GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נחום עידו: האנשים עם הפגיעות הפיזיות המאוד מאוד קשות, שכרוכות גם בנושא עם תחלואה מורכבת, אז שוב, אני צריך, כדי שנוכל לטפל באנשים האלה במרכז היום, בשביל אדם אחד להוסיף הרבה שעות של אחות אולי, או של מישהו אחר זה קצת בעיה.
<נחום עידו: אם יבואו אלינו ויגידו לנו שהבן אדם מספיק לו שיבוא המטפל האישי שלו, אנחנו נמצא לו את המקום, גם מהבחינה הבריאותית.
<נחום עידו: לא נראה לי שצריכה להיות איזה שהיא בעיה אם לוקחים את האחריות גם מהבחינה הבריאותית.
<דורית זילברשטיין: אני אגיד לכם מה כן בעיה.
<דורית זילברשטיין: המטפל יגיע, אבל המטפל לא יכול לעבוד 24 שעות, כלומר זה כן נכנס לבעיה תקציבית, כלומר הוא עובד גם במסגרת ואחר כך הוא יצטרך גם לעבוד איתו בבית, אז זה כן קצת בעיה.
<שושי אספלר: בחינוך המיוחד יש תקציבים, יש סעיף בתקציב של סייעת אישית, יש תקציב של מקצועות הבריאות הרבה יותר - - -
<אורלי שביט-מימרן: גם עם שילוב סיוע אישי - - - בחינוך המיוחד, נדיר.
<שושי אספלר: אפילו אחות צמודה.
<אורלי שביט-מימרן: אחות זה משהו אחר, אחות צמודה זה בחינוך הרגיל.
<שושי אספלר: אלה דברים שאנחנו לא מכירים אצלנו, אין אצלנו את התקציבים האלה.
<אורלי שביט-מימרן: אחות לחמישה טיפולים פולשניים בלבד, היא לא צמודה, היא לפי מספר ילדים באותה מסגרת.
<אורלי שביט-מימרן: רק לחמישה טיפולים פולשניים בלבד.
<שושי אספלר: אצלנו אין בכלל את התקציבים האלה, הם לא מדוברם, הם לא מוזרמים.
<שושי אספלר: המטפלים נדרשים לעשות את ה - - - ואנחנו לא יכולים לאפשר לטפל בלתי מוכשר - - -
<שושי אספלר: בגלל זה אמרתי שהאוצר צריך להיות נוכח בכזה - - -
יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לחזור לנקודה שאיתה אנחנו גם נסיים כי חשוב לי נורא לסייר ולראות.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של אומנה שאיתו פתחנו את הסוגיה של הרווחה.
<נחום עידו: אני בדקתי את זה תוך כדי זה ואנשים שמטפלים בנושא של האומנה אומרים לי שהם לא מכירים את זה כי בסך הכול אנחנו יכולים כן לאשר אומנה ברגע שצריך לעבור - - -
יפעת שאשא ביטון: אז איך זה קורה שהילדים האלה לא מוצאים בית?
יפעת שאשא ביטון: יש פה איזה שהוא פער בין - - -
<מורית בארי: אנחנו צריכים לדבר בינינו.
<נחום עידו: אנחנו צריכים לדבר בינינו ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד, עוד דבר מאוד מאוד חשוב, אנחנו עברנו מין רה אורגניזציה, יש לנו מנהל מוגבלויות ואנחנו החלטנו כהחלטה מאוד עקרונית וחשובה, אני חושב, להקים שירות חדש לאנשים עם מוגבלויות במינהל מוגבלויות כשהשירות הוא שירות למשפחה ואומנה, מתוך ראייה שהמשפחה זה - - - עד היום אנחנו הסתכלנו על המשפחה, אבל בעצם הסתכלנו על האדם והמוגבלות שלו, היום אנחנו חושבים שהנושא המשפחתי הוא מאוד מאוד מאוד חשוב ולכן אנחנו מנהלת שירות שזה התפקיד שלה, הנושא של המשפחות, התמיכה במשפחות, הייעוץ למשפחות.
<נחום עידו: הקמנו במהלך השנתיים האחרונות 40 מרכזי תמיכה למשפחות ואנחנו הולכים להקים עוד בשנים הקרובות, כך שהנושא של המשפחה הוא מאוד מאוד חשוב.
<נחום עידו: הנושא של האומנה קיבל עכשיו תאוצה עם חוק האומנה שמחייב אותנו למעשה קודם כל למצוא לילדים אומנה ורק אחר כך באפשרות הכי שיש - - -
<שושי אספלר: ברירת המחדל היא משפחת אומנה, קודם כל.
<נחום עידו: ולכן אנחנו ניקח לתשומת לבנו את זה, אנחנו באמת נתקשר, נבדוק את העניינים האלה ואנחנו נאפשר את הנושא של האומנה, אני חושב שזה דבר מאוד מאוד חשוב, כי לכל ילד, בעיקר במצבים האלה חשוב שתהיה משפחה תומכת, משפחה שעוזרת, משפחה שמלווה אותו כל הזמן.
<נחום עידו: ילד בלי התמיכה המשפחתית לא יטופל כמו שצריך.
<נחום עידו: אם אין לו את המשפחה הזאת, אנחנו חושבים שזה מאוד חשוב ואנחנו בפירוש פועלים בעניין הזה ונפעל בעניין הזה בתקופה הקרובה.
<מורית בארי: הסיבה שאתם לא יודעים זה שכבר מזמן הפסקנו ילדים להפנות ילדים, אלא הם נשלחים ישירות למוסדות, בגלל הכתף הקרה שקיבלנו במשך השנים.
<מורית בארי: אז עכשיו נפתח את זה מחדש ונדבר על זה.
<נחום עידו: אז עכשיו זה ייפתח מחדש.
<שושי אספלר: לא רק זה, יש פרויקט שנקרא פרויקט הקלה, למשפחה גרעינית שמבקשת קצת לנשום לתקופת ביניים ויש משפחות שנקראות משפחות הקלה.
<דורית זילברשטיין: אנחנו מכירים את זה, של עזר מציון.
<דורית זילברשטיין: זה רק הקלה, זה רק לכמה שעות.
<נחום עידו: לא, זה תקופה, להפוגות.
<שושי אספלר: אפילו לשבוע, לשבועיים, ל-10 ימים, לשישי- שבת.
<שושי אספלר: כולל ילדים מורכבים.
יפעת שאשא ביטון: כם רק אסכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס בהמלצות הדיון ובמסקנות הדיון לנושא של אומנה לילדים מורכבים שיתקיים שיח בין אלי"ן לבין משרד הרווה כדי לקדם את זה, כולל הנושא של הכשרת משפחות לטיפול הייעודי בילדים עם המורכבות.
יפעת שאשא ביטון: אני אבקש ממשרד הבריאות סטטוס לגבי התייחסות למעון שייתן מענה לאותם ילדים בגילאי 21 ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהוועדה היא ועדה לזכויות הילד, אבל כמו שראינו, הילדים עסוקים מאוד במה יקרה איתם ביום שאחרי ויש לזה משמעות מאוד חשובה, גם בהיבט הרגשי וגם בהיבט ההתפתחותי שלהם.
יפעת שאשא ביטון: תכנית הכשרה להון אנושי בתחום השיקום, כבר בשלב הקצאת התקנים.
יפעת שאשא ביטון: כפי שאת אמרת, אני אבקש גם סטטוס לגבי זה, אמרת שאתם מנהלים שיח עם משרד האוצר, אז בעוד חודש נבקש לדעת אם יש התקדמות.
יפעת שאשא ביטון: והנושא של הגמשת קריטריונים, שמחייבים רופא או כל צורך אחר, כדי לאפשר השתלבות של ילדים מגיל 21 במסגרות של הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: התרשמנו שאם באמת תהיה הגמשה של הקריטריונים תהיה מסגרת שכן תוכל לקלוט אותם.
יפעת שאשא ביטון: יש משהו נוסף שתרצו להוסיף בהקשר של הסיכום?
יפעת שאשא ביטון: דברים שעלו כאן?
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולם, אני רק אקרא סעיף ליתר ביטחון, כי עלו פה שמות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה לפרוטוקול, אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים, או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו או לזולתו נזק.
<מורית בארי: אני רוצה להסב את תשומת ליבכם, דיברנו על איכות חיים של אנשים מונשמים.
<מורית בארי: הציור מאחוריי הוא ציור שצייר בחור בשם שלומי עם ניוון שרירים מסוג דושה, שגמר בצלאל, הציג בכמה תערוכות בינלאומיות תוך כדי זה שהוא מונשם.
<מורית בארי: כשהוא לא יכול לצייר ביד הוא מצייר עם הפה, כשהוא לא יכול לצייר עם הפה סידרנו לו שהוא לוחץ עם מתג והקנבס זז, וכשגם את זה הוא כבר לא יכול היה לעשות, אז הוא ביקש שיפרסו על הרצפה קנבסים, הוא ביקש שישימו צבע בשקיות של זונדה והוא נסע על הקנבס, תוך כדי זה שהוא מייצר, ואם זה לא ביטוי של רוח האדם, יצירתית עד הסוף, ולכן זה נמצא כאן בחדר הישיבות, הוא קרא לזה 'מחשבות'.
<מורית בארי: הוא נפטר מהמחלה, לפני עשר שנים.
<מורית בארי: (המשך הסיור)
יפעת שאשא ביטון: איפה ההורים שלהם?
<מורית בארי: כל הילדים, ההורים שלהם אמורים להיות כאן, בגלל שבילדים המונשמים אין מקום להורה לישון ליד הילד אז יש לנו חדרי אירוח בבית החולים וההורים שבוחרים בכך יכולים להיות בחדרי האירוח.
<מורית בארי: הילדים היותר גדולים נמצאים בחדרים האחרים.
<מורית בארי: חלק מהילדים הגדולים בבית ספר כרגע.
<מורית בארי: לכל ילד יש תכנית טיפולית שמודפסת לו.
<מורית בארי: אני רוצה להראות לכם את המלונאות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: הם גרים פה?
<מורית בארי: הם מנהלים לעצמם את החיים שלהם.
<מורית בארי: הם גרים פה, הם מאושפזים פה, לכל אחד מהם יש - - -
יפעת שאשא ביטון: מאושפזים לכמה זמן?
<מורית בארי: לכל חייהם.
<מורית בארי: הם רוצים לקום בבוקר ולנסוע לברצלונה, הם יכולים לקום ולנסוע לברצלונה.
<מורית בארי: הם יכולים ללכת למשחקי כדורגל והם יכולים ללכת ללמוד באוניברסיטה, הם יכולים לעבוד ליד מחשב.
יפעת שאשא ביטון: מי משלם את השהות שלהם?
<מורית בארי: קופת החולים משלמת.
<מורית בארי: (בהמשך הסיור)
<מורית בארי: ד' בחור שרוצה ללכת לגור בקהילה, אנחנו מנסים לעזור לו - - - הוא בהחלט מסוגל לנהל את החיים שלו, הוא מנהל את עצמו כמו שהוא, אבל בשביל היום יום הוא צריך מישהו ליד.
<מורית בארי: נכון?
<ד': בטח.
<מורית בארי: איפה היית רוצה לגור?
<מורית בארי: בעפולה?
<מורית בארי: שם המשפחה שלך?
<<ד': > כן.
יפעת שאשא ביטון: אם יוותרו על זה שיהיה רופא צמוד והכול, יאפשרו לו, אז בואו ניקח את זה ו - - - לפחות שנרגיש שיצאנו עם איזה מצווה אחת מהדבר הזה.
<קריאה: לא צריך לשכנע את המשוכנעים.
יפעת שאשא ביטון: אז מה צריך לעשות בשביל זה?
<נחום עידו: לתת לנו חומרים עליו - - -
<מורית בארי: אתה צריך להתיישב עם הקדקודים.
<נחום עידו: לתת חומרים על האנשים שאת חושבת שיכולים לצאת ואנחנו ננסה ל - - -
<מורית בארי: מעולה.
<מורית בארי: אנחנו נכנסים למרכז שאנחנו קוראים לו 'המעין', שזה מרכז עזר לילדים.
<מורית בארי: כאן אנחנו עוזרים להתאים את האביזרים לילד.
<מורית בארי: מדינת ישראל נותנת הרבה מאוד אביזרים לילדים, אם לא נותנים את האביזר הנכון בזמן הנכון הוא לא יהיה בשימוש, זה יהיה גם לרעת הילד, גם בזבוז של כספים.
<מורית בארי: המשפחות צריכות להתנסות ולראות, צריך לשים את הילד, יש כאן ילדים, כמו שראיתם, עם צורות מאוד לא שגרתיות, צריך לשים אותם באביזר, לתת להם להתנסות.
<מורית בארי: אחד הכללים של משרד הבריאות זה שבשביל לקבל כיסא גלגלים ממונע הילד צריך לדעת להפעיל אותו.
<מורית בארי: יופי, מאיפה הוא יידע להפעיל אותו?
<מורית בארי: אז אנחנו רכשנו לפני כמה שנים בעזרת הביטוח הלאומי 15 כיסאות ממונעים, שהם מודולריים, ואנחנו מביאים את הילדים לכאן, משאילים להם את הכיסא הביתה לשלושה חודשים, הם מתאמנים, לומדים להתעסק איתו, אחרי שהתאימו להם את כל ההתאמות, עוברים מבחן נהיגה ואז הם יכולים לקבל את הכיסא במשרד הבריאות.
<מורית בארי: בזכות ההתערבות שלנו הורידו את הסעיף שזה רק מגיל 6 שנים ומעלה, כי הראינו שגם ילד בן 3 יודע להפעיל קדימה, אחורה, אז עכשיו כל ילד יכול לקבל, ומה שיותר יפה, הראינו שיש לנו 95% יכולת ניבוי לגבי ילד שיצליח להפעיל כיסא, זאת אומרת שהדרישה להשאיל לו את הכיסא ושהוא יעבור את המבחן בעוד שלושה חודשים, כבר לא צריך, אם הוא עונה על מספר קריטריונים מסוימים, משרד הבריאות קיבל את זה והוא יכול לקבל הביתה כיסא.
<מורית בארי: יש המון מקומות שאנחנו מקצרים תהליכים ככה, בצורה הזאת.
<מורית בארי: כאן אתם תראו משפחות שמקבלות ייעוץ על כיסא מסוים, משפחות שכנראה הגיעו מהמרפאה כרגע.
<מורית בארי: אני אראה לכם כמה דברים מהמרכז הארצי להסעה בטוחה לילדים עם צרכים מיוחדים.
<מורית בארי: כי מסיעים אותם, חברים, כמו שקי תפוחי אדמה, זה מזעזע, והרבה ילדים צריכים כיסאות מיוחדות והתאמות מיוחדות ואנחנו מוכנים לתת הכשרות חינם אין כסף, אבל חברות ההסעה לא מוכנות לממן את היום לשלוח את המלווים ואת הנהגים כדי לקבל את ההכשרות.
<מורית בארי: זו עבודה אינסופית.
<מורית בארי: למשל - - - קטן שמשכיבים אותו, לפעמים - - - חמצן בדם, אז אנחנו משאילים את העריסות האלה, שהן גם בטוחות ומתוקפות.
<מורית בארי: יש לנו כיסאות מיוחדים בשביל ילדים שעברו ניתוחים.
<מורית בארי: אנחנו נפנה כאן ימינה.
<מורית בארי: יש לנו כאן מעבדת הליכה.
<מורית בארי: כשצריך להתאם לילד איזה שהם סדים מיוחדים או להחליט על איזה ניתוח לעשות, מעבדת ההליכה בודקת, מנתחים את יכולת ההליכה שלו ולפי זה מקבלים את ההחלטות.
<מורית בארי: זה הולך להשתדרג באופן מדהים, כי זה הולך להיות מעבדה עם סימולציה שילד הולך בתוך הכפר והעיר, עם שני מסלולים שונים, וגם עם תרגול, אז זה יעבור לדור הבא.
<מורית בארי: בינתיים זה עושה את העבודה שלו.
<מורית בארי: יש לנו כאן חצר של גננות טיפולית.
<מורית בארי: הילדים לא חיים - - - ננשום את האוויר הטוב ונראה את הנוף של ירושלים.
<מורית בארי: אנחנו נעבור לתוך התחום של הפיזיותרפיה.
<מורית בארי: הילדים אוהבים את הבריכה.
<מורית בארי: הסקלה של הטיפול במים זה הסקלה שפותחה באלי"ן - - - אנחנו מכניסים גם ילדים מונשמים לבריכה, כל מה שצריך זה את הזרוע - - - כמו שאתם רואים, המטפלים אצלנו לובשים חולצות, זה כדי לעזור למשפחות שקשה להן עם הקטע שמאוד חשוף, אנחנו באים לקראתם בקטע של נגישות תרבותית, רגישות ונגישות תרבותית זה מאוד מאוד חשוב אצלנו.
<נחום עידו: הם פיזיותרפיסטים במים?
<מורית בארי: כל מי שבמים זה רק פיזיות
<מורית בארי: רפיסטים, לפי הוראות משרד הבריאות.
<מורית בארי: כל הזמן אנחנו מפתחים דברים.
<מורית בארי: בעזרת מרכז היזמות אנחנו מפתחים כל מיני משחקים שמחייבים לעבודה בתוך המים עם הילדים.
<מורית בארי: יש מחסור בזה, עכשיו בנינו איזה שהוא משחק של - - - נדלקים אורות והילד בתוך המים צריך להגיע לתפוס אותו.
<מורית בארי: אני אראה לכם את מרכז היזמות הזה, שהוא עכשיו ממש נפתח.
<מורית בארי: חנכנו אותו עם מנכ"ל הביטוח הלאומי שלשום.
<מורית בארי: זה האזור של פעם ועכשיו אני אקח אתכם לעתיד, איפה שגם מדפסות תלת ממד והדברים האלה.
<קריאה: יש גם בית ספר לילדים מאושפזים?
<מורית בארי: יש בית ספר לילדים מאושפזים, הוא נמצא ב - - - זה בית ספר מוכר שאינו רשמי של משרד החינוך, שהילדים מגיעים מהקהילה והם לא בקהילה בגלל שהיה קושי לשלב אותם.
<מורית בארי: כאן יש 35 ילדים, יש עוד 40 ילדים במעון יום שיקום.
<מורית בארי: הילדים מתחלקים לכיתות דוברות ערבית ודוברות עברית, המטרה שלנו זה לשלוח אותם חזרה לבתי הספר שלהם.
<מורית בארי: כל הילדים הערבים מדברים עברית, תכלס, ואתם יכולים לראות שבכל מקום יש גם מדבקה ברמה שאתה יכול להבין מה לעשות.
<מורית בארי: הצוות כאן, יש בכיתות מורות, סייעות, ויש אחיות ביכולת קריאה.
<מורית בארי: הילד הזה שראינו אותו שם, שמתאימים לו כיסא, הוא לומד בכיתה זאת.
<מורית בארי: היום באו להתאים לו ציוד.
<מורית בארי: שוב, המון המון ציוד לכל ילד.
<מורית בארי: יש כאן כיתה שכל הילדים מתקשרים רק עם מחשבים אחד עם השני.
<מורית בארי: הנה, אתם יכולים לראות.
<מורית בארי: חלק עכשיו רואים טלוויזיה, אבל אתם יכולים לראות, אם תציצי כאן, מצד שמאל, זו ילדה שמשותקת, היא מפעילה עם מתג קטן, היא מזיזה רק אצבע, זרת, ואת הראש ובזה היא בוחרת והמחשב מדבר בשבילה.
<מורית בארי: עם זה היא שולחת לי מיילים ומבקשת את הדרישות שלה, למנהלת בית החולים.
<מורית בארי: ואנחנו מעודדים אותה, כי זה חלק מלפתח את המיומנות החברתית שלה בלעמוד על הזכויות שלה.
<מורית בארי: עכשיו, מה קורה?
<מורית בארי: כל המחשבים האלה, יש להם גרסה בעברית, כולם מדברים באותו קול.
<מורית בארי: פנינו לחברת אינטל, למתנדבים, להגיד, 'תעשו טובה, יש כיתה אחת, שלפחות לכל ילד יהיה קול אחר', לא יכול להיות שלכולם יהיה קול סטנדרטי של גבר בן 30.
<מורית בארי: זה פותח, אין להם שוק של מיליונים במדינת ישראל, הם לא יתאימו, אבל אנחנו ננסה להתאים שלכל ילד יש קול משלו.
<מורית בארי: אפילו בווייז אפשר.
יפעת שאשא ביטון: כן, כבר - - -
<מורית בארי: כן, ברור שאפשר.
יפעת שאשא ביטון: הטכנולוגיה קיימת.
<מורית בארי: לגמרי.
<מורית בארי: כל הדברים האלה, ברגע שזה עניין של טכנולוגיה, אפשר לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: כם אני מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא הקמת מסגרת סגורה לילדים עם תחלואה משולבת.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא בהשתתפות מנכ"ל משרד הרווחה, מר אביגדור קפלן ומנכ"ל משרד הבריאות, מר משה בר סימן טוב.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אני רוצה לברך את שניכם על נוכחותכם והגעתכם לדיון החשוב הזה.
יפעת שאשא ביטון: הטרחנו אתכם לכאן מהסיבה הפשוטה שהתכנסנו לכאן מספר דיונים, שמסתבר שאנחנו לא הראשונים.
יפעת שאשא ביטון: התחילו את זה עוד בקדנציות קודמות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ככה די סביב הזמן של עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: כולם מבינים את הצורך, כולם מבינים את החשיבות.
יפעת שאשא ביטון: גילינו אפילו בדיון הלפני אחרון שאין בעיה תקציבית, כשבדרך כלל בכל הדיונים שאנחנו מקיימים כאן ואנחנו לא מצליחים להניע תהליכים עד הסוף, זה כי יש בעיות תקציביות ופה אפילו אין בעיה תקציבית.
יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת, רק בגלל פרוצדורה אנחנו לא מצליחים להביא לפתיחה של מענה, של מרכז לתחלואה משולבת של ילדים עוברי עבירה ובשביל זה אתם כאן.
יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו בעצם פותרים את הפלונטר שנוצר בעיקר בין שני המשרדים, מבחינת מי אחראי על מה, איזה תהליכים משפטיים צריך לעשות כדי בעצם להתיר את הקשרים ולאפשר למהלך הזה לבוא לידי ביטוי, לא בקדנציה הבאה, בקדנציה הזו.
יפעת שאשא ביטון: האמת שבדיון הראשון אמרתי אנחנו נעשה את זה בקדנציה הזו והבטן שלי רעדה מפעם לפעם, כי כולנו יודעים מה עברנו כל פעם מחדש, אבל אני חושבת שהנה, אנחנו נמצאים בנקודת זמן שאנחנו בהחלט יכולים לעשות את זה ולהביא לפתרון של הסוגיה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מנכ"ל משרד הבריאות, מר משה סימן טוב.
<משה בר סימן טוב: זה מראה שאביגדור יותר מתוחכם ממני, אם נותנים לי לדבר ראשון.
<משה בר סימן טוב: אני אחלק את ההתייחסות לשניים.
<משה בר סימן טוב: ברשותך באמת נתחיל מהמקרו.
<משה בר סימן טוב: אנחנו יודעים שיש הרבה מאד אוכלוסיות.
<משה בר סימן טוב: בואי נגיד ככה, אוכלוסיית מדינת ישראל לא מתחלקת לאוכלוסיית משרד הרווחה ואוכלוסיית משרד הבריאות.
<משה בר סימן טוב: יש אוכלוסיות שכן, אבל יש גם הרבה אוכלוסיות שנמצאות בצורך לקבל גם שירותים מאיתנו כמשרד, לא רק כמערכת בריאות וגם שירותים ממשרד הרווחה.
<משה בר סימן טוב: אנחנו, אני חייב לומר את זה, לא הצלחנו לפצח את המנגנון שבו אנחנו יודעים לתת מענה לאוכלוסיות שהן דואליות בצרכים שלהן, ומה שקורה זה או שהן נופלות בין הכיסאות ולא מקבלות שירות מאף משרד, או שהן מקבלות שירות ממשרד אחד, אבל מקבלות שירות בחסר.
<משה בר סימן טוב: ואז תופעות שאנחנו עדין להן גם בתקופה האחרונה, אם זה אנשים שנמצאים בבית החולים בשער מנשה או אנשים שנמצאים במקומות אחרים, שנמצאים במסגרות של משרד הבריאות או שזה במסגרת אשפוזית או מסגרת אחרת, והם לא באמת צריכים להיות שם.
<משה בר סימן טוב: זה נובע מאיזה שהוא חוסר של מסגרות שהן דואליות.
<משה בר סימן טוב: בתפיסה שלנו אנחנו בגדול, כמשרד בריאות, לא מספקים הרבה שירותים.
<משה בר סימן טוב: השירות היחיד שאנחנו מספקים, שרלבנטי, הוא שירות של שיקום נכי נפש בקהילה.
<משה בר סימן טוב: זה השירות המהותי שהוא באחריות שלנו.
<משה בר סימן טוב: כל שאר השירותים הם באחריות קופות החולי ולכן גם מרחב התמרון שלנו או יותר מסובך.
<משה בר סימן טוב: מאידך, בשירות הזה שאנחנו נותנים, הוא שירות שבמהות שלו הוא שירות סוציאלי-רווחתי.
<משה בר סימן טוב: אני אומר שאם היום היינו מתכננים, אם היינו כותבים את אלטנוילנד היום ומקימים את מדינת ישראל מאפס, אני מניח שהיו שמים את שיקום נכי נפש בקהילה במשרד הרווחה ולא במשרד הבריאות.
<משה בר סימן טוב: אני אומר את זה לא כי אני רוצה להעביר את השירות הזה מאיתנו.
<משה בר סימן טוב: אנחנו מאד אוהבים את השירות הזה ומאד גאים בו ורוצים שהוא ימשיך להיות אצלנו, אבל במהות זה שירות רווחה ואנחנו מספקים את כל טווח השירותים שצריך לספק שם.
<משה בר סימן טוב: אנחנו לא אומרים למשרד הרווחה, מכיוון שיש פה אלמנטים רווחתיים, אז בבקשה תספקו אתם את השירות הזה, אבל אנחנו מצפים לאותו דבר, איפה שהם במסגרות שלהם צריכים לספק גם קומפוננטים בריאותיים, הם יספקו אותם, כי אין לנו איזה שירות שאנחנו יכולים לשלוח אותו.
<משה בר סימן טוב: במקרו אני אומר יש הרבה סבל שנגרם להרבה אוכלוסיות כתוצאה מזה שלא הצלחנו לאורך השנים ליצור את המנגנון שמייצר את המסגרות האלה, אם זה נגיד בראש, אם זה לתחלואה כפולה כזאת, לתחלואה כפולה אחרת.
<משה בר סימן טוב: יש בסוף איזה שהוא חסר שאנחנו, אני מקווה שכן – דיברת על הקדנציה הזאת – אז אני מקווה שד"ר קפלן ואני, שאני מכיר את מערכת הרווחה וד"ר קפלן מכיר את מערכת הבריאות – כן נדע לייצר את המכניזם שמתגבר על זה ומינינו את היועצים שלנו כן לשבת על זה ולנסות לפצח את הנושא הזה ואני מקווה שכן בקדנציה הזאת נצליח לעשות משהו שהוא יותר מערכתי בעניין הזה.
<משה בר סימן טוב: אבל פה אני שם את הבעיה באיזה שהוא קונטקסט יותר רחב.
<משה בר סימן טוב: אתם מדברים על איזו שהיא בעיה ספציפית.
<משה בר סימן טוב: אנחנו בסוף היום יום שלנו מורכב מהרבה מאד מקרים שבהם אוכלוסיות שוב נופלות בין הכיסאות או נמצאות על התפר ולא מקבלות את השירות האופטימאלי.
<משה בר סימן טוב: לעניין הדבר הזה, גם את זה אני מחלק לשניים.
<משה בר סימן טוב: החלק הראשון – נבוא נדבר לגוף העניין – הייתה הסכמה שצריך להוציא אותה אל הפועל, שתוקם מסגרת משותפת לשני המשרדים.
<משה בר סימן טוב: יהיה לה אפיון משותף של הרווחה, של הבריאות, תהיה חלוקה, השתתפות משותפת בתקציב.
<משה בר סימן טוב: זה הוסכם בזמנו במשרדים.
<משה בר סימן טוב: יכול להיות שהיום אני הייתי חושב שזה יותר נכון או פחות נכון, זה לא משנה.
<משה בר סימן טוב: מה שהוסכם, אנחנו מכבדים אותו ונמלא את חלקנו וצריך לראות עכשיו איך מוציאים את זה אל הפועל.
<משה בר סימן טוב: אוכלוסיית היעד – יש לנו אוכלוסיית נוער.
<משה בר סימן טוב: תהיה ועדת השמה בין משרדית ולשם יפנו אותם.
<משה בר סימן טוב: יש עדין, לצערי, למרות שחלפו כמה שנים מאז שהגיעו להסכמה הזאת, יש עדיין שאלות שנותרות לא פתורות – איך מסדירים את הטיפול באותם נערים במקרה שהם לא רוצים לקבל טיפול, איך דואגים שמי שלא צריך לצאת כן ייצא ולא ייצא.
<משה בר סימן טוב: יש פה שאלות מורכבות שצריך לראות שאנחנו מצליחים להתמודד איתן, בלי ליצור נזק לאוכלוסיות האלה, אבל את הדבר הזה אנחנו צריכים לחלץ ולקחת קדימה.
<משה בר סימן טוב: דיברנו ד"ר קפלן ואני לפני הישיבה, הדבר הזה היה מוסכם על שני המשרדים, לשמור על ההסכמה הזאת ונראה איך אנחנו מוציאים את זה לפועל.
<משה בר סימן טוב: הדבר השני, וזה אמירה שהיא משותפת גם כלפינו וגם כלפי מערכת הרווחה.
<משה בר סימן טוב: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מחזקים את היכולת שלנו לתת שירותי רווחה במסגרות שאנחנו נותנים, כלומר שהאלמנט הסוציאלי של העבודה הסוציאלית לצורך העניין, ישתפר ובאותה מידה גם מערכת הרווחה צריכה לראות איך היא משפרת את היכולת שלה לספק את המענה הרפואי באופן עצמאי.
<משה בר סימן טוב: אני אשמח שד"ר קפלן יעזור לנו לאפיין את הצרכים שלנו ואני אשמח לסייע למשרד הרווחה לאפיין את הצרכים עבורם, ברמת הסטנדרטים, היקף השירותים, סוג השירותים, שהם יוכלו לעשות את זה.
<משה בר סימן טוב: כי אני חושב שאם אנחנו נהיה במצב שבו באותה מסגרת יש אחריות של שני משרדים להספקת השירותים, זה לא יהיה טוב.
<משה בר סימן טוב: צריך שיהיה גורם אחד שאחראי.
<משה בר סימן טוב: הגורם השני יכול ללמד, לסייע, דברים מהסוג הזה, אבל בסוף צריך גורם אחד שהוא אחראי.
<משה בר סימן טוב: כמו שאני לוקח את האחריות המלאה על המסגרות שלנו ולא מצפה ממשרדים אחרים שיתנו לי את הרכיבים שלהם, אני מניח שזו גם תפיסתו של ד"ר קפלן.
<משה בר סימן טוב: עכשיו ברמה הפרקטית.
<משה בר סימן טוב: אנחנו צריכים להקים צוות עבודה משותף שיוציא את הדבר הספציפי הזה, את המסגרת הזאת אל הפועל.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא הוקם?
<משה בר סימן טוב: היו הרבה דיבורים לאורך השנים ויש.
<משה בר סימן טוב: אני מציע שד"ר קפלן ואני נציב לעצמנו איזה שהוא תאריך יעד, שעד אליו יהיו לנו ספסיפיקציה, אפיון מלא של המסגרת, כולל התעריף המעודכן, מה שאז הוגדר על 13,000 שקלים ומשהו בחודש, נראה שהוא מתאים גם למונחים של היום ואנחנו נביא את המשימה הזאת לכדי השלמה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה אדוני המנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: מה שמטריד אותי זה שכבר הרבה מאד שנים השאלות האלה עומדות באוויר, ומשום מה ממאנים לתת להן פתרון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה שיש שאלות ויש מורכבות זה ברור לכולם, אבל לצד זה יש החלטה ויש תקציב, יש הבנה של החשיבות ואמור להיות שיתוף פעולה בין המשרדים ואנחנו לא מצליחים להניע.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את מה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: קשה לי העניין של להקים עוד ועדה או עוד צוות.
<משה בר סימן טוב: לא, זה לא ועדה.
<משה בר סימן טוב: זה משהו מאד פרקטי - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מסכימה עם זה שצריך לקבוע סד זמנים קשוח אפילו, כי אחרת, אני אומרת לך ביושר, אני חוששת שאנחנו נגלוש, גם אם אנחנו נשלים את ימינו כאן בקדנציה הנוכחית, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו גולשים לקדנציה נוספת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש לנו את כל הכלים כדי לסיים את זה הכי מהר שאפשר.
יפעת שאשא ביטון: ונכון, אז אולי זה לא יהיה מושלם במאה אחוז ואני מבינה את כל המורכבות שאתה מדבר עליה, של מי מטפל במה ומה בתחום סמכותו של מי, אבל אתה יודע, קטונתי להיכנס לכל המערך הזה.
<משה בר סימן טוב: אם תמצאי לנכון - - -
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסוגיה הנקודתית הזו, אפשר להביא אותה לפתרון, אתה יודע מה, אפילו ראשוני.
יפעת שאשא ביטון: אולי ברגע שאנחנו נתחיל להניע את המהלך, נצליח למצוא תוך כדי תנועה את הפתרונות גם לדברים שעולים בשטח.
<משה בר סימן טוב: תראי, נמצאת פה לצידי מי שהייתה אחראית על העבודה, ד"ר טל ברגמן, היא יכולה לפרט קצת אם תמצאי לנכון.
<משה בר סימן טוב: אני יודע שמהצד של משרד הרווחה זה היה עם אלין אלול והם כן קיימו עבודת מטה.
<משה בר סימן טוב: כלומר אנחנו לא מתחילים מסקרץ', אבל כן כמו שאמרנו, נציב לעצמנו איזה שהוא דד ליין ונעמוד בו.
יפעת שאשא ביטון: אתה תרצה להתייחס אחר כך?
<אביגדור קפלן: כן.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לשמוע את נציגת משרד הרווחה?
<משה בר סימן טוב: ד"ר טל ברגמן.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר טל ברגמן, בבקשה.
<טל ברגמן לוי: טוב, קודם כל אני חושבת שאחד הדברים שהם בדרך כלל מאד בעייתיים בשיתוף פעולה בין משרדים, זה שלא דוברים את אותן שפות.
<טל ברגמן לוי: כלומר משרד הבריאות דובר את שפת הרפואה ומשרד הרווחה, כפי שאמר המנכ"ל, דובר בעיקר את שפת הרווחה והטיפול הפסיכו סוציאלי.
<טל ברגמן לוי: והרבה פעמים בצרכים של משרד הרווחה זה לוקח לא מעט זמן, גם צרכים שלנו, עד שאתה מבין באמת איפה הבעייתיות ואיך אתה באמת רוצה לסייע בבעייתיות הזאת.
<טל ברגמן לוי: אנחנו עשינו הרבה מאד דברים.
<טל ברגמן לוי: קודם כל קיימנו הרבה מאד ישיבות מטה עם אלין אלול וצר לי שהיא לא כאן.
<טל ברגמן לוי: הבנתי שהיא באיזה שהוא דיון משפטי.
<טל ברגמן לוי: העבודה איתה באמת טובה ונהדרת.
<טל ברגמן לוי: ביקשנו להכיר את המסגרות של הרווחה.
<טל ברגמן לוי: זה לא מסגרות שאנחנו עובדים איתן ברמה יום יומית.
<טל ברגמן לוי: ביקרנו במעונות, פגשנו את הצוות, פגשנו ילדים.
<טל ברגמן לוי: הבנו גם את המקום המאד מיוחד של המסגרת הזאת.
<טל ברגמן לוי: קיבלנו גם תיקים של נערים, עברנו עליהם, ניתחנו אותם.
<טל ברגמן לוי: הבנו שבאמת המאפיין ההתנהגותי המשמעותי הוא באמת על רקע אירועי החיים, יותר באמת על רקע סוציאלי.
<טל ברגמן לוי: יש שם אלמנט של בריאות נפש, הוא מאד מינורי, אגב.
<טל ברגמן לוי: זה לא ילדים שאת צריכה לכפות עליהם טיפול.
<טל ברגמן לוי: כלומר זה סוג של הפרעות כמו קשב וריכוז, זה דברים שאין לך אפשרות לכפות טיפול, אבל את כן צריכה לטפל כמו שצריך בנער או בנערה.
<טל ברגמן לוי: באמת הבנו שהקושי המאד גדול במסגרת המיוחדת הזאת, זה למצוא את הדרך הטיפולית שצריך לאורה לתכנן את המסגרת כדי להתמודד עם המקרים היותר קשים, עם אותם מקרי קצה.
<טל ברגמן לוי: נפגשנו עם מומחים מחו"ל, עם פרופסור מאד ידוע בחו"ל, שהוא באמת עזר ותכנן מסגרות כאלה בהולנד ובעצם עשינו את כל עבודת המטה שמשרד הרווחה ביקש מאתנו לייעץ לו.
<טל ברגמן לוי: עשינו את כל החיבורים.
<טל ברגמן לוי: העבודה היא מאד מאד מתקדמת ושוב, כמובן, על פי צרכים ובקשה של משרד הרווחה.
<טל ברגמן לוי: ואני שמחה שיש הבנה ושכולנו עכשיו בעצם מבינים איזה סוג של מסגרת אנחנו צריכים.
יפעת שאשא ביטון: טל, אנחנו שוחחנו פה גם בדיונים הקודמים.
יפעת שאשא ביטון: אתם כבר זיקקתם את הבעיות, לצורך העניין, את האתגרים.
יפעת שאשא ביטון: דיברתם על העניין של הטיפול בכפייה, דיברתם על העניין של האשפוז הפסיכיאטרי, שהוא לא בסמוך למקום מגוריו של הנער, שברור לנו שלא נוכל לתת מענה לכל האזורים, אבל בחישוב של רווח-תועלת - אנחנו מעדיפים את הטיפול המקצועי מאשר את מה שקיים היום; והעניין של הימצאות המסגרת בסמוך למחלקה הפסיכיאטרית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אלה שלוש הנקודות שעלו כאן
יפעת שאשא ביטון: כאתגרים שעוד צריך לפתור אותם.
יפעת שאשא ביטון: וואלה, אנחנו אפילו יודעים מה הבעיות, אז למה אנחנו לא מתקדמים?
<טל ברגמן לוי: יפעת, לא, הנקודות האלה הן כמעט ולא רלבנטיות, כי מרגע שהלכנו וסרקנו והבנו מי אוכלוסיית היא הילדים, אז הבנו שזה בכלל לא הנושא.
יפעת שאשא ביטון: אז למה אין לנו מסגרת, טל?
יפעת שאשא ביטון: אם גם את זה פתרנו, אז אנחנו יכולים לבשר שתיפתח מסגרת.
<טל ברגמן לוי: מסגרת?