GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס מנדה בן יעקב: כדי לשנות את הנורמות המיניות אנחנו לא אומרים לילדים מה לא, הנכון הוא להגיד לילדים מה כן.
<איריס מנדה בן יעקב: מה זה זוגיות, מה זה נורות ירוקות בזוגיות.
<איריס מנדה בן יעקב: יש ילדות שנמצאות בתוך זוגיות ומספרות ליועצת שהחבר לא מרשה להן לצאת לטיול שנתי.
<איריס מנדה בן יעקב: זה בדיוק המקום שלנו לדבר על מה זה זוגיות ומה זה נורות ירוקות בזוגיות.
<איריס מנדה בן יעקב: זה התוכניות שאנחנו מדברים כתוכניות אוניברסליות.
<איריס מנדה בן יעקב: לצד זה יש לנו גם תוכניות סלקטיביות שגם היחידה לקידום נוער אצלנו נותנת, תוכניות יותר סלקטיביות.
<איריס מנדה בן יעקב: דרך אגב, הן ניתנות גם ממשרד הרווחה, אנחנו לא מזמן ביקרנו בצופיה, הם עושים עבודה מדהימה עם הנערות האלה.
<איריס מנדה בן יעקב: סיפרו לנו עדויות, סיפורים אישיים של מבוגרים שהיו שם בשבילם ונתנו להם ממש טיפול ממוקד בתוכנית סלקטיבית – אם זה לפעמים "נשים לגופן", כל מיני מרכזים עוזרים לנו לעשות איזושהי תוכנית ממוקדת לנוער במצוקה.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה יש לנו את הנושא שאת מאוד אוהבת, יפעת, זה הפנייה לעזרה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מנסים לקדם כמה שיותר ילדים גם לפנות באופן אקטיבי למבוגרים משמעותיים כדי לפנות לעזרה.
<איריס מנדה בן יעקב: שיעור כישורי חיים זה שיעור שנותן מענה באמת להיבטים רגשיים, אבל לא רק.
<איריס מנדה בן יעקב: לא רק.
<איריס מנדה בן יעקב: יש את השעות הפרטניות.
יפעת שאשא ביטון: שיעור כלבו.
יפעת שאשא ביטון: כל נושא שאנחנו מעלים – כישורי חיים.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, לא.
<איריס מנדה בן יעקב: זה מה שאני אומרת.
<איריס מנדה בן יעקב: שיעור כישורי חיים הוא הפלטפורמה בעצם שנמצאת בתכני הליבה לתכנים רגשיים.
<איריס מנדה בן יעקב: אגב, בחטיבת ביניים – הסמנכ"ל גם אמר לך בפגישה הקודמת, עליזה – בחטיבת ביניים יש שעתיים כישורי חיים, אבל זה לא רק.
<איריס מנדה בן יעקב: המענים לא ניתנים רק בכישורי חיים.
<איריס מנדה בן יעקב: המיניות והסיכון נמצאים גם בקיוסק ונמצאים בבית-ספר ואנחנו מלמדים את המורים לאתר דווקא את התנהגויות הסיכון לא בתוך הכיתה ולא במסגרת כישורי חיים.
<איריס מנדה בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> סיימתי הרצאה בתיכון בכפר הנוער "הדסים", ובסוף ההרצאה אחרי השאלות אחד החבר'ה, בן בכיתה י"א, ליווה אותי החוצה ואמר לי: תגידי, למה אין לנו שום הדרכה בנושאים מיניים, למה?
<איריס מנדה בן יעקב: שאלתי אותו מתי הייתה הפעם האחרונה שמישהו שוחח אתכם, מישהו דיבר אתכם, אז הוא אמר בכיתה ז'.
<איריס מנדה בן יעקב: שאלתי אותו: לא הייתה שעת חברה?
<איריס מנדה בן יעקב: לא הייתה איזה הרצאה?
<איריס מנדה בן יעקב: הוא אמר לי לא.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מדברים על בית-ספר, חינוך ממלכתי.
יפעת שאשא ביטון: פעם הייתה נכנסת אחות בית-ספר, היום גם זה אין.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על אחות בית-ספר.
<איריס מנדה בן יעקב: עליזה, את צודקת.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת בדיוק התוכנית שהצגנו בבוקר.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו יוצאים בפיילוט.
יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות פיילוט.
יפעת שאשא ביטון: זה חייב לחזור להיות מערכתי, אי אפשר פיילוט, כל פעם רק קבוצה של ילדים מקבלת.
<איריס מנדה בן יעקב: לא פיילוט, סליחה.
<איריס מנדה בן יעקב: לא פיילוט, נכשלתי בלשוני.
<איריס מנדה בן יעקב: זו תוכנית בפעימה ראשונה, אנחנו מפעילים את הפעימה הראשונה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו קוראים לזה "מיניות במרחב בטוח".
<איריס מנדה בן יעקב: עליזה לביא, את צודקת.
<איריס מנדה בן יעקב: הדרך עוד ארוכה.
<איריס מנדה בן יעקב: גם אנשים שעוברים הכשרה, זה נורא מביך לדבר על מיניות, זה אחד הנושאים המורכבים ביותר.
<איריס מנדה בן יעקב: זה נכון, ולכן בפעימה הראשונה כל משרדי הממשלה חברו יחד, יחד עם מרכזי הסיוע ויחד עם המגזר השלישי, כדי לעשות תוכנית על מיניות בריאה שתלווה את צוותי החינוך ותלווה גם את העובדים הסוציאליים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו ליווינו את זה בקבוצות, אנחנו עשינו מחקרי הערכה, קבוצות מיקוד עם עובדים סוציאליים ועם אנשי חינוך ועם מורים ועם תלמידים כדי לראות איפה זה תקוע.
<איריס מנדה בן יעקב: יש מקומות שזה עובד נהדר, יש מקומות שזה תקוע, זה נכון.
<איריס מנדה בן יעקב: התוכנית הזאת, אנחנו עושים אותה עם מחקר מלווה.
יפעת שאשא ביטון: בכמה מקומות זה עובד נהדר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אפילו לא יודעים לומר בכמה מקומות זה נכנס, ואני לגמרי מסכימה אתך על המגזר השלישי.
יפעת שאשא ביטון: בואי ניקח את כל מרכזי תקיפה מינית שדופקים, דופקים על הדלתות של מוסדות החינוך כדי להיכנס פנימה.
יפעת שאשא ביטון: הזמינו אותי לפגישה מיוחדת כדי שאני אעזור להם להיכנס לתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה אבסורד, כשבמערכת החינוך בכלל אין את המענים האלה, שמערכת החינוך יכולה להגיד, הנה יש לי גוף מקצועי כי מן הסתם מי שנמצא במרכזים האלה כבר עבר את ההכשרה וכבר עוסק בזה בלי לפחד ובלי להיות נבוך וכו', יכול להיכנס לתוך בתי-הספר ואנחנו אומרים לו, לא תודה.
יפעת שאשא ביטון: ואולי פה אנחנו צריכים לשנות את הגישה, כן לגייס אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: יפעת, את צודקת, אבל ההכללה הזאת עושה עוול לכל כך הרבה רשויות ובתי-ספר שמכניסים את מרכזי הסיוע, או שעושים את העבודה בעצמם.
<איריס מנדה בן יעקב: יש ויש.
יפעת שאשא ביטון: אני לא עושה עוול למערכת, אבל אני לא מסתכלת על אלה שכן מצליחים.
יפעת שאשא ביטון: יש איים של הצלחה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להסתכל על זה ברמת מערכת.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תראי, אנחנו חוזרות על עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם איזשהו מידע כמה בתי-ספר עושים את זה באופן עצמאי?
יפעת שאשא ביטון: את זה אתן כן יודעות?
<איריס מנדה בן יעקב: בוודאי.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו סקר כישורי חיים, אבל עוד פעם, אנחנו מגיעים לסקר כישורי חיים – אתן לא אוהבות את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> עזבי אותי מכישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: לא כישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כמה מנהלות בוגרות תוכניות מגדר?
יפעת שאשא ביטון: מנהלות מודעות?
יפעת שאשא ביטון: מנהלות שהיו בדיונים, מבינות שהן צריכות לקחת אחריות?
יפעת שאשא ביטון: כמה כאלה?
יפעת שאשא ביטון: כמה בתי-ספר יש - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, יותר מדי רעש כאן.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כי כולם הורים לילדים וכולם בקריזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אולי יש פה גם אנשים עם חוויה טובה, לא יודעת.
<איריס מנדה בן יעקב: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> אני לא יודעת.
<איריס מנדה בן יעקב: מישהו פה עם חוויה טובה?
<איריס מנדה בן יעקב: מישהו פה יכול להעיד שהילדה שלו או הילד שלו באו הביתה ושיתפו באיזה משהו שמתכתב עם הנושא שאנחנו מדברים עליו?
<איריס מנדה בן יעקב: יש מישהו שיכול להעיד?
<תמי ברנע: כיתה ו' קיבלו עכשיו הדרכה.
<תמי ברנע: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> על מה?
יפעת שאשא ביטון: אצלי לא.
<תמי ברנע: על התפתחות מינית.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, זה כמו שאנחנו היינו בכיתה ו', בדיוק אותו דבר, שום דבר לא השתנה.
יפעת שאשא ביטון: כי גם בכיתה ו' אצלנו דיברו על זה.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל התפתחות מינית היא התפתחות מינית, אנחנו מדברים על זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל היא לא מה שאנחנו רוצים להשיג בדיון.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> היא לא מה שאנחנו מדברים.
<איריס מנדה בן יעקב: בכל אופן, אני מקווה מאוד שהתוכנית שהצגנו היום בוועדה למעמד האישה תיתן מענה לפחות להרחבת השיח ולהעמקת השיח גם בבתי-הספר, ולא רק בבתי-הספר אלא גם בתנועות נוער ובמרכזים של הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא עוזר, זה לא עוזר.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זה צריך להתנקז לתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שני דברים, וזה אולי קצת מקדים את המאוחר.
יפעת שאשא ביטון: אחד, אני מבינה את השיח על הנורות הירוקות, אבל זה לא מספיק כי נשאר פה שטח אפור ענק, שהם לא ידעו לבדם אם ההתנהגות היא פסולה או לא פסולה, כמו הדוגמה שנתתי.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה יכול להיות גם מתוך מקום של ניצול הדדי, זאת אומרת להרגיש – אני מקבלת תמורת זה, וזה בסדר – כי ככה היא חושבת, שזה בסדר, או הוא חושב שזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו צריכים להיות שם כדי גם להדליק את הנורות האדומות, לא רק את הנורות הירוקות.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה את החיוך, ואין מה לעשות, אנחנו באומץ צריכים לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד, זו גישה שצריכה להשתנות בתוך מערכת החינוך, שאנחנו לא מציגים רק את הנורות הירוקות, אנחנו גם מציגים את הנורות האדומות, כי אם אנחנו לא נעשה את זה הם לא ידעו.
יפעת שאשא ביטון: הם לא ידעו שזה פסול.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אנחנו כוועדה, שתי הוועדות למעשה, נשמח לקבל נתונים בכמה בתי-ספר כן עושים – לא מיניות בריאה – כמה בתי-ספר באמת עוסקים בנושא של זנות, מכניסים את המגזר השלישי, את כל המרכזים לתקיפה מינית פנימה להרצאות, וכמה לא.
יפעת שאשא ביטון: ואת תראי לבד שאנחנו מדברים על איים-איים ולא על מערכת.
<אושרה לרר שייב: אושרה לרר שייב, ממונה על שוויון בין המינים במשרד.
<אושרה לרר שייב: השאלה שאת שואלת, בכמה בתי-ספר נכנסים הארגונים, מדברת בעצם על מה זה חינוך, ואני אגיד לך למה.
<אושרה לרר שייב: קודם כול, נכנסים, והרבה, אני שמעתי רק מלוינסקי שהעידו באחת הוועדות שהם נכנסו ל-400 הרצאות בשנת לימודים אחת.
<אושרה לרר שייב: נכנסים בהרבה, אבל בתפיסה שלי ובתפיסה של שפ"י ובתפיסה שלנו, חינוך נעשה על-ידי האנשים המשמעותיים שנמצאים בשטח וזמינים לילדים ויהיו שם אחרי שאני אקבל את השיעור הזה ואני ארצה לספר, על-ידי המחנכת שלי, על-ידי היועצת שלי, על-ידי המנהלת שלי, על-ידי מישהו שנמצא בסביבה שלי, כדי שאם אני ארצה לספר לו משהו, אני אגש אליו.
יפעת שאשא ביטון: אני יותר ממסכימה אתך.
יפעת שאשא ביטון: זה קורה?
<אושרה לרר שייב: כן, זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא קורה.
יפעת שאשא ביטון: אני משתגעת שאת אומרת לי כן.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קורה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי שלושה ילדים במערכת, שניים כבר סיימו אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לראות בפרספקטיבה ככה רחבה, זה לא קורה.
<אושרה לרר שייב: אני אגיד לך מה קורה.
<אושרה לרר שייב: מה שקורה זה באמת הניסיון שלנו לעבוד עם מורים ומורות, להכשיר אותם בתחומים האלה, ללמד אותם את אותן נורות אדומות שאת מדברת עליהן, איך מזהים ילדים בסיכון ואיך מדברים אתם ואנחנו עושים את זה וזה נמצא גם בחוזר מנכ"ל, יש חובה להכשיר את המורות והמורים בעניין הזה, כשאנחנו מקווים שבמשך הזמן מורים ומורות שהם כמונו, הם כל עם ישראל, ילמדו גם הם, כמו שאנחנו למדנו ובדרך לא קלה, לעשות את המעבר הזה ולדבר על מיניות ולדבר על זה, זה לא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: זה לא פשוט, וצריך גם להיות מקצועיים בתחום הזה כי גם שיח לא נכון יכול ליצור בדיוק את ההיפך ממה שאנחנו רוצים.
<אושרה לרר שייב: נכון, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל כאן אני חושבת שהשילוב הוא נכון.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול, אני מסכימה אתך שאם הכול היה אפשר לעשות in-house, אני הראשונה בנושא הזה, אבל יכולים להיכנס אנשי מקצוע לשעה, ל-45 דקות, לשעה וחצי - לא משנה, כמה שמחליטים – ומי שאחר כך ממשיך את התהליך זה אותו צוות חינוכי שמלווה את הילדים, אבל ה-hard core של השיח, אין מה לעשות, צריך להיעשות והיום הוא לא נעשה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה באחריות מלאה, ואם את יודעת לתת לי נתונים אחרים של בתי-ספר עם שמות ואנחנו נבדוק, את תראי שזה נמצא בחלק מהמקומות, כמו הרבה דברים טובים אגב שמערכת החינוך רוצה לעשות, וזה נמצא בחלק מהמקומות.
יפעת שאשא ביטון: גם בדיון שעשינו על חרמות בשבוע שעבר יש תוכניות נפלאות של מערכת החינוך, וזה מקוים בסופו של דבר רק בחלק מהמקומות.
יפעת שאשא ביטון: והרעיון הוא לראות איך נושא כזה דרמטי וחשוב, שבאמת הוא דיני נפשות, הופך להיות משהו שהוא מערכתי ולא רק במקומות שיש משוגעים לדבר.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב איך עושים את זה.
<אושרה לרר שייב: זה מה שעשינו וכשהצגנו את התוכנית הבין-משרדית שאנחנו עומדים להפעיל אותה החל משנת הלימודים הבאה, זה באמת ניסיון לקחת ולחשוב לעומק ולהתבונן כולנו ביחד, כשותפים ושותפות, להתבונן על הילד כחלק ממערכות של בית, קהילה, בית-ספר, עיר, ולתת מענה בתחום הזה הספציפי של פגיעות מיניות ומיניות בטוחה ובריאה.
<אושרה לרר שייב: זה בדיוק מה שאנחנו מנסות לעשות בתוכנית הזאת, ובעזרת השם, במידה שזה יצליח ויהיו תקציבים אנחנו נוכל להרחיב את זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, למרות שאני שוב אומרת, יש גם דברים שלא הכול זה תקציב.
יפעת שאשא ביטון: יש כוח-אדם בתוך המערכת ואפשר בהחלט להפוך את זה לחלק מהשגרה של היומיום.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אושרה ואיריס, ואני לגמרי מתחברת למלים שאמרה חברת הכנסת לביא בתחילת דבריה, שבאמת מגיע לכם יישר כוח ענק, אבל אני חושבת שבקביעת המדיניות – אתן בסופו של דבר מיישמות אבל בקביעת המדיניות אנחנו צריכים להיות קצת יותר חדים כדי שהדברים בסופו של דבר יחלחלו כמו שאנחנו רוצים לשטח.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר נורית יכימוביץ, ממרכז המחקר והמידע.
יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם גיבשתם, תציגי בבקשה את המסמך שהוכן בנושא.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: תודה רבה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: שמי נורית, חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו ולכן אני רק אזכיר כמה דברים שעדיין לא נאמרו.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: קודם כול, לגבי התייחסות משרד החינוך במסגרת כישורי חיים.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: כרגע אין תוכנית שמופעלת, כרגע יש תוכנית שנקראת "שיעור חשוב בלהיות יקר ערך מוגן והוגן".
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: התוכנית הזאת, כתיבתה הסתיימה אבל היא עדיין נמצאת בשלבי הטמעה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: המשמעות של זה היא שמתבצעת הדרכה של מדריכי שפ"י, הם לומדים את התוכנית והם אמורים להעביר את הידע ליועצות החינוכיות.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: היועצות ומנהלי בתי-הספר יכולים לבחור להשתמש בתוכנית או לא להשתמש בתוכנית, אין חיוב.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זה וולונטרי בסופו של דבר.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: זה וולונטרי.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: קודם כול, נציין ונאמר גם שאין חוזר מנכ"ל של משרד החינוך שמחייב להתייחס בנושא הזנות.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: חייבים להתייחס לנושא המיניות אבל לא לנושא הזנות בתוך זה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: דבר שני שאפשר לציין לגבי קצב ההתקדמות של ההכנה וההטמעה של התוכנית, שכבר לפחות שנתיים התוכנית הייתה אמורה להיות מוכנה.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר היה בדוחות קודמים ממה שזכור לי.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: גם ועדות מהשנים הקודמות – וכתבנו על זה יותר פרטים במסמך – ציינו שהתוכנית כמעט ומיד נכנסת.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: אולי אנשי משרד החינוך יוכלו לספר לנו מתי הם חושבים שזה ייכנס.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: עוד לעניין אוכלוסיית היעד.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: לא מדובר פה בגילאים צעירים, מדובר פה בכיתות י"א-י"ב שהתוכנית מכוונת אליהם.
יפעת שאשא ביטון: התוכנית היא רק לשכבות האלה?
<קריאה: שכבה עליונה.
יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאת אמרת, עד שהם בי"א-י"ב, והם כבר שם, אין לנו הרבה מה לעשות אתם.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם אלה רגע לפני שהם נכנסים?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שמים כשאלה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: התוכנית כוללת חמש פגישות של שעה וחצי.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: חלק מהן – בערך שתיים מהפגישות – מתייחסות באופן אומנם לא מפורש לגמרי לנושא הזנות אבל מעלות סיטואציות שיכולות להתפרש כזנות או להוביל במדרון החלקלק לכיוון של זנות, ושאר התוכנית עוסקת בשאר הדברים שמשרד החינוך ציין כדברים נכונים, נורות ירוקות וכן הלאה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: חוץ מזה, יש לנו במסמך נתונים על מעט התוכניות של ארגונים חיצוניים שמופעלות בבתי-ספר.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: יש לנו מידע על מה שנאמר כאן על התוכניות של לוינסקי, מדובר פה בהדרכות בעיקר באוריינטציה בריאותית, לא באוריינטציה ערכית, ונתונים מספריים ממש לא הצלחנו לקבל בלוח הזמנים של הדיון.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: ארגון "תודעה" הוא הארגון החיצוני היחיד שמצאנו שמופעל על-ידי עמותה שממנו יש לנו נתונים.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: אז בשנת הלימודים תשע"ו הודרכו 240 תלמידים בכל רחבי הארץ, כמעט כולם באזור המרכז, מכיתות י"א-י"ב.
יפעת שאשא ביטון: אפילו לא בית-ספר.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: זה נעשה בתשעה בתי-ספר, כאמור 240 תלמידים, בשפה העברית בלבד ואין להם מדריכים בשפות נוספות.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: לא הצלחנו למצוא מידע על עוד ארגונים שמפעילים תוכניות ספציפיות לזנות.
יפעת שאשא ביטון: מרכזי תקיפה מינית?
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: המסמך שלנו התמקד בארגונים שמשרד החינוך ציין שהם נכנסים לבתי-ספר.
<ראומה שלזינגר: סליחה על ההתפרצות.
<ראומה שלזינגר: ראומה שלזינגר, המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
<ראומה שלזינגר: ככל הידוע לנו, מרכזי הסיוע והתקיפה המינית באופן חד-משמעי לא מתעסקים בענייני זנות.
<ראומה שלזינגר: הם עושים את ההבחנה הזאת, זה לא חלק מהתוכניות.
<ראומה שלזינגר: כשהם מגיעים לבתי-ספר זה לא חלק מהליבה של התכנים.
<קריאה: באופן מכוון?
<ראומה שלזינגר: באופן מכוון.
<ראומה שלזינגר: כאמירה שזה לא חלק מהתחום.
יפעת שאשא ביטון: אז אני חוזרת בי וכנראה שאין להם מקום מהבחינה הזאת.
<ראומה שלזינגר: כן.
<ראומה שלזינגר: לא כביקורת, אני אומרת רק, עובדתית זה לא חלק מהתוכניות.
<ראומה שלזינגר: זה לא במקרה שהם לא הופיעו, אין להם את התוכניות האלה.
<ראומה שלזינגר: זה לא חלק מהאג'נדה.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: פנינו גם לסלעית והם אמרו שהם לא מפעילים.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: הם עוסקים בעיקר בסיוע לעוסקות בזנות בשטח.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: לסיום, אני רוצה להעלות כמה נקודות שהועלו כקשיים על-ידי הארגונים.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: בנוסף על הקושי התקציבי יש גם חסמים של שפה וגם קושי של נכונות של בתי-ספר להפעיל תוכניות ותפיסה של אנשי צוות חינוכי בנושא הזנות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, נורית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו בעקבות ההערה של מרכזי תקיפה מינית.
יפעת שאשא ביטון: מרכזי תקיפה מינית נכנסים בדרך כלל לא על כספים ייעודיים אלא על כל מיני תוכניות העשרה – כמו שמזמינים הרצאה או סדנה או כל מיני כאלה – שם הם נכנסים, ואני בטוחה שאם הם יהיו חלק ממערך שזה מה שיתבקש ממנו, או באמצעות קול קורא – אני לא יודעת, כל דרך אחרת שהיא לגיטימית – אז גם הם יוכלו לתת מענה, ומענה מקצועי, כי הם ממילא נמצאים בתוך התחום הזה.
יפעת שאשא ביטון: נקודה אחת שמאוד מטרידה אותי, אנטי תזה מוחלטת לתפיסה שלך, איריס, שצריך לעצור את זה כשזה עוד קטן ובסוף מחכים לי"א-י"ב, אז איפה הקשר?
<איריס מנדה בן יעקב: אני אסביר לך, אני חושבת שלא הובנתי נכון, באמת.
<איריס מנדה בן יעקב: העניין הוא לא לדבר ישירות על זנות, זה לא נותן שום דבר.
<איריס מנדה בן יעקב: אני באמת חושבת שזה לא נותן שום דבר.
<איריס מנדה בן יעקב: כל העניין הוא לדבר על מיניות ועל נורמות התנהגות ועל מגדר, על תפקידי מגדר בגילאים הצעירים יותר.
<איריס מנדה בן יעקב: למשל, החשיפה לפורנוגרפיה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה?
יפעת שאשא ביטון: נערה שהיא נסיכה, הוא קונה לה, מרעיף עליה תמורת זה שהיא תהיה אתו.
<אושרה לרר שייב: אבל זה מתחיל לפני כן.
<איריס מנדה בן יעקב: זה מתחיל הרבה לפני כן.
<אושרה לרר שייב: זה מתחיל בגן, איך מדברים אליה, איך היא תופסת את המקום שלה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה גם צריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים כל מה שצריך לעשות ואנחנו לא עושים את זה כמו שצריך.
<איריס מנדה בן יעקב: איך היא תופסת את הנשיות שלה, איך היא תופסת את עצמה, איך היא תופסת יחסי אהבה, מה זה יחסים, מה זה מערכת יחסים.
<איריס מנדה בן יעקב: אני יודעת שזה לא סותר, אבל את מסכימה איתי שכשאת תרצי לבת שלך קודם כול שיעורים במיניות ורק אחר כך אולי שידברו אתה על זנות.
<איריס מנדה בן יעקב: דרך אגב, הזנות נכנסת, תמיד היא נכנסת בדלת – או בדלת האחורית הוא בדלת הקדמית – היא תהיה שם, אבל העניין, המקור והבסיס זה לדבר על תפקידי מגדר.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל זה לא בסתירה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בסתירה, זה חלק מהמערך שהיה אמור להיות בילט-אין כל הזמן.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו עשינו שולחן עגול עם כל הארגונים – זה עוד דבר שלא אמרתי פה, יש עוד הרבה דברים – אנחנו עשינו איתם שולחן עגול, אל"ף כדי להכיר אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: יש בינינו פערים בתפיסה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו באמת חושבים, גם מחקרים מראים, שתוכניות אפקטיביות הן תוכניות שמדברות על הפן הבריא ולא על הפן החולה או על הפתולוגיה או על התנהגויות הקצה.
<איריס מנדה בן יעקב: תשאלי בני נוער, הם כל הזמן אומרים דרך אגב – אם כבר נכנסים אליהם – כל פעם אומרים לנו מה לא וכל פעם מפחידים אותנו.
<איריס מנדה בן יעקב: מפחידים אותנו מפגיעות מיניות ומפחידים אותנו מהטרדות מיניות ואנחנו כבר לא יודעים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אפשר גם וגם, איריס.
<איריס מנדה בן יעקב: יש פה איזה ניתוק.
יפעת שאשא ביטון: בסוף נכשלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: אני לא אומרת שלא.
יפעת שאשא ביטון: הניתוח הצליח, החולה מת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את כל מה שצריך אבל אנחנו נכשלים.
<איריס מנדה בן יעקב: במלוא הכבוד, לא הייתי ממהרת להגיד שנכשלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: אני חושבת שאנחנו מתקדמים.
<איריס מנדה בן יעקב: באמת, יש מקומות שאנחנו מתקדמים יותר, יש מקומות שאנחנו מתקדמים פחות.
<איריס מנדה בן יעקב: באמת, לא הייתי רוצה לצייר פה תמונה שחורה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש בתי-ספר שעושים, ועושים עבודה יפה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש כאלה שנעזרים בכוחות עצמם, יש כאלה שעושים עבודה ומכניסים לתוך העבודה גם תוכניות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכל בתי-הספר יעשו את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: גם אני רוצה.
יפעת שאשא ביטון: כי או שזה של מערכת החינוך או שזה לא.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, זה נכון לגבי כל דבר, לא רק לגבי הסיפור הזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל היום יש אוטונומיה לבתי-הספר.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שאני לא זוכרת ששר החינוך משאיר להם אוטונומיה.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, ביום שאנחנו נחזיר את החינוך – וזה לא אישי אלייך, זה תפיסה – ביום שנחזיר את החינוך לבית-הספר, כל המציאות שלנו תשתנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רודפים אחרי כל כך הרבה דברים אחרים ומקדשים כל כך הרבה דברים אחרים, ובסוף נשאר לנו איזה שעת חינוך פה, שאגב תמיד היא הולכת לדברים שהם מנהלתיים – ואני מרשה לעצמי להגיד את זה, אני מגיעה, ויסלחו לי כל המורות שכן עושות, כן מצליחות להכניס תכנים חינוכיים לשעה הזו או "גונבות" שיעור פה ושיעור שם, כי אני מכירה גם הרבה בתי-ספר שנכנסים אחרי שקורה משהו או שיש איזשהו נושא שעולה על סדר-היום, ואומרים – היום לא נלמד מתמטיקה, היום אנחנו נדבר על, שזה בעיני מבורך ויש הרבה שעושים את זה אז צריך גם לומר את זה, אבל אני חושבת שזה צריך להיות משהו שמוכוון מלמעלה.
יפעת שאשא ביטון: מוכוון מלמעלה, והתחושה שלי שאנחנו עדיין לא שם, אנחנו נשענים על כל אלה שכן מצליחים ומפספסים את כל אלה שלא מצליחים.
<ד"ר נורית יכימוביץ כהן: רק רציתי לציין שבמסגרת השיחות שהיו לי עם ארגונים מהשטח יש קריאה חוזרת ונשנית של הארגונים לשיתוף פעולה של הארגון עצמו עם כל הידע שנצבר בשטח לשיתוף בתוכניות, ועד עכשיו לא היה – עד לאותו שולחן עגול – וגם עכשיו לא בטוח שיש לזה המשך.
יפעת שאשא ביטון: זה רק מחזק את האמירה.
יפעת שאשא ביטון: אביטל רוזנברגר.
<אביטל רוזנברגר: אביטל רוזנברגר מהמטה למאבק בסחר בנשים.
<אביטל רוזנברגר: אני שומעת את הדברים האלה ואני באיזושהי תחושה, ואני לגמרי לא באה מתוך עמדה של זלזול, אני פשוט מרגישה שעוד לא התעוררנו, ומה שקורה בשטח, כדאי שנבין שהשיח הוא ברמת שנות השמונים, ובינתיים הילדים שלנו כבר מזמן בשנות האלפיים.
<אביטל רוזנברגר: בפלאפון הזה בכיתה ג' – זה הממוצע הארצי – רואים פורנו, עוד הרבה לפני זה משחקים במשחקי מחשב שבהם הילד הוא - - -
<קריאה: את חושבת שאנחנו לא יודעות את זה.
<אביטל רוזנברגר: אני בטוחה שאתם יודעים אבל הילד – אני מדברת כאימא לילדה בכיתה א' – החברים משחקים במשחקי מחשב שהילדים הם סרסורים.
<אביטל רוזנברגר: אז הם יודעים מה זה זנות, יודעים מה זה סרסרות, ובמשרד החינוך מדברים אתם על מיניות בריאה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים להגיד את זה, כן.
יפעת שאשא ביטון: לא קוראים לילד בשמו.
<אביטל רוזנברגר: אין שום סיבה לא להגיד את זה כי הדרך – אם אתם תופסים את עצמכם כמחנכים, אז תתכבדו נא ותסתכלו לדבר הזה בעיניים ותתמודדו עם התופעה, ויש לה עוד צד.
<אביטל רוזנברגר: והצד השני של התופעה הוא שמדינת ישראל הולכת היום לכיוון של הפללת לקוחות.
<אביטל רוזנברגר: זה הנוער שיגדל לתוך מציאות שבה צריכת שירותי מין היא בלתי חוקית.
<אביטל רוזנברגר: השיח שצריך לשלוט היום במערכת החינוך – וזאת הדרך שנחנך את החברה, אין דרך אחרת – היא להסביר לא מהי מיניות בריאה, כי זה בסדר אבל זה הם כבר מזמן יודעים, בגן חובה מתוך האינטרנט.
<קריאה: לא, את זה הם לא יודעים.
<קריאה: ממש לא מזמן יודעים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא צריך להיות או-או.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה לא או-או.
<קריאה: הם לא יודעים מה זה מיניות בריאה וזה לא או-או.
<אביטל רוזנברגר: אבל כשלא מדברים איתם על זה אז אנחנו המבוגרים האחראים נתפסים כדינוזאורים ארכאיים שלא מודעים למה קורה להם בווטסאפ ובפייסבוק ובאינטרנט, וזה מקיף אותם מכל כיוון.
<אביטל רוזנברגר: אז אם אנחנו רוצים לחנך יש לזה מחיר, והמחיר הוא לקחת אחריות ולדבר גם על הדברים שקשה לנו לדבר איתם.
<אביטל רוזנברגר: משרד החינוך לא יודע לדבר אותם?
<אביטל רוזנברגר: בבקשה, יש מכון תודעה, יש מרכזי סיוע, יש אלף ארגונים שישמחו לתת את השירותים האלה, הם גם נותנים אותם בחינם, רק צריך לפתוח להם את הדלת.
<אביטל רוזנברגר: אני רוצה להגיד שהרבה יותר מפעם אחת הזמינו אותי מורות אמיצות לדבר בפני התלמידים שלהן כי הן אמרו, הן הודו – זה חשוב לנו שידברו ואנחנו לא יודעות איך – ומנהל בית-ספר אמר: לא, אני לא מוכן להתעסק עם ההורים.
<אביטל רוזנברגר: אז צריך לדבר עם הילדים וצריך לדבר עם ההורים וצריך לדבר עם כולם כי אנחנו, אין לנו דרך לשלוט – באמת, היום כמבוגרים אנחנו צריכים להבין שהילדים מקבלים מסרים שאין לנו איך לתווך אותם, לא דרכנו, הם ישירות לפלאפון שלהם.
<אביטל רוזנברגר: קבוצות ווטסאפ מגייסות לזנות, ילדים משחקים במשחקי מחשב וקופצים להם פופ-אפים כאלה של "רוצה לעשות כסף קל?"; בטח שאני רוצה לעשות כסף קל.
<אביטל רוזנברגר: ואז היא מוצאת את עצמה כחשפנית ומתחילה את מסלול הכניסה שלה למעגל הזנות.
<אביטל רוזנברגר: אם אנחנו לא נדבר על זה בבית-ספר, ונדבר על זה הרבה לפני י"א-י"ב בדיוק כמו שזה, הדבר הזה לא ייפתר.
<אושרה לרר שייב: עם כל הכבוד, בתוך הידע שיש לנו וגם לך על מסלול הכניסה לזנות, זה לא עובר דרך - - -
<אביטל רוזנברגר: באמת?
<אביטל רוזנברגר: חבל שלא שמעתן את גל אמת.
<אושרה לרר שייב: צריכת הזנות מתחילה שם.
<אביטל רוזנברגר: לא.
<אביטל רוזנברגר: לא רק.
<אושרה לרר שייב: לא ההגעה למסלול הזנות, ואנחנו יודעות בדיוק איזה נערות, איזה נשים מגיעות למעגל הזנות.
<אביטל רוזנברגר: אז כנראה שיש בינינו פערי מידע.
<קריאה: משרד הרווחה פרסם עכשיו מחקר.
יפעת שאשא ביטון: תאמינו לי, אני אומרת לכן שבחוסר יכולת שלהם – זה לא נכון, אני מרגישה באמת שאנחנו טומנים את הראש בחול ואנחנו כאילו מפחדים לגעת בזה.
יפעת שאשא ביטון: ראיתי גם נערות מבתים טובים שלא חסר להן, אבל הן לא ידעו, הן בכלל לא הבינו את המושג של מה שאנחנו מדברים כאן.
יפעת שאשא ביטון: הן באמת לא הבינו, הן לא ידעו שמה שקורה איתן זה פסול, הן לא ידעו שיכולה להיות אופציה שזאת ההגדרה למה שקורה איתן.
<אושרה לרר שייב: זאת אומרת שהנתון שרובן, כמעט כולן, הן נפגעות תקיפות מיניות, הוא לא נכון?
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם רובן.
<קריאה: יש קשר - - -
<קריאה: מה שאת אומרת זה, אני אמצא את הפגיעה המינית ואז אני לא צריכה להתמודד עם הזנות.
יפעת שאשא ביטון: אושרה, אני לא מתווכחת מה רוב ומה מיעוט, וזה נכון שיש הרבה ילדים שנפגעו בפגיעה מינית והלכו לשם ויש הרבה ילדים שמתוך מצוקות כלכליות הלכו לשם, זה נכון גם לגבי בגירים ובגירות, אבל אני לא רוצה להיתפס לזה.