GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: במקום לחנך את הילדים האלה, לתת להם את הטיפול, כי הם מטופלים, הם לא פושעים, הם לא עבריינים, בשלב הזה של הגיל הזה הם מטופלים, אז אנחנו אולי מעבירים אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: כשהם מגיעים לכלא הם כבר נוער עובר עבירה ובדרך כלל עבירות מאוד מאוד חמורות כי אחרים מקבלים מענים במעונות נעולים או במסגרות אחרות.
חנין זועבי: הגישה שלי לבית הכלא לגיל הזה, שיהיה משהו מחנך, חינוכי-טיפולי, ולא רק הענשה.
חנין זועבי: בהענשה כזאת אנחנו מאבדים אותו ועוד אנחנו מתעללים בו אז אנחנו הופכים אותם, אוקיי מקבלת, מעבריינים קטנים אולי לפושעים גדולים.
חנין זועבי: אבל אני רוצה גם להרחיב את היריעה על מאות בני הנוער שנעצרים.
חנין זועבי: מדובר במאות, בין אוגוסט 2017 לדצמבר 2017 נעצרו 400 קטינים פלסטינים מהגדה המערבית ומירושלים.
חנין זועבי: שם האלימות והפרת הזכויות לא מתחילה בבתי הכלא אלא משלבי המעצר.
חנין זועבי: החוק אומר שהמעצר הוא האופציה האחרונה.
חנין זועבי: אופציה אחרונה לקטינים, אבל כאשר באים לנוער הפלסטיני אז ב-87% מהחקירה של הנוער הפלסטיני מעבירים אותם למעצר, עם איזוק, חקירה בלילה, רדיפה בלילה, לא מיידעים אותם על זכות השתיקה אז הם - - -
יפעת שאשא ביטון: קיימנו דיון על זה.
חנין זועבי: לצערי היה לי דיון באותו זמן - - -
יעל גרמן: אלה הנתונים, רק שתראי, זה לא מאות, זה בכלל לא באופק זה בעופר, ומדובר השנה ב-166.
חנין זועבי: מתשובת השב"ס למוקד להגנת הפרט, הם קיבלו את הנתונים האלה, 344 עד 411 קטינים פלסטינים, מהם 287 מהגדה ו-110 מירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל בואו, אנחנו גם קיימנו דיון בנושא הזה ואת אמרת, זה משהו שאת מוסיפה לדיון.
יפעת שאשא ביטון: הדיון עוסק בעצם במוגנות שלהם בין כותלי הכלא ואם אנחנו נתפזר לא נוכל לתת מענה כמו שצריך לנקודה הזו.
חנין זועבי: מקובל עליי, אבל אני בכל זאת רוצה לפרוטוקול ויש מקום גם לקיים דיון מעקב לנושא הספציפי הזה של הזכויות של הקטינים הפלסטינים לפני הכלא.
חנין זועבי: ואני אשמח אם יעל תצטרף, כי אם אני אגיש את הנושא הם לא יקבלו.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה הזו כבר דנה בנושא הזה.
חנין זועבי: כן, אני ראיתי את הפרוטוקול.
חנין זועבי: לא, לא , אין פרוטוקול, חיפשתי אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו דיון.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה ממקדת את הדיון כי אם אנחנו נתפזר אז "תפסת מרובה לא תפסת" וחשוב שנהיה מאוד מדויקים והנושא הזה הוא כבד וקשה כשלעצמו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שב"ס.
<חגי דוד: טוב, צהריים טובים, יו"ר הוועדה, חברת הכנסת ביטון, חברת הכנסת יעל גרמן וחברת הכנסת זועבי.
<חגי דוד: שמי חגי דוד, אני מפקד בית סוהר אופק, בתפקיד מזה שנתיים וחצי.
<חגי דוד: ראשית, אני מברך על הדיון, אני חושב שהמטרה חשובה מאוד.
<חגי דוד: שיקוף תמונת המצב והחשיבה לפתרונות עתידיים הם מאוד מאוד חשובים והם בליבה של העשייה שלנו.
<חגי דוד: אבל, ברשותכם, בראשית הדברים אני רוצה להתייחס למורכבות של הנוער בסיכון.
<חגי דוד: אתם יודעים, נוער בסיכון בגיל ההתבגרות, ברור לנו שזה אתגר מהמעלה הראשונה.
<חגי דוד: אני רק אציין שרק בשבוע שעבר היה אירוע של רצח במוסד "כנף של אהבה", שני נערים שהתקוטטו על סיגריה.
<חגי דוד: אז אני רוצה להבהיר, ושיהיה ברור, קודם כול כמות הכלואים במדינת ישראל, מספר הנערים הכלואים היא מהנמוכה בעולם.
<חגי דוד: אתם יודעים איזה מקום אנחנו בעולם?
<חגי דוד: מישהו יודע?
<חגי דוד: אנחנו מקום שני בעולם לטובה, רבותיי.
<חגי דוד: מקום שני לטובה בעולם.
<חגי דוד: יחס הכליאה שלנו עומד על נער אחד כלוא לכל 100,000 תושבים.
<חגי דוד: סלובניה היא במקום הראשון, עם יחס כליאה של 0.6.
<חגי דוד: אם אתם רוצים לדעת מה קורה בארצות הברית – 74 נערים לכל 100,000 תושבים.
<חגי דוד: אצלנו אחד.
<חגי דוד: מה אני רוצה לומר?
<חגי דוד: בואו לא נהיה תמימי דעים.
<חגי דוד: הנערים שמגיעים לאופק הם על קצה הרצף.
<חגי דוד: נערים שעשו עבירות קשות מאוד, חלקם בתוך המשפחה.
<חגי דוד: הם ביצעו עבירות שמאוד קשה לייצר אותם סביבם, הדפוסים שלהם מורכבים, אני מזכיר לכם שהמשפחה, אם יש, נכשלה.
<חגי דוד: המוסדות בטח נכשלו.
<חגי דוד: משרד הרווחה – מזמן והם מגיעים אלי לארבעה-חמישה חודשים במקרה הטוב.
<חגי דוד: העצורים לפרק זמן טיפה יותר ארוך.
<חגי דוד: אבל מה מצפים כולם?
<חגי דוד: שאני אהפוך את הנער מנער מורכב לחסיד אומות העולם, בארבעה-חמישה חודשים.
<חגי דוד: אז זהו, שלא ותכף נדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רק ברשותך, אני יודעת שאני קוטעת אותך, אבל זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: דווקא הוועדה הזו לא ציפתה שכלא אופק יעשו את השיקום בארבעה חודשים, ובדיוק משום כך אנחנו דאגנו לכנס את כולם כדי שיבינו שיש פה רצף טיפולי ושאם הרשויות לא תתכתבנה האחת עם השנייה אנחנו לא באמת נצליח להביא את הילדים האלה לתהליך שיקום משמעותי, בטח לא בתקופה הקצרה שהם נמצאים בכלא אופק.
יפעת שאשא ביטון: אז חשוב לי שזה יובהר.
<חגי דוד: גבירתי, ברשותך אני אתייחס לזה.
<חגי דוד: עשינו עבודה מצוינת, יש פה גורמים שהם שותפים לדרך ומכירים את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מכירה את הפנים מהדיונים.
<חגי דוד: ברור לי, תכף נתייחס ואני חושב שאנחנו במקום שונה לחלוטין.
<חגי דוד: דיברנו על תכנית, תכף אני אגיע לזה.
<חגי דוד: אני רק אסיים את הסוגיה הקודמת: אתם יודעים שיש לי נער עם שיתוק מוחין בבית הסוהר?
<חגי דוד: אתם יודעים שיש לי נערים על קצה הרצף, שאף אחד בחברה ובקהילה לא מסוגל להתמודד איתם?
<חגי דוד: אתם יודעים שיש לי נער עם בעיה אורגנית, נער שנפל כשהיה קטן והוא מאוד מאוד מורכב ואף מוסד לא התמודד איתו?
<חגי דוד: זו האוכלוסייה.
יעל גרמן: - - - מוסד ועד היום לא הקימו אותו.
<חגי דוד: רבותיי, ברשותכם, אני רוצה להתמקד במה שקורה באופק וחשוב לי להעביר את הדברים כי תכף נדבר על אירועי האלימות, לירון, ואנחנו מכירים אותם.
<חגי דוד: אז קודם כל כדי לייצר את המציאות הראויה ובאמת לנסות להחזיר אותם למסלול יש לנו לא מעט אתגרים.
<חגי דוד: אחד מהאתגרים המרכזיים זה לשנות את העמדה שלהם, שינוי עמדה כנגד הממסד, כנגד המשפחה, לשלב אותם בתהליכים עתידיים.
<חגי דוד: ברור שיש קטטות, זה לא נוער נורמטיבי, וברור שיש עימותים וברור שיש ויכוחים, אבל אני אציין שגם בבתי הספר יש אירועים אלימים.
<חגי דוד: ואם משהו מכיר את הנתונים של משרד החינוך, הרשות הארצית למדידה והערכה במשרד החינוך, נמצא שיש ממוצע של 11% מהתלמידים שחוו אירועי אלימות.
<חגי דוד: אתם יודעים שבאופק נכנסים 1,000 נערים בשנה?
<חגי דוד: רבותיי, תעשו לבד חשבון איפה יש יותר אירועי אלימות, בבתי הספר או באופק.
<חגי דוד: אז גם במצב הזה אנחנו פועלים לעשות גישור, שיהיה ברור, ואני תכף אדבר על הנתונים.
<חגי דוד: הרוב המוחלט של הקטטות מסתיים בגישור כי זה כמו הילדים שלנו בבית, וצריך לעשות גישור כי אי אפשר לקיים מסגרת למידה ותיקון אמיתי אם לא לומדים את הבעיות.
<חגי דוד: ועם כל הכבוד ליושבים פה, בבית סוהר אופק אנחנו מומחים לטיפול בנוער ואני מזמין את כולם לביקור.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שאנחנו קבענו שאנחנו נגיע כוועדה.
<חגי דוד: אני אשמח מאוד.
<חגי דוד: אני יכול לומר לכם שסגל אופק פועל מתוך שליחות.
<חגי דוד: אין אחד בבית סוהר אופק שלא מגיע מתוך רצון אמיתי.
<חגי דוד: חלק לא מבוטל מהאנשים שלי הם אנשי טיפול שהתעסקו בעברם עם נוער.
<חגי דוד: חלקם בחרו לעבוד בשירות בתי הסוהר אחרי שעשו תרומה מאוד משמעותית לקהילה ולחברה ובחרו לעבוד באופק בעבודה עם נוער.
<חגי דוד: כמות הסגל בבית סוהר אופק היא הגדולה ביותר בשירות המדינה.
<חגי דוד: 130 אנשי סגל מול 100 נערים ופחות מזה.
<חגי דוד: אין לזה אח ורע בעולם.
<חגי דוד: הסגל באופק מאוד מקצועי, הרוב המוחלט הוא אקדמאי ועושים את הכול, ימים כלילות, כדי לטפל בנערים.
<חגי דוד: אני חושב שאנחנו עושים עבודה מצוינת, עבודה עם שליחות ויש תוצאות אדירות.
<חגי דוד: הנתונים הם נתונים, אבל צריך לדבר על הצלחות.
<חגי דוד: יש פה שיתוף פעולה מצוין, יושבת פה חברתי מהרשות לשיקום האסיר ויושבת פה מיכל.
<חגי דוד: עשינו עבודה מצוינת.
<חגי דוד: יש פה ועדות שיצאו מכלא אופק, יש פה דיונים שהחלו אצלנו בכלא אופק.
<חגי דוד: אתם יודעים שהיום כל נער שנשפט, אחרי שלושה חודשים מתקיימת ועדה יחד עם הרשות, כשאנחנו בוחנים ומסמנים לו את נתיב היציאה החוצה.
<חגי דוד: תכנית מותאמת אישית מיום השפיטה.
<חגי דוד: יש פרויקט גיוס לצבא.
<חגי דוד: שמעתם שיש נערים שהתגייסו לצבא בכלא אופק?
<חגי דוד: אתם יודעים שביום חמישי אנחנו מבקרים ב"חוות השומר"?
יעל גרמן: כמה זמן הפרויקט הזה נמצא?
יעל גרמן: האם אתם רואים תוצאות במספר החזרות?
<חגי דוד: בוודאי.
<חגי דוד: ברשותך, גבירתי, אני יכול לומר שהפרויקט מתקיים בתצורה מסוימת שלוש שנים.
<חגי דוד: אנחנו הפקנו לקחים והבנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על התכנית של השיקום מהיום הראשון או התכנית של צה"ל?
<חגי דוד: אני מדבר כרגע על התכנית של צהל"ה - -
יפעת שאשא ביטון: של צה"ל, אוקיי.
<חגי דוד: בהתאם לשאלתה של חברת הכנסת גרמן - - -
יעל גרמן: ואתם רואים תוצאות במספר הרצידיביסטים?
<חגי דוד: כן, אני יכול לומר יותר מזה.
<חגי דוד: ברשותכם, אני יכול לומר שאנחנו עשינו עבודה מאומצת עם כל גורמי הצבא וגורמי הקהילה והסנגוריה הציבורית, כולם היו אצלי.
<חגי דוד: כולם שותפים לדרך ואנחנו הבנו שהעקב אכילס הוא המשפחה, אין מי שיקלוט אותם בחוץ.
<חגי דוד: דרך אגב, 65% מהנערים בלי משפחות או עם משפחות הרוסות.
<חגי דוד: אנחנו ההורים שלהם.
<חגי דוד: ומה שהבנו הוא שברגע שהם יוצאים החוצה אין מי שיקלוט אותם והם חוזרים למאסר.
<חגי דוד: עשינו שינוי במודל, היום אנחנו עושים מודל של door to door, עבודה מדהימה עם הצבא.
<חגי דוד: אנחנו מוסרים את הנערים ישירות, או לטירונות ב"חוות השומר" או למכינות קדם-צבאיות.
<חגי דוד: אני יכול לומר לכם שיש לי היום נער בסיירת גולני.
<חגי דוד: בלתי ייאמן.
<חגי דוד: יש לנו כמה נערים במכינות קדם-צבאיות.
<חגי דוד: אי אפשר להתעלם, רבותיי, מהדרך שמתקיימת בבית הסוהר - - -
יעל גרמן: אם אתה יכול רק לענות לנו האם באמת בעקבות הפעולה המבורכת הזאת אתה רואה ירידה ברצידביזם?
<חגי דוד: כן, בהחלט, אמרתי.
<חגי דוד: תכף אנחנו נדבר על זה.
<חגי דוד: אני כבר אגיע לכול, ברשותך אני אענה על הכול.
<חגי דוד: רבותיי, אנחנו פה בשביל זה, אבל חושב לי שתתנו לי לעשות את הסדר הכרונולוגי כי יש לי הבנה ויש לי הרושם שלא כל הנתונים מגיעים בפני הפורום ואני רוצה שתשמעו אותם.
<חגי דוד: נכון שיש אירועי אלימת בבית סוהר אופק, אני יכול לספר לכם שיש ירידה דרמטית גם ב-2017.
<חגי דוד: 35 אירועי אלימות לעומת 50 שהיו בשנים הקודמות, אבל זה לא רק אירוע האלימות, אלא זו השאלה איך זה נגמר?
<חגי דוד: והאם נערים אושפזו בבתי חולים, ואני אומר לכם חד וחלק – לא.
<חגי דוד: כל האירועים נסתיימו בתוך בית הסוהר, והם יצאו למרפאה, נו אז מה?
<חגי דוד: כל נער שמעורב בקטטה יוצא ונבדק כי זו החובה שלי.
<חגי דוד: אני אגיד לכם יותר מזה, על תקיפות מיניות.
<חגי דוד: כן, אני מפקד היחידה שנתיים וחצי ואני מעודד את זה ולכן הנתונים הם כל-כך מבהילים בשנתיים האחרונות, על מה אנחנו מדברים?
<חגי דוד: אני אגיד לכם על מה אנחנו מדברים, חלק מהתקיפות, ואני לא מקל ראש, אני קודם כל לא קורא לזה תקיפות, אני מדבר על עבירות בעלי אופי מיני.
<חגי דוד: יש לי נער שהתלונן על זה שהחבר שלו בתא התלבש לידו, התפשט.
<חגי דוד: חובתי לדווח על זה כתקיפה מינית, כאירוע מיני.
<חגי דוד: חשוב שנבין את זה, רבותיי, כי אלה הנתונים.
<חגי דוד: לא כולם כאלה, ואני מסכים שיש מקרים חשובים יותר.
יעל גרמן: אבל אנחנו מדברים על תקיפות.
<חגי דוד: ברשותך אני חייב לעשות את ההבחנה כי אי אפשר - - - תראי, אני כמפקד יחידה יש לי את החובה להוציא את הדיווחים, ואני לא יכול להתעלם מכל דיווח ומכל בקשה של נער, כי זו חובתי.
יעל גרמן: אבל מה שאתה אומר זאת לא תקיפה מינית.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל הוא אומר שהוא מדווח על זה כאירוע אלימות - -
<חגי דוד: סליחה, זאת פרשנות - - -
יפעת שאשא ביטון: - - מבחינת הנער, הוא הותקף.
<חגי דוד: ברשותך, חברת הכנסת גרמן, זו פרשנות.
<חגי דוד: לי אין את הסמכות, גם לא לך, דרך אגב.
<חגי דוד: חוקר משטרה אמור לבוא, להגיע ולבדוק את הסיטואציה.
<חגי דוד: מה שאני רוצה לומר וחשוב שנבין על מה אנחנו מדברים.
<חגי דוד: אני יכול לומר לכם שחלק מהתלונות של השנה, מדובר על נערים שחלקם עם בעיות אורגניות, יש אחד שהוא עם שיתוק מוחין, כולם עם קשיי השתלבות, משפחות מפורקות וכולם במעקב פסיכיאטרי ובתאי השגחה.
<חגי דוד: ברור לי שחלק מהתקיפות התקיימו.
<חגי דוד: אני אשאל אתכם ואתם תהיו במקומי, מה אם זה בהסכמה?
<חגי דוד: וגם מקרה כזה אני מכיר, ולדעתי גם את, לירון, שלא נרחיב פה, אבל זה בהסכמה מלאה.
<חגי דוד: אני יודע את זה, ולא רק אני.
<חגי דוד: מה אנחנו עושים עם זה?
<חגי דוד: נער עם נטיות מיניות קודמות.
<חגי דוד: אז הכי קל לבוא ולהציג, 'הנערים מותקפים באופק'.
<חגי דוד: רבותיי, אני אדבר אתכם על הצלחות - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא אמר שעל שניהם הם יודעים ושמדובר על נטייה מינית - - -
<חגי דוד: אני אומר לכם שכולם - - -
יעל גרמן: - - - שהוא ישסף את הגרון שלו, אז איך זה יהיה בהסכמה?
<חגי דוד: רבותיי, אני חייב להבהיר, נער שהתלונן - - -
יעל גרמן: - - - אומר שזה בהסכמה?
<חגי דוד: אני לא חוקר.
<חגי דוד: חברת הכנסת, אני לא חוקר.
<חגי דוד: ברגע שנער מתלונן יש לי את החובה להעביר את הדיווח.
<חגי דוד: מה קורה עם זה זה כבר לא בשליטתי, ואם לנער יש רקע מיני קודם?
<חגי דוד: ואני אומר לך שבמקרה הספציפי, אני מכיר את הסוגיה, זה לא לפתחי, אני חייב להביא את הסיטואציה as is.
<חגי דוד: חוקר המשטרה אמור לבחון את הסיטואציה.
<לירון אשל: אז זה לא מקרה שאנחנו - - -
<חגי דוד: רבותיי, ברשותכם, אני לא מדבר על המקרים של 2016, אני מדבר על מקרי עבר ואסור לי להיכנס לסיטואציות.
<חגי דוד: אני מדבר על מקרה בוחן, כי גם זה קורה.
<חגי דוד: ואם אנחנו מדברים על נתונים, אתם יודעים שב-2017 סיימנו את השנה עם כמות מאוד מאוד יפה של אירועים שליליים שירדו.
<חגי דוד: אני אתן לכם דוגמה קטנה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: עם ירידה יפה, לא כמות יפה.
<חגי דוד: ירידה יפה, נכון.
<חגי דוד: כמות אירועי השריפה, הצתות של נערים, ב-2015 עמדה על 14, ב-2016 עשרה מקרים וב-2017 לא היה מקרה אחד.
<חגי דוד: אפילו לא אחד.
<חגי דוד: גם כמות התקיפות של אנשי הסגל פחתה משמעותית.
<חגי דוד: אם אנחנו מסתכלים על כל הגרף ועל כל מצבת האירועים השליליים, ולא רק לסמן שתיים-שלוש רובריקות, אנחנו רואים ירידה משמעותית.
<חגי דוד: ולכן צריך לשים את זה על השולחן ולדבר גם על זה.
<חגי דוד: עכשיו ברשות
<חגי דוד: כם, וזה עלה גם כאן, מדובר על אלימות של אנשי סגל.
<חגי דוד: חברים, חשוב שנבין.
<חגי דוד: אני מפקד היחידה ואני נושא באחריות.
<חגי דוד: איש סגל שלא מתאים ליחידה לא נשאר בבית הסוהר ולו דקה אחת.
<חגי דוד: ואני אומר לכם שניתחתי את הסיטואציות, אף אחד מכם לא עבד עם נוער בסיכון.
<חגי דוד: יש אנשי סגל אצלי שנמצאים עם כתבי אישום כי הם הפרידו בקטטה בין נערים וכן, יכול להיות שבמסגרת הקטטה הוא עשה מעשה לא נכון.
<חגי דוד: דרך אגב, הוא לא נמצא באופק כי זו המדיניות שלי, אז יכול להיות שהוא השתמש בכוח מופרז, אבל מה היה קורה אם הוא לא היה משתמש בכוח?
<חגי דוד: ואני אומר לכם שאנשי סגל גם מדברים על זה, "למה לי להפריד בין נערים אם אחר כך אני נאלץ להחזיק עו"ד ויש כנגדי כתב אישום?
<חגי דוד: שיריבו ביניהם".
<חגי דוד: זה לא שלוקחים אותם בחדרים חשוכים, שאף אחד לא יתבלבל.
<חגי דוד: הרושם שמנסים לייצר הוא רושם לא לגיטימי ואני אגיד לכם יותר מזה, הוא לא הוגן.
<חגי דוד: הוא פשוט לא הוגן.
<חגי דוד: אני לא אוהב לשמוע את זה.
<חגי דוד: אני חושב שזה לא מידתי, כל הפאנל הזה, החלק הזה שביקר בכלא אופק מכיר את הנתונים מצוין, ויש פה חברים שמבקרים אצלי לפחות אחד לשבוע, בית סוהר פתוח.
<חגי דוד: שאף אחד לא יספר סיפורים כאילו אנשי הסגל נמצאים בחדרים חשוכים ומכים נערים.
<חגי דוד: לא יקום ולא יהיה.
<חגי דוד: חברים, אני רוצה לדבר קצת על פעילויות וחשוב שנדבר על הדברים האמיתיים.
<חגי דוד: קודם כל, הדבר המשמעותי שחשוב שנזכור אותו הוא שהרקע המשפחתי הוא מאוד מורכב.
<חגי דוד: יש פה משפחות שהן עם אבטלה קשה, דלות כלכלית.
<חגי דוד: אני יכול לספר לכם שלא אחת ההורים לא מגיעים לביקורים ואנחנו מספקים להם את הכול.
<חגי דוד: יתרה מזאת, אני מספק להם עבודה בימי שישי, ואני משלם להם כדי שייצאו למרכז החינוך, אמנם 5 שקלים ליום, אבל אלה דמי כיס, ואנחנו מחלקים להם ציוד כדי שיהיה להם באמת את הכול.
<חגי דוד: אני רוצה לתת לכם מקרה של שינוי מהותי של נער שבאמת עובר תהליך באופק, ודרך אגב, אני אומר לכם שמרכז החינוך שלנו עובד בצורה יוצאת דופן.
<חגי דוד: 100% מנערי אופק נמצאים במרכז החינוך, כולל אותם הנערים שציינתי עם ההנמכה הקוגניטיבית.
<חגי דוד: כולל אותם.
<חגי דוד: פתחנו כיתות מיוחדות וזה לא פשוט.
<חגי דוד: אנשים חושבים שזה בא בקלות.
<חגי דוד: באגף מסוים יש לי נער רוצח ובאגף לידו את האחים של הנרצח.
<חגי דוד: צריך להוציא אותם לתהליכי למידה, איך עושים את זה?
<חגי דוד: אף אחד לא מתמודד עם זה, האחריות היא עליי ואם נער ייפגע אני זה שיצטרך לתת את הדין.
<חגי דוד: בכל זאת 100% מהנערים יוצאים למרכז החינוך.
<חגי דוד: רבותיי, יש לנו הישגים יוצאי דופן.
<חגי דוד: אתם מוזמנים לבקר.
<חגי דוד: אני יכול לדבר עליהם ממש בקצרה, אני לא אקח את המרכז של הדיון, אבל חשוב שנבין, במהלך השנה החולפת, 432 בחינות, 36 נערים סיימו 10 שנות לימוד, שלושה נערים 12 שנות לימוד.
<חגי דוד: עכשיו שתבינו, נערים מגיעים אליי, חלקם ללא יכולת קרוא וכתוב.
<חגי דוד: יש לי נער, ואני לא אציין את שמו מטעמים ברורים, המשפחה שלו נפגעה בכת של ברלנד, האחיות שלו נפגעו מינית, אימא שלו נמצאת בבית אבות, הנער הגיע אליי מפורק.
<חגי דוד: הוא לא היה יכול לשבת דקה במרכז החינוך.
<חגי דוד: המדינה הקצתה משאב אדיר ופורץ דרך, הקמנו מרכז קשב וריכוז.
<חגי דוד: מודל מדהים ללא ריטלין.
<חגי דוד: אנחנו במחזור השלישי, יש לנו כ-15 נערים.
<חגי דוד: אני יכול לומר לכם, בינתיים 100% הצלחה.
<חגי דוד: הנער הספציפי הזה נכנס לתוך מרכז הקשב, ואתם לא תאמינו איזה שינוי דרמטי, הוא לא ישב דקה בכיתה והיה מרדן והיה מאוד מאוד אגרסיבי ותוקפן.
<חגי דוד: הוא עשה שינוי של 180 מעלות, הוא יצא מצטיין, הוא אחרי 10 שנות לימוד, הוא היום נמצא במסגרת של הרשות לשיקום האסיר, משולב בקהילה.
<חגי דוד: אני הוצאתי אותו לפני כחודש וחצי לבקר את אימא שלו, הוא לא ראה אותה במשך שנה.
<חגי דוד: אלה התהליכים שמתקיימים באופק, ולא רק עבירות אלימות.
<חגי דוד: רבותיי, יש מחירים.
<חגי דוד: לירון, יש מחירים, אי אפשר להתעלם מזה.
<חגי דוד: הכי קל לי לסגור את כולם בתאים, זה מה שאנחנו רוצים?
<חגי דוד: זה הטיפול שאנחנו מדברים עליו, שיישבו בתאים?
<חגי דוד: רבותיי, אני רוצה שזה יהיה ברור, הכי קל לי כמפקד יחידה לשים אותם בחדרים ולא לתת להם את ההזדמנות לשינוי, ותכף נדבר על השינוי, אבל לא ייתכן שאנחנו מתרכזים בעבירות האלימות.
<חגי דוד: נו באמת, על קצה הרצף.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה רגע, אני לא רציתי לעצור אותך כי זה אפילו תרם לך לשטף.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אתם במרכז הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אמרת, "אני לא רוצה לקחת את מרכז הדיון", כלא אופק במרכז הדיון.
יפעת שאשא ביטון: קבל את הכבוד במקומו.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אתה לא צריך לכעוס אנחנו לא באים - - -
<חגי דוד: אני לא כועס.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לומר משהו, אתם לא במתקפה כאן כדי שתהיו במגננה - - -
<חגי דוד: ברשותך, אני ממש לא כועס.
<חגי דוד: כל שבוע יש כתבה בעיתון שאני לא רואה את הקשר בינה לבין הנעשה בבית סוהר אופק.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס למהות הדיון כאן, ואני גם פתחתי בביקור שלי ובמה שראיתי.
יפעת שאשא ביטון: ציינתי את זה בצורה מאוד מאוד מפורשת, שלצד כל זה יש אתגרים ואנחנו כאן כדי לדבר על האתגרים וכדי לראות אם יש תכניות ואם יש דברים שנעשים כדי, באמת, למזער את כל אותן פגיעות, בין אם זה בין הנערים לבין עצמם ובין אם זה מאנשי הצוות.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שצריכים להבין את המורכבות, אמרתי את זה גם בדברים שבהתחלה קיבלו פרשנות לא נכונה ואנחנו יודעים באילו בני נוער מדובר, כך שאנחנו בהחלט מבינים את גודל האתגר.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודת המוצא של הדיון, ללמוד קצת יותר לעומק את מה שקורה שם, כולל ההתייחסות והטיפול ולראות איפה זה אולי מתפספס ואנחנו כולנו יכולים כאן לשבת ולראות איך אנחנו מציעים פתרונות או הולכים לאיזשהו כיוון שיהיה נכון יותר או טוב יותר או מקיף יותר, בוא נאמר, לא טוב יותר, מקיף יותר מזה שקיים היום.
יפעת שאשא ביטון: זו המטרה של הדיון.
יפעת שאשא ביטון: וברשותכם, חברת הכנסת יעל גרמן צריכה לצאת והיא רוצה לומר מספר מילים, אז, בבקשה.
יעל גרמן: אני באמת מתנצלת שאני חייבת לצאת, ישיבת הסיעה שלי כבר התחילה.
יעל גרמן: אני רוצה לומר לך שלפי מה שאתה מתאר אתה עושה דברים נפלאים, אבל דווקא לאור כל המגמות שאתה מתאר אתה צריך לעודד אחת, ביקורת, וזה מה שאנחנו עושים, וזוהי ביקורת, ואתה צריך לעודד שקיפות, ואני עדיין בתחושה שאין שקיפות מלאה, במיוחד לאור כל מה שאתה אמרת, כן פגיעה, לא פגיעה מינית, אני יצאתי מאוד מודאגת ממה שאתה אמרת בנושא הזה.
יעל גרמן: שאר הדברים הם דברים נפלאים אבל בנושא הזה אני חייבת לומר - - -
יפעת שאשא ביטון: תציפי את זה כדי שנוכל לדבר על זה אחר כך.
יעל גרמן: אני מאוד מודאגת.
יעל גרמן: לבוא ולומר שתקיפה מינית זה בן-אדם שמתערטל לפניך.
יעל גרמן: זה אולי מעשה מגונה, זו לא תקיפה.
יעל גרמן: יש בחוק ממש הגדרות מהי תקיפה, מהו מעשה מגונה, מהי הטרדה מינית ואתם צריכים לדעת את ההבדל, אתם לא יכולים לשים את הכול בסל אחד.
יעל גרמן: אנחנו מדברים כרגע על התקפות מיניות.
יעל גרמן: התחושה היא שלא הכול מדווח, יכול להיות שאנחנו טועים, אבל אם המגמה שלך המבורכת שאתה הצגת היא באמת זו, אני מבקשת, אנחנו מבקשים, תהיה שקוף, תעביר לנו את כל הנתונים ושנבחין באמת בין הטרדה מינית כזו או אחרת לבין תקיפה מינית.
<קריאה: אני לא מבין את ההערה על השקיפות.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה - - -
<חגי דוד: גבירתי, ברשותכם, אני דיברתי רק על עבירות בעלות אופי מיני.
יפעת שאשא ביטון: עם דגש על זה שאתה מדווח גם על הקטנות ביותר.
יפעת שאשא ביטון: אבל שנייה רגע, אני מציעה מהערה שלך, חברת הכנסת יעל גרמן, שאולי אנחנו ננצל את ההזדמנות כשאנחנו נגיע לביקור, ואנחנו נגיע לסיור מסודר בכלא אופק, ששם בעצם יוצגו הנתונים וניחשף בעצם לתמונה המלאה שם.
<קטי פרי: אפשר להתייחס לפני שכבוד חברת הכנסת יוצאת?
יפעת שאשא ביטון: כן, בוודאי.
<קטי פרי: צהריים טובים לכולם, שמי קטי פרי ואני סגנית מפקד המחוז.
<קטי פרי: במחוז יש 12 בתי סוהר ואופק הוא אחד מהם.
<קטי פרי: הייתי בתפקידים שונים והייתי רוצה להרחיב טיפה את היריעה, ובאמת אם יש לך חמש דקות אני אעשה את זה בקצרה.
יעל גרמן: דקה.
<קטי פרי: דקה.
<קטי פרי: אם זו דקה אז אני אגיד ככה.
<קטי פרי: הייתי גם ראש מינהל כוח-אדם, הייתי רמ"ח האסיר שאמונה על זכויות האסיר וקמ"נית, שעבודת הקמ"ן בכלא אופק היא מגשר.
<קטי פרי: אז אני אתייחס לדברים שאמרת בסוף כי בעצם הם הכי משמעותיים מבחינתך, והתרשמת מחגי.
<קטי פרי: ודם כל אני אגיד שאני חושבת שבלהט הדברים של חגי, הוא מייצג פה מפקד בית סוהר שמגלה רמת אכפתיות ברמה שאני לא ראיתי דברים כאלה, ואני בשב"ס כבר 30 שנה.
<קטי פרי: לגבי התקיפות המיניות, צריך להבין שחלק מן הנערים סובלים מחוסר ויסות רגשי ברמה מטורפת שבשבילם בן הזוג שיושב בתא ומתערטל או מתפשט זה נחווה אצלם כפרשנות של תקיפה מינית.
<קטי פרי: ולכן, חובת הדיווח על מפקד הכלא.
<קטי פרי: אני יושבת במחוז - - -
יעל גרמן: לא דיברנו על חובת דיווח.
יעל גרמן: חובת הדיווח, זה ברור ומובן מאליו.
יעל גרמן: אנחנו מבקשים לדעת כמה תקיפות מיניות היו.
<קטי פרי: לא, אבל זה נספר כאירוע.
<קטי פרי: סליחה, מה שמדווח זה מה שהיה.
<קטי פרי: זה היה.
<קטי פרי: אנחנו לא מטייחים, נהפוך הוא, המדיניות, החל מהנציבה, דרך מפקדי המחוזות, דרך ראשי האגפים ומפקדי בתי סוהר, יש לנו ויעודי בוקר כל יום, ואני מקבלת כל יום דו"ח אירועים של 12 בתי סוהר שמורכב מ- 12-10 עמודים, ואני קוראת אותו בין 6:30 ל-7:30 בבוקר, וב-7:30 בבוקר כל המפקדים עולים לוויעוד בוקר וצריכים לתת לנו את ההסברים לכל אירוע ואירוע חריג.
<קטי פרי: אני חייבת להגיד, בשנתיים שחגי מפקד על בית סוהר אופק, לא ראיתי דברים כאלה בעבר, אין אסירים בתאים במהלך היום.
<קטי פרי: זה לא היה.
<קטי פרי: מה זה בעצם אומר?
<קטי פרי: זה אומר שרמת החיכוך, בחצרות הטיולים, בכיתות החינוך, במרכזי החינוך, בבית הספר, רמת החיכוך עלתה בכמה וכמה עשרות אחוזים, ובכל זאת, יש ירידה ברמת האירועים.
<קטי פרי: אני מדגישה שוב, אנחנו יודעים באיזו אוכלוסייה מדובר, באוכלוסייה שבעצם בתי המשפט, המוסדות בארץ ואף אחד לא הצליח להתמודד איתם ובעצם המוצא האחרון היה, לצערנו, כלא אופק.
<קטי פרי: אני אמונה במחוז על הארכות הפרדה.
<קטי פרי: מפקד כלא יכול להאריך הפרדה עד 14 יום.
<קטי פרי: אחרי 14 יום, רק אני מוסמכת להאריך.
<קטי פרי: בכלא אופק אני יכולה לספור על כף יד במהלך חודש נתון את האסירים שמגיעים לבידוד או להפרדה, וגם אם מגיעים לשם ובשיחה איתי אני בודקת איתם, 'מה אתם עושים במהלך היום?', נכנסות המורות, נכנסות המדריכות, נכנסות העו"סיות, טיפול פרטני - - -
יעל גרמן: אני מצטערת שאני יוצאת, זה לא מתוך חוסר כבוד אבל פשוט אני חייבת להיות שם.
<קטי פרי: אני אסיים את הדברים בעוד כמה משפטים.
<קטי פרי: אני רוצה להגיד, לגבי הסגל באופק ובכלל הסגל בשב"ס, אנחנו עושים תהליך מיון וגיוס, אחד הארוכים והממיינים ברמה שאפשר לבוא ולהתרשם בלשכת הגיוס.
<קטי פרי: שני בתי סוהר אנחנו שמים לנו במרכז, אופק ונווה תרצה, ויש לנו הכשרות ייעודיות, עוד במהלך המיון לגיוס, שאנחנו בעצם אומרים, "הטובים לטייס" – לשם.
<קטי פרי: כי אנחנו יודעים שזו אוכלוסייה מיוחדת, אוכלוסייה שצריכה את הקשב, אוכלוסייה שצריכה את ההכשרה הייעודית ואנחנו לא מקלים ראש בזה.
<קטי פרי: דבר שני, בכל זמן נתון חסרים לי לפחות 100 צוערי ביטחון.
<קטי פרי: אופק ונווה תרצה, לא יהיו חסרים בהם.
<קטי פרי: הם הראשונים שאני אצוות להם את צוערי הביטחון שמתגייסים.
<קטי פרי: לא יהיו חסרים, למרות שהחלק היחסי בין סוהר לאסיר בבתי הסוהר האלה הוא גדול, אבל אנחנו נותנים שם את הקשב וזאת מדיניות של הארגון.
<קטי פרי: לגבי סגל שסרח, זה קיים.
<קטי פרי: הייתי ראש מינהל משאבי אנוש במשך ארבע וחצי שנים.
<קטי פרי: ניהלנו תיקים כשהיה מקום לתת גיבוי לסוהרים, כמו שחגי סיפר פה.
<קטי פרי: כשיש קטטה וחייבים להפריד, אז חייבים להפריד, וזה בסוף תיק.
<קטי פרי: זה תיק ביחס שהסוהר צריך לקחת עו"ד, הוא מושעה, הוא מקבל 50% משכורת, זו פגיעה בשכר שלו, פגיעה במשפחה ובילדים, אבל אנחנו מנהלים את זה.
יפעת שאשא ביטון: עד לסוף בירור.
<קטי פרי: עד סוף הבירור ולפעמים זה לוקח שנים.
יפעת שאשא ביטון: הערת אגב, הלוואי היה על משרד החינוך שיהיה בצורה כזו, אם זה אכן מה שקורה.
<קטי פרי: לפעמים היו לי גם תיקים שניהלתי שנים, במשך שלוש שנים, שבסופן, בין אם אפשר ובין אם לא, לא תמיד הסוהר חזר למערכת.
<קטי פרי: ברוב המקרים, אם הסוהר השתמש בכוח יתר הוא לא חזר למערכת.
<קטי פרי: אבל לפעמים, ויש לא מעט מקרים כאלה, ואת יודעת מה?
<קטי פרי: כשתבואו לביקור אני אשמח אפילו להקרין לכם סרטונים איך הסגל נחוש, נכנס כדי להפריד קטטה בחצר טיולים עם 20, 30 נערים, מפריד ביניהם וחוטף.
<קטי פרי: בסוף בסוף המטרה היא באמת לשמור עד כמה שניתן על שלומם בכל מצב נתון.
<קטי פרי: גם אם אני מחזיקה נער בבידוד, חגי יודע, שכשאני בדרך אליו לשימוע, אנחנו מדברים ימים עוד קודם לכן, מה אפשר לעשות?
<קטי פרי: איך לייתר?
<קטי פרי: הדבר האחרון שאני אוהבת לעשות זה להאריך הפרדה או בידוד.
<קטי פרי: זה הדבר האחרון, והם מכירים אותי במחוז.
<קטי פרי: אני מייתרת הפרדות, אני יכולה לתת דוגמאות, באמת, ובית הסוהר עושה את העבודה עוד קודם.
<קטי פרי: מרכז הקשב, החממה, פינת החי, כל הדברים החדשים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: ממתי מרכז הקשב שמטפל בהפרעות קשב בלי ריטלין וכאלה, זה חדש, נכון?
<חגי דוד: זה חדש.
<קטי פרי: למעלה מחצי שנה - - -
<קריאה: דיברנו עליו ועכשיו בחצי השנה האחרונה הוא פועל.
<קטי פרי: הוא עושה פלאים.
<קטי פרי: אפשר לבוא ולראות, באמת ניסים ונפלאות לנערים.
<קטי פרי: עכשיו למדוד את זה כמותית זה קצת שגוי.