GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית גלעד: הם כולם רתומים לנושא וזה המקום להודות להם ולהגיד להם שהם שותפים מאד מאד חשובים להעלאת הנושא.
<גלית גלעד: וכמו שאת ציינת, הנתונים של שנת 2017 הם בלתי ניתנים לתפיסה.
<גלית גלעד: אנחנו מדברים על 120 ילדים שנהרגו עד היום ויש לנו עוד חודשיים לסיום שנת 2017, כשמתוך ה-120 למעלה ממחצית הם ילדים מהחברה הערבית ו-28 הם ילדים מהחברה הבדואית.
<גלית גלעד: כשאנחנו מדברים על החברה הבדואית מכלל הילדים במדינת ישראל, אנחנו מדברים על אחוז.
<גלית גלעד: אז אם אנחנו מדברים על רבע מהילדים שנהרגו עד עכשיו, תבינו את המימדים.
יוסף ג'בארין: לא הבנתי, מה האחוז?
<גלית גלעד: הילדים הבדואים הם אחוז אחד מכלל הילדים במדינת ישראל, אבל בתמותה כתוצאה מהיפגעות, אנחנו עומדים כרגע על רבע.
<גלית גלעד: כרגע, ואני לא רוצה לדבר על החודשיים הבאים שיש לנו.
יפעת שאשא ביטון: זה 25%.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים בוודאות שהסיכוי שילד ערבי במדינת ישראל, לעומת ילד יהודי ייפגע מתאונה הוא פי 4.2, אבל ילד בדואי הוא פי 7.
<גלית גלעד: פי 7.
<גלית גלעד: ארגון בטרם - אנחנו כל הזמן מדברים, אבל זה המקום לבוא ולהגיד - שם לו יעד אסטרטגי.
<גלית גלעד: זיהינו את הנתונים האלה, יש לנו את איסוף הנתונים שלנו יחד עם הלמ"ס, החלטנו שזה יעד אסטרטגי שאנחנו נצעד ונרתום כל שותף שיהיה מוכן להירתם.
<גלית גלעד: אנחנו מקדמים בו זמנית וצרפנו לכם לנתונים גם טעימה מהפרויקטים שמתנהלים בשנים האחרונות בו זמנית.
<גלית גלעד: אנחנו גם עושים תכניות התערבות.
<גלית גלעד: אנחנו פוגשים את ההורים, את המשפחות, את הפעוטות עצמם בגנים, את בני הנוער במעורבות חברתית ועושים הכשרה של אנשי מקצוע.
<גלית גלעד: אנחנו מקדמים הסברה ואנחנו ניתן לכם היום איזו שהיא טעימה מתוצר אחרון שעשינו.
<גלית גלעד: אנחנו מכשירים אנשי מקצוע.
<גלית גלעד: אנחנו אוספים נתונים.
<גלית גלעד: אני מאד גאה להגיד שהפרויקט של איסוף נתונים מכלל בתי החולים ביחד עם משרד הבריאות, נמצא במקום מעולה.
<גלית גלעד: אנחנו כבר עם 18 בתי חולים מתוך 23, שמזרימים לארגון בטרם באופן יציב ועקבי נתוני היפגעות מחדרי המיון.
<גלית גלעד: זה מדהים.
<גלית גלעד: זה לא היה עד היום ותודה רבה למשרד הבריאות, שלא נמצא פה היום.
יפעת שאשא ביטון: וחשוב שזה לא יישאר כפרויקט.
<גלית גלעד: הוא נמצא?
<גלית גלעד: סליחה.
<גלית גלעד: אני לא מכירה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתקן – זה החזיר אותי פתאום למערכת החינוך – שאנחנו לא נקרא לזה פרויקט, כי פרויקט זה משהו שהוא נקודתי וזמני וחשוב שהנושא של הזרמת נתונים יישאר באופן עקבי ויציב כמו שאת מציגה אותו, כדי שאנחנו כל הזמן נוכל ללמוד ממנו.
<גלית גלעד: נכון, אבל אני מחזירה לך מתוך עמותה אזרחית, שתפקידנו לא להחליף את הממשלה, אלא לבוא ולקדם פרויקטים ופיילוטים ואחר כך לבוא ולהנגיש לממשלה ולהגיד להם בבקשה, הוכחנו לכם, בואו תיקחו את זה.
<גלית גלעד: אנחנו מקדמים הרבה שיתופי פעולה.
<גלית גלעד: תכנית לאומית, אנחנו נמצאים ואנחנו נעודכן ב-20 בנובמבר.
<גלית גלעד: אני באמת מאד מקווה שהחודש אנחנו עושים את הצעד הראשון.
<גלית גלעד: חבלי לידה מאד קשים, אבל התכנית הלאומית בעצמה מתכוונת לשים דגש על החברה הערבית והחברה הבדואית בדגש.
<גלית גלעד: אני יודעת את זה בפירוש, אני נמצאת במהלך - - -
מסעוד גנאים: היא מתקדמת?
מסעוד גנאים: הכוונה יש התקדמות בעניין התכנית הלאומית?
<גלית גלעד: אנחנו קיבלנו את התקציב בשבוע שעבר.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שכבר יצאו לדרך, אבל בהקשר הזה - - -
<גלית גלעד: כן, אני יכולה פה לציין שמשרד החינוך למשל עובד בצורה משמעותית ו - - -
יוסף ג'בארין: אני מניח שהשאלה הייתה יותר האם יש תקציבים ש - - -
<גלית גלעד: אז אני שומעת אותך ואומרת - - -
יוסף ג'בארין: למה אני אומר את זה?
יוסף ג'בארין: כי אנחנו גם רגילים לתשובה שיש תכנית והיא מתוקצבת, רק אנחנו מחכים שמשרד האוצר יאשר את התקציבים.
<גלית גלעד: אז אני רוצה לשתף את החדר הזה, שהתהליך שמשרד האוצר עשה הוא מאד יפה, ואני מאד גאה להגיד שהם התחייבו לתקציב, אבל עד שהם לא ראו תכנית סדורה, עם תוצרים ותשומות, שיהיו תואמים למהלך התכנון שנעשה לפני כן, הם לא נתנו אישור.
<גלית גלעד: בשבוע שעבר ניתן האישור, כשהם הבינו שהתכנית משביעת רצון ואני חושבת שזה מהלך – אמנם לקח זמן – אבל אני חושבת שזה נכון לנו כאזרחי מדינת ישראל, שלא מקבלים אוטומט תקציב אלא רואים שזה בדיוק כמו שהיה החזון מאחורי זה.
<גלית גלעד: ארגון בטרם – ופה זה המקום גם להודות לשותפה הנאמנה שלנו, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – לפני ארבע שנים ראה את נתוני ההיפגעות בחברה הבדואית ופנה לגורם שקידם את הנושא.
<גלית גלעד: זה היה בזמנו במשרד ראש הממשלה ואמר חברים, אנחנו רוצים לפנות לאוכלוסייה ולבנות תשתית של מודעות, הכשרה והסברה.
<גלית גלעד: התחלנו בשלושה יישובים והמשכנו לשישה.
<גלית גלעד: שנת 2017 הייתה שנה של תשעת היישובים בנגב ואנחנו גאים ושמחים ששנה הבאה אנחנו נמשיך עם אותה תכנית, נרחיב את ההיקף של האנשים שאנחנו פוגשים.
<גלית גלעד: שוב, ילדים, בני נוער, הורים, אמהות בטיפות חלב, זה פרוש בפניכם ואני לא רוצה להלאות אתכם.
<גלית גלעד: חלק מהעבודה של ארגון בטרם הוא הסברה.
<גלית גלעד: אנחנו עושים הרבה מידע, מחקר, תכניות התערבות, אבל בחרתי היום להראות לכם יוזמה יפה.
<גלית גלעד: התכנית המדהימה שעובדת ביחד עם הרשות לפיתוח הבדואים ומשרד החקלאות, מקדמת גם הסברה.
<גלית גלעד: עשינו למידה, ישבנו עם מובילי דעת ואנשים חשובים ואנשי קהילה.
<גלית גלעד: למדנו הרבה והבנו שאחת הדרכים להגיע לאוכלוסייה הבדואית היא דרך מובילי דעת הקהל שלהם.
<גלית גלעד: אני רוצה לחשוף בפניכם.
<גלית גלעד: היום אנחנו משיקים לרגל יום הנגב, שלושה סרטונים.
<גלית גלעד: זה סרטונים שהפקנו ביחד עם מובילי דעת קהל מהקהילה.
<גלית גלעד: אני אסביר אחד אחד ואנחנו מתכוונים להפיץ אותם בכל הדרכים.
<גלית גלעד: ופה אני קוראת לכל מי שיושב פה, בעיקר לצעירים, אני יודעת שיש לכם ווטסאפים.
<גלית גלעד: קחו את הסרטונים מאיתנו ותפיצו אותם כמה שיותר.
<גלית גלעד: אנחנו גם הקמנו קבוצת ווטסאפ עם למעלה מ-50 מובילי דעת קהל: רופאים, מורים, כי זה לא מספיק רק הפייסבוק שלנו.
<גלית גלעד: אנחנו צריכים שכולם ייכנסו.
<גלית גלעד: ואם אנחנו נראה שהדרך הזאת מצליחה, אנחנו נמשיך עוד ועוד.
<גלית גלעד: הסרטון הראשון הוא סרטון שמדבר על מניעת נפילות.
<גלית גלעד: זה סרטונים קצרים.
<גלית גלעד: מניעת נפילות בהובלת השחקן הראשי, ראש ארגון האימאמים בדרום, השיח ג'מאל אל עוברה, שנרתם.
<גלית גלעד: מוצג סרטון
<גלית גלעד: זה בשורה תחתונה חובה להתקין מעקה במדרגות, מעקה ושער.
<גלית גלעד: הסרטון הבא מדבר על מניעת אכילת פיצוחים.
<גלית גלעד: אנחנו גם בדקנו את הנתונים ואנחנו התאמנו את הסרטונים למגמות, שוב בעזרת הנתונים המדהימים שנאספים בבטרם.
<גלית גלעד: ובתרגום – להרחיק פיצוחים מילדים עד גיל 5.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לאכול פיצוחים, רק אולי היו צריכים לשים את זה במקום גבוה בלי שהילדים יכולים להגיע.
<גלית גלעד: להרחיק אותם.
יוסף ג'בארין: רק איך אמרנו שזה מופץ?
<גלית גלעד: אנחנו נפיץ את זה מהיום.
יוסף ג'בארין: אה, זה עדיין לא הופץ?
<גלית גלעד: לא, אני משיקה.
<גלית גלעד: אתה הראשון שרואה את זה.
יוסף ג'בארין: יפה.
<גלית גלעד: אנחנו נפיץ את זה בכל האמצעים.
<גלית גלעד: בואו נראה את הסרטון האחרון.
<גלית גלעד: הסרטון האחרון זה מניעת כוויות ממים רותחים.
<גלית גלעד: אנחנו נראה את השחקנית הראשית, מפקחת הגנים בדרום.
יפעת שאשא ביטון: זה ממש קשה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, את זה צריך בכל השפות, בגל המגזרים.
<גלית גלעד: השורה התחתונה – להרחיק נוזלים חמים מילדים, כדי למנוע כוויות.
<גלית גלעד: אלה שלושת הגורמים הראשיים בהיפגעות בבית.
<משה פריאל: האם עשיתם גם בכפרים הבלתי מוכרים?
<משה פריאל: כי זה לא כל כך משקף.
<משה פריאל: יהיה לי מה לומר על זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נאפשר דיון.
יוסף ג'בארין: כשראיתי את הבתים המפוארים, אז זה בטח קופץ לך שזה - - -
<משה פריאל: באר שבע - - -
יוסף ג'בארין: כן, זה לא בדיוק הנגב.
<גלית גלעד: קודם כל זה בית ברהט שאירחו אותי, משפחה נהדרת.
<גלית גלעד: התשובה היא כן ולא.
<גלית גלעד: במסגרת הפרויקט, ביחד עם משרד החקלאות, הפעילות היא רק ביישובים המוכרים, כשבבתי הספר ובגנים הילדים מגיעים ילדים והורים מהפזורה.
<גלית גלעד: אנחנו כארגון בטרם לא מסתפק בפרויקט הזה ומנסה לגייס תקציבים לפעילות גם בכפרים הלא מוכרים, אז יש לנו פעילות אבל היא לא ברמה כמו של הפרויקט הגדול הזה.
<גלית גלעד: ואני מצדיעה למשרד החקלאות ולרשות על שהבינו כמה הנושא הזה חשוב והחליטו לשלב איתנו ידיים.
<אביטל אפל פנקס: אולי נגיד מילה רק שלושת הסרטונים האחרונים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, יש פה הערה נוספת שהיא חשובה, הרי אנחנו כל הזמן משתכללים.
יפעת שאשא ביטון: גם המפה שנמצאת שם על השולחן, זה אולי יפה, אבל גם היא מקור.
יפעת שאשא ביטון: ילד בא, מושך את המפה.
יפעת שאשא ביטון: אז אפשר להשתמש גם בזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לארגון בטרם גם על הצגת הדברים וגם על השקת הסרטונים.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שזה מאד מאד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שמופיע בסרטונים הוא נכון ונוגע לכל הקהלים, כי אם אנחנו מדברים על המשחק הבטוח ועל הנושא של מים חמים, שזה יכול להיות מקפה אבל זה יכול להיות גם בעוד צורות אחרות ובכלל כל הנושא של מאכלים מותרים ואסורים, שעלולים בעצם להביא לחלק, זה רלבנטי לכולם.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני לא רואה פה את הדיפרנציאציה בין האוכלוסיות.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון שאנחנו צריכים להנגיש את המידע הזה גם לאוכלוסיות שבכפרים הלא מוכרים, כי בסוף ילד הוא ילד, לא משנה באיזה מרחב פיזי הוא נמצא, אנחנו צריכים לעשות הכל כדי להגן עליהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לארגון בטרם, שוב הזדמנות גם לומר תודה על שיתוף הפעולה הרוחבי בכלל.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכסף יוסף ג'בארין שיזם את הדיון ואחר כך חבר הכנסת מסעוד גנאים ברשות דיבור ואנחנו נפתח את הדיון הרחב.
יוסף ג'בארין: תודה לכבוד יושבת הראש.
יוסף ג'בארין: אכן אנחנו קיימנו דיון בדיוק באותו נושא לפני כמה חודשים ואנחנו חוזרים לזה היום ואנחנו נחזור לזה גם בעתיד הקרוב.
יוסף ג'בארין: זה אחד הנושאים הכואבים של החברה בכלל ובוודאי גם בתוך החברה הערבית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שהנתונים מדברים בעד עצמם והשיעור היחסי המאד מוגבר, אני מבין שאנחנו מדברים על פי 25% מבחינת הייצוג של הילדים בנגב, בבחינת הפגיעות בתאונות הללו.
יוסף ג'בארין: זה פשוט מספר מדהים ומחייב את כולנו לפעול.
יוסף ג'בארין: כשאני אומר את כולנו, אז זה כמובן גם הרשויות האחראיות, העמותות, הקהילה עצמה ואנחנו בהנהגת הציבור.
יוסף ג'בארין: שני דברים שעלו בדיון האחרון, שחשוב אולי להציב אותם גם היום ולשמוע גם אם הייתה התקדמות.
יוסף ג'בארין: סוגיה מרכזית שעלתה בדיון האחרון היא סוגיה של הבטיחות בבתי הספר.
יוסף ג'בארין: כמובן בעיקר בתי ספר יסודיים, גני ילדים, בתי ספר שבאחריות משרד החינוך.
יוסף ג'בארין: ואני מזכיר את זה, כי ראינו שיש נתונים גם של הרשות למאבק בתאונות הדרכים, שהצביעו על סיכונים מאד מוגברים יחסית בתוך בתי הספר בחברה הערבית.
יוסף ג'בארין: ואני חושב שהנתונים הראו על כך שבעצם מרבית בתי הספר בחברה הערבית סובלים-.
יוסף ג'בארין: שלום, שלום, בדיוק הגעת בזמן, אדוני נציג משרד החינוך בכל מה שקשור לבטיחות בתי הספר.
יוסף ג'בארין: הצבענו על חומר הבעיה באותם בתי ספר ואני חושב שמרבית בתי הספר הוגדרו על ידי הרשות למלחמה בתאונות דרכים, כבתי ספר לא בטיחותיים בכל מה שמתקשר למערך הזה של להוריד את הילדים ולאסוף אותם והכניסה לבית הספר והיציאה והמדרכות.
יוסף ג'בארין: כמובן תעלה השאלה מי האחראי הישיר על כך, אבל מבחינתנו כאנשי ציבור, כל מי שקשור לנושא הזה הוא גם אחראי.
יוסף ג'בארין: גם משרד החינוך, גם הרשות המקומית ואולי גם ועדי ההורים.
יוסף ג'בארין: ולכן הרעיון כאן הוא פשוט לראות איך מטפלים בסוגיה הזאת.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאם יש נציגים של הרשות למאבק בתאונות הדרכים - - -
יוסף ג'בארין: אז נשמח לשמוע התייחסות מה נעשה עם הדו"ח, איך אפשר לקדם אותו, מה צריך לעשות כדי לשנות את המציאות הזו.
יוסף ג'בארין: הנושא השני שעלה זה כל מה שמתקשר לבטיחות ילדים בכפרים הלא מוכרים.
יוסף ג'בארין: כשאנחנו מדברים על הכפרים הלא מוכרים, אנחנו מדברים על כמחצית מהאוכלוסייה בנגד.
יוסף ג'בארין: נגיד מתוך 250,000 – כמעט 120,00-130,000 זה בכפרים הלא מוכרים.
<משה פריאל: שני שלישים.
יוסף ג'בארין: היום אולי יותר.
יוסף ג'בארין: אז לכן אם כל המערך הזה הוא מעריך שהוא מתאים יותר ליישובים המוכרים, אז צריך לחשוב ביחד איך פשוט פורצים את המעגל הזה ומגיעים לילדים ולמשפחות בכפרים הלא מוכרים.
יוסף ג'בארין: אני רואה גם נציגים מהאוכלוסייה, אז זו ההזדמנות לשמוע גם מכם רעיונות, תמונת המצב, מה אתם מציעים לעשות.
יוסף ג'בארין: גלית, ראיתי שאתם בשיתוף פעולה גם עם האוכלוסייה המקומית, שזה דבר מאד מבורך, עם ההנהגה המקומית והעברת המסרים דרכם.
יוסף ג'בארין: אני חושב שעכשיו צריך לראות איך באמת עושים שימוש הכי טוב והכי יעיל בסרטונים הללו ואיך מפיצים אותם ואיך מגיעים לכלל הקבוצה.
<גלית גלעד: נשמח לעזרה.
יוסף ג'בארין: אז אתם צריכים להגיד לנו מה סוג העזרה.
יוסף ג'בארין: אני מניח שנשמע גם מידידינו, גם מתושבי המקום, איך הם מציעים לקדם את הגברת המודעות הזו.
יוסף ג'בארין: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
מסעוד גנאים: אני מתנצל, כי אני חייב לצאת, יש עוד דיונים ועוד ועדות.
מסעוד גנאים: לצערי הרב בטרגדיה הזו אנחנו דנו הרבה פעמים, אם זה בכל מיני ועדות.
מסעוד גנאים: זה דימום מתמשך וכל יום נמשך, יש לנו קורבן, ילד או תינוק.
מסעוד גנאים: לכן כולנו צריכים להירתם למשימה הקדושה הזו של להציל את חיי הילדים האלה, שהם העתיד שלנו, של כולנו.
מסעוד גנאים: הפתרון הוא בשני מישורים.
מסעוד גנאים: המישור הראשון הוא העניין התודעתי.
מסעוד גנאים: לחנך.
מסעוד גנאים: לחנך לתרבות של העדפה.
מסעוד גנאים: בהתחלה העדיפות לבטיחות הילדים, לשלום הילד, לפני כל דבר אחר.
מסעוד גנאים: כאשר בונים בית מפארים אותו כמו ארמון, אבל כפי שאמר – דרבזין - הכוונה המדרגות חשופות ואין שם שום חיץ, אז אני מעדיף שמה שהאנשים אומרים עלי – את העושר שלי ולא את שלום הילדים שלי.
מסעוד גנאים: זה מתחיל משם.
יפעת שאשא ביטון: לפעמים זה גם חוסר מודעות.
מסעוד גנאים: וחוסר מודעות, זהו.
יפעת שאשא ביטון: הם פשוט לא יודעים שהם עושים משהו.
מסעוד גנאים: זהו, זו הכוונה שלי.
מסעוד גנאים: להעלות בהתחלה את המודעות.
מסעוד גנאים: לחנך לחיים בטוחים.
מסעוד גנאים: הדבר השני זה הסביבה.
מסעוד גנאים: זה כל התשתיות, זה כל העניין הזה.
מסעוד גנאים: לדאוג שהסביבה כולה תהיה סביבה בטוחה, אם זה בבית, אם זה בחצר ואם זה בכביש.
מסעוד גנאים: בשביל לעשות את זה צריך שכולנו נירתם למשימה הזו.
מסעוד גנאים: צריך תקציבים.
מסעוד גנאים: צריך שיתוף פעולה וצריך תכניות.
מסעוד גנאים: וכפי שאמרנו מהיום הראשון, אני זוכר את עצמי אולי בשנת 2010.
מסעוד גנאים: שנה שנייה אני בכנסת, זה היה הדבר הראשון, הכנס הגדול שעשינו בכנסת על העניין של בטיחות ילדים בחברה הערבית בנוכחות חברי כנסת, ראשי רשויות ובעיקר חשוב מאד – ראשי הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: נכון, הרשויות.
מסעוד גנאים: לכן אולי אנחנו נשמע בהמשך הדיון לאן הגענו בעניין התכנית הלאומית, שמאז אנחנו מדברים עליה.
מסעוד גנאים: אני מקווה שתהיה התקדמות כדי להציל את הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: נגעת באמת בנקודה מאד חשובה – ראשי הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם פקטור מאד משמעותי בתהליך הזה מבחינת שיתוף הפעולה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה לא רק עניין של כסף.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שאין שאלה שהם תקציביים, אבל גם יש דברים שהם לא תקציביים.
יפעת שאשא ביטון: למשל ראשי רשויות שיכולים להחליט מבחינת התכנון, האכיפה בתוך השטחים שלהם, ליצור סביבה יותר בטוחה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לוקחים למשל את הנושא של דריסה של ילדים בתוך חצר הבית.
יפעת שאשא ביטון: אם נשנה את הנוהג שהרכב חונה על דלת הכניסה ונקצה בעצם את המקום שנכון וראוי שהוא יהיה שם, אני חושבת שגם שם אנחנו נצליח לצמצם את התופעה ולהציל חיים של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה אנחנו התכנסנו כאן כולם, כדי שכל אחד מהמקום שלו יעשה את מה שהוא יכול.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר מנואל כץ, משרד הבריאות, בבקשה.
<מנואל כץ: בוקר טוב לכולם וטוב שממשיכים לדון בנושא הזה.
<מנואל כץ: אני חי את הנגב 36 שנים ואני רופא ילדים.
<מנואל כץ: אני אחראי על אם וילד במשרד הבריאות.
<מנואל כץ: הייתי מנהל מחלקה בבית חולים סורוקה, הייתי סמנכ"ל בית החולים סורוקה ויושב ראש איגוד רופאי הילדים בישראל.
<מנואל כץ: אני מכיר את הנושא הכאוב הזה וכולנו ביחד בנינו את התשתית הרפואית שפחות או יותר קיימת היום במגזר.
<מנואל כץ: אבל אני רוצה להתייחס קודם כל למה שחברי הכנסת דיברו כרגע ואני חושב שזה האלמנט הרלוונטי ביותר.
<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-250,000, 260,000 תושבים בחברה הבדואית, כאשר יש 80,000 ילדים מתחת לגיל 6 באוכלוסייה הזאת.
<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר בעצם על נישואים עם קרובי משפחה בסדר גודל של 62%.
<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר פה על כך ש-75% מכל האוכלוסייה הם מתחת לקו העוני.
<מנואל כץ: אנחנו צריכים להגיד ש-45% מכל הילדים נמצאים במשפחות ללא מפרנס אחד.
<מנואל כץ: אנחנו צריכים לדבר על זה ש - - -
יפעת שאשא ביטון: שיש מפרנס אחד.
<מנואל כץ: שיש מפרנס אחד או אין מפרנס.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה על אותו משקל.
<מנואל כץ: ואנחנו צריכים לדבר על קשיים עצומים בתשתיות מכל סוג וסוג.
<מנואל כץ: זה מסביר, זה התוצאה שבסופו של עניין יש לילדים.
<מנואל כץ: כשאנחנו מדברים על תמותת התינוקות, שזה אחד מהנושאים שאת רצית שאנחנו נתייחס, תמותת תינוקות במגזר הבדואי היא הגבוהה ביותר במדינת ישראל.
<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-12 על כל 1,000 תינוקות, כאשר במגזר היהודי פחות מ-4.
<מנואל כץ: במגזר היהודי - - -
יוסף ג'בארין: זאת התמותה של הילודה?
<מנואל כץ: כן.
<מנואל כץ: במגזר היהודי בנגב זה סדר גודל של 4, 4.5 על 1,000.
<מנואל כץ: 50% מתמותת התינוקות מוסברת על ידי מומים מולדים קשורים מאה אחוז מנישואים קרובים ואי היכולת לפני השידוך, או לפני ההחלטה להקים משפחה, לבדוק את המצב הגנטי של אותן המשפחות.
<מנואל כץ: זה יפתור חלק גדול מהדברים, כמו שרואה בירדן, בערב הסעודית ובמדינות אחרות.
<מנואל כץ: אני מודע, אנחנו כולנו מודעים למנהגים ולתרבות הארגונית של אותה חברה וצריכים לכבד את זה, והצורה הטובה ביותר לכבד את זה זה בחינוך מתאים ובהעצמה של האוכלוסייה.
<מנואל כץ: העצמה של הצעירים, העצמה של האישה, העצמה של הבקשה והקריאה לזכויות לאישה וזכויות לילדים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, ברשותך אני מנסה להבין.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא שהם לא עושים בדיקות, הם לא עושים כי הם לא מסכימים או כי אין את האפשרות ואנחנו רוצים להעלות את המודעות לכך שחשוב לעשות בדיקות גנטיות?
<מנואל כץ: לא, לא.
<מנואל כץ: בכל המערכת ושירותי בריאות כללית היא אחראית על כמעט 90% פלוס מהאוכלוסייה, יש להם גישה פתוחה לכל הבדיקות בחינם, של ילדים, או משפחות בהתחלת ההיריון.
<מנואל כץ: חלק עושים את זה.
<מנואל כץ: חלק מאד מאד גדול לא עושים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא עושים כי אין מודעות, או הם לא עושים כי הם לא רוצים בגלל התרבות.
<מנואל כץ: הם לא עושים.
<מנואל כץ: חלק גדול בגלל תרבות, חלק מאד מאד גדול כי מגיעים יותר מדי מאוחר לייעוץ, אבל הייעוץ הגנטי קיים והוא מאד מאד חשוב.
<מנואל כץ: צריכים להבין את החברה.
<מנואל כץ: אני חושב שאחד מהדברים שאנחנו צריכים להבין פה זה כמה אנחנו צריכים להיות קשובים, לכבד את מה שנהוג בחברה הבדואית.
<מנואל כץ: מה שנהוג בחברה הבדואית בעצם זה מערכת שבטית.
<מנואל כץ: אנחנו לא יכולים לפרסם את כל המחלות הגנטיות שיש בכל שבט ושבט.
<מנואל כץ: פה בעצם אנחנו נכנסים מאד חזק בפרטיות של אותם האנשים ואותן המשפחות והדבר הזה הוא מאד מאד קשה.
<מנואל כץ: אבל אנחנו מכירים, כי יש לנו בעצם את הגנוטיפ, את הגישה לאפשרות לדעת את המשמעות הגנטית של כל משפחה ומשפחה.
יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אז אם אתה אומר שיש לכם את האפשרות לדעת בעצם את הגנוטיפ של כל משפחה, אז לא צריך לחשוף את זה ברבים, אבל כמו ששולחים תוצאות של בדיקות לצורך העניין לאדם פרטי, אז לשלוח למי שמתחתן באותה משפחה, כדי שהוא יהיה מודע לזה.
<מנואל כץ: כן, זה מה שנעשה ולכן מבחינתנו כל משפחה כזאת נכנסת לאיזה שהוא מערך של סיכון גבוה לפתח מחלה.
יפעת שאשא ביטון: והם מקבלים מכתב?
יפעת שאשא ביטון: נניח זוג מתחתן מאותה משפחה, הם עוברים תהליכים, הם מקבלים מכם את האינפורמציה?
<מנואל כץ: בהחלט כן.
<מנואל כץ: בעיקר גם מהקופות וגם מהמערכת שלנו.
<מנואל כץ: למשרד הבריאות יש 22 תחנות טיפות חלב במגזר, גם ביישובים המוכרים וביישובים הלא מוכרים.
<מנואל כץ: 28 סך הכל עם אזורים כמו דימונה, ערד ואחרים שהם משולבים עם אוכלוסייה לא בדואית, מתוך 40 תחנות אם וילד שיש לנו בעצם במשרד הבריאות.
<מנואל כץ: בקופות החולים יש שני מרכזים לבריאות הילד, מפוארים ומאד מאד חזקים מבחינת התשתית לרפואת הילדים.
<מנואל כץ: הם מאד יחידים.
<מנואל כץ: יחידות של רופאי ילדים שעובדים על כ-1,500-2,000 ילדים, כל יחידה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: והן מונגשות לאוכלוסייה הבדואית בדרום?
<מנואל כץ: זה חלק מהסיפור.
<מנואל כץ: בטח שזה מונגש, כל עוד איך אנחנו מגדירים את העניין.
<מנואל כץ: אם אנחנו מדברים על יישובים מאד מאד רחוקים, אז מי שמגיע לשם הן חלק מקופות החולים.
<מנואל כץ: הם צריכים בעצם להסיע את הילדים ולהגיע למקום או ללכת מרחקים ארוכים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא מונגש.
יפעת שאשא ביטון: אם זה רחוק מהמקום שבו גרים, אז אין הנגשה.
<מנואל כץ: יש הנגשה.
<מנואל כץ: יש מספיק מערכת בריאות.
<מנואל כץ: אנחנו יכולים להגיד את זה, בסך הכל הילדים שהם מחוסנים במגזר.
<מנואל כץ: אנחנו מדברים על 95% מהאוכלוסייה.
<מנואל כץ: אם אנחנו מדברים על 95% מהילדים, זאת אומרת שאותם ילדים מגיעים למערכת.
<מנואל כץ: והם מגיעים בעצם לטיפת חלב כאשר יש גם אחיות ויש רופאים.
<מנואל כץ: אבל לא לשכוח שגם במערכת הזאת יש את הכשלים הרלבנטיים מבחינת כוח האדם שהמערכת מפעילה.
<מנואל כץ: לנו יש קשיים נוראיים כדי לקבל אחיות, שיעבדו במערכת של טיפות חלב, ולא כי אין תקנים.
<מנואל כץ: יש לנו כרגע 17 תקנים פנויים לאחיות.
יפעת שאשא ביטון: אז מה הקושי?
<מנואל כץ: הקושי זה שאחות לא מגיעה.
<מנואל כץ: יש בעצם תחרות על כוח אדם של סיעוד, יש תחרות על כוח אדם של בריאות בכלל.
<מנואל כץ: יש תחרות על עובדים במערכת כמו מקצועות רפואיים, מה שהיה פרא-רפואיים להתפתחות הילד, כדי להגיע לטיפולים של ילדים מאובחנים בהתפתחות הילד וזה אך ורק בגלל התחרות בין המערכות המוסדרות בקופות החולים ומערכות פרטיות.
<מנואל כץ: זו בעיה ארצית, אבל כשאנחנו מדברים על האוכלוסייה הבדואית וכשאנחנו מדברים על האוכלוסייה הערבית בכלל בישראל, אני חושב שהעניין הוא להדגיש את החשיבות של אותן האוכלוסיות, שצריכות הרבה יותר ממה שהיום קיים.
<מנואל כץ: עם איזו שהיא מערכת שאנחנו עושים בעצם של תמריצים, על מנת לקדם שאנשים יגיעו, כולל הנושא של הכשרה לרופאים בדואים, לרופאים של אותה אוכלוסייה ואחיות של אותה אוכלוסייה, שהם יראו את האוכלוסייה שלהם כמטרה על מנת בעצם לתת את השירותים המתאימים.
יפעת שאשא ביטון: וזה עובד?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת רואים איזה שהוא תהליך של התפתחות בעקבות התמריצים?
<מנואל כץ: משרד הבריאות בעצם הביא תמריצים בשנים האחרונות.
<מנואל כץ: לפני כמה שנים מלאנו את הצורך באחיות.
<מנואל כץ: כרגע שיש אותם התמריצים המצב הוא שונה.
<מנואל כץ: לא לשכוח שבית החולים סורוקה גודל, לא לשכוח שלאשדוד יש בית חולים חדש.
<מנואל כץ: לא לשכוח שיש מערכות פרטיות בתוך האזור שלנו, שהן בעצם - - -
יפעת שאשא ביטון: מושכות.
<מנואל כץ: בגלל משכורות או בגלל תנאי עבודה עדיפות בעצם לאותם אנשי מקצוע.
<מנואל כץ: זאת אומרת שזה אלמנט מאד מאד רלבנטי.
<מנואל כץ: הצד השני שהוא מאד מאד חשוב לדיון כאן, זה שעל פי 922 ועוד החלטות הממשלה, משרדים של הממשלה, משרד העבודה והרווחה, כלכלה, חינוך – הם בעצם קיבלו תקציבים ומקבלים תקציבים על מנת לקדם את האוכלוסייה, על כל התשתיות.
יוסף ג'בארין: אמורים לקבל.
<מנואל כץ: אמורים לקבל.
<מנואל כץ: זה כבר בתהליך.
<מנואל כץ: מה שמעניין זה שהבריאות בילדים מתחת לגיל 3, לא קיבלו את התקציבים המתאימים.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא חלק מהחלטה 922?
<מנואל כץ: אנחנו לא חלק מההחלטה.
<מנואל כץ: אנחנו פינינו בתוך התקציבים של המשרד - - -
<קריאה: 10 מיליון - - - שזה 2 מיליון רק לשירותי חירום ובטיחות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, שזה בעצם בתכנית נפרדת, אבל זה לא בתוך החלטה 922.
<מנואל כץ: לא, לא, זה לא בתוך, זו יוזמה שלנו.
<מנואל כץ: א נחנו קיבלנו 10 מיליון שקלים ומ-10 מיליון שקלים 5 הלכו לשירותי חירום לדברים מסוימים ואחר כך אושרו 5 מיליון שקלים, מיליון שקלים לכל שנה, כאשר אני מניח שאנחנו צריכים לדבר על תקציבים של 200 מיליון שקלים כדי לקדם את הדברים בצורה מסודרת.
<מנואל כץ: וזה בעצם התקציב שלנו בסופו של דבר, התקציב של משרד הבריאות, לקידום האוכלוסייה.
<מנואל כץ: יש עמותות שפועלות גם בתחום הבריאות, בתחום החברה, בתחום הידוע לאוכלוסייה על הצרכים שלהם.
<מנואל כץ: אבל פה צריך גם הנגשה תרבותית, הנגשה של שפה.
<מנואל כץ: צריכים להגיע לזה.
<מנואל כץ: אנחנו מדברים על כ-12% מהבתים במגזר הבדואי שאין בהם חשמל.
יוסף ג'בארין: כמה הוא אמר?
יפעת שאשא ביטון: 12%.
<מנואל כץ: ל-12% אין חשמל בכלל.
<מנואל כץ: אני לא מדבר על חשמל עם - - -
<קריאה: גנראטור.
<מנואל כץ: כן, עם גם גנרטור וזה.
<מנואל כץ: בלי חשמל בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק במשפט סיכום כדי שאנחנו נוכל לשמוע גם את המשרדים הנוספים, ברשותך, למרות שדבריך חשובים מאד.
<מנואל כץ: תשמעי, סיכום, אני מאוהב בחברה הבדואית.
<מנואל כץ: אני חושב שיש בה דברים מאד מעניינים ומאד מאד חשובים ומה שחסר כאן זה גם את ההעצמה של אותה אוכלוסייה על מנת לקדם את הדברים משלה, גם את ההבנה של מי שמוביל ומנהיג בתוך האוכלוסייה, על מנת להגיע להעצמה מתאימה.
<מנואל כץ: ועוד פעם, אני מדבר על האישה בעיקר, אני מדבר על הצעירים בעיקר ואני מדבר בעיקר על הצורה שאנחנו, שכולנו צריכים בעצם לעבוד עם האוכלוסייה המיוחדת הזאת.
<משה פריאל: אבל חסר מרכיב מרכזי, פתיחות ושיתוף פעולה.
<מנואל כץ: ברור.
יפעת שאשא ביטון: אתה תקבל את רשות הדיבור, אתה תוכל להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ד"ר מנואל כץ.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אני רק אומר, אם אני מתחברת לדברים של הדוקטור, שאנחנו צריכים גם אתכם, חברי הכנסת כאן.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו מדברים על שינוי תרבותי ושינוי של תפיסה ותהליכים של העצמה, אני חושבת שאין נכונים מכם כדי להוביל תהליכים כאלה בתוך החברה ואנחנו מן הסתם רואים שזה מקרין גם על הדברים הנוספים שככה בוערים לכם כאן בכנסת.
<מנואל כץ: דרך אגב, אני רוצה להזמין את כולם לשני כנסים שאנחנו עושים.
<מנואל כץ: זה המלצה שלנו.
<מנואל כץ: אחד הכינוס מצפה בנגב, למדיניות הנגב, שאנחנו מקדישים אותו רק לילדים.
<מנואל כץ: הוא בעיקר למגזר הבדואי.
<מנואל כץ: זה ב-28 בנובמבר; ועוד כינוס שאנחנו עושים בשבוע הבא באוניברסיטת בן גוריון.
יפעת שאשא ביטון: יום זכויות הילד בכנסת ביום הזה.
יפעת שאשא ביטון: תוכלו לחבר את השיח.
<מנואל כץ: וב-7 בנובמבר באוניברסיטת בן גוריון, אנחנו עושים גם כן יום מיוחד של עמותת גושן, שאני במקרה גם נשיא העמותה.
<מנואל כץ: הפקולטה לרפואה, משרד הבריאות ואשלים וכו', לקידום החברה הבדואית.
יוסף ג'בארין: אני מסכים עם ההערה שלך לגבי תפקיד ההנהגה, אבל הנושאים האלה היו פחות בנושא של תאונות.
יוסף ג'בארין: זה היה יותר בתמותת ילדים טבעית וכדומה.
יפעת שאשא ביטון: שזה גם חשוב, כי אם אנחנו נצליח למנוע את זה, אז - - -
יוסף ג'בארין: ודאי, ודאי.
יוסף ג'בארין: אני רק אומר.
יוסף ג'בארין: ודאי שזה חשוב.
יוסף ג'בארין: אני רק אומר שזה פחות הפוקוס של הדיון.
יוסף ג'בארין: זה לא מפחית מערכם של הדברים, ודאי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תמותת ילדים במגזר הבדואי ואני חושבת שצריך להסתכל על זה בכל הפריזמה, כדי שאנחנו נוכל למנוע כמה שיותר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוותרת על הילדים האלה, שנולדו ומתו בגלל בעיות גנטיות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יכולים להעניק להם חיים ארוכים, אז למה לא בעצם?
יפעת שאשא ביטון: ולכן זה לא מוריד מהאחריות שכל כל מי שיושב כאן - - -
יוסף ג'בארין: לא, לא, ודאי.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה גם אומר משהו אלינו, ההנהגה.