GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: נמצא כאן נציג השלטון המקומי פיני קבלו ואני רוצה לנצל רגע את ההזדמנות שאתה נמצא פה ולשאול אותך.
איילת נחמיאס ורבין: אחת מהבעיות שהועלו זה הנושא של המצ'ינג, כמו תמיד, המצ'ינג מהרשויות.
איילת נחמיאס ורבין: אחת המורכבויות זה שבאמת שעות הסייעות לפעוטות – עוד הפעם – זה הכל עד גיל 3 – זה לפני שהם משתלבים במערכת החינוך הפורמאלית.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, גם זה פורמאלי, אבל אנחנו מדברים על הגילאים שלפני.
איילת נחמיאס ורבין: עד כמה אתם מכירים את זה בשלטון המקומי ומתעסקים עם הנושא הזה של המצ'ינג של הסייעות, שוב, לפעוטות עם עיכוב התפתחותי.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת כרגע, זה לא ילדים עם אלרגיות, זה פעוטות עם עיכוב התפתחותי.
איילת נחמיאס ורבין: אתה מכיר את זה?
<פיני קבלו: אני מכיר את זה, אנחנו מכירים את כל הנושא של המצ'ינג, שהוא מהווה בעיה לא אחת.
<פיני קבלו: יש פה מספר הצעות חוק שהעלית על מנת לצמצם את המצ'ינג או לעשות אותו במצ'ינג מדובר באופן שיישובים חלשים יוכלו לקבל יותר ויישובים חזקים יישארו באותה נקודה שהם משלמים.
<פיני קבלו: אחרי זה עלה איזה שהוא מצ'ינג שמי שחזק ישלם יותר וזה קצת טרפד את כל העניין וזה תקע אותנו בנושא של המצ'ינג.
<פיני קבלו: אנחנו מודעים באופן הכללי של המצ'ינג, שהוא מהווה בעיה ב - - -
איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה חייב להבין, פה מדובר בבעיה אקוטית, בפער שבין ילד שיכול להיות במעון משולב, לבין לא יכול להיות משולב במעון, זו המשמעות.
<פיני קבלו: לא, אבל בבעיה הזאת ראשי הרשויות, ואני גם מחזיק תיק הרווחה בשלטון המקומי ואנחנו פועלים במישור הזה, אנחנו לא נותנים שזה יקרה ובדרך כלל זה לא קורה.
<פיני קבלו: משתדלים שכל רשות תיתן את החלק שלה.
<פיני קבלו: זה יותר בהסעות לפעמים, יותר בדברים אחרים, אבל כשילד צריך לקבל מסגרת, אנחנו שומרים על זה באדיקות ולא נותנים לזה לקרות ומטפלים בזה.
איילת נחמיאס ורבין: ארגון ההורים הירושלמי, יש פה נציג?
איילת נחמיאס ורבין: אקי"ם?
איילת נחמיאס ורבין: מאלוין ישראל?
<קריאה: כרגע יצא.
<קריאה: הוא יצא והוא יחזור.
איילת נחמיאס ורבין: טוב, הוא ישב ברוב קשב.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ניתן לו את זכות הדיבור כשהוא יחזור.
איילת נחמיאס ורבין: מעלה עזר לילד המיוחד?
איילת נחמיאס ורבין: מהשלטון המקומי דיברנו.
איילת נחמיאס ורבין: ארגון הקשבה?
איילת נחמיאס ורבין: טוב, יש עוד מישהו שרוצה את זכות הדיבור ולא קיבל אותה?
איילת נחמיאס ורבין: עוד מישהו שרוצה להוסיף משהו?
איילת נחמיאס ורבין: אז אלף אני אשאל עוד שאלה אחת את משרד הרווחה ואז אני גם אתייחס לעוד משהו שביקשו ממני להתייחס, שהוא נשמע לי מאד מוצדק.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שהייתה התחייבות לשמור 10% מהמקומות במעונות המפוקחים לפעוטות עם מוגבלות.
איילת נחמיאס ורבין: או יותר נכון הייתה התחייבות לבחון את זה.
איילת נחמיאס ורבין: אתם מכירים את זה?
<חגי פורגס: זה אצלי.
<חגי פורגס: לא הייתה התחייבות לשמור, הייתה התחייבות לבדוק.
איילת נחמיאס ורבין: תיקנתי את עצמי.
<חגי פורגס: אז לא שמעתי.
איילת נחמיאס ורבין: תיקנתי את עצמי, למרות שזו נשמעת לי התחייבות מצוינת.
<חגי פורגס: זה נושא לא פשוט.
<חגי פורגס: יש לו הרבה מימדים, גם איזה סוג מוגבלויות לשמור להם מקום, באיזה מקומות, באיזה מקרים וגם יש פה היבטים אחרים של מחסור במעונות, שכולנו יודעים שהוא קיים וצריך לתת מענים לעוד חלקים אחרים באוכלוסייה.
<חגי פורגס: במעונות שבהם יש עודף ביקוש, אז סדר הקדימות נקבע על פי כל מיני קריטריונים, שלוקחים בחשבון שיקולים מסוימים ויש שיקולים שלא נלקחים בחשבון.
<חגי פורגס: השיקול הזה לא נלקח בחשבון.
<חגי פורגס: זה נמצא כל הזמן בבדיקה.
<חגי פורגס: עכשיו אנחנו קרובים יותר ואנחנו אגב גם יכולים, דיברנו על זה מקודם, למצוא פתרונות אד-הוק לילדים.
<חגי פורגס: זאת אומרת אם יש מקרה של פעוט עם איזו שהיא מוגבלות, שהוא לא התקבל למעון בגלל עודף ביקוש, הוא יכול לפנות אלינו.
<חגי פורגס: אנחנו עושים אותו דבר עם פעוטות בסיכון ואנחנו מנסים למצוא פתרונות.
<חגי פורגס: אבל ללכת ישר לפתרון הגורף זה הופך את זה להרבה יותר מורכב וקשה.
איילת נחמיאס ורבין: טוב.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד שאני בעיקרון מקבלת את זה, אם כי חשוב לי שתתנו את הדעת לעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסכם את הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: כן, בבקשה, סליחה, ד"ר ירדני.
<הדר ירדני: אני רציתי להעיר איזו שהיא נקודת מחשבה אולי קצת אחרת.
<הדר ירדני: דיברו פה הרבה על מעונות יום שיקומיים.
<הדר ירדני: במעונות יום שיקומיים היה מודל של אחות וסייעת צמודה.
<הדר ירדני: המציאות מוכיחה שזה מודל שהוא לא טוב ולא נכון מהרבה מאד סיבות וגורמים ואנחנו הולכים לשנות בתקנות של מעונות יום שיקומיים את המודל למודל של פיקוח רוחבי, או סייעות משותפות.
<הדר ירדני: אני חושבת שצריך או כדי לחשוב על זה גם במקרה הזה.
איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר בפועל?
איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר מבחינה מעשית?
<הדר ירדני: זה אומר שכל המעון כולו יידע לטפל בכל הילדים שנמצאים במעון.
<הדר ירדני: הגדלת התקינה - - -
איילת נחמיאס ורבין: זהו, בהצלחה את יודעת, בהתמודדות מול - - -
<קריאה: זה גם - - -
איילת נחמיאס ורבין: רגע, סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת על זה בהצלחה ואני מאד מאד מעריכה את הסייעות במעונות היום ואני חושבת שהעבודה שמוטלת עליהן היא על גבול הבלתי סבירה הרבה פעמים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאד מאד בעד זה, אבל אני חושבת שאתם תתקלו בלא מעט קשיים בדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את זה פשוט בדברים אחרים, בין אם מדובר בילדים עם אלרגיות שאנחנו מתקשים - - -
<קריאה: גם באלרגיות לא יהיו סייעות.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אני אומרת מתקשים משום שסגל ההוראה, נקרא לזה, לרוב לא רוצה לדעת - - -
<נחום עידו: לא, אבל אם אתה מוסיף לו סייעת או שתיים לקבוצה כולה, לא פרטני לאדם ספציפי, כמו שאנחנו עושים בתכנית מסיכון לסיכוי, זאת אולי הדרך הנכונה, יותר מאשר סייעת פרטנית.
איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל אז מה התקינה תהיה?
איילת נחמיאס ורבין: כמה ילדים עם מוגבלויות צריכים להיות בקבוצה כדי שאתם תקצו סייעת משלבת על כל הקבוצה.
<נחום עידו: נכון, נכון.
איילת נחמיאס ורבין: התקינה פה היא לא נראית לי כל כך פשוטה.
איילת נחמיאס ורבין: גם ילד שסובל מאלרגיה זה לא כמו תינוק שסובל מעיכוב התפתחותי.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת גם במשמש הזה צריך להיות היגיון.
איילת נחמיאס ורבין: ואגב, הלוואי שהסייעות יזכו סוף סוף להכשרה שמגיעה להן, לכבוד שמגיע להן ולשכר שמגיע להן, כדי שגם יהיה להן את התמריץ הטבעי לעשות את הדברים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה נשמע לי מעניין בכל מקרה, ד"ר ירדני.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אני בטוחה שמבחינה מערכתית זה דבר שראוי לדון בו.
איילת נחמיאס ורבין: אלוין ישראל, מישהו ביקש את זכות הדיבור?
<דוד מרקו: כן, דוד מרקו, מנכ"ל הארגון.
<דוד מרקו: אנחנו, כמו הידידים שלנו בציימס, מפעילים לא מעט מעונות ברחבי הארץ.
<דוד מרקו: אני חושב שצריך להדגיש את העניין הזה, שאני חושב שאת אמרת גם, וזה שיש לדעתי זכות בסיסית של הורה להחליט אם הוא מעדיף מסגרת מעון יום.
<דוד מרקו: אני חושב שנחום צודק שיש הרבה מקרים שיכול להיות שילד יקבל יותר במסגרת סגרגטיבית, אבל זה לא ההחלטה שלנו כמערכת ולא כמדינה להחליט.
איילת נחמיאס ורבין: יש גבול לפטרנליזם.
<דוד מרקו: בדיוק.
<דוד מרקו: ואני חושב שאם אני אוכל רק להגיד משהו שאולי הוא רק עניין של מילים, אבל עדיין חשוב להגיד.
<דוד מרקו: אני יותר ויותר מתנגד למילה שילוב.
<דוד מרקו: כי כשאני משלב מישהו, זה סימן שהוא אובייקט, אני לוקח אותו ואני שם אותו במסגרת משולבת.
<דוד מרקו: אני חושבת שההשתלבות זה מה שחשוב, או ההכללה, אם אנחנו נעדיף.
איילת נחמיאס ורבין: כן, לאינקלוז'ן פשוט אין מילה טובה בעברית, אני מסכימה.
<דוד מרקו: בדיוק, מילה יותר טובה.
<דוד מרקו: ואני אומר את זה כי אני חושב שזה כן חשוב גם בנסיבות של הדיון היום.
<דוד מרקו: כי אם אנחנו מדברים על הזכות גם של הורה, גם של ילד, אחר כך גם של אנשים בוגרים וכו', להיות חלק מהחברה, אנחנו לא משלבים אותם.
<דוד מרקו: אנחנו בחברה יש לנו חובה לאפשר להם להשתלב ולכן למרות שכולם מדברים שילוב וזה נשמע יפה וטוב ואני יודע שזה לא בדיוק הנושא של הדיון היום, אני חושב שכן חשוב להיות אוזן קשבת ברגישות בהבדל, כי אנחנו כחברה חייבם לקבל את כל מי שרוצה להתקבל.
איילת נחמיאס ורבין: לי אין בעיה עם טרמינולוגיה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שטרמינולוגיה זה דבר שראוי לדון בו, פשוט אני אומרת את האמת, אין מילה טובה לאינקלוז'ן בעברית.
איילת נחמיאס ורבין: זה קצת כמו אקאונטאביליטי.
איילת נחמיאס ורבין: בבקשה, שם ותפקיד, כי אנחנו לא מכירות פשוט.
<טלי מלין: שלום.
<טלי מלין: קוראים לי טלי מלין, אני קלינאית תקשורת במעון שיקומי בלוד, בכיתת תקשורת.
<טלי מלין: אני מגיעה לפה בשני כובעים, גם בתור אמא וגם בתור עובדת במעון.
<טלי מלין: הבן - - -
<תמי ברנע: אל תתני יותר מדי פרטים מזהים על ילדים.
<טלי מלין: לא, לא.
<טלי מלין: אני רק מציינת את זה בתור עוד עובדה.
<טלי מלין: אני רוצה להעלות פה שני דברים שחלק מהם גם את ציינת בהתחלה.
<טלי מלין: את דיברת והזכרת בקצה את החלק של התפיסה החברתית של השילוב ואני חושבת שלפחות מהמקום שלי כרגע השנה, בתור אחראית שילוב אצל הפעוטות האוטיסטים שמשולבים במעון רגיל, יש המון עבודה לעשות גם ברמה הסברתית.
<טלי מלין: יש המון הורים שאנחנו נתקלים מהם בסירוב.
<טלי מלין: ברגע שהם שומעים את המילה שילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים - - -
איילת נחמיאס ורבין: ההורים לילדים?
<טלי מלין: טיפוסיים.
איילת נחמיאס ורבין: טיפוסיים זה מילה טובה.
<טלי מלין: ואנחנו עברנו כמה וכמה הורים, ממש אחד אחרי השני.
<טלי מלין: זה מצב לא נעים.
<טלי מלין: זה מצב שלדעתי צריך לעשות איתו איזו שהיא עבודה בהקשר הזה.
<טלי מלין: דבר שני שנראה לי מאד מאד מהותי, זה הנושא של ההכשרה של הסייעות, שאני חושבת שלא מקבל מספיק מקום.
<טלי מלין: אני יכולה להגיד שבגילאים היותר בוגרים מאד מאד קשה למצוא סייעות עם הכשרה מקצועית טובה.
איילת נחמיאס ורבין: אין ספק.
<טלי מלין: הרבה פעמים זה סייעות שצריכות הדרכה בעצמן ולהדרכה זה עוד הוצאה של ההורים, שצריכים לתת לזה מענה.
<קריאה: את מדברת על הסייעות הפרטניות?
<טלי מלין: כן.
איילת נחמיאס ורבין: כן, אני מכירה את הבעיה הזאת מקרוב.
<טלי מלין: גם וגם, אבל בנושא של ההכשרה אני חושבת שזה חוד החנית.
<טלי מלין: זה שיש סייעות ואנחנו מוציאים סייעת, זה לא תמיד עוזר.
<טלי מלין: נוכחות של סייעת פיזית, יכולה להיות לטוב ויכולה הרבה פעמים גם להיות לרעה.
איילת נחמיאס ורבין: טוב, את יודעת, לפעמים צריך להגיד את האמת למשפחות.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה אנשים שמנסים למצוא סייעות.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את הקושי למצוא סייעת מתאימה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה אימהות שעובדות בזה, ותסלחו לי שאני אומרת אימהות, כי גם בהמשך למה שאמר קודם נחום גולדין, בסוף האימהות הן לרוב אלה שמחפשות את הסייעת ואני רואה את ההתמודדות שלהן כשהסייעת לא מתאימה ואז פתאום לילד אין סייעת והגננת לא מסכימה שהוא יבוא בלי סייעת.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאד מאד לא פשוט לראות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אבל לפני שאני אסכם את הדיון, אני קיבלתי ממישהו פתק ואני לא יודעת ממי, אבל ההערה הזאת גם מאד מאד נגעה לליבי ואני גם חושבת שהיא מאד נכונה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש ממך נחום שאנחנו נראה מה אנחנו עושים עם זה.
איילת נחמיאס ורבין: זה נכון גם לגבי הנציבות – לגבי ילדי תסמונת דאון, שלרוב הם לא זקוקים לסייעות ולרוב אין להם בעיות תקשורתיות, ברוב המקרים וכולנו מכירים את העיכוב ההתפתחותי שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גם יודעים שהילדים האלה יודעים להחזיר ולתת ולתקשר בצורה אוהבת וחמה.
איילת נחמיאס ורבין: כל מי שפגש אי פעם בחייו, וממש לפני חודש היה לי ביקור באולפנה בעופרה, ואת החיבוק ר' ו-ל' אני כנראה לא אשכח לעולם.
איילת נחמיאס ורבין: הן משולבות שם, הן כבר נערות בוגרות, הן כבר בנות 21 והן משולבות באולפנה.
איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט לא יכולה לשכוח את החיבוק שלהן ומבחינתי זאת מתנה כבן אדם, לא רק כחברת כנסת.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה שאנחנו נראה איך אנחנו מונעים מצב שבו המעונות והמשפחתונים מסרבים לקבל ילדים עם תסמונת דאון, אם אין להם סייעת.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת מטרה.
איילת נחמיאס ורבין: מי העביר לי את הפתק החשוב הזה?
< דוד זוהר: אני.
< דוד זוהר: אני עוזר של חבר הכנסת אורי מקלב ואני מתעסק בנושא הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה קודם כל להגיד לך תודה.
איילת נחמיאס ורבין: איך קוראים לך?
< דוד זוהר: דוד.
איילת נחמיאס ורבין: דוד, אני רוצה להגיד לך תודה רבה על ההערה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: נחום, אני חושבת שאתם צריכים להידרש לנושא הזה ולראות האם באמת יש מנהלות מעון שמסרבות לקבל ילדים עם תסמונת דאון, אם אין להם סייעת.
<נחום עידו: אני לא מכיר את הנושא.
<נחום עידו: אני לא נתקלתי בנושא הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני מבקשת שתבדוק.
איילת נחמיאס ורבין: דוד, אני מבקשת ממך - - -
<קריאה: זה של חגי.
איילת נחמיאס ורבין: של הנציבות, נכון.
<קריאה: לא הנציבות, באגף למעונות יום.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, באגף למעונות היום.
<נחום עידו: אבל כאחד שהיה קודם באגף שטיפל באנשים עם מוגבלות - - - שזה תסמונת דאון - - -
איילת נחמיאס ורבין: חברים, אני כבר אמרתי שצריך פסיכיאטר למשרדי הממשלה.
<נחום עידו: אני לא שמעתי על המקרים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: תעשו לי טובה, אל תכניסו אותי.
איילת נחמיאס ורבין: אני באמת מבקשת, כי אתם עוד פעם מכניסים אותי לכל כך הרבה אירועים פה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נכנסות למשרד הזה והוא אומר המשרד ההוא.
איילת נחמיאס ורבין: תעשו לי טובה - - -
<נחום עידו: נבדוק את זה.
איילת נחמיאס ורבין: תעזבו אותי מבירוקרטיה, באמת.
<נחום עידו: בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט תבדקו את הנושא הזה.
איילת נחמיאס ורבין: דוד, אם יש לך פניות ספציפיות, אני מבקשת שהן תועברנה לאחראי מעונות יום או לנחום עידו, מנהל שירות למוגבלויות או לאמיתי, שהוא מהנציבות, שבעיני חשוב לבדוק את האירועים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: לא יעלה על דעתי שילד עם תסמונת דאון, שאינו זקוק למתווך בתקשורת שלו - ברוב המקרים אנחנו יודעים את זה - לא יוכל להתקבל למעון יום בגלל שלמנהלת המעון יש שיקול דעת האם לקבל אותו או לא.
איילת נחמיאס ורבין: זה אגב בדיוק מה שהתייחס אליו מנכ"ל אלוין.
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק ההבדל בין שילוב לבין השתלבות.
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק ההבדל.
איילת נחמיאס ורבין: זה האינקלוז'ין.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל להודות לכל המשתתפים בדיון הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציף בפניכם את הדברים שאני מרגישה שהם נמצאים בבעיה ורוצה לראות איך אנחנו פותרים אותם, או לפחות מגדירים לעצמנו לוחות זמנים.
איילת נחמיאס ורבין: אחד, זה מופנה אליך כרגע נחום, בדיון הזה, אבל אני רואה את זה בהרבה דיונים פה בכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: אתה שואל שאלות על כמה ילדים זקוקים ל-, או כמה אנשים זקוקים ל-, ואתה לא מקבל תשובה.
איילת נחמיאס ורבין: יש תחושה של חוסר שליטה במשרדים, במספרים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת ש-א'-ב' זה מדידה.
איילת נחמיאס ורבין: אם אתה לא מודד אתה לא יודע.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא יודע אם השתפרת, לא השתפרת.
איילת נחמיאס ורבין: האם אתה נותן שירות טוב או לא נותן שירות טוב.
איילת נחמיאס ורבין: אתה חייב לדעת כמה פעוטות עם עיכוב התפתחותי זקוקים למעונות יום שיקומיים או זקוקים להשתלבות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לדעת את הדבר הזה.
<נחום עידו: זה משתנה מיום ליום.
איילת נחמיאס ורבין: אבל תקשיב שנייה, אתה יודע משהו, מישהו צריך להיות על המספרים לא יום יום, חודשית הוא צריך להיות על המספרים.
איילת נחמיאס ורבין: זה חלק מהאחריות של המשרד בעיני, אין מה לעשות.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לעולם לא תדע כמה תקציב אתה צריך, אם אתה לא תדע כמה ילדים זקוקים לזה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת בסוף הדברים האלה קשורים וזה כמובן תמיד מביא אותי לעניין התקציב, כי אתה אף פעם לא יודע כמה תקציב באמת חסר לך וככה יש ילדים שמקבלים שעה ועשרים סיוע ביום, במקום לקבל 4 שעות ביום.
איילת נחמיאס ורבין: זה מעגל קסמים כזה וככה אנחנו מגיעים למעונות שבהם הילדים לא יכולים להתקבל, כי אין מי שייתן להם סיוע, לפחות את המינימום של השעות הזה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת זה כל הזמן מין מעגל קסמים כזה, מאד מאד בעייתי ותמיד חוזר לנושא של האם האמא מטפלת בזה או האבא מטפל.
איילת נחמיאס ורבין: תעזבו.
איילת נחמיאס ורבין: היחידה המשפחתית תמיד נמצאת במורכבות וממילא ההתמודדות של המשפחות האלה – ואני גם יושבת ראש שדולת המשפחה בכנסת, אז אני באמת רואה את ההתמודדות הזאת כמשהו שאנחנו חייבים לתת לו מענה.
איילת נחמיאס ורבין: אלה משפחות מיוחדות שמתמודדות עם ילדים לא טיפוסיים, או עם צרכים מיוחדים ואנחנו חייבים לתת להם מענה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמה שאמרתי לאגף המעונות הוא מאד מאד חשוב ואני חושבת שהוא ישרת אותך בעבודה שלך, וזה באמת לקבל משוב מהמעונות שבהם יש פעוטות משולבים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאין דרך אחרת לדעת מה קורה בשטח, אם אתה לא מקבל פידבק ממנהלות המעונות.
איילת נחמיאס ורבין: אני גם מוכרחה להגיד לכם, מנהלות המעונות שאני פוגשת מתחננות שמישהו יקבל מהן פידבק.
איילת נחמיאס ורבין: מתחננות שמישהו ישמע מה יש להן לומר ואיך הן יכולות לעזור.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת הדרך הכי טובה שאנחנו יכולים לעשות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: לגבי השילוב החד יומי, אני מודה לך על מה שאתה אמרת, שבאמת אתם בודקים את זה כרגע.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה מאד מאד חשוב, השילוב החלקי הזה – תיקנת אותי – אני חושבת שיש לו ערך מוסף מאד מאד גדול ואני אומרת את זה מנקודת המבט של משפחות טיפוסיות, שלא מתמודדות עם צרכים מיוחדים.
איילת נחמיאס ורבין: אני ממש אומרת את זה בריש גלי, אני יודעת שהילדים שלי גדלים כשהם יודעים שילד עם צרכים מיוחדים הוא לא מוזר, הוא לא משונה, הוא ילד ככל הילדים וככה הם גדלים, כי הם רואים אותי מחבקת ילדים בכיסאות גלגלים.
איילת נחמיאס ורבין: הם יודעים את זה.
איילת נחמיאס ורבין: זהו, הם פשוט גדלו ככה.
איילת נחמיאס ורבין: למה אני נהייתי ככה, אני בעצמי לא יודעת, אבל ככה אני.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שזה מאד מאד חשוב ובעל ערך, שככה אנחנו נגדל את הילדים הטיפוסיים.
איילת נחמיאס ורבין: זה השילוב וזה האוניברסאליות.
איילת נחמיאס ורבין: הדבר האחרון שאני רוצה לבקש ממך זה לוח זמנים, כי אני מבינה שאתה נכנסת לתפקיד ממש לא מזמן ואני באמת מאחלת לך.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה תפקיד עם שליחות חברתית אדירה, אז זאת זכות גדולה להחזיק בתפקיד הזה.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, לא התכוונתי להרגיז אף אחד.
איילת נחמיאס ורבין: זה באמת שליחות מאד מאד גדולה.
איילת נחמיאס ורבין: הוועדה תבקש מענה בתוך שלושה חודשים איך התמונה נראית גם מבחינת מספרים, גם כמה התקציב החסר, איפה יש בעיות ואיך אנחנו מתיישרים לפי ההתחייבויות שכבר ניתנו כאן ממשרד הרווחה, מבחינת שעות הסיוע שאמורות להינתן.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה ואני אומרת את זה שוב בצד הדברים, לא אחד מול השני אלא בצד הדברים.
איילת נחמיאס ורבין: גם כמובן אנחנו מחכים מאד בכיליון עיניים לראות מה הוועדה הבין משרדית תאמר בנושא של הילדים שסובלים מאלרגיות, מהילדים עם בעיות רפואיות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאד מחכים לזה, אבל זה באמת בצד הדברים; וככל שיש עדיין בעיות סביב הנושא של האוטיזם, אנחנו מאד מבקשים לדעת איזה מגבלות קיימות ובאמת מה הצרכים שלכם מנקודת מבט משרדית.
איילת נחמיאס ורבין: הוועדה נמצאת כאן בסופו של דבר לעזור למשפחות האלה, לעזור לציבור ואני חושבת שיש לזה ערך חברתי מאד גבוה.
איילת נחמיאס ורבין: אז תודה רבה לכם שהגעתם לכאן היום ושיהיה לנו בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא הקלות הבלתי נסבלת של קניית רובי אוויר והשימוש בהם בידי ילדים ובני נוער.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו נפתח בדיון, אני רוצה שאנחנו נצפה בכתבה ששודרה בערוץ 10.
יפעת שאשא ביטון: היא תהיה בעצם איזו שהיא פלטפורמה וטריגר לדיון ואחר כך ננתח בעצם באיזו מציאות אנחנו נמצאים ומה אנחנו צריכים לעשות כדי לשנות אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהשידור מקפל בתוכו את כל הסוגיה והוא באמת פלטפורמה לדיון, כשאני אומר, יש שלושה דברים שמאד מטרידים אוי.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת זו באמת הקלות הבלתי נסבלת שבה אפשר להשיג את כלי הנשק הזה.
יפעת שאשא ביטון: הפעם השנייה זו תפיסת המציאות של הילדים, מבחינת השימוש שהם עושים בכלי הנשק.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מבחינתם זה מעשה קונדס, זה עוד צעצוע ולאט לאט זה יתפתח גם לכלי שדרכו אפשר, אתם יודעים, להשתעשע ולהפחיד את החברים וזה הגיע עד לכדי שימוש בהפחדה של סגל, שגם כאן זה אומר משהו עלינו.
יפעת שאשא ביטון: איפה הסמכות של המורים, איפה ההרתעה שיש לילדים בנקיטה שלהם באלימות כלפי סגל חינוכי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תנסו רגע לחשוב על זה, ותבינו שזה כשלעצמו גם תופעה שצריך לטפל ובה והיא לא נתפסת; שלא לדבר על ההיבטים הביטחוניים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים במדינה שלצערנו הרב אנחנו מאוימים, אם זה סכינאות, אם זה פיגועים בצורה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: לא נוכל לדעת מתי זה ביביגאן ומתי זה נשק חם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש לזה עוד הרבה מאד השלכות מעבר לעצם זה שזה רובה אוויר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא איך אנחנו פעם אחת ממגרים את התופעה הזו, את הדבר הזה שנחשפנו אליו לפני שהוא באמת הופך להיות מכת מדינה, ופעם שנייה איך אנחנו מתמודדים מבחינת הילדים, כדי שהם יבינו שזה לא משחק מחשב ואנחנו לא נמצאים באיזה שהוא סרט מלחמה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אפתח עם המשרד לביטחון פנים.
יפעת שאשא ביטון: זה כלי נשק?
יפעת שאשא ביטון: זה כלי ירייה?
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו אמורים להתייחס לזה מבחינת המהות החוקית של זה.
<מאיר פיקס: שלום.
<מאיר פיקס: אנחנו מתייחסים לדבר הזה, שנקרא איירסופט, לא ככלי ירייה.
<מאיר פיקס: ההגדרה הקיימת בחוק כלי ירייה מתייחסת לרובים ולדברים ספציפיים והאיירסופט הזה לא נכלל בהגדרה של כלי ירייה.
<מאיר פיקס: לאור הבעייתיות שקיימת בשימוש, כמו שראינו בסרטון, אנחנו ביחד, בשיתוף פעולה עם המשטרה ועם משרד הכלכלה, רוצים לקדם הצעת חוק במסגרת חוק הפיקוח על צעצועים מסוכנים, שתאסור החזקה אל הדבר הזה שנקרא אייר-סופט, וגם כלים נוספים שנגדיר אותם וככה למעשה לתת מענה לתופעה הזאת.
<מאיר פיקס: זה מבחינתנו כרגע.
יפעת שאשא ביטון: מה זה רוצים?
יפעת שאשא ביטון: כאילו רצון טוב זה יופי, מה קורה בתכלס?
<מאיר פיקס: לא, זה יותר מזה.
<מאיר פיקס: כרגע על שולחן ועדת הכלכלה מתנהל דיון וזה בשלבים מתקדמים, אני מקווה, כדי באמת להביא את זה לפיתרון כמה שיותר מהר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה אומר שבעצם המשמעות של הצעת החוק, ברגע שזה עובר וזה נכנס לספר החוקים, מה זה אומר?
יפעת שאשא ביטון: מי שמחזיק את כלי הנשק הזה ומוכר אותו זה פלילי?
יפעת שאשא ביטון: יש מאסר או איזו שהיא סנקציה לצד זה?
יפעת שאשא ביטון: ילד שמשתמש בזה מה זה אומר?
<מאיר פיקס: יש כוונה לאסור החזקה וייצור וייבוא וייצוא וכמובן תהיה על זה גם סנקציה פלילית.
<מאיר פיקס: כרגע אנחנו עדיין לא יודעים לתת תשובה, כי זה בדיונים עם המשטרה ועם משרד המשפטים לגבי מה העונש שיהיה על זה, אבל בהחלט זה יהיה משהו פלילי.
<מאיר פיקס: צריך שוב רק להגיד שהכוונה היא לא לתת לזה רישיון, אלא לאסור את ההחזקה ואת הייצור והייבוא של האיירסופט הזה ומי שכן יוכל לעשות שימוש בזה, זה יהיה במסגרת עסק, שמשרד הכלכלה ייתן לו היתר עם תנאים ולאחר שהמשטרה תבדוק את בעל העסק.
<מאיר פיקס: כן נאפשר מנגנון שיאפר שימוש בזה, אבל לא לאזרח הפרטי ורק במסגרת עסקים לצורכי ספורט.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שמרית היועצת המשפטית רוצה לשאול.
<שמרית גיטלין שקד: אז בעצם היום כרגע גם מכוח צו הפיקוח על מצרכים ושירותים, איסור ייצור-יבוא ומכירה של צעצועים מסוכנים, בעצם אתם יכולים כבר היום לאסור את ההפצה, את המכירה, את כל הפעילות הזו שאתה מדבר עליה, ככל שזה חל על העוסק.
<שמרית גיטלין שקד: כרגע אני מבינה שאתה מדבר על הצעת החוק שנמצאת בוועדת הכלכלה, שבעצם מנתקת את הזיקה של צו הפיקוח למצב חירום, אבל בעצם אני מנסה להבין מה יהיה ההבדל.
<שמרית גיטלין שקד: כי גם היום כבר יש לך את האיסור הזה.
<מאיר פיקס: היום האיסור על משרד הכלכלה, באחריות משרד הכלכלה.
<מאיר פיקס: היום זה לא בדיוק מוגדר, אבל האיסור הוא על החזקה, סליחה, על ייבוא והחזקה לצורכי עסק.
<שמרית גיטלין שקד: גם למכור וגם להעביר.
<מאיר פיקס: כן, אבל לצורכי עסק, לא החזקה פרטית.
<מאיר פיקס: המטרה של התיקון לחוק זה לאסור גם על החזקה פרטית.
<שמרית גיטלין שקד: אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת גם אסור יהיה למכור את זה, אלא אם כן זה לצורכי ספורט.
<מאיר פיקס: נכון.
יפעת שאשא ביטון: וגם אסור להחזיק בזה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שגם המחזיק, זה יהווה איזו שהיא עבירה פלילית.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה כשאנחנו מדברים על ילדים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבעצם ילדים מתחת לגיל 12 בכלל לא נושאים באחריות פלילית.
יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו יכולים לנקוט כלפיהם?
<מאיר פיקס: באמת כפי שהערת זה בעייתי כלפי ילדים, כי הם באמת לא נושאים באחריות פלילית, אבל המשטרה, עם הכלים שיש לה, תיתן מענה גם לתופעה הזאת; וכמובן יש כאן עוד שחקנים.
<מאיר פיקס: זה משרד החינוך וזה עוד גורמים שצריכים לתת מענה לבעיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני רוצה רגע להתחבר לסוף הדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שלצד ההרתעה והענישה אנחנו רוצים שיהיה פה גם תהליך חינוכי, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים להרוויח את הילדים האלה ולהסביר להם שתפיסת המציאות שלהם היא לא בדיוק המציאות עצמה ולא כפי שהדברים צריכים להיות מבחינה נורמטיבית, בלי שאנחנו כמובן מוותרים על ענישה והרתעה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה, חוזרת ואומרת, כי אם אנחנו לא נעשה גם את זה, אז אנחנו לא באמת נצליח לייצר כאן איזה שהוא שינוי.
יפעת שאשא ביטון: כאן אני רוצה לפנות למשרד החינוך בהיבט הזה.
יפעת שאשא ביטון: מה עושים שם?
יפעת שאשא ביטון: מה עושים בתוך מערכת החינוך?
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו בעצם מגיעים לילדים האלה ומסבירים להם, חברים, זה לא משחק ילדים.
<הילה סגל: אני הילה ממשרד החינוך.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שאנחנו מקבלים פניות בתקופה האחרונה באמת מבתי ספר.
<הילה סגל: המורכבות הגדולה שלנו היא עם ההורים.
<הילה סגל: יותר קשה לנו בפער שבין ההורה, שחושב שזה משחק או צעצוע, וכשמדובר בילדים צעירים, ילדים מתחת לגיל 12, מי שקונה, מי שרוכש, מי ששם נמצא ויודע על הפעילות של הילד עם רובה האוויר זה ההורים.
<הילה סגל: אז על פי הנהלים שלנו, קודם כל, על אף שזה לא מוגדר בחוק, מבחינתנו על פי חוזר מנכ"ל, עצם ההבאה של רובה אוויר לבית ספר, מחייבת הגשת תלונה במשטרה ובמידה ומדובר בילד מתחת לגיל האחריות הפלילית, פנייה לעובד סוציאלי לחוק נוער, בשל הדאגה הגדולה להתנהלות שכזאת.
<הילה סגל: אבל אני יכולה להגיד, מכמה פניות שאנחנו מודעים אליהן לאחרונה, שהדיאלוג עם ההורים הוא מורכב, כי הדאגה היא לא רק לשימוש בתוך בית הספר, הדאגה היא גם לשימוש שקורה אחר הצהריים עם חברים ובזמנים שבית הספר לא מתקיים.
<הילה סגל: ושם יש מקומות שבהם ההורים לא רואים את המורכבות ולא מבינים את הבעיה וכאן זה חוזר לאיזו שהיא החזקה משותפת של כולנו ביחד.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כי זו באמת תפיסה, אגב.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ילד שהוא ילד טוב, לצורך העניין, שההורים קנו לו את הצעצוע הזה והוא מחזיק בו, אז לא נראית איזו שהיא דרמה גדולה, אבל אנחנו כולנו רואים לאן זה בעצם יכול להתגלגל וזה מחזיר אותי חזרה רגע למשרד לביטחון פנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים את הסרטונים האלה ביוטיוב, אנחנו רואים את זה ברשתות החברתיות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לסנן אותם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תראה, ילדים שמספרים איפה הם קונים את זה, איך משתמשים בזה, מה אפשר לעשות בזה.
יפעת שאשא ביטון: הם נותנים רעיונות גם למי שלא היו לו רעיונות עד היום.
יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו כאן כמערכת, אפרופו האפליקציה של מאור וכל מה שאנחנו מנסים לייצר כחלק מהביטחון שלנו באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו?
<מאיר פיקס: כפי שציינתי מקודם, אנחנו מודעים לבעיה ולחומרה שלה ואנחנו באמת פועלים כדי בהקדם לתת את המענה החוקי שיאסור החזקה, שימוש וייצור.