GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מילא – זה לא מילא, זה גם הנושא התברואתי, זה גם הנושא הבטיחותי והפיזי והכל, אבל זה גם הנושא החינוכי.
יפעת שאשא ביטון: הרי ברור לנו שבתנאים כאלה, את יודעת, גם את מלאכת החינוך אנחנו לא יכולים לבצע בצורה אופטימלית.
יפעת שאשא ביטון: אין שום כלי שאתם יכולים להפעיל כאן אל מול הרשות?
<שושנה איפרגן: בטח לא במגרש שלנו.
<שושנה איפרגן: אני מניחה שאם נעביר את זה - - -
<קריאה: חקיקה, אולי.
יפעת שאשא ביטון: תנו למשרד החינוך בבקשה לענות.
<שושנה איפרגן: נראה לי שאנחנו נצטרך להביא את זה לרמה של הנהלת משרד, בהחלט כן.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם אתם תפנו את זה למנכ"ל, ותשאלו אותו באילו כלים מנהליים הוא יכול להשתמש על מנת להאיץ בעיריית חיפה למצוא פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שההוגנות מצדנו במקרה הזה, תבוא לידי ביטוי גם מול המנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים לו איזה פתרון, אנחנו לא אומרים לו איפה לבנות את זה, אלא שהוא ימצא את הפתרון למסגרת הזו בגבולות שנראים לו, בין אם זה במבנה הפיזי - - -
יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי לא, אני אומרת מה שאני חושבת.
יפעת שאשא ביטון: בין אם זה במבנה הזה ובין אם זה בהקצאה של קרקע אחרת לבנייה, או כל פתרון אחר שהוא ימצא.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהילדים האלה לא יכולים להישאר.
<קריאה: אבל זו פנייה של הוועדה, גברתי יושבת הראש.
<קריאה: פנייה של הוועדה במסקנות של הוועדה, פנייה של הוועדה למנכ"ל, לשר החינוך, באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: יהיה, אל תדאג.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה גם שהנציגים הנכבדים שהגיעו לכאן ולקחו על עצמם לטפל בסיפור הזה, שגם הם יעשו את שלהם, וזה לא יהיה רק מכתב שינחת על שולחנו של המנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מנהל בית הספר.
<דוד רינדר: אני לא מנהל בית הספר, אני מפקח על בית הספר.
<דוד רינדר: אני רוצה לחדד את הנושא הזה של שיפוץ המבנה.
<דוד רינדר: זה דבר שהוא בדיעבד שבדיעבד, זה לא דבר שהוא מלכתחילה.
<דוד רינדר: המבנה לא מותאם לבית הספר מלכתחילה, זה בית ספר שבנו אותו, לא יודע, לאיזשהו צורך.
<דוד רינדר: הקימו שם את בית הספר, בהתחלה זה ענה לצרכים.
<דוד רינדר: גם אם ישפצו, המבנה צר ולא מתאים לבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: אז שימצאו פתרון אחר.
<דוד רינדר: נכון.
<דוד רינדר: דבר אחר, אנחנו נפגשנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל פה אתם צריכים לבוא, ה"נו נו נו" פה הוא עליכם.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אתה המפקח מטעם משרד החינוך, נכון?
<דוד רינדר: מטעם החינוך העצמאי.
יפעת שאשא ביטון: מטעם החינוך העצמאי.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה פה ה"נו נו" הוא שלכם: אם בית הספר קיבל סמל במבנה שהוא מלכתחילה לא הותאם לטובת בית הספר, אז מה?
יפעת שאשא ביטון: אז בניתם משהו שהוא הכלאה, ועכשיו אתם מנסים ליצור לגיטימציה?
אורי מקלב: אדוני המפקח, אני מציע שמנכ"ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת את המציאות שלכם, אני מתייחסת פה לדברים שאמר האדון, ואני מתייחסת אליו ברצינות רבה.
אורי מקלב: אתם וועד ההורים.
אורי מקלב: המנכ"ל נכנס פה – כדאי לתת לכם, המנכ"ל לא בכל הישיבות מגיע, והוא מצא - - -
יפעת שאשא ביטון: ידברו, חבר הכנסת מקלב, הם יוכלו לדבר.
אורי מקלב: אני אומר שהוא פינה את הזמן שלו כדי להגיע לוועדה, מנכ"ל הרשת, מנכ"ל הבעלות - - -
יפעת שאשא ביטון: גם אני פיניתי את הזמן שלי.
אורי מקלב: לא בעניין הזה.
אורי מקלב: לכן אני אומר, במקום לדבר עם המפקח, נציגות ההורים, אני באמת מציע שהמנכ"ל, שהוא מתכלל וגם מרכז את כל הפעילות במשך הרבה זמן, וודאי יודע את התשובות הנכונות.
אורי מקלב: יש כאן גם חבר עיריית חיפה, מיועד לסגן ראש עיריית חיפה, מיכאל אלפר - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אתה סומך עליי שאני יודעת לנהל את הדיון, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אל תדאג, כולם ידברו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה להתייחס לסוגיה הזו, ועוד פעם לבוא למי שאחראי גם על הנושא של הפיקוח וגם שעכשיו זה משרד החינוך או החינוך העצמאי, כי מבחינתי כולם נמצאים בתוך הקלחת הזו.
יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם ידעתם שמתחיל לקום פה בית ספר, לפני 18 שנים, בתוך מקום שלא מיועד להיות בית ספר, ולא חשבתם שזה יגיע למציאות שאנחנו נמצאים בה היום?
יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת, איפה גם האחריות האישית של כל אחד מהצדדים?
<אליעזר סורוצקין: האם אני יכול לענות?
<אליעזר סורוצקין: אני המנכ"ל של הרשת, אני יכול לענות?
יפעת שאשא ביטון: הוא מפקח מטעמכם?
<אליעזר סורוצקין: כן, אבל אני לא חושב שהוא אמור לענות על השאלה, תשאלי אותי כמנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת מי עונה לי על השאלות.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תדבר.
יפעת שאשא ביטון: איזה רשת אתם, אגב?
<אליעזר סורוצקין: אנחנו רשת החינוך העצמאי ואני מנכ"ל הרשת של החינוך העצמאי.
<אליעזר סורוצקין: בית הספר הזה הוא - - -
יפעת שאשא ביטון: יש שם לרשת הזו?
<אליעזר סורוצקין: החינוך העצמאי.
יפעת שאשא ביטון: ככה זה נקרא?
<אליעזר סורוצקין: הרשת הזו היא רשת של 280 בתי ספר, מתוכם 7 בתי ספר ברשות שבתחומי - - -
יפעת שאשא ביטון: שמך בישראל?
<אליעזר סורוצקין: הרב אליעזר סורוצקין.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כבוד הרב.
<אליעזר סורוצקין: לגבי הנושא של בית הספר.
<אליעזר סורוצקין: בית הספר הזה שהוקם לפני 18 שנים הוא הוקם כבית ספר עם שתי כיתות.
<אליעזר סורוצקין: הוא בית ספר צומח, הוא לא קם בבית ספר וזהו.
<אליעזר סורוצקין: המבנה, בזמנו, זה היה מבנה ציבורי, שבתיאום עם עיריית חיפה, החליטו שבאופן זמני- - -
יפעת שאשא ביטון: הוא לא קם כמדרשה?
<אליעזר סורוצקין: לא, לא.
<אליעזר סורוצקין: הוא קם כבית ספר, בית ספר צומח עם שתי כיתות א'.
<אליעזר סורוצקין: ככה קם בית הספר הזה בהיסטוריה.
<אליעזר סורוצקין: באותה תקופה המבנה היה ראוי ויכול היה לאכלס את המקום, הייתה חצר מאוד נחמדה.
<אליעזר סורוצקין: סוכם שבית הספר הזה יהיה זמני במקור.
<אליעזר סורוצקין: בית הספר גדל כי בית הספר הוא טוב.
<אליעזר סורוצקין: החינוך שניתן בו הוא טוב.
<אליעזר סורוצקין: לא בגלל דווקא שזה חינוך עצמאי, אפשר לשאול את ההורים.
<אליעזר סורוצקין: החינוך הוא טוב, החינוך הוא איכותי.
<אליעזר סורוצקין: אנחנו כבר הרבה שנים מתריעים שהמקום לא ראוי להמשך לימודים.
<אליעזר סורוצקין: מי שאמור לתת לנו, אני רוצה רק לסבר את האוזן.
<אליעזר סורוצקין: מי שאמור לתת לנו את היכולת להפעיל בית ספר – המערכת בנויה בצורה כזו: אנחנו החינוך העצמאי, הבעלות, אנחנו הבעלות על כל המערכת החינוכית.
<אליעזר סורוצקין: בעבר גם תוקצבנו באופן ישיר לכיתות.
<אליעזר סורוצקין: הרשות הייתה נותנת לנו הקצאות קרקע, אנחנו היינו מקבלים – את הפול של הכיתות והיינו מחליטים לנתב.
<אליעזר סורוצקין: אין שאלה שאם זה היה בידיים שלנו היום, המקום הראשון שהיה מקבל כיתות זה נתיבות משה בחיפה בגלל המצוקה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מה שחשבתם בעבר, ונתתם לזה להמשיך להתפתח.
<אליעזר סורוצקין: לא, אני מדבר על משהו מאוד היסטורי.
<אליעזר סורוצקין: בתחילת שנות ה2000 - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את זה, אבל עדיין אני אומרת – לא משנה, אני מבינה מה אתה רוצה להסביר, ואני ככה או ככה – היום אנחנו נמצאים במציאות שאנחנו חייבים לדאוג לילדים, אבל אני כן רוצה להגיד לך שאני לא מנקה את ידייך מהסיפור הזה, כי אם הייתה לך אפשרות ואתה קיבלת הקצאה של כיתות, ואתה בחרת לא לשים את זה בתוך בית הספר הזה - - -
<אליעזר סורוצקין: לא קיבלתי, למה את חושבת - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאתה אומר.
<אליעזר סורוצקין: רגע, אני לא קיבלתי הקצאה של כיתות, לא קיבלתי הקצאה של כיתות - - -
אורי מקלב: לא לגלגל את האשמה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מגלגלת, מקלב, אני רק אומרת שידיו של אף אחד פה לא נקיות בסיפור הזה.
<אליעזר סורוצקין: אנחנו קיבלנו הקצאה של כיתות ולא ידענו איפה לשים אותן, לא ידענו איפה לשים אותן.
<אליעזר סורוצקין: אני, אם אין לי קרקע, אני לא יכול לשים כיתות.
<אליעזר סורוצקין: אגב, אני חייב לומר לשבחו של משרד החינוך, שלפני שנה הגיע תמיר בן משה, כולל מנהל המחוז החרדי מר איציק זהבי, וניסו לפתור, והלכו לשבת עם ראש העיר.
<אליעזר סורוצקין: אמר משרד החינוך: אנחנו ניתן כיתות בצורה מידית, לצערנו אין לנו איפה לשים את הכיתות האלה, אין לנו פיסת קרקע, זה הנתון.
<אליעזר סורוצקין: אנחנו רק רוצים שמפה תצא קריאה שעיריית חיפה – לא צריכים את הבינוי שלהם.
<אליעזר סורוצקין: משרד החינוך בא ואמר:
<אליעזר סורוצקין: אנחנו נעשה העדפה מידית לבית הספר הזה, שהילדים האלה לא יהיו באותו מקום.
<אליעזר סורוצקין: אין לנו איפה לשים את ה – אף אחד לא נותן לנו פיסת קרקע.
<אליעזר סורוצקין: המצב הוא נורא ואיום, כולם רוצים.
<אליעזר סורוצקין: אנחנו לא ישנים בלילה בגלל הדבר הזה.
אורי מקלב: מר סורוצקין, נתנו לכם והפרו הסכמים בעבר.
אורי מקלב: הדברים שעברו הקצאות, גברתי יושבת הראש, היסטוריה מאוד לא הגונה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, קראתי את הכל.
יפעת שאשא ביטון: דפנה גם שלחה לי מצגת מאוד מפורטת ומדויקת.
אורי מקלב: הם הפרו סיכומים.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.
<דפנה ארביב: אני מחזיקה פה מכתב מעיריית חיפה, מנהלת תיאום, תכנון ובקרה, שהיא פונה למהנדס העיר שהם נערכים לקרקע שהקצו לבית הספר.
<דפנה ארביב: זה לא ש – זאת אומרת, זה בשנתיים הראשונות שהוקם בית הספר, הם כבר כן הקצו.
<דפנה ארביב: רשום פה את השטח, את הגוש, הכל.
<דפנה ארביב: רשום שהם נערכים לזה ומעבירים את זה.
<דפנה ארביב: מה שקרה, שיונה יהב עלה וביטל את ההקצאה באופן חד צדדי.
<דפנה ארביב: אז בית הספר לא יכול להיסגר אחרי שלוש שנים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אין – אני מכירה, תאמינו לי, בחשיבות של כל מי שידו בדבר, הכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מנקה מהסיפור הזה אף אחד.
<אליעזר סורוצקין: אני רוצה אולי רק ברשותך להשלים.
<אליעזר סורוצקין: אני אומר באמת, אם נצליח לצאת מפה עם איזושהי קריאה – כולם רוצים לפתור – אני אומר את זה, אנחנו לא ישנים בלילה.
<אליעזר סורוצקין: אתה צריך לראות איך הילדים לומדים שם.
<אליעזר סורוצקין: רק קרקע שייתנו לנו, קרקע ראויה.
<אליעזר סורוצקין: אנחנו דיי גמישים שם באזור.
<אליעזר סורוצקין: קרקע מתאימה.
<אליעזר סורוצקין: משרד החינוך – אנחנו נבנה את זה במהירות, מעל הכל, שעיריית חיפה תיתן לנו קרקע, זה הכל, לא יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, מאה אחוז.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק שם מלא לפרוטוקול.
<מיכאל אלפר: מיכאל אלפר, אני חבר המועצה בעיר חיפה.
<מיכאל אלפר: אני מלווה את הנושא של בית הספר קרוב לעשר שנים, מאז שנכנסתי לתפקיד.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רק לפרוטוקול בגלל הפתיחה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אתה אמנם חבר מועצה, אבל אתה לא נשלחת מטעם הרשות לייצג אותם?
<מיכאל אלפר: לא, אני מייצג את בית הספר מול הרשות, לצערי.
<מיכאל אלפר: בית הספר, כמו שאמרו כאן, הוקם בשנת 2000.
<מיכאל אלפר: בשנת 2002 ראש העיר דאז, מר עמרם מצנע, הקצה קרקע לבית הספר.
<מיכאל אלפר: המסמך הזה שאת מחזיקה ביד מציין את הגוש והחלקה של אותו קרקע, בת שמונה דונם, בהתחשב בעובדה שזה שמונה כיתות בנים, שמונה כיתות בנות, 16 כיתות.
<מיכאל אלפר: הייתה התנהלות מול מנהל הפיתוח במשרד החינוך לאשר את הבינוי.
<מיכאל אלפר: ב-2003 מצנע הלך לכנסת, יהב נבחר להיות ראש עיר, והוא כותב מכתב לגפני, חבר הכנסת גפני שהיה פעיל מאוד בנושא הזה, בשנת 2004, והוא מבקש לבטל את ההקצאה.
<מיכאל אלפר: הוא מתחייב במסגרת אותו מכתב להעמיד לבית הספר קרקע אחרת.
<מיכאל אלפר: הוא טוען שהקרקע הזו גדולה מידיי, והוא צריך אותה לבית ספר ממלכתי דתי שקיים בקריה.
<מיכאל אלפר: אני נכנסתי לתפקיד ב-2008, כשאין ספור התדיינויות ופגישות שהתקיימו בעבר בין חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת מקלב עם ראש עיריית חיפה, יהב, בשביל לתת מענה לבית הספר.
<מיכאל אלפר: הנושא הזה היה הנושא הראשון שטיפלנו בו במסגרת התפקיד שלי.
<מיכאל אלפר: הייתה התחייבות, בפגישה שהתקיימה אצל ראש העיר כשבית הספר הזה נבנה, בית הספר החדש הממלכתי הדתי שייבנה על הקרקע שלקחה מנתיבות משה.
<מיכאל אלפר: את המבנה שהם יפנו, הוא ילך לטובת תלמידי נתיבות משה.
<מיכאל אלפר: זה פתרון שעשו בדיעבד, זה מבנה ישן.
<מיכאל אלפר: זה לא היה אמור להיות ככה, אבל הסכמנו לזה.
יפעת שאשא ביטון: מה קרה עם המבנה?
<מיכאל אלפר: באותה תקופה, עד שהמבנה החדש ייבנה, סוכם על הקצאת קרקע להצבת מבנים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קרה למבנה ההוא?
יפעת שאשא ביטון: למה לא עברתם לבית הספר ההוא?
<מיכאל אלפר: בלילה שהמבנה החדש היה מוכן לכניסת התלמידים, והתלמידים התחילו את הלימודים במבנה החדש, המבנה הישן, מה שעיריית חיפה עשתה, לקחה את בית הספר בנות, פיצלה אותו לשני המבנים ויצרה כאילו צפיפות מלאכותית.
<מיכאל אלפר: היא יצרה מצג שווא ששני המבנים תפוסים.
יפעת שאשא ביטון: בית ספר בנות של מי?
יפעת שאשא ביטון: בית ספר שלכם, של החינוך העצמאי?
<מיכאל אלפר: לא, יש בית ספר ממלכתי דתי בקריית שמואל של בנים, בית ספר ממלכתי דתי של בנות, ובית ספר נתיבות משה בנים ובנות.
יפעת שאשא ביטון: אז הם לקחו בעצם את ה – רגע, כל הסיפור וכל הפוליטיקה, תאמינו לי, הם רק מפריעים לי להבין.
<מיכאל אלפר: לא, הם מייצרים את הרצף, שאת מבקשת לדעת שלא הייתה מציאות שבה הזניחו את הנושא 5-10 שנים, והרשת הוציאה רישיון והחזיקה את בית הספר בלי שהיא יודעת שיש בקצה - - -
יפעת שאשא ביטון: מיכאל, בוא תן לי רגע, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אם אני רוצה לשאול סימן שלא הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: אם לא הבנתי, לא נוכל להתקדם.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שבעצם אמרו לכם שבית הספר הממלכתי דתי שנבנה על אותו שטח שהוקצה לכם, עובר לבית הספר החדש, ואתם תקבלו את המבנה שהם שהו בו קודם.
<מיכאל אלפר: נכון.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שהם קיבלו את בית הספר החדש, אתה אומר שהם לקחו בית ספר לבנות והכניסו אותו לשם?
<מיכאל אלפר: בית ספר בנות סמוך, ופיצלו אותו לשני מבנים.
<מיכאל אלפר: זה נמצא מעבר לכביש - - -
יפעת שאשא ביטון: את אותו בית ספר פיצלו לשניים?
<קריאה: יש לי פה את התמונות, זה בית הספר הישן שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקי, זה לא מעניין אותי המבנים.
יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי ברציונל.
יפעת שאשא ביטון: לקחו בית ספר של בנות ופיצלו לשניים.
<מיכאל אלפר: מספר התלמידים מאפשר את בית הספר במבנה אחד.
<מיכאל אלפר: היה תמיר בן משה, כמו שהזכיר קודם הרב סורוצקין, מתוך מטרה למצוא פתרון.
<מיכאל אלפר: הצגנו בפניו מספר חלופות.
<מיכאל אלפר: אחת החלופות הייתה פשוט להחזיר את הבנות למבנה המקורי שלהן, ולתת לנתיבות משה את המבנה שהם יפנו, כמו אותו סיכום ישן שהיה.
יפעת שאשא ביטון: אוקי, לא קרה ב-2008.
יפעת שאשא ביטון: מה קרה בהמשך?
<מיכאל אלפר: זה הפתרון המידי שאפשר לתת מחר בבוקר.
<מיכאל אלפר: משרד החינוך צריך לרצות בפתרון הזה, וזה פתרון שמשרד החינוך כן יכול לקבל החלטה כזאת
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מכיר את הסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מכיר את זה שיש בית ספר שפוצל, שיש בית ספר היום שמתנהל בשני מבנים אחרים שאפשר לאחד?
<קריאה: 14 דונם.
<קריאה: 300 תלמידים ב-14 דונם.
<יוסף גולדרינג: אני הייתי בסיור עם - - -
<יוסף גולדרינג: אני מפקח של משרד החינוך, יוסל גולדרינג.
<יוסף גולדרינג: הייתי בסיור יחד עם תמיר בן משה בשני בתי הספר.
<יוסף גולדרינג: בסיור ההוא באמת נחשפנו לנושא הזה של פיצול של שני בתי הספר.
<קריאה: אני לא בטוח, אגב, שיש לו רישיון.
יפעת שאשא ביטון: הפיצול של בית ספר אחד לשני מבנים שונים.
<יוסף גולדרינג: להערכתנו, פיצלו אותו בגלל שרצו לתפוס את שני המבנים.
<יוסף גולדרינג: יש כמות של ילדות שיכולים לרכז אותן במבנה אחד.
יפעת שאשא ביטון: תודה על התרגום.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבעצם שני ה – יש היום בית ספר עם סמל אחד שיושב בשני מבנים שונים?
יפעת שאשא ביטון: אפשר לאחד אותם?
<יוסף גולדרינג: אני מפקח במשרד החינוך למחוז החרדי.
<יוסף גולדרינג: אנחנו ביקרנו יחד עם תמיר בן משה בבתי ספר שאינם בפיקוח שלי, הם ממלכתיים דתיים, כך שאני לא יודע להגיד לך בדיוק את מעמד ואת הנתונים של בית הספר ההוא, ובכל זאת ראינו שם מרווח.
<יוסף גולדרינג: שני בתי ספר שמשרתים בעצם את אותה אוכלוסייה, והם מפוצלים לשני בתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: שני מבנים.
<קריאה: עם אותה כמות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: תדייקו במינוחים, כי זה אם זה מפוצל לשני בתי ספר, אז כל אחד - - -
<קריאה: שני מבנים, סמל מוסד אחד.
<קריאה: כמו שאמרנו, פוליטיקה.
<מיכאל אלפר: זה פתרון שהוא בטווח הקצר, בשביל לתת מענה למחר בבוקר.
<מיכאל אלפר: זה פתרון שלא כרוך במשאבים תקציביים, זה פתרון שפשוט עושה סדר.
יפעת שאשא ביטון: מי אחראי על בית הספר שם?
יפעת שאשא ביטון: מי זה הפיקוח?
<יוסף גולדרינג: אני מפקח משרד החינוך של ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה על החרדים, אבל אתה אמרת שאתה לא יכול לתת לי תשובות לגבי בתי הספר האחרים.
יפעת שאשא ביטון: מי שם המפקח?
יפעת שאשא ביטון: למי אנחנו צריכים לפנות כדי לקבל התייחסות?
<יוסף גולדרינג: אני מניח שהם במחוז חיפה, ויש שם פיקוח יסודי של מחוז חיפה.
<קריאה: זה ממלכתי דתי?
<יוסף גולדרינג: או מנהלי, הפיקוח הוא כללי על המחוז.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש לראות מי אחראי לזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש התייחסות לבית הספר שפוצל לשני מבנים, בית הספר לבנות.
<קריאה: אהרן הרואה בנות.
<קריאה: שתבינו שם רק הבנות, לבנים הם נתנו עוד שטח של שמונה דונם.
<קריאה: זה אותו שמונה דונם שנבנה על ה - - -
<דפנה ארביב: את אומרת שיש להם 600 תלמידים, עם 20 ו - - -
יפעת שאשא ביטון: דפנה, עם כל הכבוד לכם, ויש כבוד אתם יודעים, תנו לי לקבל את זה מהגורמים המקצועיים, בסדר?
<מיכאל אלפר: פתרון לטווח הארוך יותר זה מגרש של 5.2 דונם שנמצא בסמיכות לבית הספר, שהייעוד שלו הוא בית ספר.
<מיכאל אלפר: צריך להקצות אותו ומשרד החינוך יבצע את הבינוי.
יפעת שאשא ביטון: אבל את ההקצאה צריך - - -
<מיכאל אלפר: עיריית חיפה צריכה לבצע, נכון.
<מיכאל אלפר: יש התחייבות של יהב מ-2004, מ-2006 לבצע הקצאה.
<מיכאל אלפר: הוגשה בקשה להקצאה.
<מיכאל אלפר: על פי כל אמות מידה של - - -
יפעת שאשא ביטון: עבורכם?
<מיכאל אלפר: הוגשה בקשה עבור בית הספר.
<מיכאל אלפר: עיריית חיפה לא דנה בבקשה הזו במסגרת וועדת הקצאות - - -
יפעת שאשא ביטון: אה, לא, אתה אמרת יהב הגיש.
<מיכאל אלפר: אמרתי שיהב התחייב במכתב ב-2004 וב-2006, לתת חלופה לאותו מגרש שאותו הוא לקח.
<דפנה ארביב: זה מופיע במכתב הזה.
<מיכאל אלפר: זה מופיע בכל ההתכתבויות שיש.
יפעת שאשא ביטון: את זה אני הבנתי, הוא אמר משהו כנראה בטעות.
<מיכאל אלפר: על פי כל נוהל, יש נוהל הקצאות מסודר במשרד הפנים.
<מיכאל אלפר: הם זכאים, הם חייבים לקבל, הם עדיפים לכל פעילות אחרת שעיריית חיפה יכולה לבחור לבצע במגרש הזה.
<מיכאל אלפר: יש בשכונה מרכז ספורט מקורה, לא מקורה, כדורסל, כדורגל, מרכז קהילתי אחד ועוד אחד.
<מיכאל אלפר: לא יכול להיות שבית ספר - - -
יפעת שאשא ביטון: טוב, אני כמו שאמרתי, אני באה בהוגנות ואני לא אומרת להם איפה לשים את זה.
יפעת שאשא ביטון: תמצאו פתרון.
<גיא אטיאס: אפשר להגיד?
<גיא אטיאס: הפתרון שהם מגלגלים - - -
<גיא אטיאס: אני גיא אטיאס, אני מוועד ההורים.
<גיא אטיאס: הפתרון שהם הציעו, כביכול, הם מדברים על זה שהם הציעו לשפץ את המבנה, ואנחנו אלה שגורמים לכך שזה לא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר דיברנו על הנושא של השיפוץ, ודיברה פה גם מי שאחראית על הנושא של הבינוי והפיתוח במשרד החינוך, ואמרה, לא רק לשפץ אלא גם להרחיב את המבנה.
יפעת שאשא ביטון: כרגע הוא בכלל לא רוצה לעשות כלום, אז הוא לא לוקח את הכסף, היינו שם.
<מיכאל אלפר: אני רוצה להתייחס, הנושא נבדק מבחינה תכנונית על ידי - - -
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לשמוע ככה ואין פרוטוקול כשאתם מדברים ככה.
<מיכאל אלפר: המבנה יושב על מגרש שלא מאפשר תוספת בנייה.
<מיכאל אלפר: הנושא נבדק על ידי אדריכל, איש מקצוע, שבדק את זה גם מטעם עיריית חיפה.
<מיכאל אלפר: התשובה שהעירייה קיבלה היא שאין אפשרות להוסיף מטר אחד למבנה הנוכחי, מעבר לעובדה שהוא בקווי בניין כמעט אפס, ואין חצרות - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אם אין אפשרות להרחיב והם יודעים את זה, אז הם ממילא לא יוכלו להרחיב שם ויצטרכו למצוא פתרון אחר.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, איך שאתה לא מסתכל על זה, עיריית חיפה צריכה לתת פתרון.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו נוסף שמבקש להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: כם סוגרת את הדיון ומסכמת אותו.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, כפי שפתחתי בדבריי, אנחנו נפנה לעיריית חיפה ואנחנו נפעיל את האמצעים שיש לנו על מנת לחייב אותם כן להגיע לדיון, וביחד איתם למצוא את הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: יש פה תמימות דעים לגבי הנושא של משרד החינוך שמוכן לשתף פעולה ואף הקצה את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, אנחנו מגיעים לכך שהאחריות כרגע נמצאת לפתחה של עיריית חיפה, שלא משתפת פעולה ולא מוצאת פתרון לאותם ילדים שאין להם שום אלטרנטיבה אחרת באותו מרחב.
<קריאה: אפשר לשאול אותם למה הם עושים את זה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא שואלת כלום, אני מסכמת עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: כי ככה בא להם.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו משנה לך למה הם עושים את זה?
יפעת שאשא ביטון: ואם הם עושים את זה בגלל פוליטיקה או עושים את זה כי בא להם, או עושים את זה כי לדעתם אתם לא צריכים להיות שם, אתם צריכים להיות בבית ספר דתי ממלכתי.
יפעת שאשא ביטון: זה ייתן לך תשובה מספקת?
יפעת שאשא ביטון: לא, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אותי לא מעניין למה הם עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אותי מעניין למה הילדים שלך לומדים בסביבה שהיא לא מתאימה ללימודים, זה מה שמעניין אותי.
יפעת שאשא ביטון: למה הילדים נמצאים בסביבה פיזית לא ראויה, זה מה שמעניין אותי.
יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לתת לזה את הפתרון ואת המענה זו עיריית חיפה.
יפעת שאשא ביטון: למה הם עושים או לא עושים, זה לא מעניין, זה לא רלוונטי.
יפעת שאשא ביטון: מעניין שיימצא לכם פתרון, זה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: איך שאנחנו לא מסתכלים על זה, בסופו של דבר האחריות היא לפתחה של עיריית חיפה, שצריכה לתת מענה לילדים האלה שאין להם שום מסגרת מתאימה בעצם באותה סביבה גאוגרפית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס כאן שוב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש דיון, נדרוש שעיריית חיפה תגיע ואנחנו נתכנס כאן שוב כדי לראות איך אנחנו בעצם מקדמים פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסיכום גם ייכתב שאנחנו פונים למנכ"ל משרד החינוך שיפעיל גם הוא את האמצעים המנהליים שיש ברשותו, על מנת להביא את עיריית חיפה למציאת פתרון לאותם ילדים שנמצאים היום בסביבה בלתי ראויה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יודגש הנושא הזה של סביבה בלתי ראויה גם בסיכום.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש ותלמידים אלרגיים במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיוני מעקב, עד היום אנחנו קיימנו את הדיונים בנפרד, בפעם האחרונה התאחדנו כי אנחנו כבר נמצאים בשלב של התכלס, של איך אנחנו בעצם מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: היום יצאה בבוקר הודעה של משרד הרווחה שאכן יש התקדמות אחרי הדיון האחרון של הובלה של הדרכות.
יפעת שאשא ביטון: איפה נציגי משרד הרווחה?
יפעת שאשא ביטון: שיגרו הודעה לתקשורת וזהו?
יפעת שאשא ביטון: בעצם יתחילו הדרכות במעונות כפי שסיכמנו בדיוני הוועדה גם מבחינת הכשרת הצוותים, גם מבחינת הדרכה לשימוש באפיפן.
יפעת שאשא ביטון: מדובר על הדרכה של שלוש שעות, אני דווקא רציתי לשאול קצת, שלוש שעות נשמע לי מעט אלא אם כן מעבירים את זה למישהו שהוא ראש אשכול, מנהלת מעון או ראשי צוותים ואז הם צריכים לתרגל את זה כל פעם עם הצוותים שלהם בדרך שבשגרה.
יפעת שאשא ביטון: חבל שמשרד הרווחה לא נמצאים אני מקווה שהם ייכנסו בדקות הקרובות כדי שאנחנו נוכל לשאול את השאלות ולוודא שאכן התכנית שמונחת על השולחן לפי ההצהרה שלהם היא אכן מה שאנחנו נדרשים לו מבחינת המענים כדי שנוכל להרגיש בטוחים ושקטים כשהילדים האלרגיים נמצאים במסגרת של מעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה שהם יגיעו, עד אז אני אפנה למשרד החינוך, איפה אתם בתוך התהליך הזה, מה התקדמתם מהדיון האחרון ומה קורה עם נאמני הבריאות.
<עירית ליבנה: קודם כל ענינו גם בכתב שהנושא של נאמני הבריאות עדיין לא אושר והדין ודברים יתקיים אבל אנחנו הולכים למספר חלופות.
<עירית ליבנה: קודם כל חוזר המנכ"ל המפורט שאושר ונכתב עם הסתדרות המורים, עם ארגוני, עם העמותות, עם יהל ועם עמותה נוספת שיושבת פה ומשרד הבריאות כמובן - - -
יפעת שאשא ביטון: חוזר מצויין, מגיע ישר כוח.
<עירית ליבנה: מצויין, עכשיו הוא בהטמעה, כתוב מצויין על דעת כולם, מנהלי המחוזות קיבלו אותו וקיבלו הנחיה להתחיל להטמיע אותו בשטח.
יפעת שאשא ביטון: מי עוקב אחרי ההטמעה?
<עירית ליבנה: מפקח בית ספר, מנהל מחוז.
<עירית ליבנה: ברמה עקרונית עכשיו אנחנו הולכים על בדיקה של הנושא כמו שכתוב בחוזר המנכ"ל צריך לקיים איזשהי הדרכה.
<עירית ליבנה: אז קודם כל מד"א פיתח את ההדרכה ודרך אגב, לשאלתך, חלק מההדרכה היא אינטראקטיבית ובנאדם, למשל עובדי ההוראה, יקבלו ויסתכלו על הנושא של הלמידה העיונית.
<עירית ליבנה: אנחנו חושבים שחבל לבזבז זמן, אפשר להזכיר אבל הלמידה העיונית מתוכנה צריכה להיות קודם כל לגבי עובדי הוראה, הם יצטרכו ללמוד את הצד העיוני, הם יצטרכו לתרגל את הצד המעשי.
<עירית ליבנה: אנחנו בודקים עכשיו אפשרות הרחבה של - - - שקיים לנו כבר בנושא של הכשרת עובדי הוראה בעזרה ראשונה ואנחנו נתלבש על המכרז הזה, נתקצב אותו ונתחיל לפעול במקביל ואנחנו סמוכים על ההחלטות של משרד הבריאות גם של מי רשאי, מה הכישורים הנדרשים כדי להעביר את ההכשרה.
<עירית ליבנה: כי משרד הבריאות הגדיר - - -
<הדר ירדני: איזו חברה היא.
<עירית ליבנה: או מה הכשירות המקצועית של אדם שיכול במהלך שמשרד הבריאות עושה מול המעונות אנחנו נסמכים על זה, אנחנו מגבשים עכשיו בכלל מדיניות משותפת עם מרכז שלטון המקומי גם והסתדרות המורים לראות איך אנחנו מצד אחד מטמיעים ונותנים הגנה מלאה ואנחנו לאט לאט משתחררים מהנושא של המלווה האישי בבתי ספר.
<עירית ליבנה: המוסד צריך להיות נקי מ...
<עירית ליבנה: וברגע שהוא נקי מזה אנחנו חושבים על איזשהו גורם שכן בשעת חירום יתן את אותו מענה במקביל לחוק של הזרקת האפיפן.
<עירית ליבנה: אנחנו דיי מתקדמים בנושא.
<עירית ליבנה: אנחנו רואים בתי ספר משולטים נורא יפה כי זה היה אבל עדיין עבודה גם נציגי ההורים, כי הבעיה היא לא תמיד הילדים, הבעיה היותר קשה זה ההענות של ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורים צריכים להרגיש מספיק בטוחים וזה תלוי בנו - - -
<עירית ליבנה: ההורים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אה את מדברת על ההתגייסות שלה הורים האחרים, כן.
<עירית ליבנה: ההורים האלה כל אחד יהנהן.
<עירית ליבנה: ההורים האחרים כשאת נוגעת קצת באזור הנוחות ואת אומרת לא להביא גבינה בכריך לעשר אז מתוקף איזה חוק הגננת אמרה לי, השאלות האלה עוד מגיעות ואנחנו צריכים, וזה אנחנו עובדים עם הנהגות ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל דיברנו על כך שאנחנו נהיה חייבים לצאת לאיזשהו קמפיין כדי להעלות את זה למודעות הציבורית ושזה באמת יקבל התגייסות.
יפעת שאשא ביטון: אתם עובדים על תהליך של קמפיין ציבורי?
<עירית ליבנה: אנחנו בינתיים עוד מגבשים את החלופות ביחד עם משרד הבריאות עם פנייה משותפת גם ניסחתי עם ד"ר רובין איזשהו מהלך, כי השלטון המקומי הוא מאוד משמעותי פה למדיניות הזאת, להטמעה הזאת ולשינויים.
<עירית ליבנה: וככה אנחנו מתקדמים.
<עירית ליבנה: במקביל ההכשרות, תכנים, מיסוי, תודות לשתי העמותות שאני מצדיעה להן על הנכונות שלהן גם להיות חלק ובטח לעזור לנו לדחוף את זה.
יפעת שאשא ביטון: עירית אני רוצה רגע לשאול, זה נשמע מצויין מבחינת הכיוון שאליו אנחנו מבקשים להוביל.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו לצורך העניין שבעה חודשים כדי להטמיע את העניין הזה בתוך המערכת כדי לייצר אצל ההורים את תחושת הביטחון שאנחנו באמת נותנים את המענים הנכונים ומבטיחים את ביטחונם ושלומם של הילדים האלרגיים בתוך המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: כדי לגייס את ההורים בכלל כציבור ולהעלות את המודעות כדי שתהיה תמיכה גם משם דיברנו על זה שצריך שילוב של כולם.
יפעת שאשא ביטון: מי באמת, את אמרת לי מפקח בית ספר וזה, אבל אני רוצה לדעת מי באמת במשרד החינוך לוקח על עצמו לוודא שהדבר הזה אכן קורה.
<עירית ליבנה: קודם כל זה יצא מהמנכ"ל ומאתנו למנהלי המחוזות.
<עירית ליבנה: מנהל מחוז מול המפקחים שלו.
<עירית ליבנה: אנחנו עכשיו זה כמו מנטרה, אנחנו מתחילים בכל פורום, גם המנכ"ל, גם מנהלי המחוזות, זה מוזכר, זה ניתן - - -
יפעת שאשא ביטון: הם אמורים לדווח לכם?
<עירית ליבנה: עדיין לא קבענו מה - - - קודם כל, אני אומרת שוב, אנחנו עדיין מגבשים עם משרד הבריאות את המדיניות המשותפת הזאת של איך.