GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: בתוך הגמישות, בא באמת יאפשר לכם את ההתניידות ואת המשחק ומה לא.
יפעת שאשא ביטון: בואו, אני מוכנה לנהל אתכם את השיח המקצועי הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לנהל יותר את השיח של ה - - -
<ענת הוכנר: את מוכנה לנהל את השיח המקצועי, כשבסוף את אומרת זה יישאר 935 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: מה אני אמרתי בתחילת הדברים שלי אליה?
יפעת שאשא ביטון: שאני מוכנה לעשות את ההתאמות, אם תביאו ותראו לי נתונים.
יפעת שאשא ביטון: כאילו כמה פעמים עוד?
יפעת שאשא ביטון: רשמתם את זה?
יפעת שאשא ביטון: כדי שאם מישהו פספס - - -
<ענת הוכנר: לקחנו ונעשה.
יפעת שאשא ביטון: אני מנהלת שיח חרשים.
<ענת הוכנר: שלא מוכתב 935 שקלים.
<ענת הוכנר: אז זה בעניין ה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, נקודה נוספת שאני רוצה להעלות.
<אחז אגם: יפעת, זה מוקלט, אגב.
<תמי ברנע: יש את זה משודר גם.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תני לו.
יפעת שאשא ביטון: זה עושה לו בשביל ההרגשה הטובה.
יפעת שאשא ביטון: לפחות משהו פה עושה לו הרגשה טובה.
יפעת שאשא ביטון: סוגיה נוספת שאני רוצה להעלות, שגם הרשויות צריכות לקחת את זה לתשומת ליבן, ואגב, כלפיהן אנחנו צריכים לבוא לא בטענות, אבל לבוא ולדרוש את מה שצריך, זה שהם לקחו את ניצנים ואת החוק ואת הכל, הם הורידו או גזרו איזה שהוא משהו בתוך המסגרת, אבל את הרווח של עצמם הם השאירו, ואז ברור שהצהרון ייפגע.
<ענת הוכנר: איפה?
<ענת הוכנר: אצלנו לא.
יפעת שאשא ביטון: שווה לראות, כי בתל אביב אמרו שאתם עדיין גובים והעירייה עדיין גובה תקורות ועדיין לוקחת איזה שהוא סכום שנשאר לרשות.
<ענת הוכנר: בוועד חינוך לא - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני אומרת מה הטענות שהגיעו אלינו.
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל לנהל שיח אמיתי - - -
<ענת הוכנר: אנחנו לקחנו את מה שאמרת.
<ענת הוכנר: דבר שלא קשור רק לתל אביב, שאני חושבת שצריכים לתת עליו את הדעת, זה האיסור.
<ענת הוכנר: נכון שזה אמור להיות מין תחליף ליום לימודים ארוך, מתי שהוא, לכיוון יום לימודים ארוך, אולי פעם ימומן, הכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: בחלום.
<ענת הוכנר: חלום.
<ענת הוכנר: הלוואי.
<ענת הוכנר: מתנהל אצלנו מאיר בדרום תל אביב בעונג רב.
<ענת הוכנר: עדיין לא ברור למה הורה שכל השנה לא יכול או לא רוצה לשים ילד בצהרון, לא עובדים או משהו כזה, לא יכול לרשום את הילד לקייטנות של החגים.
<ענת הוכנר: התכנית לא מרשה לו.
<שיר דגן: או להירשם לחלק מהימים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא העניין של התכנית שלנו.
<ענת הוכנר: זה התכנית.
<ענת הוכנר: התשובה היא התכנית לא מרשה.
<חיים דב הלפרין: לא, לא, רגע, אני רוצה לענות בעניין הזה.
<חיים דב הלפרין: אי אפשר לשחק משחק כפול ולדבר במונחים של עולם של חינוך.
<חיים דב הלפרין: מי שנרשם לצהרון, רוצה ומתחייב לתכנית של שנה שלמה.
<חיים דב הלפרין: עזבו רגע את ההיעדרויות ואת ה - - -
<שיר דגן: אבל זה לא היה ככה עד היום.
<חיים דב הלפרין: שנייה.
<ענת הוכנר: לא, זה התכנית שלהם.
<ענת הוכנר: סגרנו.
<חיים דב הלפרין: זה התכנית של רוב ההורים, לא שלך.
<חיים דב הלפרין: רוב ההורים רשמו את הילדים שלהם והם רוצים - - -
יפעת שאשא ביטון: נורא חם.
יפעת שאשא ביטון: תקררו אותם, בגלל זה הם כועסים לי פה.
יפעת שאשא ביטון: תקררו קצת את החדר.
<חיים דב הלפרין: רוב ההורים רוצים - - -
<ענת הוכנר: חיים, זה לא ההגדרה.
<חיים דב הלפרין: אבל אני רוצה - - -
<ענת הוכנר: זו הגדרה שלכם, לא רוב ההורים רוצים.
<חיים דב הלפרין: את רוצה להקשיב רגע?
<חיים דב הלפרין: אני מנסה להקשיב לך.
<חיים דב הלפרין: רוב ההורים שרושמים את הילדים שלהם מחודש ספטמבר עד שהעסק נגמר, רוצים שהילד שלהם יהיה במסגרת מוסדרת, רצופה, מתחילת שנה ועד סופה.
<חיים דב הלפרין: ולכן אם מישהו רוצה להוסיף ילדים, לא משנה כרגע מתי, הוא צריך לשקול את השיקול החינוכי – מתי הדבר הזה גורם נזק.
<חיים דב הלפרין: כלומר אם יש 20 ילדים בגן ורוצים לצרף שניים וזה אפשרי, סבבה.
<חיים דב הלפרין: רוצים לצרף עשרה, זה מחייב את הרשות להעסיק עוד כוח אדם, שהיא עכשיו צריכה לחפש אותו וזה מחייב שינוי.
<חיים דב הלפרין: אז אם הרשות יכולה, זאת ההנחיה.
<חיים דב הלפרין: אם הרשות יכולה ולוקחת את זה על עצמה - - -
יפעת שאשא ביטון: חברה, גם או שזה מערכת מוסדרת או שזו מערכת שלא מוסדרת.
<ענת הוכנר: מה זה אם הרשות יכולה?
<ענת הוכנר: סליחה.
<חיים דב הלפרין: יכולה להתארגן.
<קריאה: - - - לשלושה ימים בשבוע.
<קריאה: בתחילת שנה - - - שרק שלושה ימים מסוימים בשבוע.
<קריאה: - - - נרשם רק לחופשות.
<קריאה: אבל יש נציגות - - -
<ענת הוכנר: מי מדבר על תל אביב?
יפעת שאשא ביטון: חברה, אין פרוטוקול ככה.
יפעת שאשא ביטון: ענת, משפט סיכום.
<ענת הוכנר: אני מבקשת להבין את זה.
<ענת הוכנר: קודם כל לא מה שהיה רע, אוקיי?
<ענת הוכנר: אנשים משתמשים במועדוניות בעיקר לא מפדגוגיות חינוכיות, הרבה יותר מהעבודה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל שהם צריכים לעבוד.
<ענת הוכנר: שהם עובדים והם משתכרים והם צריכים לעשות דברים.
<ענת הוכנר: מילא שאתם לא מרשים שיירשמו לחלק מהימים - - -
<שיר דגן: שזה גם לא בסדר.
<שיר דגן: זה גם לא בסדר.
<ענת הוכנר: לא ברור לי, אבל סבבה.
<ענת הוכנר: לא יודעת.
<ענת הוכנר: אבל מה הבעיה שלא מרשים בחופשות?
<חיים דב הלפרין: אני חושב שעניתי לך ולא הקשבת לי.
<חיים דב הלפרין: עניתי.
<ענת הוכנר: אז איך מבקשים שזה יידון?
<חיים דב הלפרין: אני חוזר, אם הרשות יכולה להתארגן, סבבה.
<חיים דב הלפרין: אם היא אומרת לא יכולה להתארגן, אז זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה תלוי ברשות.
<ענת הוכנר: מה זה הרשות?
<ענת הוכנר: המפעילים אומרים שתכנית ניצנים לא מאפשרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנו.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה שהמפעיל-.
יפעת שאשא ביטון: המפעיל גם אמר שבגללו מגיעים תולעים באוכל.
<ענת הוכנר: חוק ניצנים מרשה את זה?
יפעת שאשא ביטון: אז הם אמרו.
יפעת שאשא ביטון: וגם בגלל חיים הם לא הזמינו מספיק מנות.
<ענת הוכנר: סליחה, חוק ניצנים מרשה?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אמציה.
<קריאה: יפעת, אני יכולה להגיד שאני נתקלתי ביותר מאמא אחת שבעבר הייתה נרשמת לחלק מהימים - - -
<חיים דב הלפרין: גם אמרתי את זה וגם כתבי את זה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אי אפשר לעשות הסדרה ובסוף לתת מענה להכל ובסוף יש גם דברים שהם החלטה של רשות.
יפעת שאשא ביטון: זו החלטה של הרשות, נקודה.
<ענת הוכנר: בגדול הורה גם משלם על המעט ימים פחות ממה שהוא ישלם על הכל.
יפעת שאשא ביטון: זו החלטה של רשות.
יפעת שאשא ביטון: וחברה, כבר לוחצים לי שם בדלתות, אז אני תשתדלו לו באמירות ביניים, כי אנחנו רוצים לאסוף את הנתונים ואני מבטיחה לכם, אנחנו ניפגש פה עוד חודש, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: לא בסוף שנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות חיים, עד שהכל יהיה מסודר אנחנו נשמור על קשר רציף.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אמציה.
<יעקב אמציה דויטש: שלום.
<יעקב אמציה דויטש: אמציה מפורום ועדי ההורים היישוביים.
<יעקב אמציה דויטש: אני ראש צוות הצהרונים שם ואנחנו שותפים לתהליך מתחילתו.
<יעקב אמציה דויטש: אני הולך לדבר על דברים עקרוניים, כלומר לא על הרמה של העלות של ארוחה או משהו, יש מספיק מקומות שנדבר על הדברים האלה.
<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שהבעיות שלנו נובעות בעיקר משני דברים.
<יעקב אמציה דויטש: אחד זה החיפזון.
<יעקב אמציה דויטש: עשינו את זה כמה שבועות לפני תחילת השנה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אמציה, ממתי ישבנו?
<קריאה: לא היישום.
<יעקב אמציה דויטש: לא, רגע, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: לא היישום, החוק.
<חיים דב הלפרין: לא, הוא מדבר על ההתארגנות - - -
<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר על עצמנו, עלינו, אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, תקשיבו.
יפעת שאשא ביטון: כנסת, עבודת הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שכשאנחנו ילדים טובים אנחנו מקבלים נו, נו, נו, וכשאנחנו - - -
<יעקב אמציה דויטש: אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל איך זה קורה בכנסת?
יפעת שאשא ביטון: מגישים חוק, שמים אותו, מצביעים ועכשיו בואו נדבר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא עשינו את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא שיחקנו פה פוליטיקה על אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: באנו, ישבנו עם כל מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו לפני שאנחנו שמים את החוק, אנחנו יושבים עם כולם כמה חודשים טובים, כולל עם התכנית ובונים את הכל.
יפעת שאשא ביטון: מגיעים לאיזה שהוא קונסוננס ואחר כך נביא את זה להצבעה וזה מה שעשינו.
יפעת שאשא ביטון: בתקופה שהתחלנו לשבת בנובמבר, לצורך העניין, יכולתי להגיש את הצעת החוק, להצביע עליה ואז היינו מקיימים לצורך העניין, ואני אומרת לך, זה בעיקר היה שיח פוליטי ולא שיח מקצועי כפי שנעשה בתוך התהליך.
יפעת שאשא ביטון: אז לבוא ולהגיד שזה חיפזון, אני אומרת לכם, זה לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הצבענו בסוף השנה, אחרי שעבדנו שנה שלמה, אבל הצבענו על מה שאנחנו יודעים שעבדנו כל החודשים האלה.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל מבחינת חלק מהספקים, חלק מהרשויות, הם באמת קיבלו את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: מי ששיחק ראש קטן.
יפעת שאשא ביטון: מי שנצנץ.
<יעקב אמציה דויטש: בזה אני מסכים איתך.
<יעקב אמציה דויטש: הדבר השני הוא שעדיין חסרות לנו התקנות.
<יעקב אמציה דויטש: וזה גם משאיר כל מיני פינות פתוחות.
<יעקב אמציה דויטש: כי אנחנו יודעים שלחוקים אחרים יש תקנות, זה חוסך את כל השאלות.
<יעקב אמציה דויטש: וזה גם חבל מאד שאין לנו את זה.
<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שהמילה שחזרה פה הכי הרבה פעמים, וגם אצלי זה נמצא במרכז של הדברים שרציתי להגיד, זה באמת אותה גמישות.
<יעקב אמציה דויטש: היישובים שונים גם במה שהם רגילים, גם במצב האמיתי שלהם, בין אם זה המצב הכלכלי, בין אם זה המצב של התשתיות ועוד אלף ואחד דברים אחרים.
<יעקב אמציה דויטש: התכנית היום מאד קשוחה והיא מאד קשיחה.
<יעקב אמציה דויטש: יש לנו גמישות, לא גמישות, אבל יש לנו שונות בסבסוד, יש לנו שונות בעוד הרבה דברים אחרים שמקבלים, ואז פתאום מה התקציב של הדבר הזה ומה התקציב של כל סעיף?
<יעקב אמציה דויטש: כולם אותו דבר.
<יעקב אמציה דויטש: זה לא הגיוני.
<יעקב אמציה דויטש: כלומר בזה אנחנו צריכים לטפל, כי זה לא יכול להיות.
יפעת שאשא ביטון: אמציה, כל מה שנאמר זה גם כתוב, אז בוא רק תוסיף לנו, כדי שנוכל להתייחס לנקודות נוספות.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אני אומר שזה במוקד של העניין הזה.
<יעקב אמציה דויטש: טוב, שוב, אני לא נכנס לסעיפים הקטנים, המסגרות הקטנות.
<יעקב אמציה דויטש: לכל זה אנחנו נצטרך לתת מענה וחשוב גם שאנחנו נדע שעדיין לא כל הרשויות – מבחינתי הרשות זה המדינה – יודעות לתת את השירות הזה לבד.
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו עדיין תלויים בספקים חיצוניים בהמון מקומות בארץ.
<יעקב אמציה דויטש: ספקים אני מדבר על פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: גם חלק זה בחירה וזה גם בסדר.
<יעקב אמציה דויטש: סליחה?
יפעת שאשא ביטון: וחלק זה גם מתוך בחירה וגם זה בסדר.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אני אומר, אנחנו חושבים שבכל מקרה אנחנו לא יכולים להגיד להם כמו את הגן או בית הספר, זה ממלכתי ואין לנו ספק חיצוני שמפעיל לי עכשיו בית ספר או גן בבוקר.
<יעקב אמציה דויטש: ולכן אנחנו צריכים לראות שבאמת אנחנו מסוגלים להביא את הספקים.
<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר על רווח שהוא מבוקר.
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו יודעים לעשות את זה.
<יעקב אמציה דויטש: המשרד יודע לעשות את והוא עושה את זה בספרי לימוד, הוא עושה את זה בפולין, הוא עושה את זה בתל"ן.
<יעקב אמציה דויטש: הוא יודע לתת מחיר שהספקים רוצים ורודפים אחרינו לתת את השירות.
<יעקב אמציה דויטש: אז צריך לראות איך אנחנו יוצרים את האיזון.
<יעקב אמציה דויטש: אני לא מדבר על פריצה של כל הגבולות.
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו צריכים איזון שיביא את הספקים ל - - -
יפעת שאשא ביטון: הרווח הוא מבוקר.
יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שמפעילים ב-670 שקלים והם מרוויחים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ביישוב שאני נתתי לכם דוגמא, שהוא למ"ס 8, ב-875 שקלים נשאר הרווח של הניהול העצמי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בית ספר לוקח את הרווח לעצמו לפעילויות.
יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שאנחנו המצאנו.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל שוב, זה שונה גם בין המקומות בארץ.
יפעת שאשא ביטון: אני כן מסכימה לגבי מרכז הארץ.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה נתתי את כל הנתונים האלה כדי שאתם תבינו ואני אומרת לכם, אנחנו ניפגש אחר כך ונשלח אתכם, שתלמדו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת את זה בשידור, כדי שלא כל הארץ תלך אליהם ואחר כך הם עוד יאשימו אותי.
יפעת שאשא ביטון: יגידו אה, אנחנו טובים, אנחנו משלמים את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הגמישות הפנימית, אנחנו בהחלט מקבלים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נרשום את זה כאן ואנחנו נטפל.
יפעת שאשא ביטון: נבוא עם תשובות.
<יעקב אמציה דויטש: אוקיי הפרק האחרון שאני רוצה לדבר עליו זה נושא סבסוד.
<יעקב אמציה דויטש: יש פה שני דברים.
<יעקב אמציה דויטש: דבר ראשון הסבסוד היום הוא לא לכולם.
<יעקב אמציה דויטש: הסבסוד היום הוא יישובי.
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו יודעים שיישובי לא מתייחס למשפחה לפי המצב שלה ובתוך היישובי - - -
<יעקב אמציה דויטש: ואנחנו חייבים לראות איך עוברים לסבסוד שהוא אישי.
יפעת שאשא ביטון: במקומות שהמחיר אחרי סבסוד יותר גבוה ממה שהם קיבלו והוא אחרי מבחני הכנסה, אנחנו מטפלים.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, אבל אנחנו יודעים היום לתת סבסוד בנושאים אחרים שהוא אישי, ואני חושב שאפשר לעשות את זה והמשרד גם יודע לעשות את זה בנושאים אחרים.
<יעקב אמציה דויטש: הדבר השני זה המקור היום של הסבסוד, זה נטו משפחה שאנחנו לא יודעים מה העתיד שלו.
<יעקב אמציה דויטש: זה לא בבסיס התקציב ואני לא רוצה שנדבר על משהו - - -
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אתה מדבר איתי על הצרות של העתיד.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת איתך פה על צרות של ההווה.
<יעקב אמציה דויטש: לא, אבל אני לא רוצה שנעשה משהו שמחר ייפול.
<יעקב אמציה דויטש: קראנו לזה בית ספר של החופש הגדול.
יפעת שאשא ביטון: ההסדרה היא בלי שום קשר.
<יעקב אמציה דויטש: אני מדבר מהניסיון של החיים, שהוא לא טוב.
יפעת שאשא ביטון: ההסדרה של הצהרונים – תקשיבו, וזה גם חלק מהערבוב שעשו פה.
יפעת שאשא ביטון: יש נטו משפחה, שזה בעצם שר האוצר, שאגב בכלל אין לו קשר לא לניצנים ולא לכלום.
יפעת שאשא ביטון: הקשר היחידי שלו, שהוא עשה, שמשרד האוצר הוציא כסף כדי לסבסד.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור שלו.
יפעת שאשא ביטון: ככה שכל הטענות שיש לכם זה אני ומשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה מי שאתם רוצים, אבל זה לא שם.
יפעת שאשא ביטון: הם שמו כסף.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים ויוצרים הסדרה גם במסגרת החוק לגבי הנושא של הצהרונים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: עם נטו משפחה, בלי נטו משפחה, אנחנו אומרים השטח הזה פרוץ, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מסדירים אותו.
יפעת שאשא ביטון: אז כולנו שואפים שהסבסוד ימשיך ואין קשר - - -
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, זה נכון, אבל אנחנו שוב - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל חשוב לזכור שזה ערוץ מקביל ואנחנו יוצרים את ההסדרה, שזה ערוץ אחר.
<יעקב אמציה דויטש: בסדר, ואנחנו מנצלים כל הזדמנות שלנו מול המחוקקים.
<יעקב אמציה דויטש: מנצלים את העניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: וזו אגב ההזדמנות לומר, כי אין לנו הרבה זמן, אני חייבת להתחיל דיון אחר, אנחנו כבר באיחור, שהסיפור של התקנון שזה נ' של משרד החינוך, למרות שב-15 באוגוסט יצא מסמך של משרד החינוך, יחד עם השלטון המקומי, לכל הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: הוא גם אצלי ואני גם העברתי אותו.
<יעקב אמציה דויטש: של ניצנים.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא של ניצנים.
יפעת שאשא ביטון: שהחוק עבר ושניצנים הוא בעצם פלטפורמה לקיום החוק.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, יש רשויות שנצנצו ואמרו אין תקנה כתקנה, אנחנו לא עושים.
יפעת שאשא ביטון: הכי אבסורד זה שהם אמרו אנחנו לא יכולים, החוק יצא מהר.
יפעת שאשא ביטון: את ניצנים אנחנו נעשה ב-א'-ב', אבל בגנים לצורך העניין אנחנו לא מחויבים, אז אנחנו לא נעשה.
יפעת שאשא ביטון: אז רגע, מה ההבדל?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אתם מסוגלים להתאים את עצמכם כאן, למה אתם לא מסוגלים להתאים את עצמכם כאן?
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מדברים על אותה תכנית.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר זה גם קם על רצון טוב או על באמת איזו שהיא מחויבות של הרשויות עצמן.
יפעת שאשא ביטון: מי שמשלם מחיר בסופו של דבר זה התושבים ולדעתי הכתובת צריכה להיות בשיח ביניהם.
<יעקב אמציה דויטש: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: שנה הבאה אין תירוצים.
יפעת שאשא ביטון: אין תירוצים.
יפעת שאשא ביטון: התקנות תיכף יוצאות.
יפעת שאשא ביטון: גם מי שלא רצה להבין, אנחנו נדאג בכל החודשים שיש לנו עכשיו שהוא יבין שהוא מחויב לסיפור הזה והוא יצטרך להתאים את עצמו למתווה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לעדי ממש במשפט ושיר ממש במשפט, לא את כל מה שדיברנו כבר בכל הפעמים.
<קריאה: לא, לא, הוא רשום מהתחלה.
<עודד אבישר: אני רשום.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אתה צודק, מחילה, במשפט.
<קריאה: הוא אמר שעדי תדבר בשמנו.
יפעת שאשא ביטון: עדי מדברת, לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: דבר במשפט, חבל על הזמן.
יפעת שאשא ביטון: גם רק אם יש לך מה להוסיף, לא להתחיל לטחון את המוכר שאינו רשמי מחדש.
<עודד אבישר: לא, אני רוצה לדבר דווקא ברמה העקרונית, שאני חושב שבסופו של דבר ישנה ירידה מאד משמעותית גם באיכות של הסייעות, גם באיכות התכנים ואני חושב שאי אפשר להתעלם מכך.
יפעת שאשא ביטון: איך באיכות הסייעות?
יפעת שאשא ביטון: תן לי דוגמא.
יפעת שאשא ביטון: לא סיסמאות.
<עודד אבישר: אני אתן לך דוגמא.
<עודד אבישר: אצלנו עובדות סייעות בגנים אצלנו שהם המשיכו בצהרון, שזה היה מכלול אחד ארוך של יום לימודים ארוך.
<עודד אבישר: ומרגע שנכנסה תכנית ניצנים, אז אותן סייעות שהיו עובדות קבועות של 12 חודשים, שקיבלו את משכורתן עם ותק, עם כל מה שהיה כרוך מזה, של עובדות מן המניין, פוטרו כי לא הייתה ברירה, כי ניצנים לקחו את זה והם - - -
יפעת שאשא ביטון: ניצנים לא לקחו, אתה ממשיך להעסיק אותן.
<עודד אבישר: לא, לא, לא.
<רות לוי: בירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: את לא, את כבר קיבלת את רשות הדיבור שלך.
<רות לוי: אני רק מבהירה.
<רות לוי: בירושלים עיריית ירושלים - - -
<עודד אבישר: לא, בירושלים, עיריית ירושלים למשל החליטה שכל הצהרונים שהיו מופעלים על ידי גופים שונים, אפילו לא ב-935 - - -
יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה מחיים?
יפעת שאשא ביטון: תבוא לראש עיריית ירושלים.
<עודד אבישר: הנקודה היא שחיים הוא המפקח, סליחה.
<עודד אבישר: .
יפעת שאשא ביטון: אני לא אלך לקנות חלב אצל הקצב.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אתם כל הזמן מערבבים את זה.
<עודד אבישר: יפעת, תקשיבי רגע.
<עודד אבישר: הנקודה היא שחיים הוא המפקח.
<עודד אבישר: חיים צריך לפקח על התכנים ולראות מה קורה בתוך המסגרת התקציבית הזאת, שאני חושב שהיא לא ריאלית, ה-935 שקלים, גם אם מישהו חושב שכן.
<עודד אבישר: אני חושב ש-1,100-1,200 שקלים זה הריאלי, אם רוצים לשמור על איכות של תכנים, של חוגים, של מפעילים, של מי נכנס לצהרון.
<עודד אבישר: איזה סייעות נכנסות לצהרון.
<עודד אבישר: תבדקו בבקשה ארצית את רמת ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה שולם לסייעות שלכם לפני ניצנים בשנה שעברה ולפני שנתיים?
<עודד אבישר: זה משתנה לפי הוותק, אבל זה היה - - -
יפעת שאשא ביטון: בין כמה לכמה?
<עודד אבישר: בין 40 שקלים ל-60 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: נו, מה אתה רוצה, זו התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה מה שמתוקצב בתכנית.
<עודד אבישר: לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: מה לא נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שכתוב.
<עודד אבישר: לא נכון, הם משלמים להם שכר מינימום, על מה אתם מדברים?
יפעת שאשא ביטון: אז בוא נסכם.
<עודד אבישר: בניצנים, בניצנים.
<עודד אבישר: ב-10 חודשים בלבד ואחר כך הן מפוטרות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו נסכם.
יפעת שאשא ביטון: עד עוד חודש בדיון תלמד את ניצנים ותראה מה הנתונים אומרים שם.
יפעת שאשא ביטון: ומי שעובר על החוק, אנחנו נדע גם להתמודד איתו.
<רות לוי: אבל הוא צודק.
<רות לוי: משרד החינוך שולח, אבל הרשויות המקומיות לא מעבירות לסייעות את הסכום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז מי שלא מעביר, לא יקבל את התקצוב.
<רות לוי: אז אני צריכה לעבור עיר-עיר ולדווח למשרד החינוך.
<רות לוי: אוקיי, אני אעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה עדי.
<קריאה: בשנה הבאה יש גם סנקציות.
יפעת שאשא ביטון: כן, ושנה הבאה יש סנקציות של עד 50,000 שקלים למי שבעצם לא מקיים את החוק.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תדווחו.
<רות לוי: בסדר.
<רות לוי: אני אתחיל לדווח.
<עדי מן: תודה על זכות הדיבור, גברתי יושבת הראש.
<עדי מן: יום חשוב.
יפעת שאשא ביטון: רק מהר, עדי, כי תיכף - - -
<עדי מן: מהר, מהר.
<עדי מן: אני רק סוגרת מעגל.
<עדי מן: פתחת את הדיון בנושא יום לימודים ארוך ואמרת שתקוותך ממש ממש ממש בקצה ואני מבקשת לא להרים ידיים.
<עדי מן: יום לימודים ארוך זה הפתרון לכל הסוגיות.
<עדי מן: לסוגית הבעיות, לסוגית - - -
יפעת שאשא ביטון: הסכמנו על זה מההתחלה.
<עדי מן: להכל, הכל, הכל.
<עדי מן: יום לימודים ארוך תחת מטריה של משרד החינוך, באחריות ובפיקוח משרד החינוך, סייעות, עובדות של משרד החינוך, הגנים וילדים בכיתות א'-ב'-ג' יהיו ברמה הרבה יותר טובה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מקובל, עדי.
יפעת שאשא ביטון: חבל על הזמן.
יפעת שאשא ביטון: סבבה.
יפעת שאשא ביטון: אז הנה, פתחנו עם זה וסגרנו עם זה.
יפעת שאשא ביטון: שיר, משפט על מה שהיה לך להוסיף.
<שיר דגן: אני רק רוצה בקצרה להגיד שבפועל אני נפגשתי ממש בשבוע-שבועיים האחרונים עם כלל יושבי הראש של בתי הספר.
<שיר דגן: בנושא הצהרונים הם מדווחים על זה שיש ירידה דרסטית באיכות של הצהרון, גם במה שדיברנו, קודם כל ביחס כמות צוות מול כמות ילדים.
<שיר דגן: דרסטית, ירדנו כאילו פי שניים.
<שיר דגן: זה מטורף.
<שיר דגן: איכות הצוות ירדה ואני רוצה להגיד שגם הנושא של ההנחה אצלנו מאד מאד משמעותי בעיר.
<שיר דגן: והדבר האחרון שהיה לי מאד חשוב, שזה משהו שנתקלתי בו כבר בהתחלה, הצפתי אותו ולא קיבלתי על זה שום מענה.
<שיר דגן: המתווה מחולק ל-650 שקלים ול-285 שקלים.
<שיר דגן: במתווה של ה-650 שקלים אין שום התייחסות לזה שיש הרבה מקומות, דיברנו על זה, שמפעילים מפעילים פרטיים ועל ה-650 שקלים האלה הם משלמים מע"מ ובמתווה זה לא מופיע; וזה חלק מהדברים שעל זה הילדים אצלנו מקבלים פחות על זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז קודם כל זה מוכר.
יפעת שאשא ביטון: לגבי מה שאמרת - - -
<עדי מן: על אף שהצפתי לראות אם על זה מקבלים פטור, לא קיבלתי מענה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לגבי מה שאמרת לפני כן ואת פשוט לא היית פה בפתיחת הדיון כשאני אמרתי, אין יותר סיסמאות סביב השולחן הזה.
יפעת שאשא ביטון: ירדה האיכות, פגעו או עשו.
יפעת שאשא ביטון: שיביאו לי בבקשה את המסמכים חתומים, של החשבונות שהם שילמו לפני שנה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להשוות אותם לתכנית.
יפעת שאשא ביטון: איפה שיש פערים שאנחנו נבין שהם סבירים, אנחנו נחשוב איך אנחנו מתקנים את זה.
יפעת שאשא ביטון: הוגן?
<ענת הוכנר: לקחנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: תזכרו מה אני אומרת לכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע ליוני – את המסמכים אנחנו לא נקבל.
<עדי מן: אבל זה לא רק זה.
<עדי מן: זה - - -
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך סוגר את הדיון ואני מסכמת.
<מיכל חורין: אני רק רוצה לומר מילה אחת אחת לגבי התקנות.
<מיכל חורין: באמת בתקופה הקרובה נביא את התקנות ואת הצו עם המחירים.
<מיכל חורין: במקביל אנחנו עושים איזו שהיא עבודה לטובת המוכרים שאינם רשמיים לקראת השנה הבאה.
<מיכל חורין: אני באמת מקווה שבתקופה הקרובה התקנות יובאו לאישור ועדת החינוך.
<קריאה: מה זה בתקופה הקרובה?
<חיים דב הלפרין: בחורף.
יפעת שאשא ביטון: למרות שאני עדיין חושבת שרוב הרשויות עם הראש הגדול כבר התאימו את עצמן לניצנים, בלי שהן מקבלות את הסבסוד.
יפעת שאשא ביטון: ובעובדה – 190 וכמה רשויות מתוך 250, אני חושבת שהנתון הזה מדבר בעד עצמו.
יפעת שאשא ביטון: מי שבחר שלא, ה-נ' הוא אצלו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חיים.
<חיים דב הלפרין: משפט אחרון, סליחה.
<חיים דב הלפרין: אני רוצה להגיד בסופו של כל הדיון הזה ובמהלך השנה הזאת המשתנה העיקרי שמשפיע על איכות הפעילות הזה זה האם הרשות לקחה אחריות על הדבר הזה או לא לקחה.
<חיים דב הלפרין: כל היתר הוא נגזרות.
יפעת שאשא ביטון: חד משמעית ואני חושבת שזה גם נשמע בדבריי לאורך כל הדיון.
<רות לוי: אני רק רוצה לבקש ממשרד החינוך ומהוועדה לשתף את ההסתדרות.
<רות לוי: אתם מפילים על העובדים, אתם אומרים איכות הסייעות ירדה.
<רות לוי: איך ירדה איכות הסייעות?
<רות לוי: זה אותה סייעת.
<רות לוי: האיכות ירדה כי העובדת אמרה - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה שאת אומרת את זה.
<רות לוי: תשתפו אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על החיזוק של הדברים.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אמרתי להפסיק לדבר בסיסמאות ולהתחיל לבוא עם נתונים ואני מסכימה לגמרי עם מה שאת אומרת וזה אפילו נשמע יותר טוב כשאת אומרת את זה מאשר אני, ואני לא אומרת את זה בציניות.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני רוצה להודות למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת באיזה לחצים עמדתם ואני יודעת לגבי הקיץ שעברנו ביחד ואת פתיחת שנת הלימודים ולא הרפיתם ואני רוצה להודות לכם על כל העבודה, על שיתוף הפעולה ועל כל מה שאתם עושים גם עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה של כוח אדם, של הגמשה בתוך החלוקה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתייחס לתוך הפרמטרים ואנחנו ניקח את זה ונשליך מזה גם לסעיפים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, מבחינת עלויות של חוגים, אנחנו יודעים שיש חוגים שעולים ככה וחוגים שעולים אחרת.
יפעת שאשא ביטון: ננסה לבנות את התקציב בצורה כזו שהם יוכלו לשחק בתוכו, כל אחד לפי המקומות שלו, בלי לשבור את המסגרות.
<חיים דב הלפרין: אגב, כבר השנה אפשרנו את זה ובקול הקורא המעודכן שאנחנו נוציא בינואר זה יבוא לידי ביטוי.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה גם כדי שאנחנו נביא את זה רשמי ושזה יהיה מובן וברור לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיוני המשך, אחד – על הנושא של הדיווח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נביא את זה לפה כדי שאולי כשאנשים גם ייחשפו לזה אז זה פחות ירתיע ויפחיד, וגם על הנושא של המזון.
יפעת שאשא ביטון: אז יהיו לנו שני דיוני המשך ובמהלך התקופה אנחנו גם כמובן נדבר על ההגמשה ועל הדברים החדשים שייצאו מתוך השיח הזה לקראת השנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: על סדר-היום: תלמידים אלרגיים במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי דיון מעקב בנושא ילדים אלרגיים מגילאי לידה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה מתמקד בילדים שנמצאים בתוך מערכת החינוך מגילאי גן ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: בעיקר אנו דנים בכל הסוגיה של בתי הספר – שם ההיערכות תאפשר לנו התקדמות קצת יותר מהירה.
יפעת שאשא ביטון: גם זה דיון מעקב, אבל זה דיון מעקב שאמור להיות בשלב של תכל'ס, שאנחנו אמורים לדעת איזו תוכנית יש, עם אילו קווים אנחנו הולכים, ומבחינת לוחות זמנים, מתי הדבר הזה נכנס לתוקף.
יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו כל הנושא של הנחיצות וכמה חשוב ואפשרי שזה יהיה "אין האוס", וכמה הסיפור של הסייעות לא באמת נותן מענה וכמה אנחנו צריכים להיות ערוכים בשנת 2017 לא רק ברמה של ילדים שהם כבר אלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש ילדים שמפתחים אלרגיות תוך כדי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שגם מי שמקבל סייעת, מקבל לאלרגיות מאוד מסוימות.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, מי שאלרגי לדבורים, לא מקבל סייעת, אבל מי שאלרגי למזון, כן מקבל סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אז אם יש התקף של ילד שנעקץ מדבורה, מה עושים?
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו מבינים שהסיפור הוא לא ברמה של פלסטר, ברמה של לסמן וי כאילו אנחנו נותנים מענה, אבל אנחנו לא באמת נותנים מענה, אלא ברמה הרבה יותר מקצועית, הרבה יותר כוללת ומערכתית.
יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו בפעם הקודמת על התוכנית שצריכה להיות, דיברנו על הנושא של נאמני בריאות.
יפעת שאשא ביטון: נתחיל אתך, עירית.
יפעת שאשא ביטון: לפני כן אקרא משהו לפרוטוקול, אבל נתחיל איתך, עירית לבנה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת איפה האתגרים, איפה הקשיים, מה לא מאפשר לנו להתקדם בדרך, כי זה בדיוק התפקיד שלנו – לראות איך אנחנו משחררים את החסמים.
יפעת שאשא ביטון: לפני כן אקרא לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או יעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום נזק לו או לזולתו.