GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נתייחס לזה.
יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מודה לכם, לכל הנוכחים, על שיתוף הפעולה, כי בסופו של דבר אנחנו חייבים להבין שאם אנחנו לא נשלב ידיים כולנו אז לא באמת נצליח להשיג את המטרה.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת מהצד של המכירה ששם אנחנו אולי לא מצליחים לייצר רשת ביטחון שאוכפת את זה עד הסוף, אז לפחות מהצד האחר של אכיפת העישון וזה בעיקר במוסדות החינוך.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, תמיד אני רואה בחינוך פקטור משמעותי, אתם צריכים לקבל את זה כמחמאה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה באמת עיקר התפקיד.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס קודם כל לנושא של אכיפה מנהלית.
יפעת שאשא ביטון: יש פה גם תמימות דעים סביב השולחן וגם יש כאן הסכמה של שלושת הגופים שאמורים להסכים, משרד המשפטים ששלח את הסכמתו, משרד הבריאות והשלטון המקומי, שאמרו שהם בעצם לא יתנגדו להוצאה של צו אכיפה מנהלית.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפעול בנושא ולקבל עדכון סטטוס תוך חודש לגבי התקדמות התהליך.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שצריך להיות מהר, זה לא משהו מסובך, זה משהו שכבר נעשה, פשוט להוציא את הצו, גם על דעת שלושת הגופים.
יפעת שאשא ביטון: אני קוראת גם למשרד הבריאות, גם משרד המשפטים ובעיקר משרד הבריאות, לצאת בקמפיין, קמפיין קצת יותר משמעותי ממה שנעשה היום, בעיקר לגבי העישון בקרב קטינים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נצליח למגר את זה שם אז לפחות האזרחים העתידיים שלנו יגדלו כשהם יודעים שזה משהו שצריך להוציא אותו מסדר היום.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, לגבי הנושא של חינוך למניעת התמכרויות בכלל, כפי שהציעה כאן נציגת מועצת התלמידים, אנחנו יודעים שאתם עושים את זה, אבל לנסות אולי למצוא דרכים יצירתיות כדי אולי גם קצת לזעזע יותר וגם שזה יהיה קצת יותר אפקטיבי.
יפעת שאשא ביטון: הליכים משמעתיים למורים שמעשנים ולתלמידים שמעשנים בתוך כותלי בית הספר וקריאה לשר החינוך להכריז על מערכת חינוך נקיה מעישון, כפי שהציעו כאן גם חברי הכנסת איל בן ראובן ויהודה גליק.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, להכניס סעיף דומה לסעיף 23 שמתייחס לסוגיית האלכוהול, גם בנוגע לעישון בקרב קטינים.
יפעת שאשא ביטון: הדבר האחרון זה כניסה של השלטון המקומי ושל משרד הבריאות באמצעות פקחים לתוך מוסדות החינוך ולבצע שם גם אכיפה וגם הרתעה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבאמצעות כל הצעדים האלה - - -
יהודה גליק: יש דבר אחד שדילגת עליו.
יהודה גליק: שר האוצר.
יהודה גליק: קודם כל יש פה סעיף שמדבר על פרויקט לאומי, דיברו על זה, שהוא לא מתוקצב.
יהודה גליק: יש החלטת ממשלה מ-2011.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק למה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק למה זה, צריך לברר מול משרד הבריאות למה לא מתוקצבת החלטת ממשלה משנת 2011.
יהודה גליק: הנושא השני הוא מדוע לא מיושמת החלטת הממשלה שעוסקת במיסוי טבק לגלגול, מ-2013.
יפעת שאשא ביטון: לפנות למשרד האוצר, לבקש - - -
יהודה גליק: גם לתקצב את הסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר תוקצב?
יפעת שאשא ביטון: הסעיף הזה הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: מה זה המיסוי?
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שיש התנגדות.
יהודה גליק: יש החלטת ממשלה שהמיסוי שחל על סיגריות יחול גם על טבק לגלגול.
יהודה גליק: ההחלטה הזו לא מיושמת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז לבדוק מול משרד האוצר למה לא נאכפת החלטת הממשלה למיסוי של טבק לגלגול סיגריות.
<עמוס האוזנר: ההפסד של האוצר כתוצאה מאי-היישום הוא 800 מיליון שקל בשנה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נפנה לאוצר ונשמע את התגובה.
יהודה גליק: בשנה, 800 מיליון בשנה.
<עמוס האוזנר: 800 מיליון שקלים בשנה.
<עמוס האוזנר: זה ההפסד של האוצר מזה שהוא לא - - -
יהודה גליק: ההפסד הוא שאנשים מעשנים, זה ההפסד הגדול.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יהודה גליק, אנחנו בסיכום, אז כדי שזה יהיה ממוקד, גם לפנות לאוצר, לבקש לבדוק למה לא נאכפת ההחלטה ולומר שהמלצות הוועדה שהתכנסה כאן הן כן לאכוף את הסעיף ולמסות גם את גלגול הטבק, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את דיון הוועדה בנושא תנאים פיזיים בבית ספר נתיבות משה בחיפה.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא למעשה דיון מעקב והמשך לדיון קודם, שהתקיים בכלל בנושא של פיקוח במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: שם אנחנו פגשנו את הסיפור של בית ספר נתיבות משה, סיפור שהגיע לשולחני עוד טרם הוועדה, ולא באמת הצלחנו להגיע לכדי פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: הסיכום של הדיון היה שמשרד החינוך בעצם יציג בפני הוועדה תוך חודש פתרון לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שסוכם עם מר זהבי במהלך הדיון, ובעקבות הסיכום שלנו איתו שתוך חודש הם יגידו כיצד פותרים את זה, בין אם זה בתוך המסגרת הקיימת, בין אם זה במסגרות אחרות, בין אם זה בקריית שמואל, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ובין אם זה מסביב.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אנחנו אפילו לא הגדרנו בוועדה איפה אנחנו מבקשים שזה ייפתר, אלא שיינתן פתרון שיאפשר להורים להגיע.
יפעת שאשא ביטון: מאז דממת אלחוט, כל הניסיונות שלנו בעצם לקבל איזשהו מענה – לא קיבלנו שום התייחסות אליהם, למעט זה בחו"ל, ההוא צריך להגיע, אין כרגע מי שייתן תשובה.
יפעת שאשא ביטון: הנה אנחנו כאן בדיון וועדה.
<קריאה: קיבלנו ממשרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו שמי שאחראי על הבינוי וזה לא נמצא.
יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה אנחנו כאן, הילדים עדיין לומדים בתת תנאים, משחקים בהפסקות בשירותי בית הספר, משהו בלתי סביר בעליל.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו לא יכולים לאפשר לו לקרות.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר כבר בתחילת הדיון, עיריית חיפה הוזמנה לכאן גם לדיון הזה, נעשו מאמצים להשיג אותם עד היום בבוקר כדי להבין שהם אכן מגיעים, והיום בבוקר, אחרי שכבר ממש דחקנו אותם לפינה, הם אמרו לנו שהם לא מגיעים.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, הוועדה רואה את זה ממש בחומרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננקוט בשני הליכים: הליך תקנוני שתכף תפרט אותו שמרית, והליך לא פורמלי של פנייה ליושב ראש הכנסת, לראות איזה סנקציות אנחנו יכולים להפעיל אל מול הרשות על ביזוי של הכנסת, ועל זה שהם לא מגיעים כבר פעם שנייה באותו נושא לדיון הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שיהיה אפשר לשלול מהם עד שהם בעצם יבינו שכנסת ישראל מתכוונת ברצינות, כשהיא נוגעת בסוגיות כאלה, כל שכן כשמדובר בי ובוועדה לזכויות הילד וכל מה שקשור לילדים.
יפעת שאשא ביטון: את ההליך הפורמלי שמרית תפרט, אנחנו ננקוט בשני ההליכים הללו.
<שמרית גיטלין: אוקי, אז באמת הוועדה יכולה לקבל החלטה שהיא מחייבת, בין אם היא תמצא לנכון את ראש העיר או בין אם היא תמצא לנכון לחייב את עובדי העירייה להגיע לישיבת הוועדה, ולמסור לה מידע כפי שתדרוש.
<שמרית גיטלין: אחרי שתקבלו החלטה כזאת, ככל שהם לא יגיעו כפי שהוועדה דרשה, ניתן באישור יושב ראש הכנסת לפנות כנגד עובדי העירייה שלא יגיעו לבית הדין המשמעתי של עובדי הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נקבע דיון כזה ואנחנו נדרוש גם מהם להגיע ולתת תשובות, אבל אני רוצה - - -
<שמרית גיטלין: רגע, אז בעצם צריכה להיות כרגע החלטה, שאנחנו נקבל החלטה כזו, ואז אנחנו נוכל להמשיך בהליך המשמעתי.
<שמרית גיטלין: זאת אומרת, אם את רוצה כרגע לקבל החלטה של הוועדה עם חברי הכנסת, את מחייבת - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לקיים את הדיון הזה בכל מקרה.
<שמרית גיטלין: כן, אבל בלי קשר, אם את רוצה את צריכה – החלטה, ככל שהם לא יגיעו לדיון הבא שאת תקיימי- - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ננקוט בהליך, מבחינתי כן.
<שמרית גיטלין: רגע, אז את מי את רוצה לזמן לישיבה הבאה?
יפעת שאשא ביטון: את ראש העיר או מי מטעמו בדרג הבכיר.
<שמרית גיטלין: כלומר, מנהל מחלקת חינוך?
יפעת שאשא ביטון: כן, מי שמוסמך מטעמו לתת מענה לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: במקרה הזה, זה מנהל אגף חינוך וראש מנהל חינוך, שם יש ראש מנהל חינוך.
<קריאה: מחזיק תיק החינוך.
<שמרית גיטלין: אולי נעשה הצבעה?
יפעת שאשא ביטון: מי אתם – יש לכם סמכות להצביע?
יפעת שאשא ביטון: מקלב, אפשר הצבעה על ההחלטה הזו?
יפעת שאשא ביטון: אז מי בעד?
אורי מקלב: עיריית חיפה.
יפעת שאשא ביטון: אז שניים בעד, נמנע אין ונגד אין.
<שמרית גיטלין: אוקי, אז הוועדה החליטה בעצם לחייב את ראש העיר ואת ראש מנהל החינוך - - -
אורי מקלב: הבעיה אי שאי אפשר לשלול את זכות הכניסה לכנסת לראש העיר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו נעשה בהליך לא פורמלי.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, זה מה שאני תיארתי בפנייה ליו"ר הכנסת, זה הליך בעצם שהוא לא בתקנון, אבל אנחנו נדרוש ממנו באמת לשלול את הזכויות שיש לו לגבי הגעה לכנסת, או כל דבר אחר שהוא בעצם נהנה מהכנסת, בשל הביזוי שקורה כאן.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, אני בכל זאת רוצה לקיים את הדיון ולפתוח עם משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מסבירה פה להורים, אנחנו לא פותחים מחדש את הנושא, אנחנו כבר מבינים את הבעיות, מבינים את המצוקות.
יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שזאת מציאות שלא יכולה להימשך, גם לא עוד יום אחד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פונים למשרד החינוך, כי משרד החינוך צריך לתת לנו תשובה.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם הסיפור של המסגרת החינוכית הזו?
יפעת שאשא ביטון: אני רק אקשה ואומר כבר בהתחלה, ואני מבקשת באמת מחילה מראש על מה שאני הולכת לומר.
יפעת שאשא ביטון: אם היה מדובר בגן – אני באה גם מהרשות המקומית, גם מהשלטון המקומי, הייתי סגנית ראש עיר בקריית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: אם היה גן אחד שלא היה עומד בתקן, או לא היה מתנהל בו משהו כמו שצריך, או אם היה לי מוסד חינוכי אחד שלא מתנהל כמו שצריך, הייתם סוגרים לי אותו, או לפחות עושים הכל כדי שאני אביא אותו למצב שראוי שהוא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו נמצאים בתוך הסאגה הזו כל כך הרבה זמן?
יפעת שאשא ביטון: מסתבר שאני בכלל לא הבאתי אותה – לא אני חידשתי פה, זה משהו שמתגלגל כבר הרבה מאוד שנים, עוד לפניי, ופתרון אין.
<שושנה איפרגן: אני רוצה לומר שבעצם- - -
<קריאה: שם?
<שושנה איפרגן: סליחה?
<קריאה: שם ותפקיד לפרוטוקול.
<שושנה איפרגן: שמי איפרגן שושנה, ואני משמשת כסגנית מנהל המחוז החרדי.
<שושנה איפרגן: צר לי שנציג מנהל הפיתוח לא נמצא כאן, אבל מאחר והוא לא נמצא והתשובה נמצאת בידי, אז אני מוצאת לנכון - - -
יפעת שאשא ביטון: למה, אגב, הוא לא נמצא כאן?
<שושנה איפרגן: יש שם תורים מטורפים בחוץ, אנחנו עמדנו למעלה משעה.
<שושנה איפרגן: אני מניחה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, פשוט הוא אמר שהוא יגיע.
<שושנה איפרגן: אני מניחה שהם בדרך, אבל אני בכל אופן אתייחס לזה.
<שושנה איפרגן: לגבי תקינות והמבנה הפיזי, זה נושא שנמצא באחריות הרשות המקומית והבעלות.
<שושנה איפרגן: אבל מה?
<שושנה איפרגן: אנחנו אחראיים על בטיחותם של הילדים.
<שושנה איפרגן: הקב"ט של המחוז החרדי יצא ועשה שם מבדק.
<שושנה איפרגן: יש הרבה מאוד ליקויים, וניתן על פי הנוהל לבעלות לתקן אותם, להתייחס אליהם תוך חודש.
<שושנה איפרגן: בימים אלה הם אמורים – התקופה שניתנה להם מסתיימת, ואם לא נקבל - - -
יפעת שאשא ביטון: שניתנה לבית הספר או לרשות?
<שושנה איפרגן: הבעלות.
<שושנה איפרגן: הרשות, לצערי הרב, לא משתפת אתנו פעולה, למרות שמשרד החינוך הקצה לזה לפנים משורת הדין, לרשות תקציב לשיפוץ המבנה מידית, אבל אף אחד לא הרים את הכפפה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משרד החינוך – אם אנחנו נשאל את עיריית חיפה, או שאני מניחה שיש לכם אסמכתאות לזה, כי זה לא שיחות שבעל פה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך הקצה תקציב לעיריית חיפה כדי שתוכל לשפץ בעצם את המבנה, ועיריית חיפה לא משתפת פעולה.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי נכון?
<שושנה איפרגן: אמרת נכון.
<שושנה איפרגן: אבל יחד עם זאת, אנחנו אחראיים על בטיחותם של הילדים.
<שושנה איפרגן: הביקור של קב"ט מחוז חרדי במקום, העלה ממצאים דיי מדאיגים לגבי מרחב הלמידה של הילדים.
<שושנה איפרגן: לעניות דעתו המקצועית, גם הנושא של ההיבט ה – שמשרד הבריאות צריך לתת כאן איזושהי התייחסות.
<שושנה איפרגן: אנחנו העברנו את הממצאים.
<שושנה איפרגן: בימים אלה אמורה להתקבל – תם בעצם הזמן שאפשר לבעלות להתייחס.
<שושנה איפרגן: במידה והיא לא תתייחס, אנחנו נצטרך לשקול איך מוצאים פתרון, איך מפזרים את הילדים אם צריך, עד לכדי שלילת רישיון.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אנחנו – רגע, סליחה, אני מיד אתן לך, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: את אומרת הבעלות, שזה אומר מי שמפעיל, לצורך העניין, את בית הספר, שצריך לתת מענה לנושאים התברואתיים – תברואתי זה דבר אחד, אני רגע שמה בצד - - -
<שושנה איפרגן: גם בטיחותי.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הבטיחותי, הבעלות לא יכולה לבנות פתאום - - -
<שושנה איפרגן: למבנה אמרתי, האחריות היא של הבעלות, אלא אם כן היא תמצא מבנה חלופי, או של הרשות, על מנת שהיא תקצה ותשתמש באותו כסף שמשרד החינוך מאפשר לה לשפץ את המבנה.
יפעת שאשא ביטון: והבעלות לא יכולה להשתמש בכסף שמשרד החינוך מקצה?
<שושנה איפרגן: אני מנועה מלומר דברים שהם לא בתחום אחריותי, אלא של מנהל הפיתוח.
<שושנה איפרגן: אני מוכנה לבדוק את זה ולהחזיר מידית תשובה.
יפעת שאשא ביטון: כי אם מגיע אליהם כסף, לצורך העניין, אם מגיע כסף למוסד החינוכי הזה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת באמת שאלות סתם.
יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים שמשרד החינוך מבין את הצורך, מוכן לתקצב את השיפוץ, את ההרחבה או את כל מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: הכסף עובר דרך הרשות המקומית, אבל הרשות המקומית לא משתפת אתנו פעולה.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שיש ילדים שלא מקבלים את הזכות שלהם, שניתנה להם בצדק, זאת אומרת, בזכות, ממשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לייצר מצב של העברה ישירה של הכספים אל הבעלות כדי שהם יוכלו לעשות את מה שצריך?
<שושנה איפרגן: אנחנו נבדוק ונחזיר מידית תשובה.
<דנה פולק: סליחה, אני ממנהל הפיתוח.
יפעת שאשא ביטון: אה, את ממנהל הפיתוח?
<דנה פולק: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: את דנה בעצם?
<דנה פולק: נכון.
<דנה פולק: אז בעניין העברת ההרשאות התקציביות, אנחנו יכולים להעביר רק לרשות מקומית.
<דנה פולק: זאת אומרת, לבעלויות אנחנו לא יכולים להעביר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שבית הספר עכשיו נמצא כ - תרנגולת בסכנת סגירה, בגלל שהרשות המקומית לא מוכנה לסייע.
יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לתת כסף מעצמה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: או שאני טועה?
יפעת שאשא ביטון: תתקני אותי.
<דנה פולק: היא לא צריכה.
יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לתת כסף מעצמה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משרד החינוך מוכן לתת את הכסף, הרשות המקומית אומרת: לא רוצה, ובית הספר משלם את המחיר.
<דנה פולק: אבל יש כמה תהליכים.
<דנה פולק: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על בינוי, שיפוץ, כל הכספים האלה – זאת אומרת, אנחנו עובדים רק מול רשויות מקומיות.
<דנה פולק: זאת אומרת שכרגע, ובמקום, במבנה שהם נמצאים, גם המבנה הוא לא של הרשות.
<דנה פולק: אז יש איזשהו קושי להעביר תקציבים לבניין שהוא לא של - - -
יפעת שאשא ביטון: איזה פתרונות אחרים יש?
יפעת שאשא ביטון: ואם ייבנה משהו בשטח של הרשות או - - -
<דנה פולק: אז אנחנו – עיריית חיפה הגישה בקשה למנהל הפיתוח כדי לבנות ולשפץ את המבנה.
<דנה פולק: אנחנו הכרנו בצורך, ועכשיו הנושא בידיים של הרשות.
<דנה פולק: היא צריכה לקדם איזשהו תהליך של שיפוץ, של - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, זה חשוב מה שאת אומרת.
יפעת שאשא ביטון: העירייה הגישה בקשה לשפץ?
<דנה פולק: כן.
<דנה פולק: לשפץ ולבנות.
<דנה פולק: בשנה שעברה, לתקציב 2018.
<קריאה: את המבנה הקיים.
<קריאה: אם יורשה לי רגע - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם לדבר, רק תנו לי להבין - - -
<קריאה: הדיון הולך לכיוון שהוא לא נכון.
<קריאה: לשפץ את המבנה הקיים, זה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: תן לי רגע בבקשה אבל להבין בכלל את הפרוצדורה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם עוברים למבנה אחר, אני רוצה רק להבין את הפרוצדורה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: כדי שאני גם אדע לבקש דברים שהם במקום ולדעת אם התהליך הוא בסדר או לא בסדר, אני קודם כל צריכה להבין.
<דנה פולק: מבחינת מנהל הפיתוח, הרשות פונה אלינו כשיש איזושהי מצוקה למוסדות או חוסר בכיתות.
<דנה פולק: היא פנתה בנושא של המוסד הזה.
<דנה פולק: אנחנו הכרנו בצורך גם לשפץ וגם להוסיף בנייה.
יפעת שאשא ביטון: במבנה – במקום הקיים?
<דנה פולק: במקום הקיים, בהנחה שהם יעמדו בכל הקריטריונים והנהלים ויגישו את כל מה שנדרש.
<דנה פולק: עכשיו, לחלופין, אם הרשות בוחרת – אנחנו לא קובעים לה איפה לעשות את זה.
<דנה פולק: אם הרשות תבחר לבנות עבורם מבנה חדש במגרש אחר - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אין לאף אחד פה בעיה זה.
<דנה פולק: מבחינתנו, אנחנו לא אמרנו: רק כאן אנחנו מאפשרים לכם.
<דנה פולק: אנחנו מאפשרים לכם לתת פתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: למסגרת הזו.
<דנה פולק: למסגרת הזו- - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה רגע במבנה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אז העירייה פנתה, משרד החינוך אישר, הכיר בצורך ואישר, ומשם לא קורה כלום.
משה גפני: אם אני יכול, גברתי יושבת הראש, אני פשוט הולך לוועדה, אני מחכה בסבלנות.
משה גפני: אני יכול?
משה גפני: הסיפור פה הוא סיפור אחר לגמרי.
משה גפני: כמובן שאני מאוד משבח אותך על העקביות בטיפול בעניין הזה.
משה גפני: זה באמת נוגע לזכויות הילד, זה 17 שנים שילדים וילדות סובלים באופן החמור ביותר שיכול להיות.
משה גפני: אני לא מבין איך קורה דבר כזה והמדינה שותקת.
משה גפני: יש שם מאות ילדים ש - - -
יפעת שאשא ביטון: המדינה לא שותקת, אנחנו פה - - -
משה גפני: לא, המדינה אני מתכוון הרשויות שצריכות לטפל בעניין הזה.
משה גפני: מה שאת עושה, את עושה את הפיקוח על הממשלה.
משה גפני: הפיקוח שלך הוא צודק ונכון.
משה גפני: מדובר על התנכלות שפשוט אי אפשר לתאר אותה.
משה גפני: עומד ראש העיר – אני הייתי אצל עמרם מצנע כשהיה ראש העיר הקודם.
משה גפני: הוא הקצה שטח, הוא הלך לבנות – התחלף השלטון והגיע ראש עיר חדש, והוא הודיע באופן חד משמעי שהוא לא ייתן שם לעשות דבר וחצי דבר.
משה גפני: היו שלבים – אני הייתי שם הרבה מאוד פעמים.
משה גפני: את רואה איך שילדים נפגעים.
משה גפני: זה לא שיפוץ של משרד החינוך, זה או שמעבירים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני ראיתי סרטונים.
יפעת שאשא ביטון: הם לומדים בתנאים לא תנאים - - -
משה גפני: כן, אני הייתי שם הרבה מאוד פעמים.
משה גפני: אם אפשר, אני פשוט לא יכול – אני חייב ללכת.
משה גפני: מדובר על דבר שהמדינה הייתה צריכה לרעוש ולגעוש, זה לא היה יכול להיות יותר מ-3 חודשים שהעניין הזה נפתר, לא יכול להיות דבר כזה.
משה גפני: אין מציאות כזו במדינת ישראל, לא במגזר היהודי, לא במגזר הערבי, לא בשום מקום שמחזיקים ככה ילדים 17 שנים.
יפעת שאשא ביטון: תתפלא.
משה גפני: 17 שנים.
משה גפני: אני לא מכיר 17 שנים.
משה גפני: עכשיו אני – 18 שנים.
משה גפני: אני מאוד מכבד את אנשי משרד החינוך, גברת איפרגן ואחרים שנמצאים ונמצאות פה.
משה גפני: זה בסדר גמור, זה לא אצלם.
משה גפני: הם מנסים להתחמק מהעניין, בגלל שזו באמת בעיה, שהבעיה היא – אין לי מילים בשפה העברית כדי להגדיר את האכזריות הזו.
משה גפני: הרי עומדים מול ילדים, מול מי עומדים?
משה גפני: עומדים מולי?
משה גפני: עומדים מולם.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר: זו לא בעיה שלהם, אז זו בעיה של מי?
משה גפני: זה העירייה, על מה יש פה לדבר בכלל?
משה גפני: היה שר החינוך אצלו, אצל ראש העיר, ולכאורה נאמר לנו שהיה סיכום.
משה גפני: מתברר שהסיכום הוא פנייה למשרד החינוך כדי לא לעשות כלום.
משה גפני: הרי יושבת פה הנציגה של מנהל הפיתוח, ואומרת: אנחנו מסכימים.
משה גפני: מה שהעירייה תבקש היא תקבל.
משה גפני: העירייה לא מבקשת כלום, היא הגישה את הבקשה בגלל שזה מה שסיכמו עם נפתלי בנט, זה היה הסיכום, תגיש בקשה.
משה גפני: להשתיק את ההורים, לפגוע בתלמידים, והם שניהם אחראים לזה, גם שר החינוך וגם ראש העיר.
משה גפני: מה זה פה?
משה גפני: אנחנו נמצאים פה באיזו מדינה שיכולים לפגוע ככה בילדים?
משה גפני: מה זה הדבר הזה?
משה גפני: בושה, אנחנו כמו מדינת עולם שלישית.
משה גפני: שר החינוך אשם וראש העיר אשם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לחדד משהו, כי אני מוכרחה לומר שבתפיסה שלי יש פה עוד מעורבויות של גורמים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין, אין שום מסגרת כזו בכל הרדיוס שלכם?
יפעת שאשא ביטון: כי גם הורים יכולים לבחור, לצורך העניין, ללכת לבתי ספר שהם כמו שצריך מבחינת המבנה התברואתי.
יפעת שאשא ביטון: אין מסגרת כזו?
<גדי כהן: יש עשרות משפחות בשכונה, שמה שהן עושות זה לשלוח את הילדים – ויש לי שכן, ילד בכיתה א', קטנצ'יק, יוצא שעה לפני הלימודים מהבית וחוזר שעה-שעה וחצי אחרי הלימודים.
<גדי כהן: לחיפה, לעכו ולקריית אתא.
משה גפני: יושבת הראש, תודה רבה.
משה גפני: חבל שאני לא יכול להיות פה כל הדיון.
<גדי כהן: אנחנו עומדים במצב של ברירה או הסעה, שאין כל חדש במרחקים ותנאים לא תנאים, או להשאיר את הילדים במוסד הזה.
<גדי כהן: אין אופציה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: מה זה בתנאים לא תנאים?
יפעת שאשא ביטון: לא, אתם נמצאים בתנאים כן תנאים.
<גדי כהן: לא – נכון, תנאים לא תנאים בבית ספר, או לשלוח אותם בהסעות, וזו הברירה שלנו, או זה או זה.
<גדי כהן: זה מרחב הקריות.
<גדי כהן: את תושבת הצפון, גם אנחנו תושבי הצפון.
<גדי כהן: דרך אגב, אנחנו עשינו את כל הדרך פה, קבוצה של הורים, בפעם המי יודע כמה לכנסת ישראל, אצלך כבר פעם שנייה.
<גדי כהן: באמת אנחנו יודעים שגם את מגיעה מקריית שמונה - - -
יפעת שאשא ביטון: אל תעשה איתי תחרות במרחק, אני מנצחת אותך, אז חבל.
<גדי כהן: לא, יש לי משפחה מחצור וגם אבא שלי מחצור הגלילית.
יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה אני רוצה להבין.
יפעת שאשא ביטון: אתם נמצאים בקריית שמואל, בחיפה יש מענה של מסגרת כזאת?
<גדי כהן: מרחק נסיעה של שעה ומשהו.
יפעת שאשא ביטון: לא בקריות, בחיפה?
<גדי כהן: מרחק של שעה נסיעה.
<קריאה: חברת הכנסת, אנחנו מדברים בסדר גודל של 500 תלמידים.
<קריאה: לפזר 500 תלמידים בבתי ספר קיימים ש - - -
יפעת שאשא ביטון: את זה אמרה נציגת משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שואלת, אני רוצה שבסוף אנחנו נזקק את הבעיה ונבין.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת: אוקי, אז ההורים יכולים לבחור מסגרת אחרת, אבל אין מסגרת אחרת, וזה מה שחשוב לי שייאמר כאן.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שיש לנו חלופות, אלא אנחנו צריכים באמת לוודא שהמסגרת הזו תקום, בין אם במקום הקיים שלה ובין אם במקום אחר, על מנת לאפשר לילדים האלה ללמוד במסגרת.
אורי מקלב: אין עוד מסגרת מדויקת כמו המסגרת הזו, בשילוב הזה שיש במסגרת הזו.
אורי מקלב: לכן גם הבעלות פתחה את בית הספר, בהתאמה לילדים.
אורי מקלב: אבל גם בחיפה עצמה יש מצוקות.
אורי מקלב: קודם כל, זה אותו ראש עיר וצריך להבין את זה.
אורי מקלב: יש מצוקות שגם אי אפשר להעביר בית ספר שלם, כיתות שלמות נוספות, גם שם ילד בודד פה ילד שם, הוא יכול להשתלב.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אני רק רציתי לדייק את זה כדי שיהיה ברור שאנחנו לא נתפסים עכשיו למקום מסוים עם מנהל מסוים ועם בעלות מסוימת, אלא שיש כאן בעיה אמתית כי אין לנו חלופות בתוך המרחב הזה לחינוך עם אופי כזה, נכון?
אורי מקלב: מדויק.
<קריאה: זה גם קומפלקס שנותן מענה מגן ועד הישיבה.
<דפנה ארביב: אפשר לומר מילה?
<דפנה ארביב: שמי דפנה, אני מוועד ההורים.
<דפנה ארביב: השבוע התקיים כנס בקריית שמואל מטעם רשת מרחביה, ועוד רשת של בתי ספר שמעוניינים לפתוח בית ספר בקריה.
<דפנה ארביב: הם התחילו ברישום, ולהם יש כבר מבנה.
<דפנה ארביב: אז אני שואלת פה האם - - -
יפעת שאשא ביטון: וזה עם אותו אופי של חינוך?
יפעת שאשא ביטון: אז אולי תעברו כולכם - - -
<דפנה ארביב: לא, זה על הציונות הדתית.
<דפנה ארביב: אבל אני אומרת, להם כן יש כבר מענה ומבנה בתוך הקריה.
<דפנה ארביב: אני קיבלתי פה את טופס הקישור שלהם להרשמה.
<דפנה ארביב: חלק מההורים שלנו גם כן השתתפו שם רק בשביל לשמוע מה הם אומרים.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי, אוקי.
אורי מקלב: את צריכה גם לפתוח, גברתי היושבת ראש, גם כן לפתוח את הדיון לא רק בנושא של שיפוצים, שאני לא בטוח שזה הדבר הישים בשטח, יכול להיות שמדברים על אלטרנטיבות אחרות.
אורי מקלב: הרי גם אם ישפצו, יצטרכו למצוא מענה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו פתוחים לאלטרנטיבות אחרות.
אורי מקלב: לכן אני אומר, האמירה הזו של משרד החינוך, שאני חושב שהיא – אני לא יודע אם להסכים שאנחנו נפזר את הילדים, ואין מענה, נפזר את הילדים.
אורי מקלב: זה הרי לא - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, הילדים לא יכולים להיות במציאות שהם נמצאים בה.
יפעת שאשא ביטון: אומר לנו משרד החינוך ביושר, בכנות, ואפילו באומץ, אחר כך למי שירצה אני אומר למה באומץ, כי זה לא פשוט כל הדיון הזה, זה לא שיש לנו אלטרנטיבות לילדים האלה, זאת האלטרנטיבה היחידה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, הכל מכוון אותנו למציאות פתרון למסגרת הזו, בין אם במבנה הפיזי שהם נמצאים שם היום, ובין אם במקום אחר, אבל זה ברור לכולם שצריך להינתן כאן מענה.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שעולה כאן, זה שהכל נמצא כרגע בידיים של הרשות.
יפעת שאשא ביטון: אין פה בעיה של כסף, אין פה בעיה של רצון או הסכמה, יש פה בעיה של רשות מקומית שלא מוכנה לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להגדיר את זה איך שאתה רוצה, אני מתייחסת לרשות.
<קריאה: זו הבעיה היחידה.
יפעת שאשא ביטון: את הפוליטיקה תעשו אתם שם, מבחינתי יש קושי, זה לא מעניין אותי באיזה מצב.
אורי מקלב: במסגרת רשות הדיבור, גם כן- - -
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, אתה חלק מהדיון.
אורי מקלב: זה לא רק קריאת ביניים.
אורי מקלב: בסופו של דבר, משרד החינוך הוא לא אחראי רק על בריאות הילד ועל שלומו של הילד.
אורי מקלב: דבר ראשון, הוא אחראי באמת על הלימודים של הילדים.
אורי מקלב: אתם צריכים לתת מענה.
אורי מקלב: זה שהדיון פה נמצא ומתקיים בוועדה לזכויות הילד, זה לא דבר טבעי, זה לא דבר שאנחנו צריכים להתרגל אליו.
אורי מקלב: זה דבר – הוועדה לזכויות הילד לא מתנהלת – היא לא וועדת החינוך.
אורי מקלב: היא באה כאן מהפן הזה של פגיעה ממשית, יום יומית, בילדים.
אורי מקלב: פגיעה פיזית, פגיעות פיזיות בילדים.
אורי מקלב: זה משחקים בתוך השירותים, וזה פגיעות בחצר בית הספר, פגיעות יום יומיות, פיזיות, בילדים.
אורי מקלב: לכן הוועדה ברשות יושבת הראש נזעקה לעניין הזה, וממשיכה את הדיון.
אורי מקלב: הדיון אבל האמתי, הבסיסי, זה שהיה צריך להיות זה בכלל הפתרון החינוכי.
אורי מקלב: משרד החינוך לא יכול רק להתעלם שהרשות לא יכולה, לא מסכימה, ואני עשיתי את שלי.
יפעת שאשא ביטון: מה אתה מציע, חבר הכנסת מקלב?
אורי מקלב: למשרד החינוך יש ממשקים גדולים מאוד עם כל רשות מקומית, ואת כחברת מועצה- - -
יפעת שאשא ביטון: שיפעילו סנקציות.
אורי מקלב: יש ממשקים, ועדיין לעיר גדולה כמו חיפה, בבינוי, בשיפוצים, בנושאים חינוכיים, באתגרים חינוכיים, בפעולות משותפות, משרד החינוך – את צריכה להפעיל את הסנקציה של לא לתת לראש עיריית חיפה להיכנס לפה.
אורי מקלב: משרד החינוך לא יכול לתת או סנקציות במסגרת הפעילות המשותפת שיש בעיריית חיפה.
אורי מקלב: הרי מה שקורה פה, זה לעיני כל, זה שימוש ציני, אכזרי ופוליטי על גב הילדים, לא רק בהורים, לא רק באידיאולוגיה החינוכית.
אורי מקלב: בסופו של דבר, זה שימוש – זה הגיע לרמה – לפעמים יש עם בעלויות, יכולים להתכתש, יכולים לחדד דברים.
אורי מקלב: כאן, זה ההתכתשות כבר הגיעה, בגלל הזמן הרב – לא בין הבעלויות בנושא העקרוני או הפוליטי, זה הגיע עד הרמה, עד להזנחה, עד לפגיעה ממשית בילדים.
אורי מקלב: כאן הסיפור צריך להיות אחרת, כאן אתם צריכים להיאבק.
אורי מקלב: את אומרת ככה: הרסו את הבית, ומעכשיו אני עסוק בפיזור הילדים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לשקם את הבית.
אורי מקלב: לפני שאנחנו עסוקים בפיזור הילדים, אנחנו צריכים לשקם את הבית, ויש לנו את הכוחות, יש לנו את היכולות.
אורי מקלב: אז לא אתם האשמים, אני לא אומר, אני לא מכוון אליכם.
אורי מקלב: אבל המצב שנוצר, אתם חייבים לקחת, להיקרא לדגל ולעשות את הפעולות הנדרשות כדי לתת את הפתרון.
אורי מקלב: אם אנחנו יודעים שעיריית חיפה מתנכלת לרשות, ואני אומר, לריבון במקרה הזה, ואנחנו גם הרגולטור, אנחנו אמורים לתת את היד, ואולי להוביל את המאבק בעניין הזה.
אורי מקלב: ההורים תש כוחם, תש כוח הסבל.
אורי מקלב: הילדים כאן מצפים והם חסרי אונים.
אורי מקלב: מי שהיום יכול לעשות את זה, זה אתם, לא בתור אלה שעשו את המהלך הזה, אבל בתור כאלה שיכולים לעזור ולהוביל את המאבק ואת הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתחבר באמת לדברים של חבר הכנסת מקלב.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אין לכם שום כלים מנהליים?
יפעת שאשא ביטון: איזשהן סנקציות שאתם יכולים להפעיל אל מול הרשות המקומית?
יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית בעצם גוררת את הרגליים מטיפול במקרה הזה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יודע שיש פה ילדים שנמצאים בתת תנאים.