GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירי נחמיאס: כי יש הבדל בין גן פרטי שהוא לא מפוקח והוא עושה הכל והוא עסק, לבין גן של עמותת הורים, מוכר שאינו רשמי שמפוקח.
יפעת שאשא ביטון: אתם מרוויחים.
יפעת שאשא ביטון: אתם גוף רווחי?
<מירי נחמיאס: אנחנו לא מרוויחים.
יפעת שאשא ביטון: אבל ישבה אצלי בתוך הדיון בחורה מהמוכר שאינו רשמי ואמרה כן, אנחנו גוף רווחי.
יפעת שאשא ביטון: ואת יודעת מה, הרי ברור ש - - -
<מירי נחמיאס: איך עמותה יכולה להיות גוף רווחי?
יפעת שאשא ביטון: ברור לי שאתם לא עושים את זה לשם שמיים.
<מירי נחמיאס: העמותה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אתם לא עושים את זה לשם שמיים ואתם גם לא אמורים לעשות את זה לשם שמיים ואתם אמורים גם להתפרנס מזה והכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו פה זה לפקח עבור ההורים שזה לא יהיה גוף כלכלי.
<מירי נחמיאס: - - - הורים מכירה היטב את המוכר שאינו רשמי.
יפעת שאשא ביטון: ננהל שיח?
יפעת שאשא ביטון: ננהל שיח.
<מירי נחמיאס: בסדר, אבל יש הבדל.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, ננהל שיח.
יפעת שאשא ביטון: בואי, לא כולם צריכים עכשיו להיות שותפים לוויכוח הזה.
<מיכל חורין: התעריף לא יהיה מהשמיים.
<מיכל חורין: לא נפיל אותו מהשמיים, זה מתבסס על מודלים כלכליים.
<מיכל חורין: אנחנו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אחר כך המשרד לביטחון הפנים.
יפעת שאשא ביטון: אני נצמדת לרשימה ואתם תהיו הבאים בתור.
<עדית בוקאי: עדית בוקאי, מנהלת רשת הצהרונים של החברה למתנ"סים.
<עדית בוקאי: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו כן נמצאים היום בנקודה אחרת מפתיחת השנה, דרך שיתוף פעולה מאד מאד הדוק ומשמעותי עם חיים ממשרד החינוך, עם קשב לצרכים של השטח, עם ניסיון להיות קשובים לצרכים ולתקן תוך כדי תנועה.
<עדית בוקאי: כמו שהמהלך הזה התחיל בצורה מאד מאד מהירה, אז אני חושבת שהרבה מן הפתרון תלוי ביכולת להקשיב ולתקן תוך כדי.
<עדית בוקאי: זה דבר ראשון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אתכם.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מיתוסים ואני אשבור אותם לאורך כל הדרך, גם אם תתייאשו לשמוע.
יפעת שאשא ביטון: זו שנה ראשונה שהמתנ"סים מפעילים צהרון.
<עדית בוקאי: רגע, לא.
<עדית בוקאי: ברור שלא.
יפעת שאשא ביטון: אתם מפעילים את זה בכל הארץ, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם על מקומות שאתם מפעילים את זה בפחות, אגב, ממה שאנחנו ביקשנו במחיר המינימום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם יודעים להתארגן, נכון?
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו עשינו בעצם זה - - -
<עדית בוקאי: אבל אנחנו לא מפעילים בכל הארץ.
יפעת שאשא ביטון: לא בכל הארץ.
יפעת שאשא ביטון: אתם מפעילים בהרבה מאד מקומות בארץ.
<עדית בוקאי: בהרבה מקומות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת איפה אתם נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאתם יודעים להתארגן.
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו ביקשנו זה לעשות את ההתאמות.
יפעת שאשא ביטון: אצלכם בעיקר ההתאמות נעשו גם בהיקפי המחיר ואני יודעת שזה מחיר בתוך המערך הכללי של שיקולי הרשת, בתזוזות של הכספים.
יפעת שאשא ביטון: קוראים לזה גם סבסודים צולבים שנעשו שם.
יפעת שאשא ביטון: סיפרו לנו את זה הראשים שלכם במפגשים שהיו בינינו.
יפעת שאשא ביטון: אז הסיפור של המתנ"סים זה לא שהם באמת היו צריכים להתארגן לקראת שנה חדשה.
<עדית בוקאי: או-אה, כמה כן.
<עדית בוקאי: בואי אני אספר לך, בסדר?
<עדית בוקאי: קודם כל זה מתקשר למה שאמרת קודם, על הרווחים, עודפיףם, רשויות, תקציב.
<עדית בוקאי: צריך לדעת ואני הראשונה שאמרתי בוועדת חינוך, אפשר להוציא את זה מהפרוטוקולים, גם שודרתי בטלוויזיה בערב.
<עדית בוקאי: הייתה שיטה בארץ שהיא לא המצאה של מתנ"סים.
<עדית בוקאי: היא משהו שהיה מקובל פה ונהוג מזה הרבה מאד שנים במסגרת תקציבי הרשויות, שמשתמשים בעודפים שקיימים בכספים לטובת מימון של דברים אחרים.
<עדית בוקאי: האם זה נכון?
<עדית בוקאי: האם זה צריך?
<עדית בוקאי: האם זה צודק?
<עדית בוקאי: לא.
<עדית בוקאי: מסכימה שלא, אבל ככה זה היה ולא ביום אחד ובזריקה של עט משנים את המציאות.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אז רק חשוב לי שזה ייאמר, שפה היינו צריכים לעשות את השינוי.
<עדית בוקאי: רגע, אני אמרתי את זה גם אז ואני יודעת - - -
יפעת שאשא ביטון: כי כל השיח הלך ל – שינינו את האיכות, שינינו את הסטנדרטים.
<עדית בוקאי: אבל יפעת, זה לא המתנ"סים.
<עדית בוקאי: במחילה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אוקיי.
<עדית בוקאי: מי שמתקצב זה הרשות מתקצבת.
יפעת שאשא ביטון: אני מברכת אותך על הכנות ונכון, ואתם - - -
<עדית בוקאי: זה נאמר כבר בתחילת הדרך ואני ממשיכה, כי כמוכם גם אנחנו ארגון חברתי ואנחנו בהחלט - - - בזה, אבל אם ככה הזה עובד, אז ככה זה עובד.
<עדית בוקאי: אני מקווה שהמהלך הנוכחי יביא לשינוי באופן כזה שיגידו תקציב לאוכלוסיות, תקציב רווחה ולא אחרת.
<עדית בוקאי: זה קודם כל צריך להעמיד את הדברים על דיוקם.
<עדית בוקאי: האם צריך להיערך?
<עדית בוקאי: בוודאי שצריך להיערך.
<עדית בוקאי: זה שאתה יודע להפעיל צהרון ואתה יודע את המשנה ואתה יודע איך צריך להיראות תקציב ואתה יודע שיש לך תכנית פדגוגית ויש לך תפיסה ארגונית, זה לא אומר שאתה לא צריך לדעת עכשיו, כשנכנסה תכנית חדשה, איך תידרש לדווח - - -
יפעת שאשא ביטון: איך אני מממן את הדברים האחרים.
<עדית בוקאי: מה צריך להיות השינויים בשכר.
<עדית בוקאי: מעכשיו לעכשיו חלו שינויים מאז'וריים עד רמה אנומלית לגמרי, שיש סייעות שהיה צריך להוריד להן שכר ואחרות שהיה צריך להרים להן שכר.
<עדית בוקאי: בתוך המערכות הקיימות היה מנעד, מנעד שנתן משמעות בשכר לוותק, לאיכות, לכאלה שרצויות יותר ופחות.
<עדית בוקאי: המערכת החדשה לא נתנה מענה לזה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה חלק מההמלצות שיהיו בדיון וגם עם זה פתחתי את הדיון, שאנחנו נעשה את האדפטציה לגבי המנעד.
יפעת שאשא ביטון: שאתם תוכלו לשחק, שאתם תקבלו את הסך הכל של תשלום השכר ויוכלו לשחק בזה בתוכו.
<עדית בוקאי: חיים יודע שאני מעמידה את המערכות שלי, כולל סקרים פנימיים אצלי וכל מידע שצריך.
<עדית בוקאי: הוא גם יודע, אנחנו בקשר הרבה מאד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מפרגנים לכם על זה.
<עדית בוקאי: אנחנו באמת רוצים שזה יצליח ואנחנו רואים במערכת הזאת לא סתם כצהרון, אלא כהזדמנות חינוכית של ממש ובאמת אנחנו עובדים לקראת העניין הזה.
<עדית בוקאי: אני גם יכולה להגיד, ומצטערת שאני מעידה על המערכות שלי, המערכות של הרשת שאני אמונה עובדות טוב ומכוונות ומבקרות גם את עצמן.
<עדית בוקאי: הן גם צוינו לטובה בדו"ח המבקר בזמנו, כשזה עלה.
יפעת שאשא ביטון: והן עובדות טוב ואיכותי גם עכשיו בצהרונים.
<עדית בוקאי: כן, ובוודאי שיש מקומות ופה צריך להגיד.
<עדית בוקאי: כשמדברים על שופר בעקבות השינוי, ירד בעקבות השינוי, זה לא גוף אחד.
<עדית בוקאי: יש מנעד מאד רחב.
<עדית בוקאי: יש כאלה אולי בתל אביב, אולי גם בתל אביב לא, לא יודעת, כאלה שנהגו לתת יותר מתוך זה שמפעיל היה מאד אחראי ויש לו תפיסה חינוכית ושואף לעשות עבודה טובה ומיצה כל שקל לטובת עבודה חינוכית; ויש כאלה שפחות.
<עדית בוקאי: בכל מקום יש שונות.
<עדית בוקאי: אז יש כאלה שהאיכות שלהם ירדה, יש כאלה שהאיכות שלהן עלתה.
<עדית בוקאי: גם אני, בתוך המערכות שלי ואגב, עשיתי סקר שהעברתי אותו לחיים וליורם, לראות.
<עדית בוקאי: אחת השאלות הייתה האם כוח הגיוס שלכם השתפר, האם הצלחתם להביא כוח אדם אחר.
<עדית בוקאי: האם ההורים מעידים עלם שיפור באיכות?
<עדית בוקאי: גם אנחנו מנסים להתייחס למערכת הזאת בצורה-.
<עדית בוקאי: זה לא כאחד ולראייה שונות מאד מאד גדולה.
<עדית בוקאי: אני רוצה כן להגיד, אני חושבת שהמערכת מתקדמת.
<עדית בוקאי: אנחנו מתקדמים למקום טוב יותר, אבל יש כמה נקודות שבעיני הן מפתחות להצלחה בתוך השינוי הזה.
<עדית בוקאי: הדבר הראשון שאני רוצה להגיד זו איזו שהיא גמישות טיפולית.
<עדית בוקאי: אם אני כמערכת פותחת צהרון מחר בבוקר ואין לי מושג, כולל עד לרגע זה, באיזה אופן אני אצטרך לדווח על מה שעשיתי כמפעיל.
<עדית בוקאי: אני לא יודעת אם אני אצטרך – עד לרגע זה – האם אני אצטרך לדווח לדוגמא אם כל יום אני עושה רישום של כמה ילדים היו בצהרון, יום אחד היו 29, יום אחד היו 30, יום אחד יוסי לא בא, אז זה ירד ל-28 וכו'.
<עדית בוקאי: האם אני אצטרך לשלם את מנות המזון על היום שהוא לא היה, כן היה וזה.
<עדית בוקאי: לכן, אפרופו מה שאמר פה חברי, אותם מפעילים שמוצאים את עצמם, כן יצטרכו, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: מה היה לפני כן?
יפעת שאשא ביטון: הרי אתם משלמים לספק, אתם לא משלמים למשרד החינוך.
<עדית בוקאי: אז נכון, אז השיח עם הספק, מאחר שאני שילמתי את השכר, לא אני, המפעיל שילם את השכר, עושה איזה שהוא שיח הדדיות של ספק לקוח- - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם היום את משלמת.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם היום את עושה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באנו ונכנסנו לכם בשיח עם הספקים.
<עדית בוקאי: אבל מה שאני מנסה להסביר - - -
<ענת הוכנר: לפחות גמישות.
<ענת הוכנר: למפעילים יש לפחות גמישות.
<עדית בוקאי: רגע, מה שאני מנסה להסביר זה שהמקום הזה חייב טיפונת להתגמש כדי לייצר איזה שהוא מרחב.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה גם פה.
<עדית בוקאי: רגע.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו, לא רגע.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, את אמרת משהו מאד מאד כולל ויש בו הרבה מאד סעיפים.
יפעת שאשא ביטון: על הגמישות אנחנו מסכימים.
<עדית בוקאי: אני רוצה ל - - -
יפעת שאשא ביטון: על השיח שלך עם הספק, אם את כן משלמת על מנה שכן הגיעה או לא הגיעה, מה זה קשור לחיים?
<עדית בוקאי: לא, אני לא שם.
<עדית בוקאי: אני בשיח בדיווח.
<עדית בוקאי: אני חושבת שחשוב מאד, ואגב מה שיש בראש למפעילים היום, כשהם חושבים על רמת הדיווח שהם יידרשו אליה, זה דו"חות צילה, שמי שמכיר אותם יודע שהם הצריכו כמעט שתי משרות רק לטובת הדיווח.
<עדית בוקאי: אני לא ראיתי את זה בשום תקציב ניצנים, את דו"ח הדיווח.
<עדית בוקאי: זאת אומרת אני הייתי רוצה לראות אם אני הולכת לדיווחים סיזיפיים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה מי שמרכז את זה, לא?
<עדית בוקאי: דיווחים סיזיפיים שיצריכו כוח אדם שרק יושב על הדיווח כל היום.
<עדית בוקאי: הנתון הזה - - -
<ענת הוכנר: אבל ההורה משלם מלא ואתם לא - - -
יפעת שאשא ביטון: טוב, הסיפור הוא לא ברמה של אם משה הגיע לצהרון ביום א', כן או לא, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ממה שאני ראיתי לפחות.
<חיים דב הלפרין: הדיווח צריך להיות ברמה של דף נוכחות בגן, שבו רשומים כל הילדים וכל יום מסומן מי הגיע ומי לא הגיע.
<חיים דב הלפרין: זה א'-ב' של ניהול הכי פשוט ואחריות הכי בסיסית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב ונדבר על צורת הדיווח ואנחנו נביא את הסוגיה הזו כשלעצמה לדיון הבא, גם כדי לפתוח ולפרוש את זה, וגם כדי לראות ביחד איך אנחנו מנהלים את זה נכון.
<חיים דב הלפרין: לא, אבל מה שעדי מעירה פה, שהם לא יודעים איך לדווח במובן הזה של מה רמת הרזולוציה שנדרשת ממפעיל.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, אני הבנתי.
<חיים דב הלפרין: אז אני אומר קודם כל הרשויות כבר יודעות את זה, אז כדאי שתתעדכנו מה פורמט הדיווח.
<חיים דב הלפרין: הרשויות יודעות וזה הרבה יותר ידידותי מאשר צילה, בגלל ששיטת המימון היא פר ראש, אז לכן הרבה יותר קל לקבל את הדיווח.
<ענת הוכנר: פר ראש, פר מספר הילדים?
<חיים דב הלפרין: ויחד עם זה צריך לדעת שמי שייפול במדגם של בקרת עומק, שנבדוק גם כמה הוא משלם ומתי הוא משלם וכו', אז יצטרך לדווח הרבה יותר.
<חיים דב הלפרין: מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נביא את הסוגיה הזו של הדיווח, שגם נפרק אותה, נלמד אותה, שגם מי שעדיין מרגיש שהוא לא שוחה בזה עד הסוף יוכל לבוא ולהיות שותף.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדיש לזה את ה - - -
<ענת הוכנר: המפעיל מקבל פר ילדים פר יום?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה דיון.
<ענת הוכנר: לא, אני שואלת היום.
<ענת הוכנר: אם ילד לא בא, אז המפעיל לא מקבל על היום הזה?
<עדית בוקאי: זה נורא תלוי בהסדרים.
<עדית בוקאי: באופן עקרוני - - -
<ענת הוכנר: מה זה תלוי?
<ענת הוכנר: אם זה חוק, זה אחד.
<עדית בוקאי: תראי, אני כן רוצה להגיב על הדבר הזה.
<עדית בוקאי: מי שמפעיל צהרון ונמצא בתובענות של השטח, שאגב לא נהיה לה היום חופש יותר גדול, בסדר?
<ענת הוכנר: בדיוק הפוך.
<עדית בוקאי: היא מערכת מאד תובענית.
<עדית בוקאי: אני יכולה להגיד לכם, שלא יישמע ציני, אבל בתחילתה של התכנית היו לי רכזות שהזמינו להן אמבולנס, שפונו לבית חולים.
<עדית בוקאי: המערכות הן מערכות מאד תובעניות, שאנחנו דוחפים אותן לצאת לשטח ולעשות עבודה של נוכחות במסגרות והלוגיסטיקה והטיפול משאירים אותם במשרדים.
<עדית בוקאי: צריך לראות איך מקלים על המערכת ולא מקשים עליה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: נקדיש לזה דיון שלם.
יפעת שאשא ביטון: יותר מזה?
יפעת שאשא ביטון: נדבר על זה לעומק.
<ענת הוכנר: בסדר, אבל אפשר לקבל עובדה?
יפעת שאשא ביטון: תיכף.
<ענת הוכנר: אם ילד היה 25 יום, הוא מקבל רק - - -
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, בסוף אנחנו נגיע לסיום הדיון ואני אפילו לא אוכל לתת לך לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אז שנייה, אני מבטיחה לתת לך.
<ענת הוכנר: אבל זה משהו שבחוק הבטיחו, כשדיברו על - - -
יפעת שאשא ביטון: את תוכלי לשאול את הכל, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו מנהלות את הויכוח?
<עדית בוקאי: לא סיימתי.
<עדית בוקאי: רק משפט אחרון.
יפעת שאשא ביטון: אז משפט אחרון.
<עדית בוקאי: משפט אחרון לסיום.
<עדית בוקאי: נושא השכר של הצוותים – לא שמעתי אם אתם מתכוונים לעשות עם זה משהו.
<עדית בוקאי: אני הייתי שמחה או שיהיה חופש למפעיל בתוך התקציב לשלם שכר - - -
יפעת שאשא ביטון: את לא שמעת אותי אומרת את זה שמונה פעמים?
יפעת שאשא ביטון: כבר לא היה לי נעים שהם יגידו היא לא זוכרת שהיא אמרה את זה.
<קריאה: היא אמרה.
<עדית בוקאי: שהולך להיות חוק.
<עדית בוקאי: בסדר.
<עדית בוקאי: שאפו.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אתה, אחר כך את ואחר כך אמציה.
יפעת שאשא ביטון: אמציה, אתה תסלח לה, כי אם היא לא תשחרר, לא נתקדם פה.
<ענת הוכנר: זה לא, זה גם אחרי שאני משחררת.
יפעת שאשא ביטון: אז נשאיר אותך לסוף.
<ירון לוי: קודם כל תודה רבה.
<ירון לוי: שמי ירון לוי מבת ים, אני חלק ממובילי מאבק כל נושא הצהרונים, אבל היום הגעתי בכובע של הורה.
<ירון לוי: ביחד עם אשתי אורטל, לקחנו חופש מהעבודה.
<ירון לוי: למעשה, כשנתקלתי בחוסר תשובות בעירייה, רציתי לבוא לכאן ולהבין מה קורה.
<ירון לוי: הנושא הראשון זה המזון, כמו שכולם דיברו.
<ירון לוי: הנתון הוא 220 שקלים לפני שתכנית ניצנים יצאה, שהעירייה תקצבה פר ילד, שזה יוצא 11 שקלים למנה.
יפעת שאשא ביטון: מאיזו רשות אתה?
<ירון לוי: בת ים.
<ירון לוי: זה הנתון שקיבלנו.
<ירון לוי: אני לא יודע מה קורה עכשיו, אחרי ההוזלה.
יפעת שאשא ביטון: והיום זה מתוקצב יותר.
<חיים דב הלפרין: לא, אבל בבת ים לדעתי אין ניצנים בגנים.
<ירון לוי: לא בגנים לא.
<ירון לוי: יש בבתי הספר.
<ירון לוי: אנחנו בעצם נתקלנו במקרה אחד, כשהבן שלי טייל בגינה בשעות הצהריים ושכחו לנעול את השער.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתם לא.
יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: אל תתלהבו.
<ירון לוי: זה הנושא של ההנחיות שהם לא קיבלו, המובילה והסייעת, שצריך לנעול את השלושה שערים והילד הסתובב בגינה.
<ירון לוי: הלכתי למחלקה לגיל הרך ואמרו לי שאין צוות - - -
יפעת שאשא ביטון: שבגלל צהרונים הילד יכול להסתובב בגינה?
<ירון לוי: לא.
<ירון לוי: ביקשנו לדעת מה אנחנו עושים בנדון, אמרו שאין צוות להחליף.
<ירון לוי: כרגע הצוות ימשיך והם ידברו איתם.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה קשור לצהרונים?
יפעת שאשא ביטון: זה כשל ניהולי מקצועי.
יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור לניצנים?
<ירון לוי: אז תכנית ניצנים, לגבי הפיקוח על המזון.
<ירון לוי: המזון מגיע אלינו בתשע בבוקר במקרה הטוב.
<ירון לוי: אני גם אספתי קצת מחברת הקייטרינג שמביאה.
<ירון לוי: למה הבאתי את זה?
<ירון לוי: הילדים לא אוכלים את האוכל של הצהרון, וזה לא קשור כרגע למחיר.
<ירון לוי: התמחור, הכל אותו דבר, זה אותה חברה.
יפעת שאשא ביטון: זה גם לא קשור לתכנית.
יפעת שאשא ביטון: זה שיח שכבר קיימנו פה ויצא חוק בעקבותיו וצריך לטפל בו, בלי שום קשר.
<ירון לוי: אבל מי אוכף את החוק?
<ירון לוי: לאן אני פונה?
<ירון לוי: יש לי כשל כרגע שהמזון מגיע בשעה מאד מוקדמת והוא לא מגיע טרי לילדים, לאן אני הולך ברשות המקומית?
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומר לך משהו לגבי זה.
<ירון לוי: אני יודע שכתוב בחוק, אבל אני לא יודע למי לפנות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך משהו לגבי זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים פה דיון במיוחד גם לאחר שנכנס חוק מזון בריא בצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: הוא נכנס לתוקף.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לניצנים אגב, גם בלי טובות שלנו זה היה נכנס.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה ככה כל הזמן, כדי שתבינו שאנחנו לא באנו והמצאנו את העולם.
יפעת שאשא ביטון: ובכלל, יש גם את הסוגיה של מזון במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: גם ביוח"א ומילת זה שיח שעולה כל שנה מחדש.
יפעת שאשא ביטון: גם במקומות אגב שעושים את זה כבר הרבה מאד שנים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את קריית שמונה למשל בלי התכנית הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתכם שאם אנחנו לא ניכנס בכל הכוח בסיפור הזה, אנחנו נמשיך לראות תולעים ושערות וירקות רקובים.
<ירון לוי: פתרון.
<ירון לוי: יש לי גם פתרון קטן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים על זה דיון בנפרד.
יפעת שאשא ביטון: בכלל, לא קשור לצהרונים, בכלל על הנושא של מזון שמגיע לילדים, בין אם זה במסגרות חינוך במסגרת הפורמאלית ובין אם זה במסגרות של הצהרונים.
<ירון לוי: אוקיי.
<ירון לוי: ודבר אחרון שמתקשר לכל הדברים כאן, זה - - -
<חיים דב הלפרין: מי הספק שלכם?
<ירון לוי: מבושלת ועוד חברת קייטרינג של - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, אתם באמת יכולים להתלונן למשרד הבריאות, נכון?
<ירון לוי: יש כאן נתון מאד יפה.
<ירון לוי: יש תאריך - - -
<חיים דב הלפרין: אגב, הספק עצמו נבדק ואיכות האוכל שלו היא בסדר גמור.
<יעקב אמציה דויטש: החוק - - - לספק, דרך אגב.
<יעקב אמציה דויטש: הסנקציות הן מולו.
<ירון לוי: אני הייתי שמח אם היה תאריך, סליחה לא תאריך, שעת הגעה.
<ירון לוי: מתי האוכל מוכן.
<יעקב אמציה דויטש: הספק היום בודק איך הוא יכול לאחסן את האוכל עד שמגישים.
<ירון לוי: זה מאד מעניין, כי אם אני מגיע לבית הספר וזה במסדרון, בצד בתשע בבוקר ואני מסתכל לראות מתי הכינו את האוכל, לא רשום כאן שעה, רשום תאריך.
<ירון לוי: אני חושב שהחוק מחייב גם תאריך תפוגה של האוכל.
יפעת שאשא ביטון: כדי שניכנס לזה - - -
<חיים דב הלפרין: לא, אין תפוגה.
<חיים דב הלפרין: היום.
יפעת שאשא ביטון: ירון, כדי שניכנס לזה בצורה רצינית ובגלל שזה לא תוצר לוואי של התכנית וצריך לתת לזה מענה באופן רוחבי בכל המקומות שבהם ילדים מקבלים בעצם מזון בשעות הלימודים, לצורך העניין בין שמונה לארבע, אז אנחנו נקיים דיון בנפרד, כדי שהדברים גם יהיו ברורים.
<ירון לוי: אני אשמח לסכם במשפט אחרון בנושא הסייעות, שאצלנו, לפחות בבת ים, קיצרו להן.
<ירון לוי: לקחו את הסייעת שהיא הופכת עכשיו לנקות גם את הצהרון והיא מנקה גם את השירותים בעקבות כנראה תכנית ניצנים.
יפעת שאשא ביטון: למה, כתוב בתכנית ניצנים הוראה שהסייעת צריכה לנקות את השירותים?
יפעת שאשא ביטון: לא אני רוצה להבין פשוט את הקשר שהרשות עושה בין הדברים.
<קריאה: למה, מי מנקה את השירותים?
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אני - - -
<ענת הוכנר: אבל האחראים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה קשור לתכנית ניצנים?
יפעת שאשא ביטון: ולפני כן מה היה?
יפעת שאשא ביטון: בגלל שתכנית ניצנים נכנסה אז כתוב שהיא צריכה לנקות את הצהרונים?
<ירון לוי: אני אגיד במה זה קשור, שהורידו להן ופגעו להן בזכויות שלהן.
<ירון לוי: הורידו לסייעת רבע שעה ברגע שהיא מגיעה לילדים.
<ירון לוי: הילדים מקבלים את האוכל מאוחר יותר.
<ירון לוי: זה קשור, כי אין כסף לרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: יש את זמן החפיפה, לא?
יפעת שאשא ביטון: שמוגדר בכלל אחרת.
<ירון לוי: אז אצלנו זה לא עובד.
יפעת שאשא ביטון: ירון, אז הם פשוט לא מקיימים את ה - - -
<ירון לוי: למי אני הולך?
יפעת שאשא ביטון: למי במשרד החינוך?
<חיים דב הלפרין: קודם כל יש אגף חינוך בעיריית בת ים.
<ירון לוי: אני מכיר אותו טוב ועם התשובות שקיבלתי הגעתי לכאן.
יפעת שאשא ביטון: הבעיה שהעיריות מורחות אותם.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: העיריות אומרות להם-.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, קודם כל אני שמחה שאני כאן ושיש את כחלון ושיש את חיים ושיש עוד כל מיני דמויות, למה?
יפעת שאשא ביטון: מהיום כל מה שלא טוב ברשות, לא משנה עכשיו למה זה קשור, מה קרה לכם?
יפעת שאשא ביטון: זה הרפורמה של כחלון.
יפעת שאשא ביטון: זה משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה תכנית ניצנים.
יפעת שאשא ביטון: לא קשור בכלל, אבל יש על מי לזרוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, הרשויות, באמת אני אומרת לך, לא בציניות.
<חיים דב הלפרין: אני יודע.
יפעת שאשא ביטון: כל כשל שלהן זה אתה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך הן תבדוקנה מה קשור.
יפעת שאשא ביטון: תתלונן.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך – תפנה אלינו.
יפעת שאשא ביטון: תפנה למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה רואה שהרשות גם - - -
<קריאה: אני מבקשת להפנות גם אלי אם יש בעיה עם סייעות.
<קריאה: ואם מתעמרים בהן.
<קריאה: אני מבקשת לפנות אלי.
<ירון לוי: מתעמרים.
<ירון לוי: מורידים להן.
<ירון לוי: הורידו להן את הלבוש.
<קריאה: אני מבקשת שתפנה אלי.
<קריאה: זה חשוב לי.
<ירון לוי: אני אפנה אלייך בצורה מסודרת.
<ירון לוי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: ענת ואחר כך אמציה ואחר כך עודד ואנחנו צריכים להיות ממוקדים, ובאמת בדברים שהם בהשלכות של התכנית.
<ענת הוכנר: כן.
<ענת הוכנר: יש משהו באמירה שלך, שחלק מהדרישה לשינוי צהרונים יצאה מתל אביב.
<ענת הוכנר: וכמו שאת יודעת, החוק תפס את תל אביב כשהיא לקראת לעשות הסדרה של כל הצהרונים בעיר ולכן ברגע הראשון זה אולי אפילו נראה דברים שפוגשים אחד את השני.
<ענת הוכנר: איפה נוצרה עיקר הבעיה?
<ענת הוכנר: קודם כל אני אומר שנאמר יותר מפעם אחת שהרפורמה הזאת לא תפגע במה שקיים.
<ענת הוכנר: ממש בהבטחה שהיא לא תרע את מה שקיים.
<ענת הוכנר: אז אני יכולה לדבר על תל אביב.
<ענת הוכנר: לדעתי זה בעיה של עוד רשויות גדולות.
<ענת הוכנר: הפגיעה היא מאד גדולה.
<ענת הוכנר: היא מאד גדולה וסיבתה שאנחנו נדרשים לעבוד על פי אותן עלויות.
<ענת הוכנר: אני שואלת עכשיו מדוע, כמו שאנחנו מקבלים רק 150 שקלים סבסוד, מכיוון שאנחנו רשות חזקה וזה נכון לתת לנו 150 שקלים ולתת למקום אחר 650 שקלים, אבל באותה רמה היה צריך המשרד להחליט על שני סטים של עלויות בהתאם - - -
יפעת שאשא ביטון: החלטנו.
יפעת שאשא ביטון: 650 ו - - -
<ענת הוכנר: לא, לא, לא.
<ענת הוכנר: סטים של עלות.
<חיים דב הלפרין: לא, היא מדברת על עלויות שכר.
<ענת הוכנר: סטים של עלות הפעלה של מועדונית אמיתית.
<ענת הוכנר: כמה עולה מדריך, כמה עולים דברים כאלה ולקבוע לכל רשות איפה היא נמצאת, כמו במדד הסוציו אקונומי.
<ענת הוכנר: ואז תקבעו אתם, תחליטו לנו מה.
<ענת הוכנר: אבל ב-935 שקלים המועדוניות שלנו היום רחוקות מאד מאיפה שהן היו.
<ענת הוכנר: העירייה שלנו משלמת לדברים במועדונית.
<ענת הוכנר: משלמת לבתי הספר שגם נפגעו מזה ולא בתי ספר בצפון תל אביב.
<ענת הוכנר: בית ספר עצמו שהיה - - -
יפעת שאשא ביטון: דווקא בצפון תל אביב - - -
<ענת הוכנר: בדרום תל אביב, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: ברמת אביב אתם יודעים שיש לי פניות?
יפעת שאשא ביטון: כשהיה כל השיח בתל אביב פנו אלי הורים, מאיפה?
יפעת שאשא ביטון: מרמת אביב.
יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי רמת אביב, ידעתי שמגיע אלי עכשיו עוד צרור של יריות.
יפעת שאשא ביטון: נשמתי.
יפעת שאשא ביטון: התחלתי לקרוא.
יפעת שאשא ביטון: מסתבר מה כתוב?
יפעת שאשא ביטון: הם כותבים אפילו אנחנו ברמת אביב, קיבלנו בשנים הקודמות פחות ממה – הם לא הבינו את הצעקות מתל אביב של מה היותר שהם קיבלו כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: סיפרו שהם קיבלו גם פחות ממה שיש בתכנית ניצנים ושהם שילמו הרבה יותר ושעכשיו הם משלמים את אותו סכום ומקבלים יותר ממה שהיה לפני כן.
<ענת הוכנר: אבל מה זה יותר?
<ענת הוכנר: אחד מה זה יותר, שניים - - -
<אחז אגם: יפעת, תעבירי לי את האנשים האלה אחר כך.
<ענת הוכנר: רק שנייה.
<ענת הוכנר: אחד בשמחה, כי אני יודעת להגיד לך שיש לנו 48 מועדוניות בבתי ספר ועוד 400 וכמה גנים.
<ענת הוכנר: נדמה לי ששיר, שמרכזת פה את היסודיים ואחז את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מכירה כבר בעל פה.
<ענת הוכנר: סבבה.
<ענת הוכנר: עזבי שהקיץ שלנו לא היה קיץ.
<ענת הוכנר: ותחילת שנה לא הייתה תחילת שנה, זה גם עכשיו.
<ענת הוכנר: ואני יודעת להגיד לך שאני באופן אישי הייתי בקרב מול כל המפעילים שאם לא מתאים להם שילכו.
<ענת הוכנר: אז זה לא שעשו עלינו ספקולציות.
יפעת שאשא ביטון: ובסוף לא הלכו.
יפעת שאשא ביטון: רובם לא הלכו.
<ענת הוכנר: סבבה, אבל תקשיבי, כשיש לנו שלושה חוגים, אבל הם לא טובים, אז זה לא עוזר.
<ענת הוכנר: כשיש לנו יחס צוות בן אדם במקום 1 ל-18, 1 ל-27 או 35, זה לא טוב.
<ענת הוכנר: זה אותו דבר, אבל זה לא טוב.
<ענת הוכנר: באמת לפעמים הפתרון נורא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: בכל תל אביב זה היה ככה?
<ענת הוכנר: בכל תל אביב זה היה ככה, למעט הדרום.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי נעשה סיכום כזה.
יפעת שאשא ביטון: תראי, אני לא אשאל אתכם כמה שילמתם לפני כן, כי אני יודעת שגם - - -
<ענת הוכנר: המון.
<ענת הוכנר: בשביל זה רצינו להסדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: כי אני יודעת שגם שם זה דיפרנציאלי.
<ענת הוכנר: לא, ההסדרה הייתה אמורה להיות בסכום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על ההסדרה, אני מדברת רגע לפני שאנחנו עשינו את ההסדרה.
<שיר דגן: בהסדרה 1,200 שקלים.
<ענת הוכנר: היה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור היה דיפרנציאלי.
יפעת שאשא ביטון: עדיין מתוך הסכום הזה – ואני עכשיו נכנסת למתמטיקה פשוטה, עוד לפני שאני נוגעת לרזולוציות.
יפעת שאשא ביטון: בתוך הסכום הזה שאתם שילמתם, מומנו עוד דברים אחרים שלא קשורים למה שאתם קיבלתם.
<ענת הוכנר: אני חושבת שלא.
<ענת הוכנר: מימנו בבית ספר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של מה אנחנו חושבים, זה עניין של מה היה.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה – מומנו בבית הספר, ממונו אחרי הצהריים, מומנו - - -
<ענת הוכנר: אבל העיר שלנו עובדת בניהול עצמי וזה חלק מ - - - של ניהול עצמי.
יפעת שאשא ביטון: אבל סליחה, ענת, שנייה, את מפספסת.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, כל מה שמימן זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שאף אחד לקח את זה לכיס שלו.
יפעת שאשא ביטון: ראש העיר לא לקח את זה לעצמו לממן את הקניות של הבית, אבל הוא מימן בזה פעילויות אחרות שהן לא הצהרון עצמו.
יפעת שאשא ביטון: לא המסגרת שעכשיו את תיארת לי.
יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שמתמטית אפשר לקיים את אותו צהרון שקיבלתם בלי שנגענו בו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחילים עליהם את ניצנים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: את אותו צהרון שאת קיבלת והוא לשביעות רצונך ואנחנו אומרים לך אוקיי, שיהיה לבריאות, תשאירו ככה, יכולתם לקבל בפחות כסף.
יפעת שאשא ביטון: ואז לא הייתם.
<ענת הוכנר: אבל אנחנו לא יכולים להפעיל אותו ברמה ב-935 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה רגע.
יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו נכנסו.
<שיר דגן: אנחנו גם רצינו לשלם פחות.
<שיר דגן: 1,100 זה היה החישוב.
<שיר דגן: אנחנו חישבנו את זה כ-1,100.
<ענת הוכנר: אבל ב-935 שקלים מפעילים פרטיים, שגם מופעל עליהם מע"מ, לא מסוגלים לתת לנו את הצהרון שהיה והבטחתם לנו שהוא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל נתחיל בזה ואני כן רוצה להמשיך את הקו, שבמתמטיקה הפשוטה יכולתם לשלם פחות.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, כמה פחות?
יפעת שאשא ביטון: תפתחו ספרים.
יפעת שאשא ביטון: עיריית תל אביב לא מוכנה לפתוח ספרים עד עצם היום הזה.
יפעת שאשא ביטון: עד עצם היום הזה הם לא מוכנים לפתוח ספרים והסכומים שנגזרו מהרווח של הצהרונים גם כל פעם משתנים ולתדהמתי הם עולים.
יפעת שאשא ביטון: כל פעם שאני אומרת איזה סכום וטעיתי, הם מתקנים אותי גבוה, כאילו פגעתי בהם, שהם לא ירוויחו מספיק.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, בשביל ליצור הסדרה ואמרתי את זה בתחילת הדיון, למה אנחנו יושבים פה עכשיו?
יפעת שאשא ביטון: כדי ללמוד רגע.
יפעת שאשא ביטון: ואם מישהו חושב שבאמת בחלקת אלוהים הקטנה שלו, שיכול להיות שהיא חריגה משאר המקומות ואנחנו נקבל את זה באהבה והכל - - -
<אחז אגם: היא לא כזאת קטנה.
<ענת הוכנר: היא לא חריגה גם.
יפעת שאשא ביטון: יש התנהלות שהיא מצריכה שינוי או התאמה מצדנו – תביאו את המספרים, אבל אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: מספרים שיחתמו.
יפעת שאשא ביטון: לא מישהו שעכשיו יושב לי במשרד ומשרבב לי איזה משהו, כי גם את זה אני מכירה, ונשב ונפתח את זה; ואז אנחנו נראה איפה אנחנו באמת צריכים לעשות את השינוי.