GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שיר שאשא ביטון: לכן אנחנו באים ואומרים כאן בצורה מאוד מאוד מפורשת שכאשר אנחנו נעשה את זה כחלק, תעלו תמונה, תצטלמו ותשלחו, אז יהיה כתוב למטה שמדובר בתוכן שהוא פרסומי וזה משהו שלא היה לפני כן.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולים לפנות ולעשות את זה בערוצים אחרים אבל כרגע אנחנו מתייחסים בעצם לתהליך שנעשה כאן.
<שיר שאשא ביטון: אני שוב חוזרת ואומרת כי חשוב לי שזה ייאמר.
<שיר שאשא ביטון: זה יום חגיגי שמתאר תהליך שבני הנוער עשו יחד עם איגוד המפרסמים.
<שיר שאשא ביטון: שמעו אותם, דיברו אתם, ליוו אותם במהלך הדרך.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו יכולים לבוא ולומר שזה נחמד מה שנעשה כאן, אנחנו רוצים ללכת לערוצים אחרים וזה בסדר, אני לא אומרת את זה בציניות או בהקנטה אבל בואי לא ננתק את עצמנו מהקונטקסט של מה שקרה כאן עם בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אני כן רוצה לתת לזה צ'אנס.
<שיר שאשא ביטון: אחרים לא חייבים לתת לזה צ'אנס.
<שיר שאשא ביטון: בואי נתייחס לזה ולא ננסה למשוך כל הזמן למקום אחר.
תמר זנדברג: אני שאלתי האם זה מקיף את כל מה שצריך.
<אורטל אהרוני: אולי מה שאומר יענה מעט על השאלה, חברת הכנסת תמר זנדברג.
<אורטל אהרוני: תקנות העסקת ילדים בהופעות ופרסומות, אלה תקנות שתוקננו בשנת 1999.
<אורטל אהרוני: כמה דברים עברו מאז.
<אורטל אהרוני: לא היה אינסטגרם, לא היה פייסבוק.
<שיר שאשא ביטון: עד שנחוקק כבר יהיו רשתות חדשות.
<אורטל אהרוני: אני מניחה שעד אז יהיו דברים אחרים.
<אורטל אהרוני: צריך להתייחס לזה שהמחוקק לא ידע את מה שאנחנו רואים היום.
<אורטל אהרוני: לכן ההתייחסות היא בהתאם.
<אורטל אהרוני: כמובן הנושא הזה של כל המדיה החברתית, זה נושא שנמצא בבחינה ואנחנו נדע בהמשך קצת יותר מכפי שאנחנו יודעים עכשיו.
<תלמה בירו: כל מה שנעשה, לא יצליח לסגור הרמטית את התמונה של אותה ילדה שבכלל לא רוצה כסף, שקנתה מאיזושהי חברת אופנה חולצה ומראה את החולצה שלה כי זה היום הנוער.
<שיר שאשא ביטון: הם מראים כל מה שהם אוכלים, כל מה שהם שותים והיכן הם נמצאים.
<תלמה בירו: הם מראים הכול.
<תלמה בירו: הם מספרים על הכול.
<תלמה בירו: זה נראה לי - איך אני אגיד את זה בעדינות?
<תלמה בירו: – חסר סיכוי גדול מאוד לסגור את זה הרמטית.
<שיר שאשא ביטון: אלא אם כן נהיה שם ערניים.
<שיר שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.
<לירון אשל: תודה גברתי.
<לירון אשל: אני עורכת דין ועובדת סוציאלית במועצה לשלום הילד.
<לירון אשל: אני מצטרפת לברכות.
<לירון אשל: מבחינתי זה באמת יום מרגש לראות את הילדים כאן ממלאים את האולם.
<לירון אשל: אנחנו יושבים מדי שבוע בדיונים שקשורים לזכויות ילדים ועוסקים בעשייה היום יומית שלנו בזכויות ילדים אבל זה ממש לראות אותם מולנו ולהרגיש אותם בתוך התהליך.
<לירון אשל: אני אתחיל מזה שאני מברכת על האמנה ואני מברכת על המהלך הזה.
<לירון אשל: אני שומעת כאן את הקולות שהאמנה היא חשובה.
<לירון אשל: מבחינתנו היא אמנה משלימה ולא מחליפה.
<לירון אשל: חקיקה אולי נדרשת בתחום שמתייחס לעידן הדיגיטלי כאשר נכנס שחקן חדש לזירה שצריך לתת עליו את הדעת ולהתייחס אליו בהתאם והיא גם כמובן לא מחליפה צורך באכיפה נכונה של חוקים שכבר קיימים ואכיפה שלא נעשית די בנוגע להעסקת בני נוער, לסימון שידורים ולכל מיני פרסומים מזיקים.
<לירון אשל: בהחלט אנחנו מצטרפים להתרגשות ולערך הגדול שיש בשותפות של בני נוער במהלכים כאלה, מהלכים שמבחינתנו גם בסופו של דבר מסייעים לשנות מדיניות ואולי זה המקום הכי חשוב ממנו יצא הקול.
<לירון אשל: אנחנו רואים את זה גם מקרוב בפרלמנט הילדים שחברת הכנסת לוקחת חלק לקראת כנס באר שבע, הכנס הגדול שעוסק בזכויות ילדים והמטרה שלו היא לשמוע מקרוב מה הם הצרכים, מה הם הרצונות מתוך השטח.
<לירון אשל: לפעמים אנחנו חושבים שאנחנו יודעים טוב מה צריך ומה קורה בשטח אבל הם כנראה יודעים טוב מאתנו.
<לירון אשל: חברת הכנסת מלווה אותנו גם בכנס הזה וגם בהכנה של פרלמנט הילדים.
<לירון אשל: שוב, אנחנו מברכים על האמנה, אנחנו חושבים שהיא חשובה, לא מחליפה אלא משלימה ואנחנו ממשיכים ומברכים גם על המשך עשייה משותפת עם הילדים כדי לשמוע את קולם ולהיאבק למען הזכויות שלהם בשיתוף פעולה.
<שיר שאשא ביטון: ללמוד דרכם מה עוד מחכה לנו בעתיד כי הם כל הזמן רצים ולפעמים קשה להדביק את הקצב.
<שיר שאשא ביטון: רונן, אתה רוצה להתייחס?
<רונן אברמסון: לפי מה שעולה כאן, זה אולי המשך ישיר למה שקרה בישיבה הקודמת בה דובר על כך שיש תכנים לגיל הרך.
<שיר שאשא ביטון: תציג את עצמך.
<רונן אברמסון: ראש אגף פיקוח במועצת הכבלים והלוויין.
<רונן אברמסון: הנושאים האלה טיפול רב מערכתי שקשורים גם לחינוך, גם לאוריינות תקשורת, גם לשיתוף פעולה הורי וגם יכולת אכיפה במידה מסוימת, גם החלה של איזשהו סוג של רגולציה לאמצעי המדיה החדשים.
<רונן אברמסון: זה מאמץ גדול וראוי שייעשה אבל הוא כמובן דורש משאבים בכל מה שקשור לכך.
<רונן אברמסון: נראה שנדרשת כאן פעולה מאוד משמעותית שמערבת כמה גופים.
<שיר שאשא ביטון: אם יש בני נוער מהקהל שרוצים להתייחס, בשמחה רבה.
<ירדן דויטש: אני מעמק החולה.
<ירדן דויטש: יש לי שאלה למנכ"ל טינק.
<ירדן דויטש: החוק הזה יגרום לחלק מהיו-טיוברים לא לעשות את זה.
<ירדן דויטש: הם פשוט לא יכניסו את המותגים כי הם לא ירצו לערוך.
<ירדן דויטש: עריכה לוקחת לפחות שלושה-ארבעה ימים עד שמעלים סרטון.
<ירדן דויטש: כשיש מאתיים אלף צופים, הם צריכים להשקיע.
<יניב וייצמן: אתה מאוד מאוד צודק.
<יניב וייצמן: בסוף אני חושב שצריך להבין שכל מילה שכתובה כאן, מישהו צריך ללכת וליישם אותה.
<יניב וייצמן: ליישם אותה, זה לא אני עם עצמי.
<יניב וייצמן: בסוף כשאתה אומר מעכשיו כל פעם לציין תוכן שיווקי, אתה צריך לבוא בסופו של דבר לאותה נערה שמעלה תמונה באינסטגרם או לאותו יו-טיובר ולהגיד.
<יניב וייצמן: יכול להיות שהם יגידו שהם לא רוצים.
<יניב וייצמן: תבין, בסוף תפקידי הוא להגיד, אתם לא רוצים, אתם לא תשתתפו בקמפיין.
<יניב וייצמן: יש כאן שרשרת שמתחילה ומגיעה מאוד רחוק.
<יניב וייצמן: זאת האחריות והקול שאנחנו מוציאים כאן.
<יניב וייצמן: אתה מאוד צודק.
<ירדן דויטש: בשלב מסוים הם לא יעשו את זה.
<ירדן דויטש: זה גם פוגע לכם בהכנסות וגם בהם.
<שיר שאשא ביטון: בואו נודה על האמת, אנחנו עכשיו לא דואגים להכנסות.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו דואגים לבני הנוער כדי שלא ינוצל.
<ירדן דויטש: זה אינטרס שלהם, אבל עדיין.
<שיר שאשא ביטון: אתה מנסה לסגור אתו עכשיו עסקה שהם יערכו את זה?
<ירדן דויטש: לא.
<יניב וייצמן: אתה אומר שיהיה קשה ליישם את זה?
<ירדן דויטש: לפי האמנה יהיה רשום שזאת פרסומת.
<ירדן דויטש: אנחנו יודעים מהתחלה שזאת פרסומת.
<ירדן דויטש: אנחנו רואים את המוצג ומבינים.
<יניב וייצמן: אני נותן לבני הנוער קרדיט אדיר.
<יניב וייצמן: דרך אגב, בני נוער שלנו יודעים לזהות ויודעים לשים לב.
<יניב וייצמן: אני נותן להם קרדיט.
<יניב וייצמן: אבל התכנים נוגעים גם לילדים יותר קטנים.
<יניב וייצמן: תבינו, העולם השתנה.
<יניב וייצמן: פעם הושיבו אותנו מול הטלוויזיה, היה רגולטור שקבע מה נראה בטלוויזיה, אבל היום הדמוקרטיה הגיעה גם לרשת.
<יניב וייצמן: כל אחד שרוצה לפתוח מצלמה ולשדר את עצמו, יכול לעשות זאת.
<יניב וייצמן: כל ילד בן שלוש או בן עשרים שרוצה להסתכל, יסתכל.
<יניב וייצמן: אין שליטה על הדבר הזה.
<יניב וייצמן: זה אתגר אתו אנחנו מתמודדים.
<יניב וייצמן: חבר'ה, זאת הסיבה שאני כאן.
<יניב וייצמן: זה האתגר שכולנו מתמודדים אתו.
<יניב וייצמן: אתם שואלים מי מטפל בזה אבל אף אחד לא מטפל בזה.
<יניב וייצמן: זה התהליך המדהים שאנחנו עוברים כאן ביחד.
<יניב וייצמן: בדיוק השאלות האלה שאנחנו שואלים ושאלנו במהלך הפגישות, מי מטפל בזה?
<יניב וייצמן: מי המבוגר האחראי?
<יניב וייצמן: הרבה אנשים אומרים, מה, אתם המבוגר האחראי?
<יניב וייצמן: שאלו אותי מי נותן לחתול לשמור על השמנת.
<יניב וייצמן: הנה, אני כאן.
<יניב וייצמן: הנה, אני כאן כדי לעשות את זה.
<שיר שאשא ביטון: תודה.
<שיר שאשא ביטון: יעל, מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<יעל קוטון: אני מפקחת ארצית על מנהיגות צעירה, מועצת התלמידים ונוער ומד"צים.
<יעל קוטון: אני קודם כל רוצה לברך על הדיון החשוב הזה ועל התהליך שעשיתם.
<יעל קוטון: תודה לבוגרים, לחברת הכנסת, ליניב וייצמן והשותפים.
<יעל קוטון: יש כאן הרבה מאוד עבודה.
<יעל קוטון: הנושא של הפרסום והשיווק, יש לו עוצמות אדירות של השפעה על ילדים ובני נוער ואני חושבת שזאת איזושהי התחלה אבל דורשת עוד הרבה מאוד עבודה.
<יעל קוטון: זה לא חוק ולכן אי אפשר להגיד אכיפה, אבל כן לראות איך באמת זה ממומש.
<יעל קוטון: אני חושבת שלבני הנוער ששותפים כאן יש תפקיד מאוד משמעותי.
<יעל קוטון: אני רוצה להודות לכל בני הנוער, לכל מועצות התלמידים שהגיעו לכאן מאילת, מקריית שמונה ומכל רחבי הארץ ומאוד חשוב לי שהם הגיעו לכאן וגם יוכלו להביע את דעתם.
<יעל קוטון: יש כאן דיון מאוד פורה אבל חשוב לי שהם גם יישמעו כאן.
<יעל קוטון: אני חושבת שאחד התפקידים החשובים הוא באמת להפיץ את הבשורה, לקיים את הדיונים האלה במעגלים שונים, להגיע עד אחרון בני הנוער והתלמידים בבתי הספר ולהעלות את המודעות לנושאים האלה במשותף כל הגורמים שנמצאים כאן.
<יעל קוטון: בני הנוער, חשוב שתדברו.
<שיר שאשא ביטון: גם כאן הייתה החלפת משמרות תוך כדי תנועה.
<שיר שאשא ביטון: באמת מדובר על תהליך ממושך ולא משהו שעשינו אותו ברגע.
<שיר שאשא ביטון: דוקטור ענת באלינט.
<ענת באלינט: אני עוסקת בכלכלה פוליטית של התקשורת, שזה אומר איך פוליטיקה, כסף ומדיה – המשולש הזה – עובדים ביחד ובאופן ספציפי המחקר של הדוקטורט שלי הוא על תוכן שיווקי בישראל ובבריטניה, איך הוא משפיע על התוכן.
<ענת באלינט: אני גם הוצאתי ספר שעוסק בדיוק בנושא הזה בתעשיית הטלוויזיה במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
<ענת באלינט: אני גם עיתונאית בעברי וכתבתי על הנושא הזה די הרבה.
<ענת באלינט: אפשר להגיד שאני גם מכירה את התעשייה לא רע.
<ענת באלינט: אין זמן רב ולכן אני לא אדבר אקדמית אלא אני אומר כמה נקודות.
<ענת באלינט: אני חייבת לציין שרציתי היום להציג סרטון קצר שמדגים את התופעה הזאת של תוכן שיווקי, תכנית שקוראים לה קופי טוק שאני חושבת שיניב מכיר אותה מכיוון שהוא עשה אותה, כדי להדגים את הדרכים המתוחכמות והחמקמקות בהן מוכרים קפה לבני נוער.
<ענת באלינט: אתמול דיברתי עם הוועדה, נתבקשתי שלא להציג את הסרטון.
<שיר שאשא ביטון: מטעמי זמן.
<ענת באלינט: אני חייבת להגן על כבודו של יניב וייצמן.
<שיר שאשא ביטון: אם את רוצה להתייחס עניינית, אז בבקשה.
<שיר שאשא ביטון: אם את נותנת פרשנות לתהליכים, את יודעת כמה אנשים רצו להציג כאן בוועדה?
<שיר שאשא ביטון: היינו יושבים במשך שעתיים ורק רואים דוגמאות.
<שיר שאשא ביטון: בבקשה תהיי עניינית.
<שיר שאשא ביטון: לא באנו להתנגח.
<שיר שאשא ביטון: הדיון הזה הוא לא יניב אלא הוא מועצת התלמידים והנוער.
<שיר שאשא ביטון: אם יש לך טענות או משהו שאת רוצה להביא למועצת התלמידים והנוער על התהליך המדהים שהם עשו, בבקשה.
<ענת באלינט: הזמנתם אותי בגלל המומחיות שלי.
<שיר שאשא ביטון: בבקשה לדבר על תחום המומחיות שלך ולא על שום דבר שהוא מסביב.
<ענת באלינט: בסדר.
<ענת באלינט: קודם כל, תוכן שיווקי, מה שאנחנו מכנים פרסום סמוי, הוא תופעה מזיקה.
<ענת באלינט: הוא תופעה מזיקה למבוגרים ולבני נוער ואין לה שום היבט חיובי מבחינת צרכני התקשורת.
<ענת באלינט: יש לה היבט חיובי לכלכלת התקשורת, למפרסמים ולשיווק אבל לא לאף אחד מבני הנוער שיושב כאן.
<ענת באלינט: זאת תופעה מזיקה מכיוון שזה סוג של שיווק שהבסיס שלו הוא מניפולציה וגניבת דעת.
<ענת באלינט: אני מציינת את זה רק בנקודות אבל כמובן אני יכולה להרחיב על כך.
<ענת באלינט: כתבתי על זה דוקטורט.
<ענת באלינט: הדבר השני וזה כבר עלה כאן הוא שאם רוצים להזים את התופעה של תוכן שיווקי היום, זה לא נכון להסתכל על המדיה המרכזית.
<ענת באלינט: אני יודעת שהוועדה הזמינה מחקר מאוד יפה ורציני שעסק בערוצי הטלוויזיה.
<ענת באלינט: לא שם קורים הדברים המשמעותיים - גם תמר העלתה את זה וגם יניב – אלא במדיה דיגיטלית, שיתופית, סנאפצ'ט, פייסבוק, אינסטגרם ויו-טיוב כערוץ מאוד משמעותי לפרסום סמוי של תוכן שיווקי.
<ענת באלינט: מדיה שמבוססת על שיתופיות, על אינטראקטיביות וגם מייצרת כמובן – וגם זה עלה כאן – נושא של עבודת חינם ובעצם ניצול של עבודת חינם במקרה הזה של בני נוער.
<ענת באלינט: היבט מאוד משמעותי הוא שפרסום סמוי, תוכן שיווקי, אלה שתי מלים, זה כמו התנחלויות והתיישבויות, שתי מלים, אחת מכובסת ואחת פחות מכובסת, הפך להיות ערוץ נוח מאוד למפרסמים לפרסם מוצרים שנויים במחלוקת, מוצרים שיש בהם היבט של נזק.
<ענת באלינט: זה לא סיפור חדש ואנחנו מכירים את הסיפור של הוליווד ותעשיית הסיגריות ומאבק גלובלי של עשרות שנים בתעשיית הטבק כדי למנוע פרסום של סיגריות ובעצם למגר את התעשייה הזאת, מאבק שנמשך עד היום, ראו מקרה ליצמן ותעשיית הסיגריות.
<ענת באלינט: לא אכנס לזה.
<שיר שאשא ביטון: ברשותך, בגלל הידע הרב והמאוד רחב, אני רוצה לכנס את זה.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך מקצועית.
<שיר שאשא ביטון: הגעת כמומחית ואני רוצה לשאול אותך מקצועית.
<שיר שאשא ביטון: אני פעם אחת רוצה לחבר את זה לפרסומות שמופנות לבני נוער כי הרי אנחנו יודעים שבני הנוער נחשפים לעוד הרבה מאוד פרסומות שבכלל לא מכוונות אליהם, שם אנחנו בכלל לא נגענו ואנחנו יודעים שלא קיבלנו לצורך העניין גם את מה שאנחנו כיוונו כאן אם כי אנחנו מאמינים שלפחות עם מי שאנחנו שוחחנו בתהליך, בסופו של דבר זה יחלחל לכל.
<שיר שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים כאן הרבה מאוד גם על שטחים אפורים.
<שיר שאשא ביטון: האם באמת זאת העסקה בחינם וניצול או האם זה מישהו שמרצונו הטוב העלה את זה וסוגיות של איך את תדעי אם הצטלמתי בתמימות עם המוצר הזה ומישהו העלה את התמונה.
<ענת באלינט: זאת לא בעיה.
<ענת באלינט: המבחן הוא פשוט.
<שיר שאשא ביטון: מה את מציעה מבחינת הפרקטיקה?
<שיר שאשא ביטון: איך אפשר בעצם להתמודד עם זה?
<ענת באלינט: תני לי להגיע לזה כי עשיתי את זה בצורה חסכנית את ההצגה שלי כי אני מבינה את מגבלות הפלטפורמה.
<ענת באלינט: המבחן הוא בסופו של דבר מבחן של כסף ותמורה.
<ענת באלינט: אני לא רוצה להיכנס לזה.
<ענת באלינט: זאת אומרת, הנושא הזה של שטחים אפורים הוא חלק מהאינטרס של התעשייה ליצור את השטחים האפורים הלא ברורים וליצור טשטוש.
<שיר שאשא ביטון: לא, הם נוצרים בשטח.
<ענת באלינט: למשל טשטוש בין מה שהוא תוכן חינוכי או בידורי או כל דבר שהוא לבני נוער לבין מה שהוא פרסומת.
<ענת באלינט: תעשיית השיווק מרוויחה מהטשטוש ומהתחומים האפורים.
<ענת באלינט: היא משגשגת שם.
<תלמה בירו: אני מאוד מנומסת, אבל אני חושבת שמדינת ישראל היא המדינה האחרונה במדינות העולם שלא אישרה תוכן שיווקי.
<ענת באלינט: נכון.
<תלמה בירו: שנית, כל תכניות הילדים והנוער, כמעט כולן, הן בכבלים ובלוויין.
<תלמה בירו: שם אין פרסומות.
<תלמה בירו: על מה את מדברת?
<שיר שאשא ביטון: ענת, אני הזמנתי אותך מטעם הוועדה כמומחית לכל הנושא של שיווק ופרסום כדי לראות איך אנחנו ברמה הפרקטית יכולים לקחת את התהליך הזה - - -
<ענת באלינט: אני מגיעה לזה.
<שיר שאשא ביטון: איך אנחנו לוקחים את התהליך היפה הזה שעשו בני נוער, ושוב אני אומרת, עזבי, זה יכול להיות בנוסף לתהליכים אחרים שאנחנו צריכים לעשות ואני לא סתם שואלת את השאלות.
<שיר שאשא ביטון: אבל איך אנחנו מתייחסים קונקרטית לסיפור הזה.
<שיר שאשא ביטון: התחושה שלי היא שיש כאן – וכבר בשיח שהתחיל – איזשהו מקום של התנגחות ואני אומרת, עצרי רגע.
<ענת באלינט: אני חושבת שהנכנסת היא מקום להתנגחות.
<ענת באלינט: הנושאים פוליטיים.
<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להתנגח כאן.
<ענת באלינט: הבאתם בני נוער כדי להלבין חברת פרסום שהיא מספר אחת בשיווק מזון מזיק לבני נוער.
<ענת באלינט: תנו לי לסיים את דבריי.
<שיר שאשא ביטון: לא, אני ממש מתנצלת, ענת.
<שיר שאשא ביטון: יש כאן האשמות לא כלפי.
<שיר שאשא ביטון: סליחה, אני מנהלת את הדיון, עם כל הכבוד.
<שיר שאשא ביטון: גם ניסית לנהל את הדיון אתמול באיזושהי אמתלה שאנחנו מונעים דווקא ממך.
<שיר שאשא ביטון: בואי תראי את כל הפניות האחרות.
<שיר שאשא ביטון: זה ממש לא נכון.
<שיר שאשא ביטון: את יכולה לשקר לעצמך, זה בסדר גמור, אבל התשובה היא לא.
<שיר שאשא ביטון: תחכי שאני אתן לך את רשות הדיבור.
<שיר שאשא ביטון: כך זה עובד כאן בכנסת.
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.
<שיר שאשא ביטון: את יכולה לבוא בטענות אלי כמה שאת רוצה, אני מקבלת ואני מוכנה גם לשקול את הדברים אבל אני לא יכולה לבוא ולהתנגח בעשרות בני נוער, אם לא יותר מזה - - -
<ענת באלינט: בני הנוער הם לא העניין כאן.
<שיר שאשא ביטון: שהיו שותפים, שזה צמח מהם, שהם ביקשו את הדיון והם ביקשו את התהליך והיה גם מי שהקשיב להם.
<שיר שאשא ביטון: את יודעת מה?
<שיר שאשא ביטון: בניגוד להרבה מקומות אחרים שם זה בכלל לא מעניין.
<ענת באלינט: אל תשתמשי בבני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אני לא משתמשת בבני הנוער עם כל הכבוד לך.
<שיר שאשא ביטון: כל מה שאני עושה כאן למען בני הנוער, את האחרונה שתבואי ותגידי שאני משתמשת בבני נוער.
<שיר שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת ממך.
<שיר שאשא ביטון: אני ניהלתי כאן יום למרות כל ההאשמות וכל השיח שהיה כאן בצורה מאוד מכובדת.
<שיר שאשא ביטון: את רוצה להמשיך ולנהל אותו בצורה מכבדת, לא כלפי אלא כלפי כל האורחים שהגיעו מרחוק ליום החגיגי הזה.
<שיר שאשא ביטון: זה דיון חגיגי.
<שיר שאשא ביטון: את רוצה לנהל דיון מקצועי, אנחנו נקיים דיון מקצועי.
<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת התייחסות מקצועית ולא התנגחות ולא האשמות ולא זלזול בתהליך שהיה כאן.
<שיר שאשא ביטון: אם את מסוגלת לכך, בבקשה.
<ענת באלינט: אני רוצה לסגור את הנקודה הזאת ולומר שתוכן שיווקי הפך להיות ערוץ לפרסום מוצרים שהם מזיקים, חלקם אסורים כמו תרופות למשל או סיגריות וגם פרסום של מזון מזיק.
<ענת באלינט: אני אציין רק חלק מהלקוחות שלמשל חברת טינק משרתת אותם - - -
<שיר שאשא ביטון: אבל הדיון הוא לא חברת טינק.
<ענת באלינט: כמו מילקי של שטראוס, מנה חמה...
<שיר שאשא ביטון: תודה רבה ענת.
<שיר שאשא ביטון: אני מעבירה את רשות הדיבור לבני הנוער.
<אליאב בטיטו: דוקטור ענת, אני חייב לומר משהו.
<ענת באלינט: אני רוצה לסיים את הדברים שלי.
<שיר שאשא ביטון: מבחינתי רשות הדיבור הסתיימה.
<אליאב בטיטו: ההאשמה שלך שמנצלים אותנו, את העלית האשמה מאוד חמורה.
<אליאב בטיטו: את טענת כרגע שבני הנוער נוצלו על ידי הוועדה לזכויות הילד.
<אליאב בטיטו: זאת הטענה.
<ענת באלינט: כדי להחליש רגולציה.
<אליאב בטיטו: בואי לא נעשה את זה מכבסת מלים.
<אליאב בטיטו: את כל הטריקים האלה אני מכיר, אני עשיתי אותם בעצמי כשהייתי צעיר וכשפעלתי כאן בפרלמנט הזה.
<אליאב בטיטו: תקשיבי למשהו אחד.
<אליאב בטיטו: אני רוצה להגיד שיהיה מאוד ברור.
<אליאב בטיטו: אף אחד כאן לא ניצל בני נוער, לא פנה למועצה במטרה להלבין כל מיני חברות.
<אליאב בטיטו: הדבר הזה לא קרה ומי שחושד בדבר הזה, יש משפט מאוד ברור – החשוד בכשרים, אני לא אמשיך את המשפט.
<אליאב בטיטו: פשוט מאוד.
<אליאב בטיטו: אמרת כאן האשמה מאוד חמורה.
<אליאב בטיטו: אם יושבת ראש הוועדה תחליט מחר לתבוע בבית משפט, כנראה שהיא גם תנצח.
<אליאב בטיטו: יש הבדל בין חקיקה לבין כוונות טובות.
<אליאב בטיטו: יש עוד הרבה מה לעשות בתהליך.
<אליאב בטיטו: יש כאן צד מאוד פסימי וצד מאוד אופטימי.
<ענת באלינט: אתם לא רוצים לשמוע את העובדות.
<שיר שאשא ביטון: ענת, את מוזמנת לשלוח את הדברים בכתב.
<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים את הדיון.
<ענת באלינט: רגולציה עצמית של חברות, רגולציה עצמית כושלת.
<שיר שאשא ביטון: אבל זה לא חוק.
<ענת באלינט: מה שאתם עושים עכשיו זה ניסיון להכשיל את מה שהתעשייה הזאת עושה בדרכים חמקמקות.
<ענת באלינט: פרסום מזון מזיק עתיר סוכר, שומן, מלחים לבני נוער ברשתות חברתיות.
<ענת באלינט: חקיקה תמנע.
<שיר שאשא ביטון: אני לא רוצה להפוך את הדיון לג'ונגל.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו בכנסת, עם כל הכבוד למה שאתם רגילים לראות בטלוויזיה.
<שיר שאשא ביטון: אצלי בוועדה זה לא קורה.
<שיר שאשא ביטון: ענת, עם כל הכבוד.
<ענת באלינט: זה נושא פוליטי.
<ענת באלינט: זה נושא פוליטי שמערב הרבה כסף ויש אינטרסים.
<ענת באלינט: מציגים את בני הנוער הם אנשים שמייצגים אינטרסים כלכליים - - -
<שיר שאשא ביטון: אני מבקשת להוציא אותה החוצה.
<שיר שאשא ביטון: אם היא לא מסוגלת להתנהג כאן בדיון, עם כל הכבוד, אני רוצה שיירשם.
<ענת באלינט: לצאת?
<שיר שאשא ביטון: לא, אם סיימת לדבר ואת מסוגלת גם להקשיב למה שיש כאן, לא.
<ענת באלינט: היה לי מה לומר אבל אני מבינה שאני לא אומר.
<שיר שאשא ביטון: את יכולה להישאר.
<שיר שאשא ביטון: גם חשוב שתשמעי את הדברים.
<שיר שאשא ביטון: עם כל הכבוד, אף אחד לא יצר שום אמנה, וזה כתוב בפרוטוקול, ואמרתי את זה גם יותר מפעם אחת בדיון הזה, כך שמי שרוצה לשמוע, שמע, ומי שכנראה בא נעול, לא שמע.
<שיר שאשא ביטון: לכן אני אומר את זה שוב.
<שיר שאשא ביטון: האמנה לא באה להחליף חקיקה והאמנה לא באה להחליף רגולציה.
<שיר שאשא ביטון: הגיע הזמן שמדינת ישראל תקדש תהליכים חינוכיים שנעשים בשיתוף עם בני נוער.
<שיר שאשא ביטון: לדבר עם בני נוער, זה לא להחליש את הממסד אלא זה לחזק את הממסד, זה לחזק את החברה שלנו, זה לחזק את האזרחים ומחר, הנה, אליאב, אחרי התהליך שהוא היה בן נוער כתלמיד כאן, לחזק את התהליכים שהם ייהפכו לאזרחים שישבו כאן וישפיעו וינהלו תהליכים משמעותיים.
<ענת באלינט: אל תושיבי אותם בשולחן אחד בכנסת - - -
<שיר שאשא ביטון: אני אושיב אותם בשולחן אחד כי הם יושבים בהרבה דיונים בכנסת והם יושבים בהרבה מאוד דיונים מתוך מקום של אינטרס שלהם וזה לגיטימי וזה קורה בהרבה מאוד ועדות.
<ענת באלינט: איפה האנשים של משרד הבריאות?
<שיר שאשא ביטון: סליחה, ענת, את מפריעה לי לנהל את הדיון.
<שיר שאשא ביטון: מה הקשר למשרד הבריאות?
<אליאב בטיטו: האמנה מדברת על פרסום בכלל ולא רק על פרסום בנושא מזון.
<אליאב בטיטו: אם לקחת את הנושא של המזון, זה נושא מאוד ספציפי.
<אליאב בטיטו: יש כאן צד פסימי וצד אופטימי.
<אליאב בטיטו: תנסי רגע להיות ריאלית.
<ענת באלינט: כל המדינות אוסרות פרסום - - -
<שיר שאשא ביטון: אני רוצה לחזור לנושא.
<שיר שאשא ביטון: זאת לא פעם ראשונה.
<שיר שאשא ביטון: אתם יודעים מה?
<שיר שאשא ביטון: זאת הזדמנות לומר.
<שיר שאשא ביטון: יכולתי לפתוח עם זה את הדיון אבל אמרתי שאנחנו לא מערבבים ביום החגיגי הזה סוגיות שיש לי ביקורת עליהן.
<ענת באלינט: את מוציאה אותי?
<שיר שאשא ביטון: כן.
<שיר שאשא ביטון: חד משמעית כן.
<ענת באלינט: לא אוכל לשמוע את הדברים.
<שיר שאשא ביטון: את יכולה לצפות בשידור ולשמוע.
<שיר שאשא ביטון: לא פתחתי ואמרתי שכבר היה ניסיון לקחת את התהליך היפה הזה שאתם עשיתם ולקשור אותו למשהו אחר לגמרי, לכל הנושא של רגולציה על מזון בריא לבני נוער ומזון בריא בכלל.
<שיר שאשא ביטון: לאמנה אין קשר לסיפור של מזון בריא.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו בכלל לא היינו שם.
<שיר שאשא ביטון: אנחנו לא מתנגדים.
<שיר שאשא ביטון: זה גם מה שנאמר כאן עכשיו על ידי ענת.
<שיר שאשא ביטון: עירבת את משרד הבריאות.
<שיר שאשא ביטון: האמנה באה לעסוק בפרסום הוגן לבני נוער במקום שאין בו רגולציה כיום.
<שיר שאשא ביטון: מי שרוצה לחוקק, יש כאן 120 חברי כנסת וכל אחד רשאי בכל רגע נתון לקום ולעשות את המהלך הזה.
<שיר שאשא ביטון: בינתיים אנחנו רואים שזה לא קורה אבל כאן כן קרה דבר וכן היה תהליך.
<שיר שאשא ביטון: אפשר לבקר אותו ולהגיד שהוא פחות אפקטיבי ויותר אפקטיבי, וזה בסדר גמור שהדעות יהיו חלוקות אבל אנחנו צריכים לתת צ'אנס.
<שיר שאשא ביטון: באנו לכאן כדי לשמוע את בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: באנו כדי שהם ישתפו אותנו בחוויה שהם עברו ואני מקווה שעוד אנשים ועוד גופים – וזה לא משנה לי עכשיו אם יהיו מסחריים או לא מסחריים – יאמצו את המודל הזה וידברו אתכם וישמעו אתכם.
<שיר שאשא ביטון: במקומות שאנחנו נרגיש שאנחנו צריכים לחזק את התהליך הזה בחקיקה, אני יכולה להבטיח לכם כאן שאנחנו נחזק אותו בחקיקה.
<שיר שאשא ביטון: אבל בינתיים, בהינתן המציאות שיש הרבה דברים שמה לעשות, הרגולציה לא באמת תעשה את ההבדל אבל אחריות ציבורית ורצון טוב כן יוכלו להוביל אותנו לתהליכים משותפים משמעותיים, אנחנו ננסה גם את הערוץ הזה ואני לחלוטין לא כופרת בו.
<שיר שאשא ביטון: אני מתנצלת, אני מרגישה צורך אישי להתנצל בפני כל נער ונערה שיושבים כאן, שהזמנתי אותם לכאן ליום חגיגי, ליום זכויות הילד, יום שהוא שלכם והוא לא יום של התנגחות.
<שיר שאשא ביטון: באמת אני רוצה שתבינו.
<שיר שאשא ביטון: נאמר כאן משפט והוא שהכנסת היא מקום להתנגחות.
<שיר שאשא ביטון: אני חושבת שביום שאנחנו נבין שהכנסת היא לא מקום להתנגחות אלא היא המקום לבוא ולעשות למענכם ולמען הציבור, כל הבית הזה ייראה אחרת וכל המציאות והחברה שלנו ייראו אחרת.
<שיר שאשא ביטון: אני מאוד מקווה שאת זה אתם תיקחו מהדיון ולא את האמירות האחרות שנאמרו כאן.
<שיר שאשא ביטון: ברשותכם, חשוב לי לשמוע עוד כמה בני נוער ולכן נאריך מעט את הדיון.
<אופיר יקיר: שלום לכולם.
<אופיר יקיר: אני בוגרת המועצה הארצית.
<אופיר יקיר: הייתי חלק מתהליך האמנה.
<אופיר יקיר: אחד הדברים שליווה אותנו כל הזמן, אחד הדברים שעדיין מלווה אותנו וכל פעם שאני מדברת עליהם, אני מלאה בהתרגשות כל פעם שהנושא הזה עולה, גם עכשיו אני ברמת התרגשות גבוהה, זה שבאמת כל האמנה הזאת באה לגרום לכל המפרסמים , לכל מי שלוקח חלק בזה, לעשות חשבון נפש עם עצמו.
<אופיר יקיר: בסופו של דבר אנחנו לא נגיד להם מה לפרסם ומה לא לפרסם.
<אופיר יקיר: האמנה היא לא משהו מחייב.
<אופיר יקיר: אנחנו באים לכל מפרסם, לכל מי שלוקח חלק בתהליך הפרסום, להבין אם הוא עושה משהו נכון, משהו מוסרי, שהמצפון שלו יהיה שקט.
<אופיר יקיר: אני לא אומר ליניב אם המצפון שלו שקט או לא.
<אופיר יקיר: זה משהו שהוא יודע.
<אופיר יקיר: זה מה שאנחנו באים לעשות כאן, לגרום לתהליך הרבה יותר מוסרי, הרבה יותר עמוק, הרבה יותר חשוב מכל מה שאפשר להגיד בחוקים.
<אופיר יקיר: זה משהו שאנחנו בפני עצמנו צריכים לחיות אתו בשלום.
<אוריאל רפאלי: יש לי שאלה כללית שמופנית לנציגי מועצת התלמידים הארצית שעמלו על האמנה.
<אוריאל רפאלי: לפני מספר חודשים מועצת התלמידים השיקה בעצמה אפליקציה.
<אוריאל רפאלי: כחלק מהפרסום של האפליקציה אנחנו עשינו פרסום בווטסאפ, פרסום מאוד מאוד גדול.
<אוריאל רפאלי: איפה אנחנו שמים את הקו בין למי מותר לפרסם בווטסאפ ולמי אסור לפרסם בווטסאפ?
<אוריאל רפאלי: הפרסומות שלנו היו שמי ששולח את זה לאחר והחברים שלו מורידים את האפליקציה, מקבל פרס כלשהו שאני כרגע לא זוכר מהו.
<אוריאל רפאלי: היכן הגבול שלנו?
<שיר שאשא ביטון: מהי האפליקציה?
<קריאה: אתה מדבר על ה-איי-טין?
<אוריאל רפאלי: כן.
<יובל חלביה: זאת אפליקציה אחרת.
<יובל חלביה: זאת אפליקציה שמכילה בתוכה את כל החנויות ואנחנו לא מפרטים את החנות עצמה.
<יובל חלביה: אנחנו לא מפרסמים את המשווק עצמו.
<יובל חלביה: אתה מפרסם מה שמקנה לבני הנוער את ההטבות שלהם בחנויות האלה שהסכימו להשתתף בזה.
<שיר שאשא ביטון: אתה נותן את זה ממקום של ההטבות שניתנות לכם?
<יובל חלביה: כן.
<יובל חלביה: הטבות שניתנות מטעם החברה.
<קריאה: זה מאגד הרבה חנויות.
<יובל חלביה: זה לצורך העניין ברוח של האמנה.
<יובל חלביה: אתה לא בא ומשווק משהו ספציפי אלא אתה משווק את כל מי שהסכים להשתתף בזה למען בני נוער ולטובת בני הנוער.
<שיר שאשא ביטון: אתם השתמשתם במה שאנחנו קבענו באמנה שלמעשה מדובר בתוכן שהוא פרסומי?
<יובל חלביה: זאת אפליקציה שאנחנו מפרסמים אותה.
<יובל חלביה: הם יודעים.
<גלית לבון: היום אנחנו יודעים שהאינסטרגם, על פי סקרים שנערכו, הוא האפליקציה הפופולרית ביותר בקרב בני הנוער.
<גלית לבון: מה שקורה היום בארצות הברית זה שקבעו שכל פעם שיש עמוד לחיקוי עבור בני הנוער, מעלה תמונה או כל תוכן שיווקי אחר, הוא צריך לכתוב מתחת האשטאג AD, וכך הוא מראה שזאת פרסומת.
<גלית לבון: אפשר לחשוב למה שזה לא יקרה גם אצלנו.
<יניב וייצמן: זה קורה.
<יניב וייצמן: בזכות האמנה זה קורה.
<יניב וייצמן: זאת בדיוק האמנה.
<גלית לבון: אתם אמרתם שצריך לכתוב שזה תוכן שיווקי.
<יניב וייצמן: רשום שהוא משתתף בקמפיין.
<גלית לבון: אבל לא כדאי לקבוע איזשהו משהו שהוא עבור כולם?
<גלית לבון: אם בן נוער רואה שמתחת כתוב איזשהו משהו שאנחנו נקבע, אז הוא ידע שזה תוכן שיווקי, שזה משהו ששילמו עבור הפרסומת עבור בן הנוער כדי שהוא יעלה עם תמונה.
<יניב וייצמן: זה האשטאג.
<יניב וייצמן: משתתף בקמפיין.
<יניב וייצמן: זה התרגום של ה-AD, הפרסומת בארצות הברית.
<יניב וייצמן: קראנו לזה משתתף בקמפיין.
<גלית לבון: אבל משתתף בקמפיין זה משהו שהוא יותר עניין מסובך וקשה.