיד אנחנו לא רואים את זה, זה לא קיים, בבתי ספר זה לא יהיה, זה בעצם לירות לעצמנו ברגל.
<עופר רימון: ולמה?
<עופר רימון: כי אלף אם ניתן הנחיה שהיא בלתי ניתנת ל - - -
יפעת שאשא ביטון: לאכיפה.
<עופר רימון: אז אנחנו ככה ניראה.
<עופר רימון: והדבר השני, אני חושב שאנחנו צריכים לנצל את ההכנסה של סמארטפונים לבתי ספר כדי לעבוד עם התלמידים איך להשתמש בו בצורה נכונה.
<עופר רימון: מתי זה מסוכן, מתי זה לא מסוכן, איך להגביל את השימוש.
<עופר רימון: דווקא על ידי זה שנתייחס לזה ונכניס את זה לתוך מערכת החינוך, יש סיכוי שאנחנו נטיב עם הילדים.
<עופר רימון: כי בסופו של דבר אנחנו רואים את הילדים ו - - -
יפעת שאשא ביטון: כשהם יוצאים מבית הספר הם שם ואז זה בלי השגחה ובלי מישהו שמווסט.
<עופר רימון: יפעת, גם דברים שאנחנו רואים, הוצאנו עכשיו סקר לגבי מסכים והקשר שלהם על הפרעות שינה.
<עופר רימון: אז אחד הדברים שאנחנו רואים למשל, שמחקרים אומרים שככל שהשימוש קרוב לזמן השינה שלך - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל האור הכחול או משהו כזה.
<עופר רימון: גם זה וגם הסחת דעת.
<עופר רימון: אז את יודעת, אני מכיר ויודע על הרבה מאד ילדים שהם הולכים לישון עם הסמארטפון שלהם.
<עופר רימון: הם רואים עוד סרטים וכל מיני דברים שמעניינים אותם ממש כשהם כבר במיטה, לפני השינה.
<עופר רימון: זה משפיע על השינה שלהם, זה משפיע על המתח שלהם וכו'.
יפעת שאשא ביטון: עופר, אתה מכיר אנשים שלא מסתכלים בטלפון רגע לפני שהם הולכים לישון ולא שולחים את היד בבוקר כשהם מתעוררים?
<עופר רימון: אבל את יודעת, זה חשוב לדבר גם על ההרגלים האלה.
<עופר רימון: הגישה שלנו תהיה בכל מקרה לא לעבור.
<עופר רימון: אני חושב שאיפה שהוא כולם מרגישים שהשימוש בסמארטפונים בחיים שלנו הפך להיות משהו לא מבוקר וכולנו מרגישים גם שזה פוגע בנו.
<עופר רימון: אני בטוח שכמעט כל אחד מאיתנו - - -
יפעת שאשא ביטון: מבוגרים וילדים כאחד.
<עופר רימון: לגמרי, לגמרי.
<עופר רימון: אני מרגיש את זה גם באופן אישי גם לגבי הילדים שלי.
<עופר רימון: זה ברור, אי אפשר להתעלם מזה.
<עופר רימון: אבל אני חושב שעל ידי זה שנדיר את זה ממערכת החינוך ונגיד שזו תופעה אחרת שלא נוגעת לנו, רק נחריף את הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה עופר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כמה התייחסויות ויש לי גם שאלה וקביעת עובדה, כי אנחנו נתייחס לזה שחוזר המנכ"ל אוסר לצורך העניין ניידים, אבל הם שם.
יפעת שאשא ביטון: הם שם כל היום, גם בשיעורים, מול העיניים של כולם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו נמצאים במציאות שהיא הרבה יותר חזקה מאיתנו.
יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה, אני אתחיל עם השאלה: למה אנחנו לא אוכפים את זה היום ומה מבטיח לי שכשאנחנו נגדר את השימוש בניידים, אגב, אני רק אומר בסוגרים, המגמה במיוחד היום בדיון היא לא לבוא ולהדיר את הניידים מבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אבל איך אנחנו יכולים לעשות שימוש מושכל ובאמת להבטיח את זה שזה יהיה רק בתוך המסגרת שאנחנו נגדיר אותה ולא מעבר.
יפעת שאשא ביטון: אם היום אנחנו לא אוכפים את זה בכלל.
<עופר רימון: אז יפעת, אני אגיד לך ככה: אם את מוכנה להרים את הכפפה הזאת, כמו שבמקרה של הקרינה באו אלינו ואמרו אלינו שהפחד היה שאם נתיר Wi-Fiתהיה פה חגיגת קרינה בלתי אפשרית, וגם השאלה הראשונה הייתה איך נאכוף את זה.
<עופר רימון: אנחנו הוצאנו חוזר מנכ"ל מאד מפורט.
<עופר רימון: הקמנו את הוועדה שסיפרתי עליה ובנינו בקרה.
<עופר רימון: עשינו בקרה בכל בתי הספר וברגע שההנחיות היו הגיוניות והציבור יכול היה לקבל אותן, אנחנו חושבים שבתחום הקרינה, ואני יכול להראות לך.
<עופר רימון: בהזדמנות אני אראה לך.
<עופר רימון: אני חושב שזה די מרשים לראות משרד – וכמה בקרות כבר עשינו של קרינה בבתי ספר?
<קריאה: עברנו מזמן את ה-3,000.
<עופר רימון: מעל 3,000 בקרות ואני מדבר על בקרות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מכירה את הדיווחים שלכם.
<עופר רימון: ואני מדבר על הבקרות גם בעניין הקרינה, אבל גם בעניין הפעלת תכנית חינוכית שמלווה את כל ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל איך אוכפים?
יפעת שאשא ביטון: איזה כלים יש, איזה שיניים יש למערכת בכיתה אל מול הילדים.
<עופר רימון: דקה יפעת.
<עופר רימון: אז מה שרק רציתי להגיד לך, שאם אנחנו נחליט, אני חושב שברגע שאנחנו נצא עם הנחיות יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: יותר ברורות, יותר הגיוניות.
<עופר רימון: מותאמות למציאות, נוכל גם לצדן להפעיל בקרה ואכיפה כמו שאנחנו עושים בנושא הקרינה.
<עופר רימון: אני בטוח שאנחנו נוכל לעשות את זה.
<עופר רימון: היום אי אפשר להגיד שבכל השיעורים יש סמארטפונים.
<עופר רימון: היום יש איסור להוצאי סמארטפונים.
יפעת שאשא ביטון: לא, הם לא משתמשים.
יפעת שאשא ביטון: בוא, יש סמארטפונים לא לצורכי למידה.
יפעת שאשא ביטון: הם שם והנה הילדים יגידו.
יפעת שאשא ביטון: הסמארטפון שם, הוא על השולחן, לעיני כל, לא לצרכי למידה ואנחנו לא אוכפים.
יפעת שאשא ביטון: השאלה האם אנחנו באמת יכולים לצאת לתכנית שבה אנחנו מגדירים, אנחנו לא אומרים לא לסמארטפון בתוך בית ספר, כי אנחנו מבינים שהוא יכול בהחלט להיות כלי למידה, אפילו חשוב ואיכותי מאד.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה למשל לדעת ואני אומר את דעתי האישית, שבהפסקות אין.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, בדיוק הפוך מהיום.
יפעת שאשא ביטון: בהפסקות אין סמארטפון, כי אני כן רוצה את האינטראקציה החברתית.
יפעת שאשא ביטון: בכיתה המורה תחליט מתי, בהתאם למה שעושים בשיעור.
יפעת שאשא ביטון: הרי לא כל השיעורים הם גולשים ומחפשים מידע באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד הרבה אינטראקציות לימודיות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שבאמת יהיה את הכוח לצוותי ההוראה להחליט מתי, כמה ואיפה.
<עופר רימון: יפעת, את יודעת, עכשיו הייתי יוצא, לוקח את מה שאת אמרת ככה – כותב חוזר מנכ"ל שהוא בדיוק מה שאת אמרת.
יפעת שאשא ביטון: אז קדימה, בואו נעשה את זה.
<עופר רימון: אני חושב שזה בדיוק מה שצריך לעשות.
<עופר רימון: הרבה פעמים הסיבה שאנחנו לא עושים את הדבר הפשוט הזה, שאת מבקשת, כי הרבה פעמים, אני מצטער שאני אומר את זה, מיעוט מאד קטן והרבה פעמים מאד מיליטנטי, מקשה עלינו בסוף ללכת ואני מצטער שאני אומר את זה, יפעת.
<עופר רימון: מקשה ללכת על הקומונסנס שכל כך נמצא בדברים האלה שאת אמרת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כן, אני יודעת.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יודעת ואנחנו תיכף נשמע פה.
יפעת שאשא ביטון: אני הזמנתי גם את פרופסור רולידר, כדי שייתן לנו קצת את הזווית הפסיכולוגית, שיעזור לנו לנתח את המציאות מזווית קצת יותר רחבה.
יפעת שאשא ביטון: זה התמודדות.
יפעת שאשא ביטון: זה התמודדות עם הורים, כי אני לצורך העניין לנגד עיני עומד שאחת הסנקציות היא החרמה של טלפון או לקיחה של טלפון ואני כבר רואה את ההורים שיקומו ויצעקו מה פתאום לקחנו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בתוך עמי אני חיה.
יפעת שאשא ביטון: מכירה היטב את המגבלות ואת המערכת ועדיין אני חושבת שאנחנו לא צריכים להיבהל.
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו צריכים רגע לקחת את זה, להתכוון לזה ברצינות, להתייחס לזה ברצינות ובסופו של דבר גם אלה שמאד מאד מתנגדים, אתה יודע, יצטרפו למערכת, כי אין ברירה.
<עופר רימון: כי את צודקת בדבר אחד, שצוותי ההוראה בסיטואציה הזאת שהם נמצאים, הם מאד מתוסכלים.
<עופר רימון: זאת אומרת איפה שהוא אני מרגיש, יפעת, אומר לך את זה בכנות, שאנחנו קשרנו להם את הידיים מאחורי הגב וזה לא מצב שאנחנו אוהבים להיות בו.
<עופר רימון: למה אני אומר את זה – כי המציאות משתנה לנגד עינינו, כמו שאמרתי 85% מהכניסות הן דרך סמארטפונים.
<עופר רימון: כולנו עם סמארטפונים.
<עופר רימון: פחות ופחות מייצרים מחשבים.
<עופר רימון: המכשיר הזה נמצא בכל מקום.
<עופר רימון: העידן שבו אמרנו שלכל תלמיד יהיה מכשיר קצה, הייתה לנו איזו פנטזיה כזאת, אנחנו כבר שם.
<עופר רימון: לכל ילד יש היום מכשיר קצה.
יפעת שאשא ביטון: והיו הרבה מאד התנגדויות ובכל זאת זה צלח.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נחשוב איך אנחנו לוקחים את זה ברמה הפרקטית ויוצרים מסגרת.
יפעת שאשא ביטון: וכן, אני בהחלט מוכנה להרים את הכפפה.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו יושבים כאן.
<עופר רימון: מעולה, ואז באמת, אם מחליטים להרים את הכפפה,אני חושב שאת תצטרכי באיזה שהוא שלב גם לחבר לזה את ועדת החינוך ולעשות מזה משהו קצת יותר גדול.
יפעת שאשא ביטון: כ ל שותף מתקבל בברכה.
יפעת שאשא ביטון: מישהו נוסף ממשרד החינוך רוצה להתייחס, לפני שאני עובר לנציגים האמיתיים של משרד החינוך, שזה התלמידים?
<אתי דבש: שמי אתי דבש, אני נציגה של עירית לבנה, אבל אני גם ממונה על עוז לתמורה במחוז, אז יותר קל לי גם כן להגיד.
<אתי דבש: אני חושבת שכל הדברים שנאמרו הם נכונים, יחד עם זאת חסר לי רק נדבך אחד.
<אתי דבש: אלף, העניין של האכיפה פחות מדבר אלי, כמו העניין של החינוך, שהשאלה היא באמת איזה פעולות צריכות להיעשות בבית הספר על מנת שאנחנו לא נצטרך להגיע למצב של המאבק מול הילדים.
<אתי דבש: למשל אם התהליך יהיה משותף – הורים – תלמידים – מורים - - -
<אתי דבש: ואז אנחנו נוכל להוביל איתם איזה שהוא מהלך, שהוא יבוא ממקום של חינוך.
<אתי דבש: אני תמיד נותנת את הדוגמה הבנאלית הזאת, של קטיפת צמחים ופרחים.
יפעת שאשא ביטון: כן, שמעתי את משרד החינוך כבר כמה פעמים עם הדוגמה זו.
<אתי דבש: כי מי האמין שזה באמת כל כך יושרש, שאנחנו נראה אנשים מטיילים בטבע ולא קוטפים את הרקפות ואת כל הפרחים המוגנים.
<אתי דבש: ואתה רואה שהדבר הזה כן קורה לנו.
<אתי דבש: ללא ספק זה משהו שהוא מאד בעייתי, הוא קשה, אנחנו רואים את זה בכל מקום.
<אתי דבש: גם כשאנחנו יושבים בישיבות אנחנו רואים את האנשים המבוגרים עסוקים בטלפונים במקום להיות איתנו, בתוך הישיבות הללו, על אחת כמה וכמה כאשר אנחנו עם הילדים.
<אתי דבש: אבל אני מאד מאמינה שברגע שאנחנו נעשה תהליך נכון וזה יבוא באמת מהמקום של איזו שהיא הבנה של למה זה שם, זה כן יקרה.
<אתי דבש: אין לי ספק שלהוציא את זה ממש מהשיעורים אסור וזה לא נכון, כי זה כלי שימושי מאד משמעותי עבורנו, בעיקר היום כשאנחנו מדברים על למידה חוץ כיתתית ועל שילוב והכל, אנחנו לא יכולים.
<אתי דבש: כמו שאת אמרת, אי אפשר להתכחש למה שהיום הכי מהווה איזה שהוא טריגר למידה ואפשר להשתמש בו במקום הכי נכון בלמידה שלנו.
<אתי דבש: אבל הקטע הזה זה יבוא בצורה מושכלת ומאד משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה מאד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אתי על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: העניין של תהליך חינוכי לחלוטין צריך להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: גם שום סנקציה שנפעיל בלי תהליך חינוכי לא באמת תוכיח את עצמה לאורך זמן.
יפעת שאשא ביטון: העניין של שיתוף ההורים הוא מאד מאד קריטי, כי הם פקטור מאד חשוב בשיתוף הפעולה, ואני אגיד לך יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני הגעתי לכאן לפני שנתיים וחצי, הורים לא הבינו מה אנחנו רוצים, כשאנחנו דיברנו על להוציא, על לווסט, מה פתאום אנחנו מתערבים להם, הם ההורים, הם יחליטו וזה היה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה שיח שהתנהל ואנחנו קיבלנו אותו ולמדנו אותו והתפתחנו יחד איתו.
יפעת שאשא ביטון: היום יש כבר יותר הורים שמבינים לא רק לגבי הילדים שלהם, גם כבר לגביהם עצמם.
יפעת שאשא ביטון: גם עולם המבוגרים היום מבין שיש איזה שהוא עניין עם ההתמכרות לסמארטפונים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאני לגמרי מאמינה שיש לנו קרקע פורייה מבחינת שיתוף הפעולה, כי כולם רוצים להחזיק ידיים ולראות איך אנחנו מאזנים מחדש את המציאות הזו, שנכנסנו אליה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך גם?
יפעת שאשא ביטון: שמך.
<בתיה לוי: כן.
<בתיה לוי: בתיה לוי, אני משפ"י ואני רק רוצה לחדד.
<בתיה לוי: אני מתחברת מאד למה שנאמר כאן ואני רוצה להוסיף שעדיין צריך לזכור שיש קהילות שונות בית ספריות ולכן יכול להיות שלא צריך ללכת עליו.
<בתיה לוי: כך כרגע הקו שאנחנו נוקטים זה שכל בית ספר בונה יחד עם הקהילה הבית ספרית שלו את הכללים המתאימים לתפיסה שלהם, לצרכים שלהם, לעמדות, יחד עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: שזה פחות או יותר גם מה שמוגדר היום.
יפעת שאשא ביטון: אגב, במדינות שאנחנו קיבלנו בסקירה, אז באמת כל בית ספר קובע את אמות המידה שלו לגבי שימוש בניידים, אבל אני כן אומר שאנחנו נצטרך לקבוע איזו שהיא מסגרת כוללת, שבתוכה הם יוכלו לבחור.
יפעת שאשא ביטון: אם נשאיר את זה פרוץ לחלוטין, נקבל את מה שאני בטוחה שאף אחד מאיתנו לא רוצה, זה חוץ מהילדים עצמם, שזה להשתמש בטלפונים גם בהפסקות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת ששם אנחנו כן יכולים לחלץ איזו שהיא בשורה.
יפעת שאשא ביטון: יש להם מזה מספיק אחר הצהריים ובעובדה, גם הורים לא מצליחים להתמודד עם זה.
יפעת שאשא ביטון: הם נכנסים, יש היום אוטובוסים עם Wi-Fi.
יפעת שאשא ביטון: פעם בתחילת הדרך דיברנו על רכבות ודיברנו על מקומות ממוסדים, היום כבר בכל מקום יש Wi-Fi.
יפעת שאשא ביטון: במונית יש Wi-Fi.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה שם.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לברוח.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו השאלה איפה אנחנו קצת מאזנים ויוצרים מינונים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: נציג מועצת תלמידים, מי מכם?
יפעת שאשא ביטון: מקסים, בבקשה.
<אדר גיציס: טוב, אז אני אתחיל.
<אדר גיציס: אז אני אדר גיציס, מגיע מנהרייה, דובר מועצת התלמידים הארצית.
<אדר גיציס: קודם כל אני אתחיל עם המשפט שבאמת בעיית התקשורת היא בעיה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה.
<אדר גיציס: אנחנו רואים את זה בכל מקום גם כהורים, גם כתלמידים ותלמידים במיוחד.
<אדר גיציס: קל תמיד לומר על התלמידים תראו, אתם הנוער ואתם לא מתקשרים, אתם רק בפלאפונים, אבל אני חייב לומר שגם אצל ההורים שלי, גם אצל חברים של ההורים, אצל משפחה, גם בעולם המבוגרים התקשורת הזאת קיימת.
יפעת שאשא ביטון: המודלינג.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מודל גרוע לילדים.
<אדר גיציס: אז אני אומר, אנחנו מתחילים כאן מדוגמה אישית.
<אדר גיציס: ברגע שההורים יראו לילדים שלהם שהנה, אפשר לנהל כאן תקשורת בלי הסמארטפונים, אני חושב שכבר נגיע לקום אחר.
<אדר גיציס: אבל לא על כך נדבר היום.
יפעת שאשא ביטון: גם על זה.
<אדר גיציס: גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת את מה שאחרים לא מעזים לומר וזה יפה שזה בא מכם, מה עולם המבוגרים משדר לכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים כאן, מדברים על מה אנחנו רוצים לעשות בקרב הילדים ואנחנו מרשים לעצמנו להתנהל בצורה הכי "מופקרת" שיכולה להיות מבחינת הסלולאר.
יפעת שאשא ביטון: אז נאה דורש, נאה מקיים.
<אדר גיציס: לגמרי.
<אדר גיציס: אז אם אנחנו כבר נכנסים לשאלה הזאת, הייתי מציע לכם, להורים, לבדוק האם תוכלו לרגע אחד, אפילו לנסיעה קצרה בה אתם מסיעים את אחד מהילדים שלכם לבית הספר או לאיזה חוג, לשים את הטלפון בתוך תא הכפפות של הרכב למשך רבע שעה.
<אדר גיציס: נראה אם תצליחו לשרוד את הנסיעה הזאת.
<אדר גיציס: אני חושב שדבר שהוא לא עוזב אותנו, דבר שהוא בלתי נפרד מאיתנו, להוציא אותו ממערכת החינוך ולהוציא אותו מבית הספר, זה דבר שהוא לא יכול לקרות.
<אדר גיציס: אין כאלה שאלה בכלל.
<אדר גיציס: אני כתלמיד אעשה בלגן.
<אדר גיציס: אני צוחק.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מסכים שצריך לווסט את זה גם בתוך המסגרת החינוכית?
<אדר גיציס: ללא ספק.
<אדר גיציס: צריך לקיים כאן תהליך חינוכי, כי יש לנו קרקע פורייה, כמו שאמרת קודם, לשיתוף עם ההורים.
<אדר גיציס: אני אתן לכם דוגמא איך כן להפוך את זה למשהו שלתלמידים הוא משהו מחייב.
<אדר גיציס: קודם כל הטלפונים, הסמארטפונים הם כלי יעיל.
<אדר גיציס: אפשר להפוך אותו באמת לכלי לימודי מאד מאד יעיל לתהליך הלמידה שלנו.
<אדר גיציס: אני אתן לך דוגמא מהפגישות שלנו.
<אדר גיציס: את מכירה את מועצת התלמידים טוב מאד.
<אדר גיציס: בפגישות שלנו במועצות התלמידים, הנציגים, שאנחנו הכי - - -, אני לא יכול לעזוב את הסמארטפון הזה, אני מקבל הודעה, אני קופץ.
<אדר גיציס: ברגע שיש לנו פגישה, אנחנו באמת מבינים את המחויבות שלנו, את המחויבות ואת ההתעניינות ואנחנו פשוט יכולים לשים אותו בצד ובאמת לרגע אחד לשבת ולהקשיב.
<אדר גיציס: ברגע שהתלמידים יראו את המחויבות, ירגישו באמת שיש להם עניין במקום שהם נמצאים, בבית הספר, הם יעזבו את הטלפון בצד ואני אומר לכם את זה כתלמיד.
<אדר גיציס: אנחנו נעזוב את הטלפונים בצד ואנחנו פשוט נקשיב וניקח חלק.
<קריאה: הפסקות פעילות?
<אדר גיציס: הפסקות פעילות נהיה חייבים.
<אדר גיציס: אני פשוט חייב לומר שלהוציא את הטלפון זה לא ילך, אבל כן תהליך חינוכי שפשוט יהפוך את הכלי הזה למשמעותי יותר, לכלי לימודי שיוכל להפוך את תהליך הלמידה למשמעותי.
<אדר גיציס: בואו ננצל את השינוי שיש בעולם, בואו ננצל את העולם המשתנה הזה, כפי שנאמר קודם וזה יהיה המפתח להצלחה לכולנו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאחרי שאתה מדבר וזה עוד בא מכם, מה אנחנו יכולים להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: אבל תודה על הדברים החשובים.