GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מלי אורגד: אנחנו הולכים להקים עוד מרכז בתל-אביב, ויש לנו עוד 37 יחידות קטנות בפריסה ארצית מצפת ועד אילת, ככה רק בשביל לסבר את האוזן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסיים לפחות בנימה אופטימית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון הטעון, שהלך והפך להיות יותר טעון ככל שהתקדמנו.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שזה שהממדים הולכים וגדלים מחייב אותנו לפעולה.
יפעת שאשא ביטון: וגם אם עשינו דברים טובים ואנחנו מאמינים שאנחנו עושים דברים טובים ואני בטוחה שכל מי שעושה, משוכנע שהוא עושה את הטוב ביותר, במבחן התוצאה אנחנו לא מצליחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מצליחים.
יפעת שאשא ביטון: לא מצליחים לצמצם את התופעה, אנחנו לא מצליחים להגיע למי שצריך.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אני חוזרת כאן להמלצות.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – קודם כול, כן לעסוק, גם מעבר לעיסוק הממוקד ומעבר לאיתור שהוא מאוד חשוב, ואני מסכימה שצריך לאתר את הנוער בסיכון והבנתי שיש כמה רבדים לטיפול, יש גם את הדבר הכללי שהוא נוגע לכולם, גם לאלה שאנחנו לא חושבים שימצאו את עצמם אי-שם, כן לעסוק בנורות האדומות, לצד הנורות הירוקות.
יפעת שאשא ביטון: להגיד מה כן ולהגיד מה לא, ובסוף נכון, יש לנו תמיד את השטח האפור אבל אנחנו לפחות מצמצמים אותו.
יפעת שאשא ביטון: להתחיל את זה בגיל צעיר, לא בי"א-י"ב, אני לגמרי מסכימה אתך.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שזה כבר מגיע לשם נורא קשה לנו לעצור.
יפעת שאשא ביטון: אז ברור לכולנו שהגילאים בהרבה מאוד פרמטרים רק הולכים ויורדים, אז גם כאן אנחנו צריכים לעסוק בזה בגילאים צעירים יותר.
יפעת שאשא ביטון: משטרה ומערכת המשפט – באמת, יש לכם את היכולת האמתית להכריע בהרבה מאוד מובנים בסיפור הזה, ואני בטוחה שההרתעה הזו תעשה את שלה, תעשה את שלה בהרבה תחומים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיכולת שלה להקרין על תחומים נוספים היא מאוד מאוד גדולה ומשמעותית.
יפעת שאשא ביטון: תעשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא שולחנות עגולים, לא לחכות, תתייחסו לזה כמו לגניבה ולפריצה ולרצח, שבעיני אגב אינוס ושימוש בזנות קטינים לא נופלים מרצח, זה להרוג את הבן אדם ולהשאיר אותו בחיים, ואני חושבת שהוא ביטא כאן יפה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: ושוב, אני לא אומרת את השם ככה משום הפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: תהיו שם.
יפעת שאשא ביטון: מספיק שיהיה לנו מקרה, שניים, שלושה, ואתם תראו שזה עושה את ההד הציבורי ויוצר את ההרתעה שלו.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה למשרד הרווחה על הנתונים ואני אשמח אם בקשר, לפחות במקרה, ב-case study היחיד שהיה לנו כאן, להושיב אותו יחד עם ההורים שלו זה הדבר הכי לא רציני שאפשר לעשות כשהם אלה שהביאו אותו לשם.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו בוחנים את הטיפול גם ברמה הפרטנית של הילד וגם אחר כך ברמה של המעטפת המשפחתית.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש בעיות משפטיות עם כל העניין של האפוטרופסות וכו', אבל צריך לראות איך אנחנו מפצחים את זה כי אחרת אנחנו באים לעזור אבל אנחנו לא מבינים שאנחנו לגמרי לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם ולארגונים השונים ולמועצה לשלום הילד, ועוד נכון לנו המשך, אנחנו רחוקים מאוד מלפתור את הסיפור הזה.
איילת נחמיאס ורבין: בוקר צהריים טובים לכולכם ותודה רבה שבאתם לכאן היום.
איילת נחמיאס ורבין: אני כבר אתחיל בדברי הפתיחה שלי, אבל הדבר הראשון שאני רוצה להקריא בפקודתה של מנהלת הוועדה המעולה שלנו, ואני כמובן מחליפה את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שלא יכלה להיות כאן היום ואני מבטיחה לכם שהלב שלה נמצא בדיוק פה.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני רק מבקשת מבחינת הפרוטוקול, זה מאד חשוב שלפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף, גם לפי סעיף 120 לתקנון, שככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.
איילת נחמיאס ורבין: גמרנו עם הפורמאליסטיקה, לפחות לשלב הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתחיל אתכם במילה אישית.
איילת נחמיאס ורבין: יושב איתי כאן היום יואב קריים ואני כנראה, בניגוד לרוב הנוכחים בחדר, מכירה את יואב מאז שהוא נולד.
איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לכם דבר אחד מאד מאד חשוב ומשמעותי ואני אומרת את זה גם בשמי וגם בשמה של סבתי זיכרונה לברכה, שרה, שעל יואב קריים, כל מי שמכיר אותו, הדבר האחרון שאפשר להגיד עליו זה שהוא מוגבל.
איילת נחמיאס ורבין: אם כבר אז אנחנו מוגבלים והבעיה היא אצלנו ולא אצלו.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוסרת מכאן נשיקות לאמא שלו, נעמי, שהרבה מאד מהדברים האלה ומהאופן שבו יואב יכול היה להתבגר, היה בהחלט קשור אליה ואני שמחה שהייתה לי זכות מאד מאד גדולה גם להיות שותפה לאיש המדהים הזה שגדל מול העיניים שלי.
איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שאני זכיתי לנהל את הדיון הזה, של שילוב פעוטות עם מוגבלות במעונות היום ובמשפחתונים ואני באמת רוצה להודות גם לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על כך שהיא מובילה את הנושא הזה ביד רמה פה בכנסת בכלל בקדנציה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה שאנחנו נתמקד בנושא שהוא לפנינו וזה באמת הנושא של השילוב.
איילת נחמיאס ורבין: שילוב זו מילה כזאת שנשמעת – טוב, אז משלבים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שבכל מה שנוגע לפעוטות עם מוגבלות זה לא דבר טריוויאלי וזה חלק מהבעיה.
איילת נחמיאס ורבין: אני ביקשתי מלוולרי זילכה מבית איזי שפירא, להוציא לי כמה סיפורים וכמה אנקדוטות, כי מי שמכיר אותי ואת העבודה שלי בכנסת יודע שאני מכירה את הבתים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מעורבת גם הרבה שנים באלי"ן בית נועם, שהוא כבר לאנשים בוגרים מעל גיל 21, אבל אני מכירה את הבעיה והרבה פעמים אנחנו אומרים לעצמנו טוב, ילדים, זה חמוד וזה, אז מטפלים בהם ודואגים להם.
איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה אני למשל התחלתי להתנדב באלי"ן בית נועם, כי לבוגרים היו הרבה פחות פתרונות.
איילת נחמיאס ורבין: אבל הנה דוגמא על פעוטה בת שנתיים עם עיכוב התפתחותי קל.
איילת נחמיאס ורבין: היא לא מאובחנת עם אוטיזם, אבל זקוקה לתיווך חברתי, לעידוד תקשורתי לצורך שילוב.
איילת נחמיאס ורבין: היא מקבלת סייעת רק שעתיים ביום.
איילת נחמיאס ורבין: בשאר שעות המעון אין לה מענה.
איילת נחמיאס ורבין: יש סיפור על ילד בן שנה וחצי עם עיכוב התפתחותי.
איילת נחמיאס ורבין: צריך סייעת שתתרגל איתו פיזיותרפיה, הוא נוטה ליפול, הוא צריך עזרה בהאכלה יותר מאשר בני גילו, הוא לא עצמאי ומעוכב ביחס לבני גילו.
איילת נחמיאס ורבין: צריך השגחה נוספת.
איילת נחמיאס ורבין: רק שעתיים ביום.
איילת נחמיאס ורבין: בן שנה וחצי עם קשיי תקשורת, לא מאובחן עם אוטיזם.
איילת נחמיאס ורבין: משרד הרווחה אישר סייעת רק לשעתיים והמכון לא מוכן לקלוט את הפעוט אם לא יקבל יותר שעות סייעת.
איילת נחמיאס ורבין: אני כל פעם חושבת על ההורים האלה שנמצאים במין מעגל קסמים כזה, כי הרי הם לא יכולים לעשות את הכל לבד.
איילת נחמיאס ורבין: פעוט בן שנתיים וחצי שלא מתפקד, יושב ושוכב ולא עושה כלום, אבל הוא יוכל להתקדם עם סייעת.
איילת נחמיאס ורבין: הרווחה אישרה לו אחרי לחץ, 30 שעות שבועיות, כלומר שעה ועשרים ביום.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, 30 שעות חודשיות, שעה ועשרים ביום.
איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים גם בגלל המצ'ינג שהרשויות המקומיות נדרשות לו, הן לא נכונות לעזור.
איילת נחמיאס ורבין: והיום הזה בכנסת, שהוא יום השילוב לאנשים עם מוגבלויות, הוא היום לשוויון לאנשים עם מוגבלויות, הוא יום מאד מאד מחייב בעיני.
איילת נחמיאס ורבין: כמובן שאני מקווה תמיד ואתם תסלחו לי על ההשוואה.
איילת נחמיאס ורבין: היא לא נועדה להפחית מאף סקטור, אבל כמו ביום האישה הבינלאומי, אני תמיד אומרת שאני מקווה שנגיע ליום שבו לא נזדקק ליום הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל האמת היא שביום האנשים עם המוגבלויות אנחנו עדיין זקוקים ליום הזה, זקוקים לו ובגדול.
איילת נחמיאס ורבין: הבעיה היא קודם כל בתפיסה החברתית, שבה אנחנו לא מבינים שאנחנו זקוקים לשילוב כחברה, ולא האנשים או הפעוטות עם המוגבלויות זקוקים לנו.
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק ההפך.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו זקוקים לאנשים עם המוגבלויות.
איילת נחמיאס ורבין: כמובן שבכל מה שקשור למבוגרים והשתלבויות שלהם בתעסוקה, אני מאד מאד מעורבות בנושא הזה, ואני חושבת שזה אחד המהלכים הכי גדולים והכי משמעותיים שאנחנו יכולים לעשות, אבל היום אנחנו עוסקים בקטנטנים.
איילת נחמיאס ורבין: בפעוטות, שלגביהם יש לנו אחריות מאד מאד גדולה והם בסופו של דבר – אני מקווה – לפחות חלק מהם, יהיו הבוגרים שמיום מן הימים ישתלבו בשוק התעסוקה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה תלוי במה אנחנו ניתן להם מגיל חצי שנה עד גיל 3.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים ששם נמצא הקסם הגדול ושם נמצא הפוטנציאל הגדול, ולכן אנחנו נמצאים כאן היום.
איילת נחמיאס ורבין: אחרי דברי הפתיחה האלה, שכמובן אנחנו תיכף ניגע בתקציב ובמצ'ינג ובכל הדברים האלה, אני רוצה לתת לחברי, יואב קריים לפתוח, בין היתר משום שהוא צריך להיות בעוד ועדה.
איילת נחמיאס ורבין: בבקשה יואב.
איילת נחמיאס ורבין: תציג את עצמך בשם מלא לפרוטוקול.
<יואב קריים: כמובן.
<יואב קריים: תודה רבה.
<יואב קריים: יואב קריים, מנהל שותף של האשכול לפיתוח ושינוי חברתי בבית איזי שפירא ועוד כמה תפקידים, שלא בגללם אני פה.
<יואב קריים: אני פה בגלל התפקיד הזה ואני רוצה להזכיר לכולנו שאנחנו נמצאים בעידן שבו אנחנו כבר 20 שנה מאז שחוקק חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שנחקק בשנת 1998.
<יואב קריים: חלקנו היינו גם שם אז.
<יואב קריים: אנחנו נמצאים בעידן שבו ישראל חתומה על אמנה בינלאומית לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<יואב קריים: אמנה שמדברת על כל מעגל החיים, כמו חוק השוויון עצמו, ולכן שוויון מתחיל מהרגע שבו אדם יצא מרחם אמו מולִדתו, ולכן מהרגע הזה צריך להתייחס בשוויון מלא, וזה אומר שכל פעוט צריך לקבל את אותם שירותים באופן מלא ושלם, כמו כולם.
<יואב קריים: כל פעוט במוגבלות, כמו כל פעוט אחר.
<יואב קריים: זה משהו שאנחנו צריכים לזכור, כי אנחנו לא בגדר היום עושים טובות, או מייצרים איזה שהוא תהליך שאנחנו צריכים להיות גאים בו.
<יואב קריים: זה שזה עוד לא קורה, מספיק זה נ' שלנו וכך צריך להסתכל על הדברים האלה.
<יואב קריים: ואת הדברים האלה לימדה אותי בין השאר סבתך המדהימה, שהייתה אשת זכויות ושוויון, שינקתי את זה גם ממנה.
<יואב קריים: אני רוצה לומר בהקשר הזה ברמה הפרקטית.
<יואב קריים: על פי החזון שלנו בבית איזי שפירא, כל הילדים עם כל הצרכים הרפואיים וכל המוגבלויות, צריכים להיות בעלי סיכוי להשתלב כבר מהגיל הצעיר.
<יואב קריים: זה חיבור בין ההבנה, שהתערבות בגיל המוקדם מייצרת שינוי מהותי והזכות לשוויון – הדברים האלה ביחד – ייצרו יותר אנשים שיכולים להיות פעילים בחברה.
<יואב קריים: מכיוון שבשתי אוכלוסיות כבר מטפלים במענה לגביהן – זה הילדים האלרגניים והילדים עם הצרכים הרפואיים שאינם עיכובים התפתחותיים, ואנחנו מקווים שהוועדה הבין משרדית, שעובדת עליהם, תיתן מענים הולמים וטובים.
<יואב קריים: אנחנו מבקשים שגם הילדים עם העיכוב ההתפתחותי יידונו כמו שצריך ויפותחו להם המענים הנכונים; ובשביל זה אנחנו ממש מבקשים לייצר ועדה מתאימה במשרד הרווחה, שתקבע את הכללים ושתייצר מצב שאת העקרונות היפים אנחנו הופכים הלכה למעשה באמצעות פרקטיקה הוגנת.
איילת נחמיאס ורבין: יואב היקר, תודה רבה לך.
<יואב קריים: תודה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שתיארת את זה מאד יפה.
איילת נחמיאס ורבין: בניגוד לדברים החגיגיים שאני אמרתי קודם, אני רוצה עכשיו באמת להגיד במידה מסוימת של כעס.
איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2016 היה דיון פה בוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: היה דיון שעסק בנושא של פעוטות שלא זכאים למעונות יום שיקומיים.
<קריאה: בסוף שנת 2015.
איילת נחמיאס ורבין: לא, התאריך שלי יש הוא יולי 2016, התאריך שאני ראיתי.
<קריאה: זה היה לפני שנתיים.
איילת נחמיאס ורבין: את צודקת, היה עוד דיון גם בשנת 2015.
איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, משהו פה ןלא מתקבל על הדעת, נקודה.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שהילדים האלה לא מקבלים את שעות הסיוע שהם זקוקים להן כדי להשתלב.
איילת נחמיאס ורבין: נקודה.
איילת נחמיאס ורבין: ברשותכם, לפני שאנחנו פותחים את זה לדיון של כולם, אני רוצה לתת למשרדי הממשלה להסביר לנו למה אנחנו עדיין נמצאים במציאות שבה יש כ-1,000 סייעות שנותנות שירות של בערך שעה ועשרים ביום בממוצע.
איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר לדעת בדיוק, יכול להיות שיש ילד שכן מקבל את כל שעות הסיוע שמגיעות לו וילד אחר שלא מקבל את שעות הסיוע שמגיעות לו.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו, אנחנו לא עושים להם טובה.
איילת נחמיאס ורבין: בואו נתעשת מהר.
איילת נחמיאס ורבין: את המילה "טובה" בואו נוציא מהחדר הזה מיד.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא עושים להם טובה, זה מגיע להם.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא מגיע להם רק בחוק, בזכות, לא.
איילת נחמיאס ורבין: זה מגיע להם כי כך ראוי שיהיה וזה נורא נורא פשוט.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממשרד הרווחה, מי נציג משרד הרווחה פה בדיון?
<נחום עידו: אני.
איילת נחמיאס ורבין: שלום אדוני.
איילת נחמיאס ורבין: בבקשה שם ותפקיד לפרוטוקול.
<נחום עידו: שמי נחום עידו, אני מנהל השירות לילדים המתבגרים.
איילת נחמיאס ורבין: ברוך הבא לתפקיד החדש.
<נחום עידו: תודה רבה.
<נחום עידו: אכן, קודם כל אני חושב שאנחנו נותנים שירות למי שמגיע אלינו, עד כמה שאנחנו יכולים לתת.
<נחום עידו: במהלך השנה האחרונה היו אצלנו שינויים - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה זה ההערה – עד כמה שאנחנו יכולים לתת – נחום?
<נחום עידו: מבחינת תקציבים ומבחינת כוח האדם שאנחנו יכולים לתת לעניין הזה.
<נחום עידו: יש לנו ועדות השמה שדנות בכל מקרה ומקרה שמגיע אלינו, ומאשרות לו על פי רמות התפקוד שלו ועל פי המידע שאנחנו מקבלים, את מספר השעות או כמות השעות שכל פעוט יכול לקבל אותן.
<נחום עידו: אני רק עכשיו נכנסתי לתוך העניין הזה.
<נחום עידו: במהלך השנתיים האחרונות אנחנו עברנו כל מיני שינויים במנהל מוגבלויות ואני חושב שהנושא הזה באמת לא נידון מספיק.
<נחום עידו: אנחנו בהחלט נדון בזה בתקופה הקרובה.
<נחום עידו: אנחנו נעשה את כל מה שאנחנו יכולים לעשות, כי הנושא הזה הוא בהחלט, אני חושב שאנחנו רואים אותו בסדרי העדיפויות שלנו מאד מאד גבוה.
<נחום עידו: הנושא של שילוב אנשים עם מוגבלויות הוא נושא מאד מאד חשוב ואנחנו נטפל בו.
<נחום עידו: זאת אומרת אנחנו נטפל בו עד כמה שאנחנו יכולים לתת.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע להצביע על כמה כסף חסר לך בתקציב כדי לממש מעון יום, שהוא לא מעון יום שיקומי, מעון יום רגיל, הוא מעון של 8 שעות, 8.5 לפעמים, תלוי באיזה מעון מדובר.
איילת נחמיאס ורבין: ילדים במעון יום שיקומי, אנחנו מדברים אפילו על 9 שעות אם אני לא טועה, שהילדים נמצאים בו.
<נחום עידו: מעון יום שיקומי זה משהו אחר.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מנסה - - -
<נחום עידו: וזה תקצוב אחר, זה משהו אחר לחלוטין.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתווכחת איתך על זה, אני רק מנסה להצביע בסוף על הצרכים של הילדים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים באיזה חסר אנחנו מצויים מבחינה תקציבית?
<נחום עידו: אנחנו לא יודעים, כי אנחנו לא יודעים בדיוק כמה פעוטות כאלה זקוקים.
<נחום עידו: אנחנו לא יודעים - - -
איילת נחמיאס ורבין: איך זה יכול להיות?
איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני שואלת את השאלה הזאת – איך זה יכול להיות שאנחנו לא יודעים?
<נחום עידו: כי זה משתנה.
<נחום עידו: כל שנה באים פעוטות אחרים.
<נחום עידו: זה לא דבר שהוא קבוע.
<נחום עידו: הרי הפעוטות האלה נולדים ואנחנו לא בדיוק יודעים כמה מהם מגיעים אלינו.
<נחום עידו: כל שנה מגיעים במספרים אחרים.
<נחום עידו: אנחנו באופן כללי, למשל בשנה שעברה, טיפלנו ב-117 פעוטות שהוכרו עם רמות כאלה ואחרות של אוטיזם.
<נחום עידו: עוד 483 שהם מעוכבי התפתחות, באגף השיקום שלנו ועוד 216, שאנחנו הכנסנו אותם לתכנית שהיא תכנית מצוינת, תכנית שנקראת מסיכון לסיכוי, שהיא תכנית שבעצם משלבת בקבוצות ואנחנו חושבים שזה הדבר הנכון.
<נחום עידו: זאת אומרת אנחנו רוצים לפתח יותר את הכיוון של מסיכון לסיכוי, כי המענה הקבוצתי הוא יותר נכון מאשר המענה הפרטני, במקרים האלה של מעוכבי התפתחות ברמה הזאת.
<נחום עידו: אנחנו ננסה לפתח את זה בשנה הזאת.
<נחום עידו: אני אומר, יש לנו את המספרים האלה.
<נחום עידו: אני לא יכול להגיד לך כמה בנוסף לזה הגיעו, היו זכאים ולא התקבלו.
<נחום עידו: לדעתי כל מי שהיה זכאי מבחינתנו קיבל את השעות.
<נחום עידו: האלה היא אם זה לא מספיק שעות.
<נחום עידו: יכול להיות שזה לא מספיק שעות - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, תראה, אני נתתי לך דוגמאות.
איילת נחמיאס ורבין: אני הקראתי דוגמאות בודדות, ספורות, יש רבות כאלה, של ילדים שמקבלים שעתיים סיוע.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת זה בבירור לא עונה על הצרכים.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו מה הבעיה?
איילת נחמיאס ורבין: נניח שעוד יש מעון - - -
<נחום עידו: אני לא בטוח שזה לא עונה על הצרכים.
<נחום עידו: זאת אומרת זה מאד תלוי.
איילת נחמיאס ורבין: שעתיים סיוע?
<נחום עידו: אנחנו מדברים פה על עיכוב התפתחותי, שהוא לא עיכוב התפתחותי חמור.
איילת נחמיאס ורבין: אז מה עם הילדים שהמעון לא מספיק לקבל אותם?
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על מעון "רגיל".
איילת נחמיאס ורבין: אני לא אגיד יותר בגרשיים, אבל כולנו מבינים שאנחנו מדברים על - - -
<קריאה: מעון כללי.
איילת נחמיאס ורבין: מעון כללי.
איילת נחמיאס ורבין: מעון כללי לא מסכים לקבל אותם.
<נחום עידו: אני מניח שאנחנו יכולים לתת יותר.
<נחום עידו: כשהמקרים האלה יגיעו לוועדות אצלנו, אנחנו ניתן יותר.
<נחום עידו: זאת אומרת במקרים הפרטניים האלה, שאת מדברת עליהם, שזקוקים ליותר מזה, אנחנו ניתן יותר שעות.
<נחום עידו: אבל שוב, אני הייתי באמת רוצה, מכיוון שאנחנו רק נכנסים לתוך העסק הזה עכשיו, לתוך העניין הזה – הייתה תקופה שלא היה מי שאחראי על הנושא הזה, אז אנחנו נטפל בזה ואני מקווה שאנחנו נגיע בסופו של דבר גם למסקנות הנכונות וגם לטיפול הראוי.
איילת נחמיאס ורבין: ד"ר עידו, הבעיה האמיתית היא שאתה - - -
<נחום עידו: אני לא דוקטור.
איילת נחמיאס ורבין: הבעיה, נחום, אם מותר לי, הבעיה שאנחנו כבר בתוך הדיונים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת הדיונים האלה לא נולדו היום והם לא התחילו היום, עם כל הכבוד, עם כניסתך לתפקיד.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן כשאנחנו נסיים את הדיון אנחנו נחליט - סליחה יש לי הרגלים מעולם הניהול שממנו באתי - על לוח זמנים, שבו אתה תדווח לוועדה על ההתפתחויות.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא אותיר את זה ככה ב- תתנו לנו לעשות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: בסדר?
<נחום עידו: לא, לא, בהחלט, בהחלט.
איילת נחמיאס ורבין: ד"ר ליזה רובין, מנהלת המחלקה לאם ולילד במשרד הבריאות, שגם צריכה לצאת מוקדם.
איילת נחמיאס ורבין: שלום ליזה.
<ליזה רובין: ילדים שיש להם עיכוב התפתחותי מקבלים את המענה מבחינת משרד הבריאות באבחון ובטיפול שנמצא וניתן דרך קופות החולים.
<ליזה רובין: בגלל המבנה של הקופות לעומת עיריות ורשויות, זה לא תמיד כל כך קל.
<ליזה רובין: אנחנו מסכימים עם מר נחום עידו, שהפיתוח של מערכות כמו מסיכון לסיכוי, הוא הדרך לעשות את זה, כשלרוב אנחנו צריכים להימנע כמה שיותר ממענה פרטני ל - - -
<ליזה רובין: אבל שלא תהיה סייעת פרטנית לילד, מפני שבמסגרת של המעון אנחנו סבורים שצריכים לפתח את הכישורים על ידי הדרכה מקצועית של הצוות במעון להתמודד.
<ליזה רובין: אני אגיד משהו לא פופולארי.
<ליזה רובין: התקינה במעונות שצריך לתת, היא קשה בשביל ילדים רגילים, שלא לדבר על ילדים שהם עם צרכים מיוחדים שצריכים יותר דיבור ויותר תשומת לב וכו'.
איילת נחמיאס ורבין: ד"ר רובין, רק תעשו לי סדר, כי אתם יודעים, לפעמים אני אומרת שצריך פסיכיאטר למשרדי הממשלה.
איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה מאד שמקבלים את ההצעה הזאת ב- - -
<ליזה רובין: גם אנחנו צריכים פסיכיאטר.
איילת נחמיאס ורבין: ד"ר רובין, התקצוב לסייעות הוא כולו ממשרד הרווחה, אתם רק מלווים מבחינת האבחון.
איילת נחמיאס ורבין: ואיזה קשר אתם מנהלים?
איילת נחמיאס ורבין: אתם עוקבים אחרי ההתפתחות של הילדים?
איילת נחמיאס ורבין: או שילד אובחן ובזאת סיימנו?
<ליזה רובין: אני נותנת את הבמה לד"ר ירדני.
<הדר ירדני: אני ד"ר הדר ירדני, מנהלת המחלקה להתפתחות הילד.
<הדר ירדני: ילדים עם עיכוב התפתחותי נמצאים ברובם במעקב של מכונים ויחידות להתפתחות הילד.
<הדר ירדני: ההליכה שלהם למעון היא לא משהו שקשור למענה שאנחנו נותנים במסגרת המעונות.
איילת נחמיאס ורבין: אוקיי, בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נתחיל עכשיו איזה שהוא סבב של דוברים ממשרדי הממשלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני כן אבל הייתי רוצה לשמוע ממשרד החינוך – מי נמצא כאן ממשרד החינוך?
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה נציגות בכירה.
<קריאה: לא, לא, אבל זה גיל מאד צעיר.
איילת נחמיאס ורבין: אה, נכון, כי זה לפני.
<קריאה: עד שלוש.
<קריאה: יש את מינהל המעונות ממשרד העבודה.
איילת נחמיאס ורבין: אז כן, אני אשמח לשמוע את משרד העבודה בעניין הזה.
<חגי פורגס: אגף מעונות יום.
איילת נחמיאס ורבין: אגף מעונות יום, כן.
איילת נחמיאס ורבין: זה משרד הרווחה, נכון.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, יש לי פיצול אישיות בגלל כל המעברים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: שם מלא לפרוטוקול.
<נחום עידו: כן, בדיוק, גם לנו.
<נחום עידו: גם אנחנו אותו דבר.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט עשו לגו מאחד האגפים – צריך להגיד – הכי חשובים בעיני שיש.
איילת נחמיאס ורבין: בבקשה.
<חגי פורגס: אני שמח לשמוע.
<חגי פורגס: האגף שלנו רואה חשיבות כמובן בשילוב ילדים.
<חגי פורגס: המענים שניתנים הם לא מענים שניתנים על ידינו.
<חגי פורגס: עכשיו כשאנחנו אותו משרד, אז אנחנו אפילו בשיתוף פעולה יותר הדוק ואנחנו מדברים יותר וגם בהיבט של פרויקט בסיכון ובשאר התחומים.
<חגי פורגס: לכן בכל הנוגע למתן סייעות וליווי ותכניות וכאלה, אנחנו לא עובדים שם.
<חגי פורגס: כמובן כל ילד שנמצא מקבל את מלוא תשומת הלב.
איילת נחמיאס ורבין: אתם עושים משוב על ההשתלבות?
איילת נחמיאס ורבין: עובדים מול הגננות לקבל מהן משוב על ההשתלבות, לנסות ללמוד מהן?
איילת נחמיאס ורבין: משוב 360, כל מיני דברים מהסוג הזה?
<חגי פורגס: יש לנו תכניות שמתמקדות בחינוך, אנחנו קוראים לזה הסוגיות החינוכיות טיפוליות במעון, שזה לא לוקח בחשבון אוכלוסיות מיוחדות כמו פעוטות בסיכון, ילדים עם מוגבלויות.
<חגי פורגס: אנחנו כותבים תכניות לימודים וסילבוסים ומערכי הדרכה ומערכי הדרכה וכלי מדידה וכו', שהם לא מותאמים לאוכלוסיות האלה.
<חגי פורגס: אני חושב שהחברים כאן מתמחים בזה.
<חגי פורגס: זה לא תחום ההתמחות שלנו.
<חגי פורגס: אנחנו לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אני כן חושבת, ברשותך וזה וגם יהיה חלק מהסיכום – אני חושבת שאחד הדברים שאתם צריכים לעשות כדי שהדברים האלה יהיו יותר מועילים ותכליתיים, אני חושבת שאחד הדברים שאתם צריכים למצוא את הדרך לעשות, זה בעצם לתקשר עם הגננות במעונות היום ולנסות להבין איך הן רואות את השילוב.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש לזה ערך עצום וזה יותר מאשר בעניין הפדגוגי.
איילת נחמיאס ורבין: הרי המטרה פה היא לא רק הפדגוגיה פר אקסלנס, אלא השילוב.
איילת נחמיאס ורבין: באמת איך ילדים שאין להם צרכים מיוחדים לומדים לחיות עם ילדים עם צרכים מיוחדים ואני חושבת שלדבר הזה יכולה להיות משמעות ארוכת טווח.
איילת נחמיאס ורבין: היא גם יכולה מאד להועיל לתכנית מסיכון לסיכוי וזה גם יהיה חלק מדברי הסיכום של הוועדה.
<נחום עידו: אני מניח שאצלנו יש מחקר על מסיכון לסיכוי, כמו כל תכנית אחרת.
<נחום עידו: אני לא מכיר את המחקר, אבל - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמה שחשוב זה פידבק מהשטח, מהמנהלות של המעונות.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה דבר בעל ערך.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהרבה פעמים האנשים בשטח הם האנשים שמהם צריך ללמוד איך מנהלים תכניות ואיך מובילים מהלכים אסטרטגיים.
איילת נחמיאס ורבין: אז זה גם יהיה חלק מדברי הסיכום.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך מאד.
איילת נחמיאס ורבין: אמנם הזכרתי ככה – אני לא אוהבת להגיד בשולי הדברים בהתעסקות בדברים כאלה – אבל בצד הדברים האלה יש גם את הנושא של המחסור הדרמטי במעונות יום לאוטיסטים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה דבר שצריך לראות איך משרד העבודה - - -
<קרן קרדי: את מדברת על מעונות יום שיקומיים?
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה דבר שאנחנו ראינו מה היה בתחילת השנה הזאת.
<קרן קרדי: הקודמת.
איילת נחמיאס ורבין: כן, זה הקודמת?
איילת נחמיאס ורבין: לא, זה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: לא, תיכף אני אתן.
איילת נחמיאס ורבין: יש כאן נציג - - -
<קריאה: אתם יודעים על ילדים שלא - - -
איילת נחמיאס ורבין: סליחה רגע, סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: את יכולה להתבטא כמובן, אבל את צריכה להגיד מי את ומה תפקידך ואנחנו כמובן ניתן.
איילת נחמיאס ורבין: אם יש כאן נציג של אלו"ט, אנחנו ניתן לו כמובן לדבר.
איילת נחמיאס ורבין: בצד השני של הדברים, אני מטפלת הרבה מאד בנושא של חינוך לילדים שסובלים מבעיות רפואיות מתמשכות, תחת קדימה מדע לבריאות.
איילת נחמיאס ורבין: גם נושא שעלה פה בוועדה כבר כמה פעמים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מטפלות בזה באופן עיקש וסיסטמתי.
איילת נחמיאס ורבין: לא תמיד רואות ברכה בעמלנו, אבל מנסות.
איילת נחמיאס ורבין: כל הנושא הזה, גם של ילדים שסובלים מאלרגיה בגילאים האלה, שהוא מאד מאד חשוב בעיני וגם הנושא של ילדים עם בעיות רפואיות מתמשכות, אני חושב שבאמת צריך לתת-.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שיש ועדה שהוקמה בעניין הזה ומטפלת.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לעשות מאמץ.
איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט רוצה שתדעו שאני לא מתעלמת מזה, זה מאד חשוב בעיני, אבל אני רוצה לנסות לאפשר לוועדה לצאת עם איזה שהן מסקנות, גם בעקבות הבג"ץ שהיה ויש גם בג"ץ שתלוי ועומד בנושא של האוטיסטים, אבל אני רוצה לנסות באמת לייחד את הדיון הזה, כמה שאפשר, ככל ניתן, לפעוטות עם עיכוב התפתחותי.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא רוצה שאף אוכלוסייה כאן תחשוב שאני שוכחת אותה.
איילת נחמיאס ורבין: עורכת הדין ולרי זילכה, רכזת הפורום של הארגונים וההורים למען ילדים עם מוגבלות.
<ולרי זילכה: תודה רבה.
<ולרי זילכה: אני קודם כל רוצה להודות לך, יושבת הראש, שהסכמת להוביל את הדיון החשוב הזה.
<ולרי זילכה: מבחינתנו הוא חשוב, כי אנחנו עוסקים בנושא הזה כבר הרבה מאד שנים, ואני מודה שאנחנו מאד מתקשים לקדם אותו.
<ולרי זילכה: מבחינת הילדים שאנחנו מדברים עליהם, אז הצגת בצורה מיטבית את העניין.
<ולרי זילכה: אנחנו מדברים על אותם פעוטות שצריכים עזרה בתיווך, השגחה על מנת להשתלב במעונות היום הכלליים, כשהמטרה, בדרך כלל מדובר בסייעת.
<ולרי זילכה: צריך להבין שמדובר בדברים הכי בסיסיים.
<ולרי זילכה: פעוט שצריך עזרה בהאכלה ממושכת, תיווך במשחק, חיזוק ותרגול בעבודה מוטורית, והכל על מנת שהוא יוכל לצמצם פערים.
<ולרי זילכה: יואב אמר את זה קודם וגם את אמרת את זה קודם, שבעצם חלון ההזדמנויות בגיל הרך, עד גיל 3, הוא מאד מאד דרמטי.
<ולרי זילכה: ואם פעוט כזה יושב במעון והרבה פעמים הילדים האלה כן מתקבלים במעון כי הם פאסיביים.
<ולרי זילכה: הם לא מפריעים לאף אחד.
<ולרי זילכה: אין להם התפרצויות, הם לא מפריעים לצוות המעון, הם לא מטרידים יתר על המידה, אבל הם גם לא מתקדמים.
<ולרי זילכה: זה לא פעוטות שצריכים מעון יום שיקומי ודווקא מצבם כן מאפשר להם להיות בקהילה, אבל הם צריכים את ניצול חלון ההזדמנויות הזה, כדי להתפתח במסגרת הזאת בקהילה.
<ולרי זילכה: ואם אנחנו לא נותנים להם את זה, או נותנים להם שעה ועשרים ביום, מה שזה הרבה מהדוגמאות שאני פגשתי.
<ולרי זילכה: הם מקבלים שעתיים ביום כשהם צריכים יותר.
<ולרי זילכה: הם צריכים חיזוק במשך שעות ארוכות יותר, אז בעצם לא נתנו מענה.
<ולרי זילכה: הגיעו אלינו גם דוגמאות של מעון שאמר טוב, הילד הזה – אתם יודעים, יש את הילדים היותר פאסיביים ויש את הילדים היותר אקטיביים, שהם כן מפריעים לצוות המעון אם הם לא מקבלים עזרה או תיווך או האכלה כמו שצריך, ואז בעצם הילדים האלה, שהם לא מקבלים את העזרה הזאת, אז המעון אומר אני לא יכול לקלוט אותם יותר.
<ולרי זילכה: כבר יש לי כמה מקרים שאמרו להורה לבוא לקחת את הילד אחרי כמה שעות.
<ולרי זילכה: כמו שאמרה יושבת הראש, המסגרת היומית היא סדר גודל של 9 שעות ביום.