GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית לבון: מה שקרה שם זה משהו מאוד פשוט.
<שיר שאשא ביטון: העיקר שיהיה סימון.
<שיר שאשא ביטון: על הסימון אפשר להתווכח.
<שיר שאשא ביטון: אני שמחה שהוויכוח הוא איך מסמנים ולא אם מסמנים.
<שיר שאשא ביטון: היה שווה גם לחכות ולהאריך את הדיון כדי לשמוע את זה כי זה אומר שאנחנו מתקדמים לפרקטיקה, מה שלדעתי היה צריך לקרות כבר מראשית הדיון אבל אומרים שעדיף מאוחר וכנראה לא סתם אומרים את זה.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה לך על ההערה ושהחזרת חיוך לאנשים בחדר.
<אופק אללוף: רציתי לומר לכל מי שבא לכאן - הם לא כאן עכשיו – והביע את הביקורת, באמת אני לא מבין.
<אופק אללוף: הרצון לעשות את האמנה לא בא מחברי הכנסת, הוא לא בא ממועצת התלמידים הארצית ולדעתי על זה אנחנו צריכים להסתכל ולהתמקד.
<אופק אללוף: בא אדון וייצמן וביקשו, בואו נפתור את הבעיה, בואו נסתכל על הבעיה ונעשה משהו בנדון.
<אופק אללוף: לפי הגיון נורמלי הם אמורים להיות אלה שמתנגדים, הם אמורים להיות בעלי האינטרסים עם הכסף.
<אופק אללוף: אם הם באו ורוצים לתקן את הבעיה, למה להתנגד?
<אופק אללוף: נכון שזאת לא חקיקה, נכון שעל האמנה אין רגולציה - - -
<שיר שאשא ביטון: אתם אלה שיעשו עליה רגולציה.
<שיר שאשא ביטון: תחרימו את מי שלא מקיים את האמנה.
<שיר שאשא ביטון: יש לכם כוח עצום.
<אופק אללוף: נכון.
<אופק אללוף: זה נבע מכך שכל צד בעצמו רוצה ליצור לעצמו יותר רווחים על ידי הדבר הזה שאני מכנה אותו הכוח הכלכלי של בני הנוער, כי הם הבינו שפחות יתמקדו במבוגרים ואם אנחנו נתמקד בבני נוער, אנחנו נשיג יותר רווחים.
<אופק אללוף: אני אומר שאם באו מעצמם וכל המשולש הזה – מועצת התלמידים, הפרסומאים והכנסת – הסכים לשלב ידיים, למה ההתנגדות?
<אופק אללוף: נכון שזאת רק תחילת הדרך, נכון שתופעות בעייתיות עדיין קורות, אבל זה צעד בכיוון הנכון.
<אופק אללוף: זה לחלוטין צעד בכיוון הנכון.
<אופק אללוף: רציתי לשאול אותך חברת הכנסת האם אפשר באמת לקחת את האמנה הזאת ולהוסיף לה מטעם הכנסת בחקיקה או בתקנות של שר התקשורת, האם אנחנו יכולים להוסיף לזה רגולציה.
<אופק אללוף: מה עמדתך בנוגע לחקיקה ובנוגע לתקנות?
<אופק אללוף: האם אפשר לעשות רגולציה רצינית?
<שיר שאשא ביטון: אנחנו חשבנו על זה אבל בסוגיות שעולות באמנה – ויכול להיות שאת חלקן כן נוכל לקיים בחקיקה וברגולציה – חלקן הן סוגיות חברתיות.
<שיר שאשא ביטון: למשל נושא הייצוג.
<שיר שאשא ביטון: אם נאמר שאנחנו רוצים ייצוג לכל בני הנוער, דיברו כאן על כל מגוון הצבעים לצורך העניין ואנשים שהם יותר מלאים ואנשים שהם רזים, ולא רק הדוגמניות והדוגמנים שאנחנו רואים, אם אלה אנשים עם מוגבלויות, ערבים, אתיופים וכולי, מכל הקשת.
<שיר שאשא ביטון: מה נכתוב בחוק?
<שיר שאשא ביטון: שבכל פרסומת צריך שיהיה אחד כזה ואחד כזה?
<שיר שאשא ביטון: יש כאן דברים שאם אנחנו כחברה לא מבינים שאנחנו צריכים לעשות את השינוי, אז אני לא בטוחה שאנחנו יכולים לייצר חוק הגיוני שנוכל לקדם אותו.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו באנו וניסינו בעצם להיכנס בעיקר לסוגיות האלה כפי שהוגדרו כאן, שהן שטח אפור לא כי מישהו יצר אותן אלא כי הן כאלה, כדי להבחין מתי אתה עכשיו הצטלמת עם החבר שלך בטיול שנתי ויש לכם איזה חטיף ואפילו לא זכרת שהוא היה לך ביד, האם אתה פרסמת אותו או לא.
<שיר שאשא ביטון: יש כאן הרבה סוגיות שאנחנו צריכים לתת עליהן את הדעת.
<שיר שאשא ביטון: לעומת זאת יש אולי דברים אחרים שאם אנחנו ביודעין מפרסמים משתמשים לצורך העניין ביו-טיובר, אולי העניין של לרשום שמדובר בתוכן פרסומי, אולי שם אנחנו כן יכולים להיות יותר ממוקדי חקיקה.
<שיר שאשא ביטון: אלה סוגיות שצריך לבחון אותן אבל כרגע יצאנו למהלך שאני רוצה להאמין שאולי ישנה קצת את התודעה של השותפים והכי חשוב, אנחנו יצרנו כאן עשרות אלפי בני נוער שהם שגרירים בשטח.
<שיר שאשא ביטון: הם שם והם יוכלו לעשות את הרגולציה שאנחנו מבקשים והמשווקים ישלמו את המחיר כי יהיו יותר בנו נוער מודעים שבסופו של דבר יחליטו למי הם נותנים את הקרדיט ולמי לא.
<שיר שאשא ביטון: לכן האמנה.
<אופק אללוף: צעד בכיוון הנכון.
<אופק אללוף: חלק מתהליך.
<יערה כהן: אני מבית ספר עמק החולה.
<יערה כהן: רציתי לפנות יותר ליניב וייצמן.
<יערה כהן: אני לפעמים שמה לב שיו-טיוברים או לא משנה מי מפרסמים משהו שאתם מפרסמים אותו ונותנים לו לפרסם.
<יערה כהן: יש כאלה שגם לא רושמים למטה.
<יערה כהן: עושים עם זה משהו לפעמים?
<יערה כהן: אתם נותנים למשל לכוכבי אינסטגרם לפרסם משהו ויש כאלה שלא רושמים שזה פרסום.
<יניב וייצמן: כל קמפיין של טינק, היו-טיובר מחויב לרשום שהוא חלק מקמפיין.
<יניב וייצמן: אם אתם רואים קמפיין באינסטגרם - לא כל הקמפיינים של טינק למרות שאני כן מנסה לקחת אחריות ואני מגיע לכאן ומקבל את הביקורות ויושב כאן ומקשיב – בדיוק בשביל זה קמה האמנה.
<יניב וייצמן: כל יו-טיובר שעובד עם טינק או בקמפיינים של טינק, או מוביל דעה אחר, יציין שמדובר בפרסומת, על תוכן שיווקי.
<יניב וייצמן: אם אתם מזהים שדבר כזה לא נעשה, או דיברו כאן על האתגר, וגם אנחנו מתמודדים.
<יניב וייצמן: יכול להיות שיו-טיובר העלה את הקמפיין ואחרי יומיים או אחרי שבוע או אחרי שבועיים נגמר הקמפיין והוא החליט שהוא מוריד את ה-האשטאג כי זה מוריד לו צפיות.
<יניב וייצמן: הקמפיין נגמר כבר.
<יניב וייצמן: הסרטון הרי נשאר ביו-טיוב שלו.
<יניב וייצמן: יש כאלה שרואים את הסרטון גם אחרי שנה מאז עליית הקמפיין.
<יניב וייצמן: אנחנו כל הזמן מתמודדים.
<יניב וייצמן: אפרופו צעד אחד קדימה ועוד צעד אחד.
<יניב וייצמן: כמה זמן צריך להשאיר את זה שמדובר בפרסומת?
<יניב וייצמן: אתגר גדול.
<רוני: יש לי כאן את האמנה וכתוב בה שהיא מתייחסת לפרסומת שמיועדות לבני נוער, פרסומות שמפרסמות דברים שמיועדים לבני נוער.
<רוני: אנחנו נחשפים גם לפרסומות שלא מיועדות לנו, שהן לא מיועדות בהגדרה מפורשת לבני נוער.
<רוני: אני רוצה לדעת איך מתמודדים עם דברים שלא מיועדים לנו ואנחנו כן נחשפים אליהם.
<רוני: אם נגיד מפרסמים משהו והפרסומת לא מוגדרת לבני נוער, אבל היא יכולה להתייחס גם אלינו.
<שיר שאשא ביטון: התייחסנו לזה גם קודם.
<תלמה בירו: הפרסומות של הפריים טיים והלייט נייט.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לזה.
<שיר שאשא ביטון: התייחסתי לזה וכנראה בלהט הדברים זה נטמע.
<שיר שאשא ביטון: דיברנו על כך שהאמנה עוסקת בפרסומות לבני נוער ואנחנו רוצים להאמין שבסופו של דבר אם מדובר באותם מפרסמים, הם יוכלו לאמץ לפחות את ההיבטים החברתיים שדיברנו עליהם גם לגבי פרסומות אחרות.
<שיר שאשא ביטון: אם אנחנו נדבר על ייצוג לכלל החברה ואם אנחנו נדבר על כך שנראה את כל הצבעים ואת כל הגדלים על המסך ונכוון לקהל הרבה יותר רחב מבחינת האוכלוסיות, בסופו של דבר גם משווקים יכולים לזהות שזה וין-וין, כי כאשר יותר בני נוער יזדהו עם מה שמפורסם ואולי גם יותר מבוגרים יזדהו עם מה שמפורסם, תינתן המוטיבציה.
<שיר שאשא ביטון: לא נגענו בזה.
<שיר שאשא ביטון: אי אפשר להכיל את הכול אבל אנחנו רוצים לדעת שלפחות במקומות שמכוונים אליכם והיו בשיח אתכם, אנחנו כן מסוגלים ליצור איזשהו שינוי חברתי.
<שיר שאשא ביטון: שוב, הלוואי, הלוואי, הלוואי שזה ייצור את ההשלכה גם לדברים האחרים בקרב אותם מפרסמים.
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה על ההתייחסות והיא מאוד חשובה ומזכירה לנו גם עניין של חינוך ואחריות שלנו בצריכה שלנו את הפרסומות ובכלל את כל המסרים שאנחנו מקבלים מדי רגע ברשתות השונות.
<טל מדלסי: צהרים טובים.
<טל מדלסי: אני נציג של מועצת התלמידים והנוער הארצית מחוז צפון.
<טל מדלסי: יש לי שאלה ליושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, יובל.
<טל מדלסי: אתה דיברת לפני כן על כך שאתה בעצם רוצה להגיע לכלל בני הנוער ולומר להם איך הם לא ינצלו למען הפרסומות ולמען כל מה שקורה עכשיו ברשתות החברתיות.
<טל מדלסי: איך אתה כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער תגיע לכל הדברים האלה ואיך אתה תוכל להרחיב את זה בכל החברה הישראלית, בין אם אלה בני נוער ובין אם אלה ההורים שלהם?
<יובל חלביה: כמו שאמרתי בהתחלה, יש לנו משימה.
<יובל חלביה: יש לנו יעדים שאנחנו מעמידים אותם כל שנה מחדש וחלק מהיעדים שלנו, יש לנו את הזרועות שלנו דרך המחוזות, דרך הרשויות, דרך בתי הספר, שם יש לנו את הקשר הישיר מול המחוזות ומול הרשויות.
<יובל חלביה: ביום רביעי הקרוב יש לנו פורום ארצי של יושבי-ראש רשויות.
<יובל חלביה: אלה דברים שכן יכולים לעלות וכן יעלו, הנושאים האלה, כדי לחבר גם את כל ארגון המועצות שאנחנו מהווים נתח מאוד מאוד גדול מבחינת בני הנוער.
<יובל חלביה: איך אנחנו גורמים לכל בני הנוער לדעת - דרך הנבחרים שלהם שאלה מועצות התלמידים.
<יובל חלביה: במקביל יש לנו את ערוצי התקשורת שלנו.
<יובל חלביה: כלומר, הפייסבוק שלנו, האינסטגרם שלנו.
<יובל חלביה: יש לנו גם את הערוצים הישירים שלנו לבני נוער.
<יובל חלביה: השאלה איך מגיעים ל-750 אלף בני נוער זו שאלת מיליון דולר.
<יובל חלביה: זה קשה אבל הרעיון והמשימה, זאת משימה שניקח אותה לתשומת לבנו.
<יובל חלביה: כמו שאמרתי, אנחנו נדאג השנה לראות איך אנחנו מיישמים את האמנה הזאת ביחד עם כל השותפים וזאת בהחלט משימה שכל מועצת תלמידים מחוזית, רשותית, בית ספרית, יכולה לקחת את זה על עצמה, במיוחד אנחנו כמועצה ארצית.
<שיר שאשא ביטון: כך מגיעים לכל בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אם כל אחד מהמעגלים האלה ייקח חלק בתהליך ובהפצה של מידע – אגב, לא רק בהקשר של האמנה וזאת הזדמנות לומר.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו מדברים הרבה פעמים על הנושא של עבודת נוער ועל דע את זכויותיך ואנחנו זיהינו, במשך שנתיים שעבדנו על הנושא של עבודת נוער, שבני הנוער לא היו מודעים בכלל לזכויות שלהם.
<שיר שאשא ביטון: זאת אומרת, הם לא באמת ידעו אם הם מנוצלים או לא.
<שיר שאשא ביטון: הרעיון היה לראות איך אנחנו מעלים את המודעות בקרב כולם.
<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שאתם באמת שגרירים של אמת.
<שיר שאשא ביטון: אם אתם תעשו בתוך המעגלים שלכם, כל אחד בסביבה החינוכית שלו, הבית ספרית שלו, היישובית שלו, המחוזית שלו, כך נרחיב מעגלים ואז נצליח להגיע לכמה שיותר בני ובנות נוער וגם לילדים וילדות.
<שיר שאשא ביטון: שיתוף פעולה, זה המפתח.
<יובל חלביה: אני כן אגע בנקודה נוספת.
<יובל חלביה: הזכרת נוער בעבודה.
<יובל חלביה: כמו שהצבנו לעצמנו יעד לפני כמה שנים לגבי הנושא של זכויות תלמיד ונוער בעבודה והשקנו את המוקד שלנו, היום אנחנו רואים את ההשפעה שלו ואם בהתחלה בני נוער היו שואלים על הזכויות שלהם, היום הם כבר באים אלינו ואומרים שזה מה שמגיע להם ובית הספר שלהם או הרשות שלהם לא עשתה כך וכך.
<יובל חלביה: היום השיח מאוד השתנה וגם כמות הפניות שאנחנו מקבלים היא פחות שאלות אלא יותר עזרה מבחינת מענה.
<שיר שאשא ביטון: זה תהליך של שנתיים.
<שיר שאשא ביטון: זה לא קרה לנו ברגע.
<יובל חלביה: גם האמנה הזאת היא תהליך.
<יובל חלביה: היא צעד.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו חייבים לסגור את הדיון.
<שיר שאשא ביטון: בתכנית המקורית שלי כמובן שיותר בני נוער היו אמורים להשתתף ולהשמיע את דבריהם כי לשם כך הזמתי אתכם, אבל ראיתם בעצמכם את הדינמיקה שנוצרה כאן ואני שוב מבקשת להתנצל.
<שיר שאשא ביטון: אני שוב רוצה לומר תודה למועצת התלמידים והנוער, מהדור של אליאב שהוא הראשון שפגשתי כאן בכנסת ועד יובל, דרך חנניה וכל השותפים שהיו בכל אחת מהקבוצות.
<שיר שאשא ביטון: אני מכירה אתכם אישית רק מתוך הדינמיקה והשיח הצמוד שהיה, גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים אבל אני חושבת שבנושא הזה זה היה מאוד משמעותי ואני מברכת אתכם על התהליך שהוא לא מובן מאליו.
<שיר שאשא ביטון: יניב ותלמה, אני מדברת אליכם כמקשה אחת כי הייתם שותפים ואף פעם לא עשינו את ההבחנה.
<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה להודות לכם על התהליך שעשיתם.
<שיר שאשא ביטון: אפשר לקטרג ואפשר להעביר ביקורת והכול בסדר, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שאתם הייתם שם בשיח מתמשך עם בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אתם הייתם שם כדי לשמוע אותם.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להאמין שכמו שהאמנה הזו יצאה לדרך ואתם נתתם לה במה במקום מכובד, מתוך איזושהי תחושה של מחויבות.
<שיר שאשא ביטון: אתה גם אמרת הרבה מאוד פעמים, יניב, לאורך כל התהליך שאתם רוצים להיות המבוגר האחראי.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו שואלים את עצמנו מי המבוגר האחראי והחלטנו שאנחנו נכנסים לתוך המקום הזה ואני חושבת שהאמירה הזאת היא חשובה ואני לא יכולה להקל בה ראש.
<שיר שאשא ביטון: לכן אני רוצה להודות לכם ולהאמין שבאמת הדברים האלה, נצליח, גם אם יהיה קשה בהתחלה, להביא אותם לכדי מימוש.
<שיר שאשא ביטון: שוב, בני הנוער יהיו שותפים גם במימוש בזה שהם ידפקו לנו בדלת כשהדברים לא באמת יקרו.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכל התלמידים שהגיעו מכל רחבי הארץ.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו באמת כאן בשבילכם.
<שיר שאשא ביטון: הדיון הזה הוא באמת דיון חגיגי.
<שיר שאשא ביטון: הוא אמור היה להיות כזה והוא כל כולו בשבילכם.
<שיר שאשא ביטון: כמובן שיש דיונים מקצועיים ונוקבים אחרים במהלך כל השנה ואתם תמיד מוזמנים לעקוב אחרי דיוני הוועדה, לראות נושאים שמעניינים אתכם ולבוא להיות שותפים בשיח.
<שיר שאשא ביטון: הוועדה הזו היא באמת פתוחה עבורכם ואני יותר מאשר אשמח שתהיו שותפים גם בשיח בנושאים אחרים.
<שיר שאשא ביטון: לגבי המלצות הדיון.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה להדגיש בהתחלה שהאמנה לא מחליפה חקיקה.
<שיר שאשא ביטון: גם מי שינסה לבוא ולטעון אחרת, אנחנו לא מחליפים חקיקה.
<שיר שאשא ביטון: לא התיימרנו לעשות זאת אבל כן בחרנו בתהליך הזה.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו באים ומנסים לתת מענה לשטחים שהם כרגע אפורים ואין להם מענה גם במשרדים הממשלתיים, וזה באמת מתוך תחושה של אחריות ציבורית ורצון טוב של כל השותפים.
<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה שאנחנו נחשוב - למרות שחושדים בנו שאנחנו הולכים לקדם מישהו ואנחנו עוד לא יודעים מי הוא - על מהלך שבו בני הנוער הם אלה שיסמנו את הפרסומת שתענה על כל מה שהאמנה מבקשת, שיש בה ייצוג לכל בני הנוער, שהיא תהיה עם מסרים ערכיים וחיוביים, שלא יהיו שם מסרים שהם אנטי חברתיים ויסמנו אותה כפרסומת שבאמת עונה על כל מה שאנחנו ביקשנו כאן.
<שיר שאשא ביטון: אני בטוחה שזה יהיה אינטרס גם של המפרסמים להתחיל להתאים את עצמם למה שבני הנוער חושבים וכולם יצאו נשכרים.
<שיר שאשא ביטון: וכן, גם אם אתם תעשו את הרווחים שלכם, אבל בני הנוער שלנו לא ינוצלו ויקבלו את מה שהם צריכים לקבל, דיינו.
<שיר שאשא ביטון: שוב, תודה רבה לכולכם.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה, ועדה משותפת עם ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות של הוועדה לקידום מעמד האישה יחד עם הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: נמצאת אתי יושבת-ראש ועדת המשנה, חברת הכנסת עליזה לביא.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תפתחי את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> תודה, חברת הכנסת שאשא ביטון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאוד מאוד חיכינו לישיבה המשותפת הזאת, למעשה היא מתקיימת אחרי הסיור המשותף שלנו בתל אביב.
יפעת שאשא ביטון: יצאנו שתינו, בעזרת ארגוני השטח, על"ם, לביקור, לסיור מקרוב, להכיר קצת יותר.
יפעת שאשא ביטון: המקום הזה של ניצול ילדים, זנות, זנות ילדים, זנות קטינים, הוא מקום מאוד כואב וקשה בחברה בישראל.
יפעת שאשא ביטון: בדוח האחרון של המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה הנתונים מלמדים אותנו שבני הנוער חשופים מאוד לזנות, צריכת הזנות מתחילה בישראל בגיל מאוד מאוד צעיר, גילאי תיכון ולפני כן, גם בגילאי חטיבה, מושפעת הרבה מלחצים חברתיים, ולא מעט נשים שאני פוגשת בסיורים שלי בוועדה מעידות על תחילה בגיל מאוד צעיר, אם זה כי הסלילו אותן לשם, אם זה מכל מיני מצוקות כאלה ואחרות.
יפעת שאשא ביטון: והדיון היום עולה, ונמצאות פה נציגות יקרות, גם בדיון הקודם שהיה עכשיו בוועדה למעמד האישה אני ככה דיברתי אולי בקול רם על נציגות משרד החינוך אבל אני רוצה להגיד גם כאן.
יפעת שאשא ביטון: העבודה וההערכה אליכן מדהימות.
יפעת שאשא ביטון: אתן נשות מקצוע מהשורה הראשונה, באמת.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את העבודה שלכן הרבה מאוד שנים, אבל הכוונה שלנו באמצעותכן זה למי שמנווט את המדיניות, למי שאמור לקבל את ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: ולא אחת יוצא שאתן חוטפות מאתנו את הכעס ואת הכאב הגדול, ואתן מבחינתנו השגרירות אל המשרדים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד כלים פרלמנטריים אבל אנחנו חייבים כאן, התפקיד שלנו הוא לפקח, לבוא ולשאול את השאלות, לראות למה המדיניות לא מיושמת.
יפעת שאשא ביטון: וחלק באמת מהכאב הגדול שלנו, לבוא ולראות איך אנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: וכשבדיון הקודם אתן מציגות את תוכנית ההתנהגות המינית, גברתי יושבת-הראש, שמסכנת ומערבת קטינים בזנות, שאמורה לתת מענה, ואנחנו למדים ומכירים ורואים איך דברים מתקדמים וגם לא מתקדמים, בתוכנית שאתן הצגתן אין מענה של ממש לסוגיות שאנחנו רוצים פה לבוא ולראות איך מקדמים אותן, במיוחד כי זה משולב בעוד כל מיני נושאים ותתי-נושאים, ואין דיוק ואין באמת קריאה בשמם של הדברים והכול תחת המעטפת של כישורי חיים – כשהאמת, אנחנו יודעים מה התכנים, אנחנו כולנו הורים לילדים שמקבלים את השעה הזאת – ואני גם פה שואלת שוב מה ההכשרות שהמורים מקבלים, עד כמה באמת מדברים עם המורים, ויש הימנעות מלדבר ולטפל בנושא הכואב והמדמם הזה של זנות קטינים, זנות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: התוכניות הקיימות, עוד לפני, כלומר מהמקום הזה של מין בטוח או בכלל מודעות, הן נמצאות מרחק גדול מאוד ממציאות החיים שהילדים שלנו נחשפים ובטכנולוגיות החדשות, ושינוי מיוחל לא באמת קורה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לשתף אתכם שבמכתב שסיכם את הדיון הקודם ששלחנו למשרד ולגורמי המקצוע אני קיבלתי תשובה שגורמי המקצוע במשרד החינוך לא סבורים שיש לעסוק באופן ישיר בנושא הזנות - ופה אנחנו מייחדים ישיבה לעניין הזה – אלא להתמקד בהיבטים חיוביים, ואני מצטטת "של מיניות בריאה וזוגיות מתוך מקום של כבוד".
יפעת שאשא ביטון: והיא הנותנת.
יפעת שאשא ביטון: אם קודם לא הבנתי בישיבה הקודמת, אז עכשיו אני בכלל לא מבינה כי בעצם המשרד עונה לנו שאין הבנה ואין ראייה.
יפעת שאשא ביטון: נוגעים, לא נוגעים.
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> ואנחנו שומעות חדשות לבקרים על צעירים וילדים שצורכים זנות והולכים בכל מיני מקומות באילת, ושיתפה אותנו עדות מצמררת של שורדת זנות בכנס משותף שקיימנו עם לשכת עורכי הדין בשבוע שעבר, וגם היא הייתה אורחת של היחידה למעורבות חברתית בהר הצופים.
יפעת שאשא ביטון: והיא משתפת אותנו על טקסי חניכה של בר מצווה, שאבא בא עם הילד שלו בגיל בר מצווה, ואומר לה, לגל: תלמדי אותו מה עושים, שהוא ידע.
יפעת שאשא ביטון: ילד בן 13, 14.
יפעת שאשא ביטון: אז עדויות כאלה מספרות לנו יותר מהכול על המציאות של החיים שלנו ומה המענה ומה האחריות ואיך אנחנו נותנים את ההבנה ואת הכלים.
יפעת שאשא ביטון: תראו, על זנות אנחנו יכולות לדבר הרבה ואנחנו מדברות, אבל תבינו, ילדים שגדלים עם מציאות כזאת, מה היכולת שלהם העתידית לבנות קשר זוגי בהמשך, אם זה מה שאבא מחנך ולשם הוא מנווט, ואיפה המערכת התומכת ואיך מזהים?
יפעת שאשא ביטון: ולא דיברנו על איך מזהים ילדים בזנות, ומה ואיך, ואיך מתקנים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו רוצים לדבר גם על הסוגיה הזאת וגם על איך מזהים ואיך נותנים כלים, לבוא לראות איך מצמצמים ואיך לא נותנים לעוד ילדים וילדות, נערים ונערות, להגיע למעגל הזנות.
יפעת שאשא ביטון: זנות קטינים זה נושא כואב, ואנחנו נכשלים אתו פעם אחר פעם, שנה אחר שנה.
יפעת שאשא ביטון: ולמרות החוק שחברתי היקרה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, הגישה להחמרת הענישה – חוק חשוב מאוד – למי שצורך זנות מקטינים, חברים וחברות, תדעו לכם, אין כתבי אישום, ואתם יודעים יותר טוב ממני, ורחלי, אני מסתכלת עלייך ואת חברה שותפה בוועדה אבל אין הרשעות בעבירה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: ואמי פלמור בכנס אומרת לנו, ואומרת לנו בכלל בהתייחסות שלה לחוק ההפללה היא אומרת תראו כאן ומקישה בכלל על הנעשה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת, אנחנו מבקשות להבין למה זה קורה, ואני מבקשת גם באמת מהמשטרה לנקוט פעילות יזומה על מנת להביא להפללה של מי שצורכים זנות מקטינים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות את זה ברגישות, צריך לעשות את זה בהבנה, בטח לא להרוס את האמון שנבנה עם בני הנוער הצעירים באמת שראינו אותם.
יפעת שאשא ביטון: המראה הזה ללוות ילדים אל פתח הדלת במקום הזה המדהים שהיינו ולדעת לאן הם הולכים, ולא מצד שני לבוא ולראות איך אנחנו עוצרים את הדבר הזה, אנחנו לא יכולים לעמוד מהצד, זו המשמרת שלנו ואנחנו חייבות לבוא ולראות איך אנחנו עושים באמת מקום של תיקון באחד הכאבים המדממים שלנו כחברה.
יפעת שאשא ביטון: זו אחריות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אין הרבה להוסיף לאחר הפתיחה המאוד חשובה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לציין באמת מספר נקודות ולחדד.
יפעת שאשא ביטון: הנקודה האחרונה שאת העלית, החקיקה בנושא החמרת ענישה על זנות של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני יודעת שבפרקליטות ובבתי-המשפט, בהרבה מאוד מקרים שאנחנו יושבים כאן סביב השולחן אין את הכלים להתמודד או להחמיר או למצות דין עם מי שפוגע בילדים, ואנחנו כל הזמן מנסים לחשוב איך אנחנו יכולים לתקוף את זה בעוד זווית.
יפעת שאשא ביטון: כאן יש את הכלים.
יפעת שאשא ביטון: יש את הכלים, ובלי הרשעה ובלי הפללה ובלי החמרה אמתית של הענישה, אנחנו לא באמת נצליח ליצור הרתעה כי כולם יודעים שיופי, יש חוק, יש כוונה חברתית אמתית, אבל לא באמת עושים עם זה משהו.
יפעת שאשא ביטון: וכאן זה בידיים שלכם עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבית מחוקקים אמרנו את שלנו, ועכשיו זה בידיים שלכם לראות איך אנחנו מביאים את זה לכדי יישום, ואני בטוחה שאחרי מקרה, שניים, שלושה, אולי עשרה, אנשים יבינו שאנחנו באמת מתכוונים למה שאנחנו אומרים כאן.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף שבאמת מתחבר למה שקשור במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אפשר לבנות חברה משעה של כישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאנחנו מעלים נכנס בכישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: אז או שזה לא יכול להיות שעה אחת וצריך יותר, ואנחנו יודעים שבכישורי חיים מנסים לטפל בהרבה מאוד נושאים, ויכול להיות שמשרד החינוך צריך להבין שאנחנו צריכים קודם כול חברה מתוקנת וילדים שגדלים להיות אזרחים שיודעים באמת מה הנורמות המצופות ואיך אנחנו באמת מגנים עליהם, ואני חושבת שזה יכול להיות אפילו יותר חשוב ממקצועות אחרים, זאת אומרת אפשר לגזור מתוך המערכת כדי לאפשר יותר לעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: והעיסוק בזנות, צריך להיות עיסוק בזנות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים ללכת מסביב כי התפיסה של כולנו של מהי זנות היא ככה מאוד פרימיטיבית ושמרנית של מי – סליחה, אני אומר את זה בבוטות; מותר במסגרת הוועדה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: <עליזה לביא (יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות):> כן, לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: של מי שעומדת או עומד בצומת, מקבל כסף.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לנו איזושהי תמונה של מה זה להיות בזנות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהרבה מאוד ילדים מקבלים אתנן אל מול קיום יחסי מין, ואין להם מושג שהם שם.
יפעת שאשא ביטון: אין להם מושג.
<קריאה: ככה זה בדרך כלל מתחיל.
יפעת שאשא ביטון: ילדה או נערה שבגלל שקצת קשה בבית, או אולי גם לא קשה, אבל מקבלת בגדים ומקבלת מקום לינה וכל מיני הטבות אחרות בתמורה ליחסי מין, היא זונה, והיא לא יודעת את זה.
יפעת שאשא ביטון: היא לא יודעת.
יפעת שאשא ביטון: ואני בטוחה שאם הילדים האלה, יעמדו מולם בכיתה ויגידו להם שזה מה שזה, אז אולי לא כולם אבל חלקם הגדול יירתע ויחזור אחורה, ואני חושבת שיש ביכולת שלנו לעצב את ההתנהגות המינית שלהם כבר מגיל צעיר.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שגם הרבה מזה הולך לחטיבות ביניים ותיכון, וזה נכון, אנחנו גם קצת נבהלים, בואו נודה, גם המבוגרים קצת נבהלים מהעיסוק בנושא, אבל הבנות שלנו מתבגרות הרבה קודם, הרבה קודם היום, ואני חושבת שצריך לראות מהי הצורה הנכונה שאנחנו נוכל להכניס את זה כבר בכיתות הבוגרות של בתי-הספר היסודיים כדי שבנות שגדלות להיות נערות ידעו מה נורמטיבי ומה לא, מה נכון ומה לא, וכן, זה דורש מאתנו אומץ כחברה של מבוגרים לבוא ולשים את זה על השולחן בצורה הראויה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא על השותפות בנושא ועל הסיור שהיה מרתק, ואנחנו עוד צריכות להמשיך אותו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח עם משרד החינוך כדי לשמוע איך הוא מרים את הכפפה הפעם בצורה קצת אחרת.
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כול, אני רוצה להבהיר שנושא הזנות, ובכלל קטינים בסיכון, מעסיק גם אותנו מאוד, ונעשית פעילות ענפה בנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: גם אם אנחנו לא קוראים לזה באופן ישיר טיפול בזנות, אנחנו עושים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו נתחיל בזה שקטינים שעוסקים בזנות, הם עוסקים בזנות בגלל מציאות חיים כזאת או אחרת, והמקור של העיסוק בזנות יכול לנבוע מהרבה סיבות.
<איריס מנדה בן יעקב: או ילדים שחוו פגיעות מיניות ואז הטיפול הוא דווקא לא להגיד להם שהם עוסקים בזנות אלא לטפל בפגיעה המינית הקשה.
<איריס מנדה בן יעקב: זו יכולה להיות מציאות של הזנחה מאד קשה ועיוות של יחסי אהבה עם האובייקט, ואז המקור הנכון לטיפול, המענה הנכון זה טיפול ממוקד, לעזור לילד להבין שזו לא הדרך.
<איריס מנדה בן יעקב: המטרה שלנו קודם כול לאתר את הקטינים האלה בשלבים יותר מוקדמים כי קטינים שמגיעים כבר לזנות, הם נמצאים במצב מאוד קשה ואני לא יודעת עד כמה אפשר בתוכנית אוניברסלית לעזור לאותם קטינים.
<איריס מנדה בן יעקב: ולכן, קודם כול אנחנו ממקדים את המאמצים בלאתר אותם ולהגיש להם עזרה.
<איריס מנדה בן יעקב: העזרה יכולה להיות עזרה מגוונת.
<איריס מנדה בן יעקב: היא יכולה להיות עזרה לימודית, היא יכולה להיות עזרה בתרפיה באמנות, היא יכולה להיות עזרה בשילוב של הרווחה – יש מרכזי הורים היום, אנחנו עובדים בצמוד עם הרווחה ועם המענים שהקהילה יכולה לתת לאותם קטינים בסיכון.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, איריס.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת בשילוב עם הרווחה?
יפעת שאשא ביטון: לא בכל מקרה שאתם מאתרים קטין או קטינה שעוסקים בזנות, אתם מערבים את הרווחה?
<איריס מנדה בן יעקב: לא, לא בכל מקרה.
<איריס מנדה בן יעקב: תלוי.
<איריס מנדה בן יעקב: תלוי מה הקושי, תלוי מה המורכבות.
יפעת שאשא ביטון: הם עוסקים בזנות.
יפעת שאשא ביטון: מישהו צריך לתת להם איזושהי מעטפת.
<איריס מנדה בן יעקב: אני מדברת על קטינים שעוד לא עוסקים בזנות.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד לכם, באמת כמי שעוסקת רבות גם בעברי עם קטינים בסיכון, בכלל עם נוער במצוקה.
<איריס מנדה בן יעקב: ככל שמאתרים אותם יותר מוקדם, ככה הסיכוי להציל אותם הוא הרבה יותר גבוה, הרבה יותר גדול.
<איריס מנדה בן יעקב: כשהם מגיעים למצב שהם כבר עוסקים בזנות, הם מגיעים פצועים, הם מגיעים כואבים וחסרי אמונה בעולם המבוגרים, לא רק במערכת החינוך אלא בכלל, גם בהורים וגם בקהילה.
<איריס מנדה בן יעקב: ולכן המטרה שלנו, אני חושבת שאם באמת רוצים לעזור ולהגיש עזרה ראשונה, זה קודם כול לעזור להם ככל שהם קטנים, ואנחנו רואים את זה, אנחנו מזהים אותם ישר במערכת החינוך, אנחנו לא צריכים הרבה.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא צריכים הרבה שיעורים ולא צריכים שיעורי כישורי חיים כדי לדעת שקטין הוא קטין במצוקה, אנחנו רואים את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש ילדים שהם לא מוגנים ומסתובבים המון שעות מחוץ לבית ומגיעים ללא ציוד לימודי וילדים שנמצאים בסביבה של הורים גרושים - ועוד אלף ואחד דברים שאני יכולה להגיד לכם – וילדים שסובלים מהפרעות אכילה וילדים שנפגעו פגיעות מיניות או בבית או מחוץ לבית ומפגינים את זה בבית-ספר על-ידי חוסר פניות לימודית.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו רואים את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: המטרה שלנו זה להגיש להם עזרה.
<איריס מנדה בן יעקב: לפעמים העזרה ניתנת בתוך מערכת החינוך, עם המשאבים המאוד מאוד גדולים שיש לנו דרך אגב, יש לנו משאבים.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו תרפיות ויש לנו הוראה מתקנת ויש לנו פסיכולוגים חינוכיים שנמצאים בבתי-הספר, וגם אנחנו עובדים עם משרדי הממשלה.
<איריס מנדה בן יעקב: כשיש נגיד משפחה שיש קושי ואנחנו לא מצליחים לסייע ולעזור לגייס את ההורים לטובת הנושא, אנחנו נעזרים ברווחה.
<איריס מנדה בן יעקב: ואני רוצה להגיד לכם ששירותי הרווחה עובדים אתנו בצמוד והם עושים עבודה נפלאה, ויש להם מרכזי הורים וילדים שהרבה פעמים שם הם מגישים את העזרה ויש להם בתים חמים ויש להם באמת הרבה מענים שאנחנו לא יכולים לתת אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: יש להם גם מרכזי טיפול לפגיעות מיניות ומרכזי הגנה, ומה לא.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת, יש מענה ויש מה לעשות עם זה.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, כדי לשנות נורמות קיימות אנחנו עושים תוכניות אוניברסליות.