GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: כשעושים את זה בצורה נכונה - תאמינו לי, הם מתגייסים מרצון ואהבה, והיכן שיש קשיים – תמיד יש יוצאים מן הכלל - אפשר לטפל ולפרק מתחים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב להדגיש את זה גם בפני הצוות החינוכי.
יפעת שאשא ביטון: הנגשת מידע להורים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: כשממלאים טפסים שילד הוא אלרגי, שיקבל אוטומטית, גם אם לא באותו רגע אז במהלך הימים הקרובים, מסמך שאומר בדיוק מה הוא מחויב מתוקף זה שהילד שלו הוא כזה, לצד הזכויות שלו בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: הנחיה ברורה להורים, שיציגו בצהרונים מסמך רפואי לגבי האלרגיה ומה נדרש לעשות כדי לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אני מדגישה - זה לא כדי שהילד חלילה לא ייכנס לצהרון אלא רק כדי שהצהרון יידע עם מה הוא מתמודד ומה הכלים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: חלק מהחובות של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: שתצא הנחיה בחוזר מנכ"ל בהנחה שאינה קיימת.
יפעת שאשא ביטון: תבדקו, על הכרזה על גן נקי מאלרגן.
יפעת שאשא ביטון: אם זה רשום – יופי, לחדד, ואם לא – שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: ואני חוזרת להמלצה הראשונה של קידום הארוחה המשותפת ונקודה אחרונה.
יפעת שאשא ביטון: קמפיין הסברה.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי דיברנו על זה באחד הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: כדי שנגייס את הקהילה – זה כבר לא סיפור – לא של הילד האלרגי, לא של הוריו, לא של הצוות וגם לא של ילדי הגן שלו.
יפעת שאשא ביטון: פוגשים את זה במסיבות יום הולדת ובהרבה מאוד מקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: קמפיין הסברה לציבור על הסיפור של אלרגיות והיערכות.
יפעת שאשא ביטון: זה הכשרות הלבבות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיעזור לנו גם בתוך מערכות החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בסוף-בסוף מערכת החינוך - לכל אזרח במדינת ישראל יש נגיעה כזו או אחרת – או בתור הורה או בתור אח או בתור סבא וסבתא – לכולם יש נגיעה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נעשה הכשרה לבבות ברמה של קמפיין ציבורי, אנחנו נתרום מאוד-מאוד למה שקורה בתוך מוסדות החינוך וגם לאחריהם, כי אנחנו יודעים שבימי הולדת יש הורים מודעים, שאם יש ילד אלרגי בגן, הם לא עושים עוגה עם זה, או דואגים שלא תהיה במבה וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו חובה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תחשבו איך עושים את זה בתקציבי המשרד, ואם צריך משהו אחר, אנחנו פה כדי לסייע.
אם: לילד שלי יש אלרגיה ללטקס.
אם: הלטקס מצוי בכל מקום – כיסויי אייפדים, בלונים.
אם: אני יכולה לומר לך שהוא מנודה ושיש לו בעיה חברתית.
אם: מהמשפט שאמרת, ימי הולדת, מפעילויות בתוך בית ספר – פעילות בקיטנה, פעילות יום בלונים או לא יודעת מה.
אם: בתחילת שנה כל בית הספר מפוצץ בבלונים וקישוטים לילדי כיתות א'.
אם: היום הלטקס נמצא אפילו על העט עיפרון.
אם: ילדים מביאים בובות לבית הספר.
אם: אני לא יכולה להגביל 700 ילד אל תכניסו כי לילד יש אלרגיה.
אם: האם ילד כזה בן 7, יכול להיות ללא סייעת ולהזריק לעצמו?
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הכאב.
יפעת שאשא ביטון: שמעת מה אמרנו פה?
יפעת שאשא ביטון: אמרה פה עירית בצורה מאוד ברורה – תהיה התייחסות למקרי הקצה ויינתן מענה.
אם: לא פעם ולא פעמיים פניתי וקיבלתי משם סירובים.
אם: עד היום אין לי התייחסות לגבי זה.
אם: הוא נמצא אתי חודשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את התסכול ואת הכאב.
יפעת שאשא ביטון: יושבת פה עירית.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על מקרי הקצה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגדיר את הדברים האלה, ונראה איך מתקדמים.
<שיר שאשא ביטון: צהרים טובים.
<שיר שאשא ביטון: אני פותחת את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא של פרסום הוגן ואחראי לבני נוער.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום בדיונים במסגרת יום זכויות הילד אותו אנחנו מציינים בכנסת.
<שיר שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת שבשבילי כל יום הוא יום זכויות הילד ואנחנו באמת מקפידים לדון בעניינים שקשורים לילדים ובני נוער לאורך כל השנה.
<שיר שאשא ביטון: אבל היום הזה הוא יום חגיגי במיוחד.
<שיר שאשא ביטון: תסתכלו מסביבנו, הוא כל כולו שלכם ואנחנו גם לוקחים תכנים ייחודיים שלרוב בני הנוער – אני רואה כאן בני נוער משלושה דורות אפילו – היו שותפים בתהליך שלהם, במיוחד אם אנחנו מדברים על הנושא של פרסום הוגן ואחראי לבני נוער.
<שיר שאשא ביטון: נמצא כאן אליאב, יושב ראש מועצת התלמידים שהתחיל את התהליך ואחר כך המשיך אותו חנן יזדי, ומי שבא לפוליטיקה, גוזר את הסרט וצריך ליישם זה יובל חלביה.
<שיר שאשא ביטון: תסתכלו, אלה בני הנוער שלנו, נוער נפלא, שותף לשיח גם כאן בדיוני הכנסת וגם בתהליכים שאנחנו עושים בשטח.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה קודם כל לברך אתכם על הנוכחות שלכם, על השותפות שלכם ועל זה שאתם עושים את היום המיוחד הזה ליום חגיגי.
<שיר שאשא ביטון: נפתח עם הגברת טובה בן ארי ממשרד החינוך שאחראית על זכויות התלמיד.
<שיר שאשא ביטון: אומר לכם במאמר מוסגר שכל מי שנתקל באיזושהי הפרה של זכות, היא הכתובת.
<שיר שאשא ביטון: אתם בהחלט מוזמנים לפנות אליה.
<שיר שאשא ביטון: טובה, בבקשה, הבמה שלך.
<טובה בן ארי: חג לנו.
<טובה בן ארי: כבר שבוע ימים אנחנו חוגגים את יום זכויות הילד, או יותר נכון את יום ההולדת לאמנה בזכויות הילד שהיא בת 28.
<טובה בן ארי: לנו המבוגרים יש המון חובות כלפי הילדים ולכנסת יש חובות יותר מאשר לנו האנשים בשדה.
<טובה בן ארי: חובות מיוחדים כמו שחברת הכנסת דוקטור יפעת שאשא לוקחת על עצמה מדי שבוע להציף את הקשיים, את הבעיות, את החלומות של כל אחד מהילדים.
<טובה בן ארי: בשבוע שעבר היינו ביחד וניסינו להבין את החלומות של בני נוער שעשו בחינות בגרות מיוחדות ברמה של חמש יחידות בגרות, בית ספר שהם היו רוצים שהילדים שלהם ילמדו בו.
<טובה בן ארי: זאת גם הזדמנות מצוינת בנוכחות כל הקהל המכובד הזה להודות לך.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה.
<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנה, אנחנו צריכים גם לדבר על אמנה שתשקף את כל קבוצות האוכלוסייה, כל העדות וכל הלאומים שחיים במדינת ישראל.
<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנת שידורים או דיברתם על פרסומים הוגנים, בהיותי מורה לתקשורת אני זוכרת שאני לימדתי את הנושא של פרסום וקולנוע בשפת המדיה במערכת החינוך ועד היום יש מגמות שמובילה דורית באלי, מפמ"ר לתקשורת וקולנוע, בנושא הזה.
<טובה בן ארי: כשאנחנו מדברים על אמנת שידור מיוחדת לילדים, אני הייתי מבקשת את חברת הכנסת שכן תוביל איזושהי מועצת תלמידים, כדוגמת מועצת התלמידים שהיא לתפארת מדינת ישראל שיושבת כאן אבל מועצת ילדים ונוער שתייעץ לגופי התקשורת כמו למועצה לשידורים וללוויין בכל מקום, לראות איך הילדים רואים את אותם שידורים שעתידים להיות, אלה שיהיו חלק בקבלת ההחלטות על מה ישודר, מתי ישודר, האם זה ישודר ב-12:00 בצהרים או ישודר אחרי 8:00 בערב, כמו שקיים במקומות אחרים.
<טובה בן ארי: אני רוצה לברך ואני מתנצלת על שאני גוזלת קצת זמן אבל אני צריכה לצאת יותר מוקדם.
<טובה בן ארי: אני רוצה לברך את מועצת התלמידים של מדינת ישראל, את הנוער ואת הילדים בכנסת ובכל מקום בארץ.
<טובה בן ארי: שתהיה לכם שנה בה אתם תיקחו על עצמכם אחריות אישית כלפי עצמכם אבל אחריות מורכבת כלפי כל אחד ואחד לצדכם כבני אדם וכחברה.
<טובה בן ארי: שתהיה לנו שנה מלאה של זכויות ואחריות ואהבת אדם.
<טובה בן ארי: תודה ליניב וייצמן ידידי.
<טובה בן ארי: אני מכירה אותו הרבה שנים.
<טובה בן ארי: יש לי הזכות ללוות אותו ולהיות לצדו מעת לעת.
<טובה בן ארי: זאת זכות גדולה לנו שהוא כאן.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לברך את בתי הספר שנמצאים אתנו, את בית ספר עמק החולה מהגליל.
<שיר שאשא ביטון: באופן עקרוני אסור מחיאות כפיים בכנסת, אבל היום ביום החגיגי אנחנו שוברים את המסורת.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לברך את מועצת התלמידים והנוער, גם החברים במועצה הנוכחית וגם החברים שליוו אותנו בשנתיים וחצי, שלוש השנים האחרונות.
<שיר שאשא ביטון: תודה לעמותת חינוך לפסגות.
<שיר שאשא ביטון: לפני שנצלול לתוך הנושא, גם לי יש אורחת מיוחדת שהגיעה לכאן ורוצה לומר כמה דברים.
<שיר שאשא ביטון: בבקשה, תציגי את עצמך.
<שיר שאשא ביטון: שלום.
<שיר שאשא ביטון: אני שיר, אני תלמידת כיתה ו'.
<שיר שאשא ביטון: היום באתי כדי להציג את הנושא של תכנים אלימים ברשת ובטלוויזיה.
<שיר שאשא ביטון: היום, כשאנחנו פותחים את האינטרנט, את היו-טיוב או את הטלוויזיה, אנחנו ישר פוגשים בתכנים אלימים, תכנים שהם לא מנומסים או תכנים שהם לא לגילנו.
<שיר שאשא ביטון: הרבה אומרים שהאחריות היא של ההורים.
<שיר שאשא ביטון: גם של ההורים ובעיני גם הילדים צריכים לדעת מה עבורם ומה לא.
<שיר שאשא ביטון: אם נגיד ההורה בודק, תמיד אפשר איכשהו לצאת מזה אבל הילדים צריכים לדעת שההורים עושים את זה בשבילם.
<שיר שאשא ביטון: בכל התכניות האלימות רואים גם סטיגמות שזה דבר כל כך נפוץ ואני שומעת על כך בכיתה, בבית ספר ובכל מקום אליו אני הולכת.
<שיר שאשא ביטון: סטיגמות על בנות, סטיגמות על בנים, דברים שלא צריכים להיות בין אדם לאדם.
<שיר שאשא ביטון: כרגע בבית הספר אתם שומעים את הסדרות ובעצם מעבירים את זה לחברים וזה מתפשט בכל מיני מקומות ואלה דברים שפוגעים בילדים, דברים שלא נעימים אחד לשני.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה על ההקשבה.
<שיר שאשא ביטון: יש לי שאלה.
<שיר שאשא ביטון: כשאת מדברת על סטיגמות, את רוצה לספר מה עשית בשנה שעברה בהקשר של כדורגל?
<שיר שאשא ביטון: מתאים כדורגל לבנות?
<שיר שאשא ביטון: אומרים שספורט לא מתאים לבנות וכדורגל או כדורסל הוא לא לנו.
<שיר שאשא ביטון: בשנה שעברה הייתי בבית ספר תל חי והחלטתי שלא רק לבנים מגיע לשחק כדורגל.
<שיר שאשא ביטון: דיברתי עם המנהלת ועשיתי כמה פניות לאנשי מקצוע ובסוף הקמנו משהו שנקרא שער שוויון שהוא כדורגל גם לבנים וגם לבנות.
<שיר שאשא ביטון: עכשיו אני בקבוצת כדורסל.
<שיר שאשא ביטון: אני אגלה לכם שהדבר המדהים הזה הוא שלי.
<שיר שאשא ביטון: לא ידעתי שהיא באה כל כך מוכנה ואני מודה שאני מאוד מתרגשת.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה לשיר.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הדיון בנושא של פרסום הוגן לבני נוער.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח אותו עם מועצת התלמידים והנוער, עם אליאב שהיה כאן בדיונים הראשונים עת העלינו בוועדה לזכויות הילד את כל הנושא של כמה באמת הפרסום הוגן ואנחנו יודעים שהוא לא ממש היה, עד כמה יש ניצול של הילדים בתוך המדיה, איזה מסרים ואיזה תכנים מעבירים לילדים.
<שיר שאשא ביטון: כפי שגם נאמר כאן על ידי שיר, הרבה פעמים אנחנו מקבלים תכנים שהם גם לא חינוכיים, תכנים שהם אלימים.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו מקבלים הרבה מאוד סטריאוטיפים בתוך פרסומות.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו עוד לא מדברים על סדרות אלא על פרסומות תמימות של דקה, לפעמים אפילו פחות מדקה, החפצה של נשים, תפיסות עדתיות, הרבה מאוד תכנים דרך מסרים סמויים.
<שיר שאשא ביטון: אגב, אני תמיד אומרת שהמסרים הסמויים הם הכי מסוכנים כי לא אומרים לנו תחשבו כך אלא זה פשוט מחלחל ואנחנו סופגים את זה בלי שום מגננה.
<שיר שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו מעלים את זה על סדר היום.
<שיר שאשא ביטון: אז אליאב היה יושב ראש מועצת התלמידים ואני אשמח שהוא יספר על תחילת התהליך ואחר כך נעבור לשותפים שלנו, נציג אותם וגם את התוצר שבעצם עשינו ביחד.
<אליאב בטיטו: צהרים טובים, חג שמח, יום זכויות הילד הוא בהחלט חג.
<אליאב בטיטו: אני רוצה לומר תודה ליושבת ראש הוועדה ולצוות הוועדה גם על ההזמנה להגיע לכאן וגם בכלל על שיתוף הפעולה עם החבר'ה הצעירים ועם בני הנוער.
<אליאב בטיטו: אני מודה, יצא לי להיות בכמה ועדות בכנסת אבל הפעם אני באמת מתרגש במיוחד כי זה מאוד שונה להגיע לכאן מהפן של הבוגר, מהפן של לראות תהליך שקרה גם כשלא היית שם צמוד אליו.
<אליאב בטיטו: כל נושא הפרסומות הוא נושא שהתחלנו לעבוד עליו ממש לקראת סיום השנה.
<אליאב בטיטו: אני זוכר משהו פחות או יותר מאי-יוני, חודשיים לפני הבחירות להנהגה הבאה, ובאחת השיחות עם יפעת דיברנו על הנושא הזה ואמרנו שצריך לעשות משהו.
<אליאב בטיטו: ממש בצירוף מקרים, מספר שבועות אחרי, אני מדבר עם יניב ובאמת אנחנו רואים שצריך לעשות משהו והוא מעדכן אותי שגם הם עובדים על אמנה של זכויות המפרסמים בקרב בני נוער, איך לפרסם בצורה הוגנת גם לבני נוער ולצעירים.
<אליאב בטיטו: באמת ברור לנו שיש כאן מקום לשיתוף פעולה, צריך לעשות שיתוף פעולה.
<אליאב בטיטו: אם אנחנו מדברים על פרסומות, המחקרים היום מדברים על כך שכל אדם בממוצע – כל אדם ברחבי העולם – נחשף לבין 3,000 ל-4,000 פרסומות ביום.
<אליאב בטיטו: יש כמובן מחלוקות על איך מודדים פרסומת אבל על פי ההגדרה ועל פי הנורמה המקובלת, לפחות 3,000 פרסומות.
<אליאב בטיטו: שוב, זה ממוצע.
<אליאב בטיטו: ברור לנו שבני נוער נחשפים ליותר.
<אליאב בטיטו: אנחנו הצעירים נחשפים ליותר ברשתות החברתיות.
<אליאב בטיטו: יש כאן איזושהי נקודה שחייבים לגעת בה ושצריכה להיות עליה ביקורת.
<אליאב בטיטו: הנושא הזה של פרסומות, אני חייב לומר שראיתי את האמנה, את התוצר הסופי, ואני כל כך מתרגש לראות את זה.
<אליאב בטיטו: אני חושב שכל סעיף שם נוגע בנקודות הכי קריטיות והכי חשובות.
<אליאב בטיטו: אחד הסעיפים שאני מודה שהכי קפץ לי לעין עד כמה שהוא נכון, זה הנושא של הייצוגיות.
<אליאב בטיטו: ילדים שגדלים היום צריכים להיחשף לדמויות לחיקוי.
<אליאב בטיטו: אם אנחנו מסתכלים לדוגמה על נערה שרוצה להיות כדורגלנית – אני אצטרף לדבריך – צריך שהיא תדע שאם יש פרסומת בנושא כדורגל, מותר שיראו בו גם נשים, מותר שיראו בו את כלל גווני הקשת של החברה הישראלית, שבובות ברבי לאו דווקא יהיו רק בצבע אחד ובגוון עור מאוד מאוד מסוים.
<אליאב בטיטו: אני חושב שעשיתם כאן עבודה מדהימה.
<אליאב בטיטו: בסופו של דבר הרבה פעמים, במיוחד לפני שנבחרת הנהגה, יש איזושהי תופעה על יוזמות שהתחילו בסוף שנה בהרבה ארגונים והיוזמות שהתחילו בסוף שנה, אי שם נגנזות ועוברות לערימת היוזמות הגנוזות.
<אליאב בטיטו: אני כל כך שמח לראות שזה לא מה שקרה הפעם.
<אליאב בטיטו: אם קיימת ערימה כזאת, הערימה בגוף כמו מועצת התלמידים והנוער הארצית היא בהחלט שולית לחלוטין.
<אליאב בטיטו: תודה לכם.
<אליאב בטיטו: באמת תודה.
<אליאב בטיטו: המשכתם את זה ועשיתם את זה בצורה כל כך טובה.
<אליאב בטיטו: תודה לכל השותפים כאן.
<אליאב בטיטו: עכשיו נשאר רק לקוות לדבר אחד.
<אליאב בטיטו: אתם יודעים, הרבה פעמים יש נטייה לאמנות שהן נכתבו ונשארו כאמנה ועוברות אי שם לערימה השנייה שליד היוזמות הגנוזות, לערימת האמנות שלא באמת עושים בהן משהו.
<אליאב בטיטו: הפעם זה שונה כי מי שיזמו את האמנה, זה לאו דווקא הצד הנפגע אלא אלה גם המפרסמים שלקחו חלק מאוד משמעותי בכתיבת האמנה ובניסוח שלה.
<אליאב בטיטו: לכן אני די בטוח ואני מאוד מקווה שהאמנה הזאת תצליח.
<אליאב בטיטו: שיהיה לכם ולכולנו בהצלחה.
<שיר שאשא ביטון: תודה לך אליאב.
<שיר שאשא ביטון: אין ספק שהתפקיד שלנו אחרי שבנינו ועברנו את כל התהליך הזה הוא כך שהדברים גם ייושמו.
<שיר שאשא ביטון: אתה יודע, אנחנו גוף רגולטורי.
<שיר שאשא ביטון: זאת המשימה שלנו.
<שיר שאשא ביטון: נציג או נציגות נוספות ממועצת התלמידים שהיו שותפות בתהליך.
<שיר שאשא ביטון: רוצות להתייחס?
<הודיה טלקר: אני במקור מקריית שמונה והיום מכיניסטית.
<הודיה טלקר: חשוב לי לומר שהתהליך שנעשה כאן התחיל משלב של למה אנחנו נכנסים, איך אנחנו כבני נוער פוגשים פרסום, בין אם זה באינסטגרם, בין אם זה בחברות שפונות לבני נוער שיש להם הרבה עוקבים ומה המטרה שלנו כאן.
<הודיה טלקר: גם יניב וגם יפעת, היה להם ממש חשוב להגיע אתנו כבני נוער בגובה העיניים לשיח שהוא מאוד מעמיק ומדויק, מזהה גם את הצרכים שלנו וגם את המטרות שלנו ובעצם משם נבנתה האמנה.
<הודיה טלקר: אני חושבת שהתהליך שנעשה הוא היה מאוד נכון ומשמעותי לנו.
<הודיה טלקר: לכן אני מאוד מקווה שכמו שאליאב אמר, שבאמת יהיה איזשהו שימוש יום יומי באמנה הזאת.
<הודיה טלקר: אני חייבת לומר שאני ממש מתרגשת להיות כאן.
<שיר שאשא ביטון: הפעם לא בכובע של מועצת התלמידים והנוער.
<שיר שאשא ביטון: אין שאלה שזה צריך להיות מסמך עבודה.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו גם דיברנו כל הזמן על העניין שאם הולכים לחקיקה, באיזה תחומים, והפעם באמת חקיקה בנושאים הספציפיים עליהם בהם נגענו.
<שיר שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו הולכים על תהליך חינוכי משותף כאשר בני הנוער הם חלק מאוד מאוד מרכזי בתהליך הזה.
<שיר שאשא ביטון: כמובן תמיד נוכל לפנות גם לערוצים או לכלים הפרלמנטריים האחרים אבל אין שאלה שאחרי תהליך כל כך אינטנסיבי אנחנו כולנו מצפים שגם יהיו תוצאות הלכה למעשה.
<שיר שאשא ביטון: מעבר לנושא של הפרסום ההוגן, של הייצוג ההולם עליו דיברנו, של התכנים שבעצם מועברים והמסרים השונים שמועברים, התייחסנו גם לנושא של שימוש או ניצול של יו-טיוברים או אנשים שהם מאוד חזקים ברשת וכשאתה דיברת על 3,000-4,000 פרסומות, אנשים קצת הרימו גבה.
<שיר שאשא ביטון: זה נשמע מספר עצום אבל מסתבר שאנחנו מקבלים הרבה פעמים תכנים פרסומיים שהם לא במסגרת פרסומת פר-אקסלנס אלא על הדרך, דרך כל מיני תכניות או יו-טיובר או מישהו שיש לו הרבה עוקבים באינסטגרם ופתאום אוכל איזשהו מאכל ואף אחד לא מזהה שמדובר בתוכן מסחרי.
<שיר שאשא ביטון: גם את זה ביקשנו להסדיר בכך שאם אכן יקרה דבר כזה, כבר יהיה מצוין שמדובר בתוכן שיווקי וזה לא שבמקרה היו-טיובר או היו-טיוברית שהם מאוד מאוד מוערצים החליטו שהם אוכלים את המאכל הזה או כל דבר אחר.
<שיר שאשא ביטון: זה ביגוד, זה הרבה מאוד משאבים אחרים.
<שיר שאשא ביטון: לכן אני חושבת שהאמנה הייתה מאוד מאוד מקיפה.
<שיר שאשא ביטון: נמצא אתנו יניב וייצמן מטינג ונמצאת אתנו תלמה בירו ובעצם שניהם ניהלו את השיח יחד עם בני הנוער לאורך כל השנה האחרונה בצורה מאוד אינטנסיבית ותכף הם גם יציגו את האמנה.
<שיר שאשא ביטון: נמצא אתנו חבר הכנסת מסעוד גנאים, שותף שלי ומתמיד בוועדה.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן ובפני כל הילדים להודות לך על השותפות ועל ההשתתפות בכל דיון ועל האכפתיות.
<שיר שאשא ביטון: זה מאוד מאוד חשוב.
<שיר שאשא ביטון: נמצאת אתנו חברת הכנסת תמר זנדברג.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו נפתח.
מסעוד גנאים: סיכמנו שזו הוועדה החשובה ביותר.
מסעוד גנאים: אם הכול מתחיל בילדות, לפני ביטחון, לפני כלכלה, לפני חברה - זו הוועדה החשובה ביותר.
תמר זנדברג: אני כן אשמח לומר מילה בפתיחה.
תמר זנדברג: אני אני שמחה על האווירה החגיגית ומברכת את כל בנות ובני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו ביום זכויות הילד.
תמר זנדברג: אני יודעת.
תמר זנדברג: קצת הופתעתי לראות את הזימון לדיון הזה בוועדה, אני לא יודעת מה הייתה המוטיבציה לכתיבת האמנה אבל אני כן זוכרת שזה הוצג כהתמודדות או כפתרון לבעיה שאני העליתי אצלך בוועדה.
תמר זנדברג: פניתי אליך לקיים דיון לפני כשנה וחצי אולי, משהו כזה.
<שיר שאשא ביטון: נכון.
תמר זנדברג: הופתעתי לראות שיצא איזה מוצר מוגמר.
תמר זנדברג: חבל שלא שותפו גורמים נוספים בתהליך הזה.
תמר זנדברג: אני מסתכלת על האמנה, רק על פניו, עוד לפני שהיא הוצגה, רק ממה שאני רואה, לא כל כך ברור לי.
תמר זנדברג: זאת אומרת, חתמתם עם עצמכם?
תמר זנדברג: יושב כאן יניב וייצמן מ-טינג שבאמת כיכבה בדרכי שיווק מאוד מאוד בעייתיות לבני נוער ואני שמחה מאוד שבני הנוער שדיברו כאן לקחו חלק בתהליך ואני אשמח לשמוע איך זה בדיוק התרחש, אבל כל הרעיון הוא שבני הנוער במידה מסוימת נפלו – לא רוצה לומר קורבן כי אני בטוחה שבני הנוער חכמים ומתוחכמים ויודעים היטב גם את זכויותיהם וכולי – אבל המצב הזה לא נחת מהשמיים ואנחנו עשינו איזו אמנה והנה מה טוב ומה נעים והתחבקנו אחד עם השני.
תמר זנדברג: יש כאן מצבים מאוד מאוד קונקרטיים של שימוש ביחסים החברתיים בין בני הנוער, ברשתות החברתיות, בהגרלות לא חוקיות או שהן ספק חוקיות ועוברות על החוק בצורה כזו או אחרת על מנת לעודד – זה הדבר היחיד שראיתי שכן כתוב באמנה הזו – צריכה מופרזת של מוצרי מזון המכילים כמויות גבוהות של סוכר, מלח או שומן.
תמר זנדברג: זה בדיוק מה שהפרסום הזה עודד.
תמר זנדברג: אני אשמח לשמוע אם האמנה הזאת שחתמתם את עם יניב וייצמן ושיתפתם כמה בני נוער, זה מאוד נחמד - - -
<שיר שאשא ביטון: לא.
<שיר שאשא ביטון: בני הנוער היו שותפים לכל התהליכים.
תמר זנדברג: אני כן רוצה לשאול כמה שאלות.
תמר זנדברג: מה תוקף האמנה?
תמר זנדברג: האם היא נכנסה לתוקף היכן שהוא?
תמר זנדברג: איך והאם היא השפיעה על הפרסום שאנחנו רואים כל יום כל היום בקיוסקים, בקבוצות בפייסבוק?
תמר זנדברג: הרי כל הרעיון היה שיש כאן שימוש בדרכי שיווק שעוקפות את המדיה המסורתית, כך שחברות המזון המזיקות האלה וגם אחרות, במקום להשקיע הרבה מאוד כסף במדיה הקנויה, הן משקיעות מעט מאוד כסף ועושות מניפולציה על היחסים החברתיים בין בני הנוער בקהילות ובכיתות שלהם.
<שיר שאשא ביטון: התייחסנו לזה.
תמר זנדברג: אני לא רואה מילה על זה.
<שיר שאשא ביטון: מיד נציג את האמנה.
תמר זנדברג: מה שאני כן רואה כאן, זה פשוט ניסיון לתת הכשר לאחת הפרקטיקות הכי מזיקות שאנחנו רואים היום בפרסום והשיווק לבני נוער ולתת לו פלומבה של הכנסת בשיתוף החברות המפרסמות.
תמר זנדברג: סליחה, יניב, אנחנו מכירים הרבה שנים אבל זה מה שאני רואה כאן.
תמר זנדברג: אתם פשוט רציתם להראות שהנה, הכנסת נותנת הכשר לאחת התופעות המזיקות ביותר שאנחנו רואים היום, בשנים האחרונות, פרסום ושיווק לבני נוער.
תמר זנדברג: אני אשמח לראות אם יש לזה איזושהי תוצאה, האם אתם מודדים את זה, או שעשיתם דיל עם עצמכם, עם חברות הפרסום והעיקר שכתבנו אמנה.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת תמר זנדברג.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו אמנם בכנסת אבל לא הכול זה דילים.
<שיר שאשא ביטון: אני כן מוכרחה להגן על התהליך לפחות מבחינת התהליך שעשו בני הנוער ובחלק מהזמן זה היה אפילו בינם לבין המשווקים בעצמם כאשר הנוכחות שלנו גם לא הייתה שם אלא בעצם רק ליוותה את התהליך והקשר.
<שיר שאשא ביטון: אני מאוד סומכת על בני הנוער שלנו, גם בתוך שיקול הדעת שלהם.
<שיר שאשא ביטון: אליאב, רצית להתייחס?
<אליאב בטיטו: ממש במשפט.
<אליאב בטיטו: חברת הכנסת, קודם כל, אני מסכים אתך לחלוטין שהיו המון מקרים בעייתיים לאורך כל ההיסטוריה.
<אליאב בטיטו: אני חושב שדווקא בגלל שהעלית את הנושא ובגלל שהנושא עלה בוועדה, אנחנו באמת פנינו אל אותן חברות כדי שהן יבואו בחשבון נפש.
<אליאב בטיטו: חד משמעית.
<אליאב בטיטו: אני חושב שבאמנה הזאת, לפחות מהסתכלות שלי מהצד, כמי שאני מודה שלא לקחתי חלק בניסוח הסעיפים, זה התחיל אמנם כשאני סיימתי את התפקיד אבל זה המשיך אחרי ואני חושב שהעבודה שהם עשו היא מדהימה ויש כאן סוג של להודות על חטא וסוג של חזרה בתשובה.
<אליאב בטיטו: אני אשתמש במושג טיפה דתי אבל יש כאן חזרה בתשובה וצריך לתת את ההזדמנות הזו לאמנה.
<אליאב בטיטו: גם דיברנו על כך לפני שהתחלנו בכלל לחשוב על פתרונות לנושא, חשבנו האם ללכת ישר בהליך של חקיקה או האם אפשר לפעול אחרת.
<אליאב בטיטו: אני חושב ששווה לתת לזה צ'אנס.
<אליאב בטיטו: אם הדבר לא יצליח, יש דרכים אחרות.
תמר זנדברג: יש הליך של חקיקה שנמצא כרגע במשרד הבריאות, עם כל הכבוד לכולנו.
<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, אנחנו לא הופכים את זה לוויכוח פוליטי.
<שיר שאשא ביטון: אני גם רוצה לנתק.
<שיר שאשא ביטון: יש כאן איזשהו ניסיון לערבב וזאת גם לא הפעם הראשונה.
תמר זנדברג: לדחוף מזון מזיק למשקאות ממותקים, זה לא מהלך פוליטי?
<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, השיח שנוצר כאן סביב האמנה, אין לו חצי קשר לסיפור של החקיקה לגבי המזון הבריא וסימון של המוצרים.
תמר זנדברג: לא על זה אני מדברת.
<שיר שאשא ביטון: הרגשתי בתוך התהליך שקצת מערבבים בשר וחלב, אפרופו מונחים דתיים.
<שיר שאשא ביטון: אז בואי, לפני שאנחנו שופטים, יושבים כאן שלושה דורות של בני נוער – את לא היית בפתיחת הדיון – שלושה דורות של מועצות תלמידים שהיו חלק והיו שותפים לתהליך של האמנה.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו נשמע אותם ונשמע את האמנה עצמה.
<שיר שאשא ביטון: כמו שאמר אליאב בלי שהוא עדיין חבר כנסת, כשזה לא הולך, תמיד אפשר לפנות לכלים פרלמנטריים אחרים, אבל מה לעשות, אשת חינוך לא מוותרת גם על התהליכים ואני מאוד מאמינה במי שיושבים כאן אתנו.
<שיר שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, תרצה להתייחס?
מסעוד גנאים: אני אתייחס ולא אאריך.
מסעוד גנאים: אני רק רוצה לברך אותך על הדיון ולברך את כל בני הנוער.
מסעוד גנאים: כפי שהזכרתי בהתחלה, אנחנו כאן בכנסת מציינים היום את יום זכויות הילד הבין לאומי, אבל בכל ימי השנה אנחנו דואגים, כאשר אנחנו דואגים לילדים שלנו שהם העתיד שלנו, לבריאות שלהם, לביטחון שלהם, אנחנו נוודא במידה רבה שגם העתיד שלנו יהיה טוב יותר או בריא יותר.
מסעוד גנאים: אני מקווה ומשתדל שנעשה את זה, גם בשיתוף פעולה אתם.
<שיר שאשא ביטון: נציג את האמנה.
<שיר שאשא ביטון: יניב, אתה רוצה לספר בכמה מלים על התהליך?
<שיר שאשא ביטון: בינתיים נקרין את השקף כדי שנוכל לדון בו.
<יניב וייצמן: קודם כל, אני מאוד שמח להיות כאן גם שלפעמים זה לא פשוט.
<יניב וייצמן: אני מודה שלא פשוט לשבת ולשמוע.
<יניב וייצמן: כמו שתמר אמרה, אנחנו הרבה שנים מכירים ואני מעריך את פועלך אבל לא פשוט לשמוע את הדברים שאת אומרת.
תמר זנדברג: גם לא פשוט לעשות מה שאתם עושים.
<יניב וייצמן: ברור.
<יניב וייצמן: הסיבה שאני כאן היא בדיוק כדי לפתוח את הדברים וכדי ליצור דיון על הדברים האלו.
<יניב וייצמן: אני חושב שיש כאן שתי נקודות הנחה שאני יוצא מהן כשאני פועל עם בני נוער.
<יניב וייצמן: קודם כל, איזושהי גישה שאומרת בוא נדבר עם בני הנוער בגובה העיניים, נכבד את מה שהם אומרים.
<יניב וייצמן: יש איזה משהו פטרוני.
<יניב וייצמן: הרבה פעמים כשאני פוגש אנשים שמדברים על בני הנוער, הם אומרים שבני הנוער לא מבינים, בני הנוער לא יודעים, אנחנו יודעים יותר טוב.
<יניב וייצמן: אני חושב שבכל שנות עבודתי עם בני נוער, אני מגלה כל פעם שזה הפוך.
תמר זנדברג: אתה לא מדריך בתנועת נוער.
תמר זנדברג: אתה בעל חברה שרוצה למכור מוצרים באמצעות בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, יש כאן תרבות דיבור.
<שיר שאשא ביטון: את תוכלי להתייחס לדברים.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו לא מתפרצים אחד לדברי השני.
תמר זנדברג: מי שמציג כאן כרגע אמנה, הוא בעלים של חברת פרסום.
<יניב וייצמן: אני לא אציג את האמנה.
<יניב וייצמן: תני לי לסיים.
תמר זנדברג: אני חשבתי שפנו אליך כדי להציג את האמנה.
תמר זנדברג: הדברים שלי הם לא אליך.
תמר זנדברג: מי עומד להציג את האמנה הזאת?
<שיר שאשא ביטון: תלמה תציג אותה.
<יניב וייצמן: הנה, אני בא לספר.
<יניב וייצמן: עוד שנייה.
<יניב וייצמן: דרך אגב, יש כאן בני נוער ובסוף יש משהו גם בתרבות דיבור וגם בתחושה.
תמר זנדברג: אל תטיף לי.
תמר זנדברג: יש תרבות דיבור ויש תרבות שיווק ופרסום.
<שיר שאשא ביטון: חברים, אם אנחנו מתכוונים לנהל איזשהו ויכוח שאני מריחה שהוא קצת היסטורי ולא קשור למה שקורה בשולחן, תעשו את זה בחוץ.
תמר זנדברג: ממש לא.
<יניב וייצמן: אנחנו מדברים עם בני הנוער.
<יניב וייצמן: דרך אגב, גם בחדרים אחרים מדברים אתם על שיימינג ועל בולי.
<יניב וייצמן: תני לי את הכבוד.
<יניב וייצמן: אל תעשי את מה שאנחנו אומרים להם לא לעשות.
<יניב וייצמן: זה לא נעים לי.
<יניב וייצמן: אני נמצא כאן שנה וחצי.
תמר זנדברג: אני מצטערת שזה לא נעים לך.
תמר זנדברג: גם לבת שלי לא נעים המסטיקים שאתה מוכר.
<שיר שאשא ביטון: תמר זנדברג, אני קוראת לך פעם ראשונה.
<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להוציא אותך.
תמר זנדברג: אני לא רוצה לומר מה כתוב בווטסאפ.
תמר זנדברג: גם זה לא נעים.
<שיר שאשא ביטון: לכן ישבנו ביחד.
<יניב וייצמן: את רוצה לשמוע אותי או להאשים?
<שיר שאשא ביטון: רגע.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לעשות סדר בשיח.
תמר זנדברג: אנחנו נשמע.
<שיר שאשא ביטון: אפשר להיכנס ולירות לכל הכיוונים.
תמר זנדברג: מתק שפתיים.
<שיר שאשא ביטון: את עוד לא יודעת איזה מתק שפתיים יש כאן, אם בכלל.
<יניב וייצמן: איך?
<יניב וייצמן: עוד לא אמרתי.
תמר זנדברג: כבר מה שאמרת היה עם מתק שפתיים.
<שיר שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, אנחנו נמצאים כאן ביום חגיגי.
<שיר שאשא ביטון: יושבים כאן בני נוער.
<שיר שאשא ביטון: עוד לא פתחנו את הדיון.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו מתווכחים על משהו שאפילו עוד לא הוצג.
<שיר שאשא ביטון: לא כל חוק שמחוקק כאן בכנסת ישר אנחנו יודעים עד כמה הוא אפקטיבי ומה קורה אתו.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תהליך שנולד בדיוק מתוך המצוקות ומתוך האתגרים ומתוך החוליים שאת הצגת גם בדיון בו היינו.
<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שהיינו שותפות ושתינו הגשנו את הדיון הזה ובסופו של דבר נולד השיח עם בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: גם אם נצליח למגר באמצעות האמנה חמישים אחוזים או שלושים אחוזים מתוך הדברים האלה, אנחנו יכולים לומר שעשינו דרך משמעותית.
<שיר שאשא ביטון: לגופו של דיון, בואו נכבד את האנשים שנמצאים כאן.