GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים דב הלפרין: כי זה שתי רשויות, זה נכנסו בהיקף קטן, אבל זה כאילו להגיד וואו, גם אשכול 10 צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל הן שם.
יפעת שאשא ביטון: סימן שזה אפשרי.
<חיים דב הלפרין: סימן שזה אפשרי.
<חיים דב הלפרין: אני אומר שזה קוריוז להגיד.
<חיים דב הלפרין: בחלק מהאשכולות אתה יכול להגיד לא כל הרשויות נכנסות, באשכול 10 כולן נכנסות.
<חיים דב הלפרין: אבל זה כאילו נחמד, אבל ברמה המהותית אין שום נתון שהוא נתון שאפשר להגיד שהוא נתון רוחב שאפשר להגיד עליו משהו.
<חיים דב הלפרין: כלומר אי אפשר להגיד שאשכול 6 לא נכנסו כי, או באשכול 7 נכנסו כי.
<חיים דב הלפרין: אין שום נתון שאפשר להצביע עליו כנתון שניתן להסיק ממנו מסקנות.
<חיים דב הלפרין: אני רוצה להגיד את הדבר שבעיני הוא מרכזי.
<חיים דב הלפרין: אני חושב שהמבחן שלנו לא יהיה בהסדרה, כי באמת בשוליים אפשר להסדיר גם את נושא השכר, גם את נושא העסקת גננות, לא גננות.
<חיים דב הלפרין: הדבר המרכזי הוא היכולת שלנו לתת מענה חינוכי, ליווי מקצועי לצוותים שעושים את העבודה, גם בתהליכי - - - של הכשרה וליווי שלהם לאורך זמן.
<חיים דב הלפרין: כי אני אומר את זה בגלוי על השולחן הזה, אני לא רואה הרבה מורים וגננות שנכנסים לעבוד במסגרות האלה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, והם גם לא היו לפני כן.
<חיים דב הלפרין: פה אני אומר, המהלך הזה אני לא רואה שהוא יוביל לזה שיהיו מורים וגננות בהיקפים גדולים.
<חיים דב הלפרין: זה יהיה בשוליים ולכן צריך לראות בקבוצה הזאת קבוצת עובדים ייחודית עם סממנים ייחודיים של הגדרת תנאי סף, איזה שהוא בנייה של מנגנון צמחיה פנימי ולמצב אותו.
<חיים דב הלפרין: לדעתי זה גם יפתור חלק מהקושי הגדול בהעסקת כוח אדם בהיבט של תחלופה מאד גדולה וסיפורים כאלה על זה שלעובדות נוח להגיד למערכת תשמעו, אני לא בא היום כי לא בא לי ואתה צריך עכשיו להתרוצץ ולמצוא אנשים.
<חיים דב הלפרין: אני חושב שמצבנו ברשות המקומית תפקיד בעל ערך של רכז ניצנים או צהרונים רשותי, שהוא באגף החינוך, וגם אם הוא לא שם פיזית הוא חלק מהאגף החינוך.
<חיים דב הלפרין: יש לו תמונת ראייה רחבה, אחריות ואני חושב שהמהלך הזה, אם נעשה אותו לא בהסתערות עכשיו כמו שעשינו בתחילת שנה, אלא באופן מיוצב, אנחנו נגיע למקום הרבה יותר טוב לקראת השנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא של הרכז, שזה גם דוגמא מרשות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני אתן הרבה דוגמאות כי מן הסתם חלקכם יודעים, עם חלקכם הייתי, סליחה, לא 24/6, גם 24/7.
יפעת שאשא ביטון: ניצלו את הפריבילגיה שאני לא חושבת כיפה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן הגיעה אליה הרבה מאד אינפורמציה כמעט מכל מקום בארץ.
יפעת שאשא ביטון: באמת מאילת ועד מטולה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של רכז, שפעם אחת מדובר ברכז רשותי, אבל ביישובים יותר קטנים או במקומות שבהם יש בתי ספר בניהול עצמי, שבתי ספר רצו לקחת את האחריות, שמבחינתי זה הכי מבורך.
יפעת שאשא ביטון: שמנהלת בית ספר אומרת אני רוצה לדאוג לזה בתוך השטח שלי.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שיהיה אפשר לפצל בעצם את המשרה של הרכז ולאפשר שכל אחת ממנהלות בתי הספר תהיה לצורך העניין שליש רכז או רבע רכז, או שאנחנו עדיין מחייבים את הפונקציה הזאת, למרות שיש מי שמרכז את זה בפועל.
<חיים דב הלפרין: אנחנו דורשים את הפונקציה הזאת, כי זו הדרך הכי פשוטה והכי יעילה לגרום לרשות לקחת אחריות.
<חיים דב הלפרין: כי אחרת היא פשוט פיזרה את זה, אמרה למנהלים זה שלכם, תעשו מה בראש שלכם, אני לא במשחק.
<חיים דב הלפרין: סמי יכול לחזק את זה.
<סמי עטר: אבל יש פה מינימום.
יפעת שאשא ביטון: סמי, רק תגיד את השם לפרוטוקול עם התפקיד, כי הם צריכים לרשום את זה.
<סמי עטר: סמי עטר, מנהל אגף חינוך במועצה האזורית מרחבים וחבר הנהלת האיגוד.
<סמי עטר: אז בהחלט קודם כל מה שאמר חיים וגם מה שציינת זה נכון.
<סמי עטר: אנחנו ריכזנו פה קרוב ל-70 רשויות, סקר שהחברים ביקשו לערוך אותו כדי ללמוד.
<סמי עטר: וכמו שאמר חיים, אנחנו בשנה ראשונה, שרק בתקופת התארגנו עם זה וזאת שנה שמאד חשוב ללמוד אותה.
<סמי עטר: החברים רצו ללמוד גם מחברים אחרים ואני לא אחזור על מה שאמרת, כי חלק מהדברים שציינת באמת זה בא מהסקר.
<סמי עטר: נכון, רכז מסגרות הצהרון שחיים ציין, יש מינימום.
<סמי עטר: ביישובים, במועצות אזוריות שאין מינימום – זה 80 מסגרות – אין רכז.
<סמי עטר: זאת אומרת בואו נחשוב מה קורה - - -
<חיים דב הלפרין: רק מינימום.
<חיים דב הלפרין: המשרה מיוצרת מ-80 מסגרות.
<חיים דב הלפרין: אם יש 40, זו חצי משרה.
<סמי עטר: אז היחס הוא בהתאם למספר המסגרות.
<חיים דב הלפרין: נכון, ודאי.
<סמי עטר: אז ביישובים קטנים - - -
<חיים דב הלפרין: ברגע שאתה עובר - - - מראש, אז אתה גוזר הכל משם.
<סמי עטר: יחד עם זאת, עוד סוגיה, יש גם נושא של מספר הילדים ואני חוזר עוד פעם למועצות האזוריות.
<סמי עטר: נכון, ציינת את הנושא של ההסעות, שלא נלקח בחשבון, כי אצלי למשל יש יישובים שלא היו להם צהרונים לפני כן וחשבו שבאמת האפשרות הזאת תבוא לידי ביטוי.
יפעת שאשא ביטון: מה עשו אצלכם במסגרות שלא היו צהרונים לפני כן?
<סמי עטר: לא הייתה להם את האפשרות הזאת.
יפעת שאשא ביטון: הם הגיעו הביתה בשעה אחת?
יפעת שאשא ביטון: לא היו בתוך בית הילדים?
<סמי עטר: הגיעו בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני גרתי במועצה אזורית, בעוונותיי 10 שנים.
יפעת שאשא ביטון: נהנתי מאד.
<סמי עטר: לא הייתה להם אפשרות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבימים שהילדים היו מגיעים הביתה מוקדם, היה בתוך היישוב – קראו לזה בהתחלה בית ילדים, אחר כך קראו לזה מרכזון.
יפעת שאשא ביטון: ב-10 שנים זה התחלף כל פעם בשם, לא משנה, אבל זה היה עם אותם אנשים, באותו מקום.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתה מסגרת שאליה הגיעו הילדים.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו לצורך העניין זה הצהרון.
יפעת שאשא ביטון: אין ביישובים שלכם, כי ברוב היישובים ככה זה עובד.
<סמי עטר: יש.
<סמי עטר: היו קיבוצים שהיו עושים את הפעילות הזאת וההורים היו משלמים במסגרת הפעילות.
<סמי עטר: הם קראו לזה חינוך חברתי והיו משלמים עבור הפעילות הזאת כיום לימודים ארוך, וזה היה דרך למלא את הדרך ליום חינוך ארוך וזה נכון.
<סמי עטר: למשל אצלנו לא הייתה להם את האפשרות הזאת, מאחר שהמסגרות כבר היו פחות מובנות בתוך בית הספר.
<סמי עטר: לעומת זאת, ואני כבר אמרתי לחיים, יש מושבים שהסוציו אקונומי שלהם נמוך מהסוציו אקונומי של הרשות.
<סמי עטר: אני רשות 5 ויש לי מושב חרדים שהוא סוציו 1 והוא לא נכנס.
<סמי עטר: הוא גם לא היה במיל"ת לפני כן ועל אחת כמה וכמה הוא לא יכול להנות מניצנים.
<סמי עטר: אוכלוסייה גדולה של קרוב ל-1,000 משפחות.
יפעת שאשא ביטון: והיו להם צהרונים לפני כן?
<סמי עטר: לא.
<סמי עטר: כי גם מיל"ת לא הגדיר אותם.
<סמי עטר: מיל"ת מגדיר נדמה לי בסוציו אקונומי 3?
<חיים דב הלפרין: הם מוכר שאינו רשמי, זה לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו רגע, אליה וקוץ בה ואני אומרת את האמת, גם במקום שהוא פחות נוח.
יפעת שאשא ביטון: תכנית ניצנים לא באה לחייב את כל הרשויות לעשות צהרון.
יפעת שאשא ביטון: בתכלס אנחנו יצאנו לתוך המהלך הזה כדי להסדיר את מה שקיים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו יש פה מציאות שיש בה הרבה מסגרות שאליהן מגיעים ילדים אחרי יום הלימודים, ואנחנו רוצים לעשות הסדרה בתוך המסגרות האלה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא באנו וכפינו או חייבנו רשויות מסוימות או את כל הרשויות במדינת ישראל, להיכנס לתוך המהלך הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מברכים על זה שבעקבות המהלך הזה יותר ילדים במדינת ישראל יהנו מצהרון, ראה ערך נהרייה.
יפעת שאשא ביטון: כשלא הפעילו צהרונים זה לא עניין אותם בכלל.
יפעת שאשא ביטון: גם אחרי התכנית הם לא רצו להיכנס ובעקבות לחץ שהפעילו התושבים בתוך היישוב, אגב פועלים שם היום צהרונים לעילה ולעילה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת כל פעם פידבקים מאנשים שלפני כן נלחמו כדי שיהיה צהרון והנה הם נמצאים במסגרות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שלא ייווצר הרושם שהמדינה כאילו חייבה לעשות משהו שהוא לא מסוגל לעמוד בו.
<חיים דב הלפרין: לא, ברור.
<סמי עטר: אבל לעומת זאת הורים שאת ציינת אותם, ששילמו פעם מחיר נמוך - - -
<סמי עטר: זה דורש טיפול.
<סמי עטר: דבר שני זה הסוציו אקונומי, שאם הרשות השתנתה וראיתי את זה בסקר, מ-3 ל-4, אז הורה נאלץ לשלם מ-180 שקלים ל-300 שקלים בחודש.
<סמי עטר: כלומר יש פה פערים שלכאורה אנחנו באים פה לטובת אוכלוסיות מסוימות, אבל במקרים האלה זה לא בא לידי ביטוי.
<סמי עטר: נכון, גם כוח האדם.
<סמי עטר: כוח האדם שציינת - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שינוי בלמ"ס בכל מקרה יש לו השלכות רוחב.
יפעת שאשא ביטון: יש לו השלכות בהטבות המס שאנחנו רואים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני פוגשת את זה פשוט בהטבות המס כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: רשות עולה סוציו, אז היא נפגעת.
יפעת שאשא ביטון: יותר קרובה לגבול, פחות קרובה לגבול, זאת אומרת - - -
<סמי עטר: נכון, אבל אם זה ב-3-4, אז שם זה מתבטא באמת בפער.
<סמי עטר: כוח אדם, בהחלט ביום חינוך ארוך, שאם בעבר היינו צריכים למצוא ואנחנו מצאנו פתרון שאותה סייעת תמשיך עד 4.
<סמי עטר: עניין של תגמול.
<סמי עטר: לא לכל רשות יש את האפשרות הזאת למצוא את אותן סייעות שתבאנה לעבוד בתפר.
<סמי עטר: אם זה ברשויות מקומיות קטנות או לפחות אזוריות, למצוא את האנשים שיכניסו את עצמם לתוך הגנים.
<סמי עטר: בתי הספר, בעיקר בכיתות א'-ב' שכבר שם מדובר, שוב פעם, אצלנו הקושי זה למצוא את ההרכב.
<סמי עטר: איסוף הילדים ולהביא אותם חזרה למושבים, בעלות מאד מטורפת.
<סמי עטר: כשביקשנו להעלות את המחיר, אני חושב שגם התקנות אוסרות עלינו לקחת את המחיר ביחס להסעות.
<סמי עטר: וזה דבר שמדובר על מיליוני שקלים שמועצות אזוריות הציפו את זה ואנחנו רואים את זה בא לידי ביטוי גם עכשיו.
<סמי עטר: כל אחד מוצא את הפתרונות ואצלי שלוש קבוצות זה בפוטנציאל, הם הרבה יותר, אבל אני לא מוצא את הדרך לממן את האוטובוסים, שאני צריך להחזיר בשעה 13:30 ובשעה 15:40 ובתפר יש לי עוד תגבורים.
<סמי עטר: כלומר מערך ההסעות הוא מאד מאד משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא חושבת שבמקרה שלכם זה צריך להיות בתוך המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: שוב, אני ראיתי לנגד עיני את הפתרונות שקיימים ברוב הארץ.
יפעת שאשא ביטון: הרי לא קמתי עם איזה שהוא חלום בבוקר.
<סמי עטר: כן, שלחנו לך את זה, שתראי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל ממה שאני בדקתי במקומות שזה כן עובד, בדרך כלל זה מתקיים בתוך היישובים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסוגיה של ההסעות היא בכלל לא רלבנטית, כי הילדים ממילא מגיעים חזרה ליישוב והכל מתרחש בתוך היישוב.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, בחלק מהמקומות זה באמת פר גיל, זאת אומרת שכבת גיל של א', ב', ג', או לפני כן.
<סמי עטר: בהנחה ואין - - -
יפעת שאשא ביטון: או בחלק מהמקומות, שקראו לזה מרכזונים וכאלה, אז לצורך העניין זה א'-ג' ו-ד'-ו'.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש כל מיני ורסיות בהתאם ליישובים.
יפעת שאשא ביטון: ומתוך כך אנחנו גזרנו את ההתייחסות כאן.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אתה מפעיל את זה בתוך היישוב שלך, אז בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: ופה אני חייבת לומר במאמר מוסגר לא רק לגבי הצהרונים, שלקיבוצים יש איזו שהיא נטייה להתנהל כמו מדינה בתוך מדינה, יש להם חוקים משלהם.
יפעת שאשא ביטון: יש להם גם חוקים משלהם בגנים, אגב.
יפעת שאשא ביטון: הם גובים כמה שבא להם.
יפעת שאשא ביטון: הם גן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: המדינה מממנת אותם, אבל הם גן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על המבנים בצהרונים, לא, זה מבנה של הקיבוץ, זה פרטי.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, זה מסגרת חינוכית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה איזה שהוא פער.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בו במסגרות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לנגד עינינו בהפעלת הצהרונים, במועצות האזוריות, לקחנו את המודל שאני ציינתי.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה, בכלל לא התייחסנו לעניין שהילדים יישארו באותה מסגרת.
<סמי עטר: נכון, את צודקת.
<סמי עטר: כשאותן מסגרות שציינת אין לי יוח"א.
<סמי עטר: ואם יש יוח"א, אז הם לא יכולים לחזור למושבים, מאחר שהם נשארים בבית הספר עד 15:40.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה כבר סיפור אחר.
יפעת שאשא ביטון: אם יש יוח"א אז לא צריך אותנו בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רלבנטיים.
יפעת שאשא ביטון: עוד משהו?
<סמי עטר: אני חושב שהסקר בהחלט מציג.
<סמי עטר: אנחנו נמשיך להפעיל את זה.
<סמי עטר: אין ספק ששיתוף הפעולה עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך בהדדיות כל הזמן למצוא פתרונות.
<סמי עטר: היה גם כנס שחיים ארגן לפני כמה זמן, כדי לחדד את השטח יותר ולראות לקראת התקנות מה באמת המרכיב המשמעותי, כדי שנוכל להמשיך ולהפעיל אותם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם ותפקיד לפרוטוקול.
<ענבל אביב - דגן: תודה.
<ענבל אביב - דגן: ענבל אביב מהאגף לקידום מעמד האישה בויצ"ו.
<ענבל אביב - דגן: קודם כל אני רוצה להודות לך ולכל השותפים, על זה שהעליתם ואתם שומרים את נושא הצהרונים על סדר היום ואת הצורך בהסדרה; והלוואי שבסוף השנה הזאת נהיה מאורגנים לקראת - - - יול"א, כמו שכולנו רוצים.
<ענבל אביב - דגן: אני רוצה להעלות שתי נקודות - - -
<ענבל אביב - דגן: מה?
<ענבל אביב - דגן: אז עוד שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: בצער ובכאב, כנראה שזה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שיפתיעו אותנו ושאני אהיה מספיק חופרת כדי שיגידו אתם יודעים מה, תנו ושניפטר ממנה קצת.
יפעת שאשא ביטון: אבל כרגע אני רואה שהם עוד מצליחים לספוג אותי, אז.
<ענבל אביב - דגן: אז אני רוצה להעלות שתי נקודות שלא היו בדברים שאמרת.
<ענבל אביב - דגן: אחת זו שעת הסיום של הצהרונים.
<ענבל אביב - דגן: בתל אביב בשנה שעברה חלק מהצהרונים הסתיימו בחמש והשנה כל הצהרונים מסתיימים בשעה ארבע וחצי, שזה מקשה על הורים עובדים.
<ענבל אביב - דגן: אני מניחה שבגלל העלות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תניחי.
יפעת שאשא ביטון: אתם ויצ"ו.
יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר פתוח, ויצ"ו.
יפעת שאשא ביטון: השולחן הזה הוא בשביל ללמוד, נכון?
<ענבל אביב - דגן: כן.
יפעת שאשא ביטון: אתם ויצ"ו, שגם יצאתם באיזה שהן הצהרות לא נהיה, כן נהיה.
<ענבל אביב - דגן: נכון.
יפעת שאשא ביטון: דיברתם על שכר הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: שכחתם שלפני שנה וקצת, אני יכולה להוציא מהרישומים פה תאריך מדויק, ישבתם בצד הזה יחד עם נעמ"ת ובכו הסייעות על זה שהן מקבלות שכר מינימום.
יפעת שאשא ביטון: אז לא הבנתי איך פתאום נהיה שיח כאילו כל הסייעות בצהרונים מקבלות שכר בכירים ואנחנו הולכים ופוגעים בהן.
יפעת שאשא ביטון: אתם הפעלתם צהרונים ב-X כסף.
יפעת שאשא ביטון: אגב, בתפיסה שלי ארגונים חברתיים למען נשים, לצאת לעבודה, בלי טובות שלנו בכלל, היו צריכים לנהל מערך שמאפשר באמת מחיר שפוי ויציאה לעבודה של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: איזו סיבה יש לכם להוריד מ-17:00 ל-16:30?
יפעת שאשא ביטון: איפה הפגיעה?
<ענבל אביב - דגן: זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מי הוריד?
<ענבל אביב - דגן: עיריית תל אביב.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתם מפעילים את הצהרונים.
<ענבל אביב - דגן: נכון, אבל אני אומרת שזה משהו שצריך לבדוק, את הנושא של השעה.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לקיים את זה עד 17:00 באותו סכום?
יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן?
<סמי עטר: התשובה היא לא.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם מסמכים?
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לפתוח?
יפעת שאשא ביטון: בואו נדבר כמה שולם לסייעות לפני ניצנים, וכמה משולם עכשיו בניצנים אנחנו יודעים, כי כולנו מכירים את הנתונים.
<ענבל אביב - דגן: אז קודם כל אני אתנצל - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה עלו החוגים וכמה חוגים בכלל היו אל מול כמה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: בואו נפתח את הנתונים ונראה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, יכול להיות שאתם צודקים.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת לך עכשיו, לא בציניות.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות ויש מקומות בתל אביב שאני יודעת של מפעילים שכן שילמו יותר.
יפעת שאשא ביטון: פתחו את זה, ראינו כן, יש שם ארבעה שקלים יותר לכל סייעת בתמחור של חלק מהמפעילים, לא של כולם.
יפעת שאשא ביטון: אבל הם פתחו וראינו.
יפעת שאשא ביטון: ואז את גם יכולה להתגמש ולהגיד אוקיי, אז בואו אולי נצמצם את זה ממשהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אפשר לנהל שיח.
יפעת שאשא ביטון: אבל כשבא מישהו ואומר לי, או כמו שכתוב פה, לא משנה שלפי זה גם אפשר לראות את רמת הרצינות של אותה רשות, אבל אנחנו לא נפגע באף אחד.
יפעת שאשא ביטון: ככה: ניצנים, פגיעה קשה באיכות הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אין הסבר.
יפעת שאשא ביטון: מכאן ירידה דרסטית במספר הנרשמים.
יפעת שאשא ביטון: מספר החוגים נפגע.
יפעת שאשא ביטון: כמה חוגים נתתם לפני כן, כמה יש עכשיו.
<ענבל אביב - דגן: זה לא אנחנו כתבנו.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא אתם, אני יודעת מי כתב את זה.
יפעת שאשא ביטון: העירייה נאלצת לסבסד מיליונים.
יפעת שאשא ביטון: בואו תראו.
יפעת שאשא ביטון: באמת, בוא תראו, בואו נלמד.
יפעת שאשא ביטון: איפה שילמתם יותר, איפה זה לא עומד במחיר.
יפעת שאשא ביטון: אולי אנחנו באמת צריכים להוסיף בחלק מהרשויות.
יפעת שאשא ביטון: כמה אנחנו צריכים להוסיף?
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדע את הנתונים, איך באמת אנחנו נוכל להתייחס אליהם בצורה רצינית?
יפעת שאשא ביטון: אז השאלה עכשיו של החצי שעה בתל אביב, שאגב הבנתי שבתל אביב יצא מכרז שגם יצר שם איזה שהוא בלגן בחלק מהמקומות.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שזה הרשות החליטה.
<ענבל אביב - דגן: נכון, אני מסכימה.
<ענבל אביב - דגן: אני מעלה את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא תכנית.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שתבינו.
יפעת שאשא ביטון: כשמדברים אתנו על רשות מסוימת שהחליטה שתהיה מתכונת מסוימת בתוך המתווה שאנחנו הקצנו, כי המתווה שלנו אומר שיש לך אפשרות 4 או 5.
יפעת שאשא ביטון: באה רשות ואומרת אני קבעתי בשיח עם ההורים או בשיח עם עצמי, כי ככה נכון לנו, שזה יהיה עד 16:30 – צריך לנהל את השיח הזה עם הרשות כדי להבין איך אנחנו מתקנים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אם החליטו שיהיה רק חוג אחד ושלא יהיו חופשים, צריך לנהל את השיח הזה עם הרשות.
יפעת שאשא ביטון: כי מבחינתנו הדברים מאד מאד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתנו מנעד שאפשר לשחק בו, אגב.
יפעת שאשא ביטון: חיים, שזה חלק ממה שאנחנו למדנו תוך כדי תהליך.
יפעת שאשא ביטון: כי בהתחלה אנחנו באנו, אני מודה – אם היינו מנהלים את השיח בסביבות דצמבר-ינואר, אנחנו היינו מקובעים לתבנית מאד מאד ברורה, שצריכה להיות א', ב', ג', ד'.
יפעת שאשא ביטון: באו רשויות חזקות ואמרו סליחה, מה, 650?
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו צריכים להתאים את עצמנו עכשיו לדבר מאד מאד מסוים.
יפעת שאשא ביטון: תנו לנו טווח משחק.
יפעת שאשא ביטון: ואז נוצר המדרג של בין 650 שקלים ל-935 שקלים ואז בהתחלה גם בנינו.
יפעת שאשא ביטון: או שאתם פה ב-650 שקלים או שאתם פה ב-935 שקלים ואז זה אומר או א' או ב'.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם אמרו לא.
יפעת שאשא ביטון: תנו לנו לשחק בתוך ה-935 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: כי יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר בחוגים, יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר בסייעות.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו נרצה להשקיע יותר במשהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: תנו לנו את האפשרות לשחק עם זה בתוך המנעד של ה-650 שקלים ל-935 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: דברי טעם.
יפעת שאשא ביטון: הלכנו עם הרשויות בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתה פה הרבה מאד גמישות לאורך הדרך ביכולת לשחק.
יפעת שאשא ביטון: אז אם רשות מסוימת קובעת נתון מסוים, צריך לפנות לרשות, כי זו לא התכנית.
<ענבל אביב - דגן: בסדר גמור.
<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת שצריך לראות אם זה תופעה ולא רק בתל אביב.
<קריאה: אני יכול להתייחס לנקודה - - -
<ענבל אביב - דגן: רק שנייה.
יפעת שאשא ביטון: תדבר אחריה.
<ענבל אביב - דגן: נקודה נוספת בנושא של ההנחות לחד הוריות.
<ענבל אביב - דגן: נכון שבפועל כולם משלמים פחות, אבל עדיין ההנחות לחד הוריות ניתנו מתוך תפיסה שמשפחות שעומד בראשן רק הורה אחד מרוויחות פחות ממשפחות שיש בהן שני הורים.
<ענבל אביב - דגן: ככה נכון שבפועל הן משלמות פחות, אבל הן לא זוכות להנחה שהמטרה שלה היא ליצור שוויון.
<ענבל אביב - דגן: אני חושבת שצריך וכדאי לבדוק גם את זה.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת על חד הוריות שאחרי הסבסוד משלמות יותר ממה שהן שילמו בעבר?
<ענבל אביב - דגן: לא, אני אומרת ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: לא "לא".
<ענבל אביב - דגן: אז אני מסבירה עוד פעם.
<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה עם מה שאת אומרת, שבסוף כולם משלמים פחות.
<ענבל אביב - דגן: כולם נהנו מההנחה, אבל בשנה שעברה או בשנים קודמות ההנחה לחד הוריות ניתנה מתוך תפיסה שההכנסות של משפחות חד הוריות נמוכות מההכנסות של - - -
יפעת שאשא ביטון: מתוך התפיסה של בואו נמשיך להגיד שיש מי שחלש בחברה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להגיד לך משהו.
<ענבל אביב - דגן: לא, אבל - - - מתוך איזו שהיא מטרה לקדם שוויון.
יפעת שאשא ביטון: אם אישה או גבר, לא משנה, משפחה קשת יום שילמה בשנה שעברה 600 שקלים והשנה משלמת 500 שקלים, את יודעת מה, משלמת 600 שקלים.
<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה איתך.
יפעת שאשא ביטון: 600 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: מה ההבדל בין שנה שעברה להשנה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה עכשיו מאיפה המקור של ההוזלה?
יפעת שאשא ביטון: את יודעת איפה יש בעיה ואני מסכימה לגמרי ועל זה אנחנו נלחמו בתחילת השנה?
יפעת שאשא ביטון: במקומות שבהם אימהות חד הוריות לפני הסבסוד, או בכלל משפחות במצוקה, לפני הסבסוד שילמו פחות ממה שהן משלמות היום, אחרי הסבסוד.
<ענבל אביב - דגן: זה ברור.
<ענבל אביב - דגן: זה חד משמעית, ברור.
יפעת שאשא ביטון: שם אין שאלה שאנחנו צריכים לעשות הכל כדי לפתור את הסוגיה הזו ונעמדנו עם הרגליים האחוריות.
יפעת שאשא ביטון: אבל לקבל הנחה לשם זה שאת בהגדרה יותר חלשה ממישהו אחר אז את צריכה לשלם פחות ממנו?
יפעת שאשא ביטון: מה זה ההנצחה החברתית הזאת?
<ענבל אביב - דגן: אבל זה היה הרציונל להנחות שניתנו ל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא הרציונל הוא לא פרס תנחומים על זה שאתה חד הורי או שאתה חלש.
<ענבל אביב - דגן: זה לא פרס תנחומים.
יפעת שאשא ביטון: הרציונל הוא שאתה תשלם פחות, שאתה תשלם את המחיר הסביר או מחיר שפוי ואתה תשלם פחות ממה שנקבע לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: הרי הסבסוד בא בסופו של דבר להקל על כולם ולא מתוך שיקול של חולשה או משהו, אלא מתוך הכרה בזה שהנטל על ההורים הוא גדול.
יפעת שאשא ביטון: גם על זוג הורים שעובד מהבוקר עד הלילה ומשתכר יפה, לכאורה, הנטל הוא גדול ואנחנו מנסים לראות איך אנחנו בעצם באים ומקלים.
<ענבל אביב - דגן: אני מסכימה עם כל מה שאת אומרת.
<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת שכשיש הנחה של 700 שקלים למשפחה שיש בה שתי משכורות, זה נטל יותר קל ממשפחה שמקבלת משכורת אחת, וזה היה הרציונל מלכתחילה, לתת הנחה לחד הוריות.
יפעת שאשא ביטון: בכל מקום שהם לא משלמים יותר משנה קודמת, אני חושבת שזה בסדר.
<ענבל אביב - דגן: עוד נקודה שלא עלתה זה האם היה צמצום במקומות שהיו צהרונים לחינוך המיוחד ובגלל הגודל זה הצטמצם.
<ענבל אביב - דגן: אני לא יודעת, אני מעלה את השאלה למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זו גם סוגיה שעלתה.
יפעת שאשא ביטון: מה הקשר, חיים, באמת עכשיו, יכול להיות שיש, כי את זה אני לא מבינה.
יפעת שאשא ביטון: מה הקשר לצהרונים של החינוך המיוחד?
יפעת שאשא ביטון: היו צהרונים של משרד החינוך שבוטלו בגלל ניצנים לחינוך המיוחד?
יפעת שאשא ביטון: לא היה דבר כזה בכלל.
<ענבל אביב - דגן: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מה הקשר.
<ענבל אביב - דגן: אנחנו למשל כן מפעילים צהרונים של החינוך המיוחד בתל אביב.
<ענבל אביב - דגן: אני רק אומרת ששווה לשקול אם היום - - -
<חיים דב הלפרין: מתוקצבים באופן שונה, בפערים דרמטיים ביחס לצהרון רגיל מתוך מגמה שההורים ישלמו את אותו סכום?
<ענבל אביב - דגן: לא, מה שאני שואלת זה דבר אחר.
<ענבל אביב - דגן: אני שואלת אם שנה שעברה היו מפעילים פרטיים שהפעילו צהרונים לחינוך המיוחד, שהמשמעות זה יותר צוות ופחות ילדים, והאם הם לא מפעילים את הצהרונים האלה בגלל ההוזלה.
<ענבל אביב - דגן: אנחנו ממשיכים להפעיל את זה.
<ענבל אביב - דגן: אני אומרת שצריך לבדוק את זה ברמה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מבינה מה הקשר לתכנית.
<ענבל אביב - דגן: הכסף.
יפעת שאשא ביטון: הכסף מה?
יפעת שאשא ביטון: כי ההורים שילמו יותר?
<ענבל אביב - דגן: לא, בלי קשר להורים.
<ענבל אביב - דגן: אם פעל למפעיל היה יותר כסף כי ההורים שילמו - - -
יפעת שאשא ביטון: מאיפה יותר כסף, כי ההורים שילמו יותר?
<ענבל אביב - דגן: מההורים ששילמו יותר, כן.
<ענבל אביב - דגן: כי פעם שילמו 1,200 שקלים והיום משלמים 900 שקלים, היו לגופים המפעילים עוד 300 שקלים פר ילד שהיום אין להם.
<ענבל אביב - דגן: הכסף הזה במקרים מסוימים אפשר להפעיל צהרונים לחינוך המיוחד.
<ענבל אביב - דגן: אני שואלת - - -
<סמי עטר: ישנם ילדים בחינוך המיוחד שהשתלבו בצהרון בית ספר כשהמפעיל היה למעשה מחויב.
<סמי עטר: היום מחויבים להכניס את הילדים לצהרון גם אם אתה חינוך מיוחד, לא המסגרות לחינוך מיוחד והמפעיל היום מחויב לשלב אותו.
<סמי עטר: נכון, אין סייעת ממשיכה איתו בצהרון - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם לא הייתה לפני כן.
<ענבל אביב - דגן: אני לא מדברת על - - - של ילדים, אני מדברת על מסגרות קטנות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מנסה להבין את הקשר.
יפעת שאשא ביטון: אם אני רוצה לסגור את זה במסגרת התכנית - - -
<ענבל אביב - דגן: אולי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני צריכה להבין את הקשר בין התכנית.
יפעת שאשא ביטון: זו מסגרת פרטית, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זו מסגרת בוא נגיד וולונטרית, זה לא חוק חינוך חובה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה גם לא כל הרשויות מפעילות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, השבוע הייתי ברשות מקומית שמימיה לא הפעילה צהרונים.
יפעת שאשא ביטון: בתפיסה, היו שם אולי שניים שלושה צהרונים פרטיים והם רצו לנצל את ההזדמנות של התכנית ולהכניס את ניצנים ואז הם אמרו ניצנים נכשל.
יפעת שאשא ביטון: ואז הגעתי עד אליהם להבין איפה ניצנים נכשל, מתוך רצון לאמיתי לעזור.
יפעת שאשא ביטון: לשבת איתם, לראות איך אנחנו בונים את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם לבד אמרו לא, אין תרבות בתוך היישוב של צהרון.
יפעת שאשא ביטון: הורים לא רוצים לשלוח לצהרון.
יפעת שאשא ביטון: אז מה הקשר לתכנית עכשיו?
<ענבל אביב - דגן: לא, אני מסכימה איתך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת עם ניצנים או בלי ניצנים, מה הקשר לתכנית?
יפעת שאשא ביטון: על אותו בסיס הנושא של החינוך המיוחד.
<ענבל אביב - דגן: אני אומרת שיש מפעילים ששנה שעברה הפעילו צהרונים לחינוך המיוחד, שהמשמעות שלהם היא צהרונים קטנים יותר של 12 או 15 ילדים, עם צוות של שני אנשי צוות.
<ענבל אביב - דגן: יכול להיות שבשנה שעברה, בגלל שהם קיבלו יותר כסף מכלל ההורים, הייתה להם את היכולת הכלכלית להפעיל צהרונים כאלה.
<ענבל אביב - דגן: אני שואלת האם משרד החינוך או אחרים יודעים אם היה שינוי בהיבט הזה או לא.
<סמי עטר: חברת הכנסת יפעת שאשא, כן, היו רשויות שמממנו את הפער של השעתיים, מאחר שלא רצו את האפשרות שילד ילך הביתה.
<סמי עטר: זה באחריות הכלכלית של הרשות.
יפעת שאשא ביטון: כן, בטח, כי הם קיבלו הרבה כסף מהצהרונים עצמם.
<ענבל אביב - דגן: עוד נקודה אחרונה.
יפעת שאשא ביטון: שווה בדיקה רק לגבי אם יש לזה השלכות של התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוצאת כרגע קשר, לפחות מהנתונים שאתם מביאים, בין התכנית לבין זה, אבל אם יש איזה שהוא קשר סיבתי, שווה לבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש תלונות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, יש תלונות על זה שלא פותחים צהרונים לחינוך מיוחד, אבל גם שנה שעברה, אתם רוצים לראות כמה פניות ציבור יש לי משנה שעברה על זה שמשרד החינוך לא פותח צהרונים לחינוך מיוחד?
יפעת שאשא ביטון: אבל זה בכלל לא היה במשרד החינוך, זה גם לא היה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסיפור של החינוך המיוחד, צריך גם רגע לחדד את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור של החינוך המיוחד של ילדים שמשולבים במסגרות של חינוך רגיל.
<ענבל אביב - דגן: לא.
יפעת שאשא ביטון: אל תגידי לי "לא", כי ילד בחינוך המיוחד שנמצא בתוך מסגרת של חינוך מיוחד פר-אקסלנס, בין אם זה גן או בין אם זה בית ספר, הוא נמצא ביום לימודים ארוך.
<ענבל אביב - דגן: לא נכון, זה לא נכון.
<ענבל אביב - דגן: בגנים הפרטיים - - -
יפעת שאשא ביטון: חלק.
יפעת שאשא ביטון: זה תלוי באפיון שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה בהתאם לאפיונים שלהם.
<קריאה: ו - - - להכניס את זה.
<ענבל אביב - דגן: אני שואלת על הילדים שמסיימים בשתיים.
<חיים דב הלפרין: בואו נגמור את הדיון הזה.
<חיים דב הלפרין: שני דברים.