GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: בשבילי זה הכל.
יפעת שאשא ביטון: זה התחיל בשאלה אם בכלל יש לנו סמכות ושיניים, כי יכול להיות שהייתם אומרים תקשיבי, זה גוף מסחרי, בחרת להגיע זו בעיה שלך, בואי נמשיך.
<דויד ליבנה: זה נוגע רק ברמה מאד מאד נקודתית של תופעה מסוימת.
<דויד ליבנה: גברתי, השאלה פה היא הרבה יותר רחבה.
יפעת שאשא ביטון: איפה הגנת הצרכן מגנה עלינו כשהיא מזהה שיש עבירה?
יפעת שאשא ביטון: כאילו מה אתם שווים – סליחה שאני אומרת את זה בצורה הכי – כי אולי אתם תבינו, כי אנחנו כל הזמן חוזרים על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם שווים כגוף של הגנת הצרכן אם בסוף בסוף אתה לא יודע אפילו לומר לי על דוגמא אחת של עיצום שניתן לחברה שעברה עבירה.
<אריאל דיאמנט: אז הנה, אנחנו נותנים דוגמא של הודעה על כוונת חיוב.
<אריאל דיאמנט: זאת אומרת שהסתיימה חקירה, להזכיר לוועדה - - -
יפעת שאשא ביטון: נשלחה כוונת חיוב ו-?
<אריאל דיאמנט: וההליך נמצא בעיצומו.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שעשיתם?
יפעת שאשא ביטון: רק בשנה האחרונה התחלתם לעבוד?
<אריאל דיאמנט: אבל זה מתוך מכלול דברים.
<אריאל דיאמנט: שאנחנו מדברים פה רק על הקטינים.
<אריאל דיאמנט: אנחנו מדברים רק על הקטינים.
יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, יש לי בן, שיהיה בריא, תיכף בן 22.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה טוב מאד, לאורך כל השנים שלו, איך זה התנהל.
יפעת שאשא ביטון: הייתי באין סוף הצגות.
יפעת שאשא ביטון: ראיתי אין סוף סדרות בטלוויזיה, כי אני מאד מקפידה לראות את מה שהם רואים וזה לא נולד אתמול.
יפעת שאשא ביטון: זה גם לא נולד לפני שנה וגם התקנות הן משנת 1991.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא עכשיו נפגשנו, בואו נראה מה עושים.
יפעת שאשא ביטון: ומה בסך הכל ביקשתי מכם?
יפעת שאשא ביטון: לא תגיד באתי עם איזו דרישה מוגזמת של תנו לי את כל הנתונים לאורך כל השנים.
יפעת שאשא ביטון: תנו לי דוגמא אחת.
יפעת שאשא ביטון: אחת למקרה - - -
<אריאל דיאמנט: אז יש.
יפעת שאשא ביטון: אז תגיד לי חברה מסוימת קיבלה X כסף על כך וכך, על עבירה כזו וכזו.
יפעת שאשא ביטון: משהו שאני אדע שאוקיי, אז עכשיו אנחנו צריכים להתכוונן לסוג כזה של עבירות ולדעת שכאן אנחנו יכולים לטפל ובמקרים האחרים אולי פחות.
יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, שנוכל ללמוד משהו מהדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאנחנו לא מתקדמים לשום מקום.
יפעת שאשא ביטון: כם למועצה לשלום הילד, זאת הזדמנות בשבילכם לעשות חשיבה מחדש, לרענן את המחשבה.
יפעת שאשא ביטון: אולי אתם תיזכרו במשהו שתוכלו לשתף אותנו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, המועצה לשלום הילד ואחר כך נציגה של משרד הבריאות.
<לירון אשל: אני לירון, עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד.
<לירון אשל: אני חייבת לומר שאני מזדהה עם הדברים שנאמרו על ידיכם ואני מתוסכלת מהדיון.
<לירון אשל: הוא התחיל באיזה שהוא כיוון מסוים ודווקא אתן הרחבתן את היריעה ובתחושה מהדברים שאני שומעת מכם, בעצם מסלול האכיפה אל מול הקצב וההיקף של הפרסומים המזיקים, ההיפך, גם במדיה החברתית וגם בהצגות חנוכה וגם כמעט בכל רשת אפשרית, נשמע ומרגיש שאין שום הלימה בין קצב האכיפה ובין השיניים שיש באכיפה.
<לירון אשל: יש חוק - - -
<דויד ליבנה: סליחה שנייה שאני עוצר אותך.
<דויד ליבנה: איזה הורה מצליח באמת להדביק את הקצב של הגלישה של הילד שלו אצלו בבית?
<דויד ליבנה: זה לא קשור.
יפעת שאשא ביטון: אלף לא נעים לי להגיד לך, אבל אני.
יפעת שאשא ביטון: אבל כי אני פריקית של לדעת מה קורה איתם בכל רגע ואני בטוחה שיש עוד הרבה מאד הורים, אבל זה בכלל לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כשומרי הסף, אתה יודע מה, גם אם לא הדבקנו את הקצב, היה לכם איזה שהוא קצב?
יפעת שאשא ביטון: רק תגידו לי מה הוא היה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לך עכשיו שתרוץ קדימה למה שיהיה בעוד שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: ספר לי מה היה לפני שנים, שתבין מה אני מבקשת.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא נותנים לי שום דוגמאות.
<דויד ליבנה: אני מזכיר לגברתי שזה נושא שבכלל אנחנו הרחבנו את היריעה - - - בגלל הרלבנטיות - - -
תמר זנדברג: עד היום נכנס לקופת המדינה שקל אחד מהאכיפה הזאת?
<דויד ליבנה: ואנחנו חוזרים ואומרים שאנחנו בודקים את הנושא הזה לעומק.
תמר זנדברג: בסדר, בודקים הבנו.
תמר זנדברג: לעומק ולכל העומקים.
יפעת שאשא ביטון: אני - - - שאתם יודעים מה קורה ברשת החברתית.
תמר זנדברג: עד היום נכנס שקל אחד לקופת המדינה כתוצאה מהקנסות, מפעולות האכיפה שלכם?
<דויד ליבנה: אני לא, אין לי את הסנסור ואת זה - - -
יפעת שאשא ביטון: נתונים, משהו.
יפעת שאשא ביטון: באתם לוועדה של זכויות הילד.
תמר זנדברג: מה זה סנסור?
תמר זנדברג: אתה גורם האכיפה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה קהל שמסתכל.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לקהל ולא חלילה בשביל לפגוע בכם, אבל בדרך כלל זה לא מתנהל ככה.
יפעת שאשא ביטון: מגיעים משרדי ממשלה, יש נתונים.
<תמי ברנע: הם יהיו היום בעוד דיון, נכון?
יפעת שאשא ביטון: כן, אז אני מקווה.
יפעת שאשא ביטון: נתונים, משהו, לא ביקשתי משהו שהוא מופרך.
יפעת שאשא ביטון: במיוחד אם אתם עוסקים בזה ביום יום.
יפעת שאשא ביטון: כשאתה תשאל אותי על דברים שאני מתעסקת בהם, אני יכולה לשלוף לך דוגמאות ברגע.
יפעת שאשא ביטון: זה דברים שאתם חיים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתם חיים את זה.
<דויד ליבנה: גברתי, הייתה כותרת לדיון הזה.
<דויד ליבנה: נראה לי שיש קצת מרחק בין ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לקחת את זה למקום של אנחנו הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת ככה: הסיפור הרבה יותר רחב מהצגות החנוכה - - -
<דויד ליבנה: אני תיארתי - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים בזה בהיבט של - - -
<דויד ליבנה: את תמונת הפיקוח והאכיפה.
תמר זנדברג: נו, ומה התמונה?
תמר זנדברג: עד עכשיו?
תמר זנדברג: תמונה זה לדעת מה נעשה.
<דויד ליבנה: לדעתי תיארתי אותה.
תמר זנדברג: מה התמונה?
<דויד ליבנה: תוארו כאן תופעות.
<דויד ליבנה: תוארה פלטפורמה - - -
תמר זנדברג: לא, את התופעות אנחנו מתארים.
תמר זנדברג: את תמונת האכיפה אתה מתאר ולא תיארת.
יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו ניתן ללירון מהמועצה לשלום הילד שתסיים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: לא יפה.
יפעת שאשא ביטון: נכבד אותה לפחות.
תמר זנדברג: אה, בטח.
<לירון אשל: אני חושבת שהעברתי את העיקרון.
<לירון אשל: שוב, יש חוק ויש כלים.
<לירון אשל: בתחושה האכיפה היא לא מספיק חזקה.
<לירון אשל: אני לא בטוחה עד כמה הסנקציות שמוטלות כרגע משפיעות, גם על החברות שמפירות כמובן וגם על אלה שיפרו ממש בהצגות הבאות שיעלו.
<לירון אשל: ושוב, אני גם לא הבנתי מהנתונים מה חוזק הסנקציות.
<לירון אשל: זאת אומרת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, מהנתונים?
יפעת שאשא ביטון: כי לא קיבלנו שום נתונים.
<לירון אשל: את חוזק הסנקציות.
<לירון אשל: זאת אומרת האם אם עכשיו הוטלו על חברה 100,000 שקלים והיא מרוויחה מהפרסומים מיליונים, זאת אומרת מה האפקטיביות של הסנקציות?
<לירון אשל: שוב, קשה לי להבין.
תמר זנדברג: עד עכשיו לא הבנו אפילו אם יש שקל אחד שנגבה.
תמר זנדברג: אפילו שקל.
<לירון אשל: אני מתייחסת לזה בזהירות.
תמר זנדברג: 100, 100,000 שקלים?
<לירון אשל: אנחנו יושבים פה בדיונים והמחוקק אומר את דבריו בנוגע להשפעות המזיקות.
<לירון אשל: יש חוקים שונים שמתייחסים לפרסומות ולשעות ההקרנות ואיך בעצם מגנים על הילדים, שזה הקהל השבוי, שנתון להשפעה הכי גדולה שיש.
<לירון אשל: בתחושה שלי, גם כשיש חקיקה וגם כשיש כלים, למעשה זה הופך לאיזו שהיא אות מתה באמת.
<לירון אשל: אין שימוש של ממש.
<דויד ליבנה: נכון - - - יכול להיות שלשון החוק לא מספיק ברורה.
<דויד ליבנה: יכול להיות שזה לא מספיק ברור.
יפעת שאשא ביטון: אם בסוף לא אכפתם כלום, אז גם החוק - - -
תמר זנדברג: עוד לפני שנשנה את לשון החוק, קודם תעשו מה שהחוק כן מאפשר.
תמר זנדברג: גם את זה אתם לא עושים.
תמר זנדברג: אז נגיד נשנה את החוק ללא יודעת מה ואתם לא תעשו ותבואו לפה ותגמגמו על 12 מיליון שקלים, שאפילו עד לרגע זה לא הצלחנו להבין שקל אחד שבאמת נגבה.
<דויד ליבנה: אז אני משיב לגברתי שבמרבית המקרים זה לא מספיק ברור.
<דויד ליבנה: לא מספיק ברור שיש לנו סמכות בכלל לטפל בכך.
<דויד ליבנה: למה?
<דויד ליבנה: כי אם הפרסומת לא מוכוונת לקטינים למשל, כמו המקרה שתיארתי והיא מוכוונת לקהל הרחב, אין לי סמכות לטפל - - -
יפעת שאשא ביטון: ומה קורה בכאלה שכן מוכוונות לקטינים?
<דויד ליבנה: בפרסומות שהן בהכרח מכוונות לקטינים, דוגמאות שגברתי העלתה כאן בנושא של הסחר שהתנהל בקבוצות הווטסאפ, זה תיקים שמתנהלים ואנחנו ערב הטלת הסנקציות.
יפעת שאשא ביטון: פעם ראשונה שיש תיקים כאלה שמתנהלים?
<דויד ליבנה: כן גברתי.
<דויד ליבנה: סמכויות האכיפה האלה ניתנו בידי הרשות רק בשנת 2014.
יפעת שאשא ביטון: ארבע שנים.
<דויד ליבנה: זו רשות שנכנסה בעצם להליך של אכיפה רק - - -
<דויד ליבנה: כן, אבל התקופה שדובר עליה כאן הייתה לפני שנה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: לא, זו תופעה חדשה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה למצוא לך דוגמאות כאלה גם לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אני נתתי לך דוגמא כמה זקנה אני ושיש לי ילד גדול ואני חווה את זה כבר הרבה מאד שנים.
<דויד ליבנה: אנחנו מכירים גם שמתנהל עכשיו.
<דויד ליבנה: אנחנו מנטרים את השוק היטב.
<דויד ליבנה: אנחנו יודעים מה קרה לפני שנתיים ואנחנו יודעים גם מה מתפרסם בשעות אלה ממש במדיות השונות.
<דויד ליבנה: אנחנו מנטרים את השוק, גברתי.
<דויד ליבנה: מבצעים את הפיקוח ואת המעקב.
תמר זנדברג: אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע את נציגת משרד הבריאות, שהקשיבה לנו בקשב רב.
<חוה אלטמן: משרד הבריאות עובד היום או מנסה - - -
<תמי ברנע: תציגי את שמך ואת תפקידך.
<חוה אלטמן: חוה אלטמן, האגף לתזונה במשרד הבריאות.
<חוה אלטמן: משרד הבריאות מנסה בשנה האחרונה, הוא לא מנסה, הוא עובד בתוך ועדה שהתפקיד שלה בעצם למנוע שיווק מזון מזיק לילדים.
<חוה אלטמן: עדיין לא יצאו מזה לא תקנות ולא החלטות שונות.
<חוה אלטמן: יש הרבה פרמטרים שאנחנו צריכים לקבוע, כמו הדברים שהזכרתם פה – גיל ילדים, שעות צפייה, הנושא של הרשתות החברתיות שילדים נמצאים שם היום הרבה יותר.
<חוה אלטמן: צריך לבדוק איך בכלל אפשר להגיע למקומות האלה ומה לאסור.
<חוה אלטמן: ההגדרה של מה זה מזון מזיק, ויש לנו כבר הגדרה כזאת, אנחנו היינו הרבה בכנסת בשנה האחרונה להציג את הדברים שאנחנו רוצים שיקרו ואני מאד מקווה שאנחנו נצליח לקדם את הדברים.
<חוה אלטמן: כרגע אנחנו עובדים גם עם המפרסמים, גם עם התעשייה, גם עם מומחים שונים בתוך המשרד ומחוץ למשרד, מתוך רצון גם להתחבר עם העולם ועם ארגון הבריאות העולמי, כדי ליצור באמת איזו שהיא פלטפורמה שכבר מקובלת בחלק מהארצות העולם ולנסות לעשות משהו שמצליח גם שם.
יפעת שאשא ביטון: בתוך ההתכוונות הזו, תהיה התייחסות גם לפרסום שיהיה במסגרת מופעים דוגמת המופעים שדיברנו עליהם, מופעי חנוכה, הצגות פרטיות שעולות לאוויר וכאלה?
יפעת שאשא ביטון: זה יחול על כולם?
<חוה אלטמן: לקטע הזה אנחנו עוד לא הגענו, אבל אין שום סיבה שזה לא יהיה שם, כי מזון מזיק יוגדר ובאמת עכשיו מרחיבים.
<חוה אלטמן: בהתחלה דיברו רק על טלוויזיה ודברים כאלה.
<חוה אלטמן: היום כבר הרחיבו את זה לרשתות חברתיות ולמגרשי משחקים, מגרשי כדורגל וכו'.
<חוה אלטמן: אז הכוונה היא באמת להגיע לכל המתחם, אבל אנחנו נראה לאן אנחנו נתקדם.
<קריאה: יש צפי לסיום?
<קריאה: יש איזה שהוא לוח זמנים לעבודת הוועדה?
<חוה אלטמן: הצפי הוא שתוך חודשיים תהיה איזו שהיא החלטה על האמצעים ועל ההגדרות שאנחנו צריכים.
<חוה אלטמן: בעצם מה זה מזון מזיק כבר יש החלטה.
<חוה אלטמן: אנחנו צריכים עכשיו לראות את הגיל, שיש בעולם החלטות על זה, לראות שזה מתאים לנו, לקבוע את כל אמצעי המדיה ואז להתחיל לפעול, לבנות לזה חוק, תקנות וכל מה שצריך.
<חוה אלטמן: אלא אם התעשייה מעוניינת כל הזמן באמנה ואנחנו לא מאמינים שזה יעבוד.
<חוה אלטמן: אז אנחנו מנסים כרגע לבנות משהו ביחד.
<חוה אלטמן: דרך אגב, היה - - -
תמר זנדברג: רגע, אבל הוקמה כבר ועדה, לא?
<חוה אלטמן: הוועדה כבר עובדת.
<חוה אלטמן: כבר היו איזה ארבעה מפגשים, שלושה מפגשים.
תמר זנדברג: הוועדה ברשות המנכ"ל, את מדברת?
<חוה אלטמן: נכון.
<חוה אלטמן: לא, לא, לא, הוועדה של פרסום מזון מזיק.
תמר זנדברג: ועדה של פרסום מזון מזיק הוקמה כבר?
<חוה אלטמן: כן.
תמר זנדברג: זאת אומרת הוקמה כן, אני יודעת, אבל היא כבר התכנסה?
<חוה אלטמן: היו שלוש פגישות.
תמר זנדברג: אוקיי, ואת חברה בה?
תמר זנדברג: אז את יכולה לדווח לנו מה עלה בינתיים?
<חוה אלטמן: כרגע מה שאני אומרת.
<חוה אלטמן: היו הצגות מטעם גופים שונים, אם זה מומחים, אם זה תעשייה, אם זה איגוד המפרסמים.
<חוה אלטמן: המון אנשים הציגו ויש עדיין - - -
יפעת שאשא ביטון: יש לוחות זמנים לעבודת הוועדה?
תמר זנדברג: מתי יהיו - - -
<חוה אלטמן: הפגישה הבאה צריכה להיות בערך בעוד חודש ואחרי זה בעצם אמורים להתכנס למסקנות.
תמר זנדברג: מתי היו שלושת הכינוסים?
<חוה אלטמן: האחרון היה לפני שבועיים.
תמר זנדברג: אוקיי, זה חדשות טובות.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לפני שאני מסכמת ואם את תרצי לומר כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: בואו גם נודה על האמת.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של חסויות הוא סיפור שהוא ידוע, שהוא מקובל, משתמשים בו לא רק להפקות גדולות, גם בהפקות קטנות.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה גם בתי ספר שעושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה שנשאלת כאן היא איפה גבול המותר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מה מותר, כמה מותר, איך מותר.
יפעת שאשא ביטון: פה אני מרגישה שאנחנו לגמרי עמומים בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאד כוונות טובות סביב השולחן, אבל מעט מאד בשר ושיניים ואני מודה שזה משהו שהוא חורה לי.
יפעת שאשא ביטון: קצת הזוי לי הדיון הזה, אני חייבת לומר.
יפעת שאשא ביטון: אפילו כיושבת ראש, כי אני לא מרגישה שהתקדמנו לאיזה שהוא מקום, לא שקיבלנו איזה שהן תשובות ולא שאנחנו יכולים לצאת מכאן עם איזו שהיא מחשבה עכשיו על מה עושים ואיך מתקדמים לשלב הבא.
יפעת שאשא ביטון: אז רגע לפני שאני מסכמת ונותנת את המלצות הוועדה - וזה יהיה הפעם בעיקר דרישות הוועדה - כי אני לא מרגישה שקיבלתי כאן משהו, נצטרך לדרוש את זה בצורה רשמית מהמשרדים.
יפעת שאשא ביטון: אם חברת הכנסת תמר זנדברג רוצה לומר כמה מילים, אז בבקשה.
תמר זנדברג: כן, אני רק רוצה לומר לסיכום ואני גם רוצה להציע משהו לסיכום, אם תיאותי לקבל, גברתי יושבת הראש.
תמר זנדברג: אני חושבת שבאמת נפרשה בפנינו בשנים האחרונות מציאות עגומה שאנחנו רואים שלאור הוזלת היד של המדינה ומשרדי הממשלה, היא הולכת ומתעצמת וגם נהיית יותר ויותר מתוחכמת.
תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו בתור מחוקק ובתור המדינה, צריכים להיות ערים ליתרון, כמעט אולי אפילו המובנה, שיש לחברות המסחריות ולתאגידים עלינו.
תמר זנדברג: כי להם מדובר בכסף.
תמר זנדברג: אנחנו "רק" דואגים לשלום הציבור, לבריאותו ולחינוך שלו במקרה של ילדים וקטינים.
תמר זנדברג: אחרי כל זה, אנחנו לא עושים אפילו את המינימום כדי לעמוד בדרישת הסף כדי להתחיל אפילו להתמודד עם הכוח העצום הזה ואת התוצאות אנחנו רואים.
תמר זנדברג: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להשלים עם מצב שבו חסויות זה חלק מהעולם ומהחיים וככה זה.
תמר זנדברג: ממש לא מקובל עלי למשל שבבתי ספר והיה על זה הרבה דיונים שאני גם השתתפתי בהם, לדעתי יזמתי את חלקם בוועדת החינוך, בנושא שחסות תממן אולם ספורט או תממן הצגת סיום או משהו מהסוג הזה.
תמר זנדברג: אני ממש לא חושבת שמערכת החינוך הציבורית צריכה לאפשר חדירה של תוכן מסחרי.
תמר זנדברג: וגם כאן, זה לא נוגע רק לילדים ולבני הנוער.
תמר זנדברג: יש פה חדירה מסוכנת של תוכן מסחרי באופן שהציבור משלם עליו שוב, שלוש פעמים.
תמר זנדברג: פעם אחת בכרטיס המופע, פעם שנייה בפרסומות חינם שהוא מקבל בהיותו קהל, שפשוט אנחנו נותנים בחינם את הציבור שרכש כרטיס למופע כפלטפורמה לפרסומת; ופעם שלישית במזון המזיק, שזה עוד אספקט שנכנס לפה, כי זה לא מקרה שהמוצרים המפורסמים שם הם פעם אחרי פעם, אותו מזון מזיק שביד שנייה אנחנו נלחמים בו דרך ועדות אחרות, דרך משרד הבריאות.
תמר זנדברג: אז יש פה איזה זרועות תמנון שכולן נשלחות אל הציבור ומדינת ישראל ישנה.
תמר זנדברג: פשוט ישנה.
תמר זנדברג: עד לרגע זה המסקנה שלי מהדיון הזה זה ששקל אחד, וזה לא נסתר כאן, לא הצלחנו לקבל מידע, אבל גם לא נאמר אחרת - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש.
יפעת שאשא ביטון: אולי כן והם לא ידעו לומר.
תמר זנדברג: ששקל אחד עד היום לא נכנס לקופת המדינה כתוצאה מקנס על הפרות של פרסומות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: ואי אפשר לחשוד בתמר שהיא רוצה כסף למדינת המדינה כרגע, נכון?
תמר זנדברג: למה, אני דווקא רוצה.
תמר זנדברג: זה מציאות מאד מאד בעייתית ואני חושבת, ברשותך, גברתי, אם תהיי מוכנה לקבוע דיון המשך בעוד שלושה או ארבעה חודשים, על מנת שאנחנו נכין קודם כל מה בדיוק אנחנו מבקשים על הנתונים שקיימים היום.
תמר זנדברג: דבר שני, איזה צעדי אכיפה אנחנו מצפים לראות, כי אני חייבת להגיד לך, אני לא מתרשמת שהגענו למצב שאתם באים ואומרים לנו תשמעו, אנחנו ככה, מיצינו, אנחנו רודפים בשוטים ובעקרבים אחרי החברות, אבל חסרים הכלים האלה והאלה בחוק ואנחנו באים אליכם המחוקק ומבקשים שתתקנו.
תמר זנדברג: אנחנו עדיין לא שם.
תמר זנדברג: אנחנו עוד לא הגענו בכלל – להתרשמות שלי – אולי לא הבנו נכון, אבל אנחנו אחרי שעה דיון ולא התרשמנו אחרת.
<דויד ליבנה: אז רק במשפט, גברתי.
<דויד ליבנה: החוק, כפי שהוא מנוסח היום - - -
תמר זנדברג: את זה הבנתי.
<דויד ליבנה: הוא מנוסח בהתאם לדור ש - - -
תמר זנדברג: אנחנו הבנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש בו מספיק בשביל כן לתת כלים למה שקורה היום.
תמר זנדברג: לא התרשמנו שמיציתם את הכלים הקיימים ומה שנדרש עכשיו זה הכלים הבאים.
תמר זנדברג: קודם כל - - -
<אריאל דיאמנט: הכלים הם דלים מדי כרגע בחוק.
<אריאל דיאמנט: האמירות הן לא ברורות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש לדעת איזה כלים.
תמר זנדברג: כן, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם.
תמר זנדברג: איזה כלים חסרים, אבל אני גם לא הייתי ממתינה רק לזה ומוותרת, כי שוב, עם עד היום יש לכם כן כלים להטיל את אותן הודעות קנס ולגבות ועד היום שקל אחד לא נכנס, סימן שעוד לא מיצינו את הכלים הקיימים שהגענו למצב שהם דלים ואנחנו צריכים כלים אחרים.
תמר זנדברג: אנחנו שומעים פה הרבה.
תמר זנדברג: אנחנו מתעסקים פה הרבה בחקיקה כדי לחפות על חקיקה קיימת שלא נאכפת.
תמר זנדברג: אז אם גם החקיקה החדשה לא תיאכף ולא יהיה שימוש בכלים, אז מה אנפקה מינה?
<שימרית גיטלין שקד: גם נזכיר שהסמכות לתקן את התקנות נמצאת אצל השר.
<שימרית גיטלין שקד: ככל שיש צורך להרחיב את העילות בתקנות, אז - - - לעשות זאת.
<אריאל דיאמנט: כן, אני רק רוצה לציין, נשאלנו פה שאלות לגבי הסכומים ואני רוצה להשיב לוועדה על אותם סכומים.
<אריאל דיאמנט: אז יש ארבע חברות שנשלחה אליהן הודעת כוונת חיוב בסך של 2.6 מיליון שקלים ויש 9 חברות שנשלחה אליהן הודעה על כוונת חיוב על סכום כולל של 11.5 מיליון שקלים.
<אריאל דיאמנט: אלה חברות שנגעו לדרכי שיווק אסורות לקטינים, במיוחד ובדיוק בנקודה הזו.
יפעת שאשא ביטון: מישהו מהם הגיע לכדי מימוש קנס?
<אריאל דיאמנט: לא.
<אריאל דיאמנט: כי הודעה על כוונת חיוב נשלחה לפני מספר חודשים וזה הליך - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אמרת שהם צריכים להגיב תוך 45 יום, לא?
<אריאל דיאמנט: יש גם אפשרות לקבל אורכה של 4 יום נוספים ולאחר שהם שולחים את הטיעונים או שהם הופיעו גם בשימועים בעל פה, חלק אני חושב, נדרש זמן כמובן לבחון את התקנות ואת הטענות שלהם, כי מדובר במכלול של חברות, אבל כשאני אומר מספר חודשים, זה לא מספר חודשים רב.
<אריאל דיאמנט: מספר חודשים, כי אני לא רוצה להגיד בדיוק מתי.
<אריאל דיאמנט: זאת אומרת אין לי את התאריך המדויק.
<אריאל דיאמנט: בנוסף לכך יש גם תיקי חקירה בנושא התקנה שדיברתי עליה מקודם, שזה הפצרה בילדים בנוגע לפרסומת, שאני לא רוצה להגיד את השם שלה, מטבע הדברים.
<אריאל דיאמנט: פרסומת שמפצירה בילדים ללכת ולהגיד להורים שהם רוצים את המוצר הזה בצורה מפורשת.
<דויד ליבנה: אבל היא כן קשורה למזון, דרך אגב.
<אריאל דיאמנט: היא קשורה למזון.
<אריאל דיאמנט: יש תיק חקירה שהוא בשלבים מאד מאד מתקדמים, אם לא בסיום, שנוגע גם לנקודה הזו.
<אריאל דיאמנט: אז הדברים.
<אריאל דיאמנט: אז איך אומרים, אנחנו נוגעים בדברים.
<אריאל דיאמנט: אני גם רוצה לציין שיש הרבה הטיות והרבה הפרות של הוראות החוק.
<אריאל דיאמנט: אנחנו גוף - - -
יפעת שאשא ביטון: ועדיין אין לנו שום תהליך שהגיע לסיומו.
יפעת שאשא ביטון: אני לפעמים תוהה אם שווה כל הכסף הזה שמבזבזים על חוקרים, אם בסוף אנחנו לא מגיעים לשום מקום.
<אריאל דיאמנט: אני רוצה להזכיר ואני רק רוצה לחדד את הנקודה הזאת, כי האכיפה המנהלית, התיקון נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015, ולא, אנחנו לא הולכים אחורה עם התיקון.
<אריאל דיאמנט: כמובן שיש אילוצים של כוח אדם שאנחנו לא מסוגלים לטפל בהכל ולתכלל את הכל באותה נקודת זמן.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני אומר לכם תודה שהגעתם לדיון.
יפעת שאשא ביטון: תודה בכלל לכל הנוכחים.
יפעת שאשא ביטון: משום שאני רוצה להאמין ואני יודעת שאני אומרת עכשיו אמירה מאד מאד קשה, אבל משום שאני רוצה להאמין שכן יש לגיטימציה לקיום הזה של היחידה להגנת הצרכן, כי מה שאני שמעתי עד עכשיו לא ממש התרשמתי.
יפעת שאשא ביטון: אני גם רואה שגם עם כוח האדם הקיים וגם עם החקירות שיוצאות, אם בסוף אנחנו לא מגיעים לשום סוף פסוק, אז ככה עולות הרבה שאלות.
יפעת שאשא ביטון: אז מה שאני אעשה, קודם כל אני רוצה לבקש מהיחידה הזו להגנת הצרכן לקבל תשובה רשמית וברורה האם יש בכלל למערכת כלים להתמודד עם סוגיה, כפי שעלתה בדיון בהצעה לדיון מהיר של חברת הכנסת תמר זנדברג לגבי הפרסומות הסמויות והגלויות בהפקות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני זה שאנחנו מבקשים נתונים לגבי צעדים שננקטו ולגבי עיצומים כספיים שכבר ניתנו לחברות שעברו עבירות כאלה או דומות להן, דוגמת מה שעלה מצד השותפים בוועדה על פרסום לא הוגן או לא ראוי כלפי קטינים.
יפעת שאשא ביטון: או לא כשר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים מהרשות להגנת הצרכן לדעת איזה כלים חסרים להם בחקיקה, על מנת להביא לכדי יישום של מה שאנחנו מבקשים כאן במסגרת הוועדה, כי התרשמנו שהחקיקה הקיימת היא בעצם דלה.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בסדר?
<דויד ליבנה: בהקשר של הטכנולוגיה המתפתחת, גברתי.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת בעצם לדעת את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות – אנחנו מבקשים סטאטוס בעוד חודש של התקדמות הוועדה שהוצגה כאן במסגרת הדיון ולוחות זמנים, אם הצבתם לעצמכם, כי אפשר להמשיך בדיונים כאלה עד אין קץ ועד שנגיע למטרה כבר יהיו לנו מטרות חדשות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמח לקבל גם לוחות זמנים.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא אבחון לקויות למידה לילדים ממשפחות מעוטות יכולת.
יפעת שאשא ביטון: למעשה מי שהוביל לדיון הזה הוא חבר הכנסת יואב בן צור שהגיש בעבר הצעת חוק בנושא ותוך כדי תהליך אנחנו למדנו או התבשרנו שכבר קורים תהליכים בנושא במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה מקיימים את הדיון הזה כדי להבין מהי תמונת המצב האמיתית, איך עובד כל הנושא של אבחונים ללקויות למידה בשטח, באיזה היקפים, ואם יש ילדים שנופלים לנו בין הכיסאות מסיבות כאלה ואחרות או לא מצליחים לממש את הזכות שלהם לאבחון מכל סיבה שהיא.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יואב בן צור אתה רוצה לומר כמה מילים לפני שנשמע את המשרדים?
יואב בן צור: בוקר טוב לכולם, גבירתי היושבת ראש תודה על הדיון הזה.
יואב בן צור: אני מודה לאנשים שהגיעו בשעה מוקדמת לספר לנו קצת מה קורה.
יואב בן צור: הצעת החוק שלנו התבססה בעצם על דו"ח אלאלוף לנושא העוני ושם באחד הסעיפים היה כדי להגביר ולתת לאנשים הזדמנות אז לעשות אבחונים לילדים לקויי למידה, עדיין בגיל צעיר, מניסיוני כמנכ"ל רשת חינוך אנחנו יודעים שכשטיפלנו בילדים בגילאי הגן בהרבה מקרים הילדים האלה הגיעו לבית הספר לכיתה רגילה ואני חושב שככל שהאבחונים ייערכו בגיל צעיר יותר, אנחנו מדברים על ילדים כמובן ממשפחות שלא מסוגלות לשלם על האבחון, משפחות מעוטות יכולת, ככל שבדקנו את הילדים בגיל צעיר יותר, אבחנו את הלקויות שיש להם, ידענו לטפל בהם מהר יותר והם פשוט יצאו לחיים אחרים ולא היו צריכים להיות באיזה שהוא מקום, שאף אחד לא הכיר את הלקויות הללו והילדים הללו בסופו של דבר כתוצאה מכך שלא אבחנו אותם והיו בכיתה רגילה ולא ידעו לתת להם את הטיפול המתאים נשרו מבית הספר, וזה הילדים הנושרים שהם באחוזים גדולים.
יואב בן צור: אני חושב שאם הם היו מקבלים את הטיפול בזמן, אין ספק שהילדים הללו היו במקום אחר לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר אומר, רציתי אמנם לחכות להצגה של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יציג תכנית שמתקיימת מחטיבות הביניים, אני רק אומר בפתח הדברים שזה כנראה איזו שהיא שיטה במשרד החינוך תמיד להתחיל מהסוף.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של להתחיל בחטיבות ביניים בעיני יש בו טעם לפגם כי אם נתחיל הרבה יותר מוקדם נרוויח את הילדים האלה בגילאים המאוחרים, יכול להיות שבכיתה ז' הם כבר לא יידרשו לכל התהליכים האלה, אבל אנחנו ניתן לכם להציג את הדברים כפי שאתם רואים אותם ואחר כך אנחנו נתייחס.
יואב בן צור: גם הרבה יותר קשה להתחיל טפול לילד בכיתה ז'.
יואב בן צור: קחו לכם את הדוגמה של חומר.
יואב בן צור: ככל שהחומר רך יותר קל יותר לעבוד איתו.
יואב בן צור: עם פלסטלינה יכולים לעשות מה שרוצים.
יואב בן צור: כשהחומר יהיה עץ או ברזל - - -
יפעת שאשא ביטון: אפשר לטפל, רק הלקויות הן רבות יותר, מורכבות יותר ועמוקות יותר.
יואב בן צור: מורכבות יותר והילד כבר נמצא באיזה שהם הרגלים שליליים שהוא סוחב איתו ולכן אנחנו בתפיסה שלנו, ככל שמטפלים בילד שהוא יותר צעיר ויותר קטן, אתה חוסך לאותו ילד את הטיפולים בעתיד.
יואב בן צור: אני חושב שזה חבל אם זה לא יקרה בגילאים הצעירים הללו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים אתה רוצה לומר משהו עכשיו או שנשמע את משרד החינוך קודם?
מסעוד גנאים: אולי רק לשאול מאיזה גיל מתחיל האבחון?
יפעת שאשא ביטון: התכנית החדשה מדברת על כיתה ז', כמובן שיש אבחונים עוד בשלבים ה- - -
מסעוד גנאים: הדרישה לאבחן מגיל יותר צעיר כפי שאמר בן צור, זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה דני.
יפעת שאשא ביטון: מה תפקידך בכח?
<דני ז'ורנו: אני מנהלת אגף לקויות למידה והפרעת קשב במשרד החינוך.
<דני ז'ורנו: אני פסיכולוגית מדריכה בכירה במקצועי.
<דני ז'ורנו: אני רוצה לדבר היום גם על העולם הישן וגם על העולם החדש.
<דני ז'ורנו: הנחת העבודה הראשונה היא שאבחון הוא חזות הכל.
<דני ז'ורנו: אני פסיכולוגית ואנחנו עושים אבחונים כשנדרשת שאלה.
<דני ז'ורנו: אנחנו רואים קושי של ילד, אנחנו לא מוצאים את הדרך איך לטפל בקושי של הילד, והמענים הם מרובים.
<דני ז'ורנו: היום אני אתחיל בהצגת התכנית מלקויות הלמידה שאמורה להיכנס לחטיבות הביניים.
יואב בן צור: היא עדיין לא עובדת?
<דני ז'ורנו: לא, היא עובדת.
<דני ז'ורנו: היא עובדת כפיילוט ב-15 רשויות מקומיות, ב-76 בתי ספר.
<דני ז'ורנו: אני אציג ברשות
<דני ז'ורנו: כם את התכנית ואז אשמח לענות על כל שאלה ושאלה.
<דני ז'ורנו: אז התכנית יצאה לדרך במתכונתה הנוכחית שאני אציג אותה היום, בתשע"ח ב-15 רשויות מקומיות.
<דני ז'ורנו: ניתן אישור תקציבי כבר לפני שנתיים להתפרש במהלך חמש עד שבע שנים, תלוי בקצב ההתקדמות והלמידה.
<דני ז'ורנו: זו תכנית שנבנית אט אט, וממש בהתאם לצרכים ולמה שאנחנו לומדים בשטח.
<דני ז'ורנו: לכן התקציב שהוקצה לכך אמור להיות במהלך חמש עד שבע שנים, תלוי בקצב ההתקדמות שלנו.
<דני ז'ורנו: השנה אנחנו ב-76 חטיבות ביניים, אנחנו כבר עכשיו בתהליך של בדיקה ושל המלצה של רשויות שייכנסו בשנה הבאה, לפחות פי שתיים מה- - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה בדיקה והמלצה?
יפעת שאשא ביטון: מי ממליץ אילו חטיבות ייכנסו?
<דני ז'ורנו: זה תהליך, כעקרון יש ועדה בהנהלה, מנהל או מנהלת המחוז בכל מחוז שהם ממליצים למטה ואנחנו במטה מצליבים את הנתונים האלה עם מנהלי אגפי פסיכולוגיה, ייעוץ, אגף על יסודי ועוד אגפים אחרים במטה כי אנחנו רוצים להצליח וכל התכנית הזאת יושבת בדיוק כמו שכתוב על שותפויות.
<דני ז'ורנו: שום דבר הוא לא רק בהובלת אגף לקויות למידה אלא השותפים שלנו הם המאוד משמעותיים, הן במשרד והן ברשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: והפריסה היא ארצית?
יפעת שאשא ביטון: אם את אומרת מנהל כל מחוז - - -
<דני ז'ורנו: אני אראה את זה.
<דני ז'ורנו: גם פריפריאלית וגם ערים גדולות, אתם תראו את זה.
<דני ז'ורנו: למה היה צריך את התכנית?
<דני ז'ורנו: זה הגרף שאתם בטח נחשפתם אליו כבר, מספר מקבלי התאמות בדרכי היבחנות לאורח השנים.