GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אם אתם כמו שאמונים על המעונות יוצאים ומוצאים את הדרך, וזה שווה דיון בוועדה, להביא לידיעת הציבור שנעשים מהלכים כאלה ואחרים, תאמין לי שזה ירגיע גם את ההורים שאין להם ילדים אלרגיים.
<קרן איוס אמר: זה עוד מנגנון הגנה.
יפעת שאשא ביטון: זאת גם המודעות של ההורים האחרים שהיא מאוד מאוד חשובה כי אנחנו צריכים את השיתוף של ההורים האחרים שנמצאים בגן.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים דווקא הם אלה שעושים צרות ומתנגדים ולא מוכנים להוציא את אותו אלרגן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לחשוב מחוץ לקופסה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב בצורה מאוד מאוד רחבה ואני בטוחה שבסופו של דבר זה לבד יאפשר לנו ליצור מניעה ברמה הרבה יותר גדולה מכפי שיש היום.
<חגי פורגס: אני מקבל את זה.
<קריאה: תהיה מניעה אפילו בבתים.
יפעת שאשא ביטון: זאת מודעות.
יפעת שאשא ביטון: אלה ימי הולדת.
יפעת שאשא ביטון: זאת נגזרת של הרבה מאוד דברים.
<ליזה רובין: אני רוצה להוסיף ולומר שאנחנו דנו בזה.
<ליזה רובין: התחלנו לדון בזה.
<ליזה רובין: אחת הסוגיות היא גם איך אפשר לאפשר הנפקת מזרק אפיפן למעון או למסגרת שאינה נושאת תו.
<ליזה רובין: היו לנו שיחות על כך ואני אשמח להיות בשיחה אתך לגבי מציאת הדרך כי זה לא יהיה חופשי לכל אחד אבל נצטרך איזשהו תיעוד לגבי המסגרת שתוכל לקבל את זה.
<ליזה רובין: אנחנו חושבים שזאת סוגיה מאוד חשובה לאפשר את המידע למקומות הפרטיים.
<חגי פורגס: עוד משהו לא קטן.
<חגי פורגס: בסוף צריך לזכור שאנחנו לא תחת עולם של חוק פיקוח וכיום המערכת המפוקחת היא המערכת המוכרת.
יפעת שאשא ביטון: לא לעוד הרבה זמן.
<חגי פורגס: היום השר הגיש תזכיר חוק.
<חגי פורגס: אנחנו מאוד מקווים שהפעם זה יישא פרי.
<חגי פורגס: אנחנו נשקיע את כל המאמצים כדי שהצעת החוק הזאת הפעם כן תתקדם אבל כל עוד אין חוק פיקוח, המערכת המפוקחת היא המערכת המוכרת ובמערכת הפרטית, אנחנו פשוט לא שם.
יפעת שאשא ביטון: יש לי כאן שלוש אימהות – שולמית, יהודית ודבורה – מאותו ארגון.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שאחת תדבר.
<שולמית בורשטיין: אני נציגה של העמותה הישראלית לאוטופיק דרמטיטיס.
<שולמית בורשטיין: אוטופיק דרמטיטיס הוא בעצם אגזמה, פריחה חזקה בעור, אבל השם אוטופיק בעצם כולל בתוכו אלרגיות, אסטה ואגזמה.
<שולמית בורשטיין: בארגון שלנו אנחנו מקבלים הרבה הורים שפונים בנושא של האלרגיה.
<שולמית בורשטיין: בגיל הזה של אפס עד שלוש, בערך ארבעים אחוזים של הילדים שיש להם אוטופיק דרמטיטיס, סובלים מאלרגיות למזון וחלקן מסוכנות.
<שולמית בורשטיין: אני הייתי מבקשת שכאשר אתם יושבים על אותם ילדי קצה מורכבים בקשר לסייעות, תביאו בחשבון את הנושא הנוסף שהוא לא נושא אלרגיה אלא נושא של אוטופיק דרמטיטיס, שזה נושא שרואים אותו ומאוד מאוד מהר המעונות מסרבים לקבל את התינוק כי יש לו פריחה אותה רואים, הוא מתגרד וצריך טיפול.
<שולמית בורשטיין: הילדים הללו זקוקים לסייעות.
<שולמית בורשטיין: בחוק עדיין אין את זה.
<שולמית בורשטיין: אנחנו עמותה צעירה ומקווים מאוד מהר להגיע למצב שהוא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אם יוצרים תהליך של מניעה לצורך העניין כמו שדיברנו קודם?
<שולמית בורשטיין: זה לא עוזר לאוטופיק.
<שולמית בורשטיין: זה לא מספיק.
<יהודית איזנשטט: הילדים חיים בסביבה נקייה, הגיינית וסטרילית.
יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור לסייעת?
<דבורה וידמן: מה שקורה באוטופיק הוא שהעור חדיר לאלרגנים והאלרגנים שמשפיעים על העור האוטופי זה לא רק זה שהוא אכל מוצר חלב או נגע בחלב.
<דבורה וידמן: אלה דברים שכולנו חשופים אליהם באוויר ועור האוטופיק מגיב בתגובה.
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של סייעת כאן?
<דבורה וידמן: כשהילד חוזר מהגן עם גופיה מלאת דם כי הוא מגרד את עצמו לדעת.
<דבורה וידמן: סייעת יכולה להסיח את דעתו, להחזיק לו את הידיים, למרוח לו משחה, לשים לו כפפות.
<דבורה וידמן: הגננת לא פנויה לטפל בילד שהחשיפה גורמת לו לגרד ברמת שהוא לא יכול להתמודד לבד.
<דבורה וידמן: הוא חייב אתו מבוגר ושמירה מאוד מאוד צמודה.
<יהודית איזנשטט: לא להתעסק בדבק.
<יהודית איזנשטט: יש הרבה דברים בגן.
<יהודית איזנשטט: אני יכולה להגיד שהסייעת הצמודה, רוב העבודה שלה היא סביב העור האוטופי ופחות האלרגי כי באלרגיה אפשר לשמור.
<יהודית איזנשטט: היא יותר עסוקה באוטופיק.
<יהודית איזנשטט: מספיק אם הוא נרטב קצת, צריך להחליף לו את החולצה.
<יהודית איזנשטט: שלא יצא לשמש, שלא יצא לחצר ובזמן שכל הילדים בחצר, הסייעת נמצאת אתו בגן ומספרת לו סיפורים, משחקת אתו ואפילו מזמינה עוד חברים כדי שלא יהיה לבד.
<יהודית איזנשטט: יש כל מיני דברים קטנים.
<יהודית איזנשטט: טיפת שתן שהוא מטפטף על הרגליים, זה צרחות וצריבה מטורפת.
<יהודית איזנשטט: אם הגננת תבוא עם מגבון, הוא עוד יותר יצרח.
יפעת שאשא ביטון: זה באופן שגרתי או רק בהתפרצות?
<יהודית איזנשטט: באופן שגרתי.
<יהודית איזנשטט: אני יכולה להגיד שהילד שלי, שמונים אחוזים מהזמן נמצא בבית בגלל העור ולא בגלל האלרגיה.
<יהודית איזנשטט: מתחילת השנה, הוא היה אולי חמישה ימים בגן כי הוא סובל.
<יהודית איזנשטט: הוא מגיע לזיהום עור ואשפוזים.
<יהודית איזנשטט: יום שהוא נמצא בגן מהתחלה ועד הסוף, זה מאוד מאוד נדיר.
<ליהי שלפין: אני אימא לילד אלרגי.
<ליהי שלפין: לגבי אלרגיה לחלב, אמרתם מזון, אני חושבת שבאופן מיידי אפשר לעבור למטרנה.
<ליהי שלפין: אני לא חושבת שחובה להביא להם חלב לארוחות כשהילדים משפריצים לכל עבר.
<ליהי שלפין: המנהלת לא מסכימה לוותר על זה ואולי אם זה יבוא ממשרד הרווחה, יסכימו להוציא את זה מהמעון.
<ליהי שלפין: כתב התחייבות שאני חייבת לחתום עליו שאני מתחייבת להביא מישהי צמודה ושאני פוטרת אותה מכל אחריות שהיא.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הזה חייב להיפסק.
<חגי פורגס: זה משהו נורא.
<חגי פורגס: כך זה בכל מעון.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, אני לא מבינה את המשמעות.
יפעת שאשא ביטון: אתם מראש מכניסים את ההורים לסטרס כך שגם אם הם לא היו שם, עכשיו הם יהיו שם כי לא לוקחים אחריות על הילד שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי כל דבר כי כשאני שמה ילד בגן או במעון, אני מצפה שייקחו אחריות על הילד שלי בלי קשר אם הוא אלרגי או לא אלרגי.
יפעת שאשא ביטון: אני מביאה אותו בריא ורוצה אותו בריא.
יפעת שאשא ביטון: יש בעיה נוראית עם הסעיף הזה וצריך לראות איך אנחנו מורידים אותו, במיוחד כשהמערכת הולכת לקראת מהלך של לקיחת אחריות לא במובן הזה של עכשיו הכול עלינו אלא במובן הזה שאנחנו עושים את המקסימום כדי להתאים את הסביבה כך שהיא תהיה בטוחה, בדיוק כמו שאנחנו עושים הכול כדי שהסביבה תהיה בטוחה לילדים בהיבטים אחרים שלא קשורים לאלרגיה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבחינתי רואה את הדברים די מקבילים.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן נציגה של חרות.
<מירי אסף: אני מדריכה חינוכית של מעונות נשי חרות.
<מירי אסף: אני חייבת להביא כאן את הקול של המטפלות שנמצאות עם הילדים שלכם שלחוצות ברמות נוראיות מכל ילד שהוא אלרגי למשהו במערכת ולא משנה מה.
<מירי אסף: אנחנו לא מגישים אגוזים ולא בוטנים, אנחנו לא מרשים להורים לתת במבה לילדים, ועדיין המטפלות פשוט בסטרס נוראי כי אולי.
<מירי אסף: למשל, יש לנו ילד אלרגי בקריית שמונה שהוא אלרגי למשהו שעלול להכיל שומשום.
<מירי אסף: זה כתוב על כל מיני דברים שלא קשורים כאשר למשל בקמח כתוב שעלול להכיל שומשום.
<מירי אסף: הילד הזה לא יכול לגשת לזה.
<מירי אסף: זה אמר המון היבטים.
<מירי אסף: זה אומר שאי אפשר להביא עוגת יום הולדת וההורים שואלים למה אי אפשר להביא.
<מירי אסף: יש המון דברים מורכבים.
<מירי אסף: אני חייבת לומר שגם לנו יש את הטופס הזה כי זה מרגיע את המטפלות שיודעות שהארגון איכשהו מגן עליהן.
<מירי אסף: המטפלות נמצאות עם הילד והן יוצאות מגדרן.
<מירי אסף: הן עושות את כל המאמצים ואת כל מה שאפשר כדי שהילד לא ייגע.
<מירי אסף: לא לבודד אותו, להושיב אותו ליד השולחן ושהוא ירגיש חלק.
יפעת שאשא ביטון: הטופס הוא לא הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: לא יעזור כלום, הטופס הזה הוא לא הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: בואי נחתום לך גם שאנחנו מסירים ממך כל אחריות שאם הילד טיפס במגלשה שהיא בטיחותית לגמרי והחליק.
<מירי אסף: זה לא אותו הדבר.
יפעת שאשא ביטון: יש דרך אחרת.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה יעשה את השקט לכולם?
יפעת שאשא ביטון: הדרכה נכונה וידע.
יפעת שאשא ביטון: זה יעשה את ההבדל.
<מירי אסף: אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר כשהן תדענה בדיוק מה יש שם, מה המשמעויות ומה צריך לעשות, זה כוח.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני באמת תולה תקווה מאוד מאוד מאוד גדולה בתהליך גם של ההדרכה וגם של כל התכנית שפירטתי כאן כדי לאפשר להן להיות רגועות.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון, מגיע להן להיות רגועות.
<מירי אסף: הן ממש בסטרס כי זה גם ההורים, גם המנהלת, גם אנחנו כולנו למרות שאנחנו מאוד מנסים להרגיע ומנסים למצוא כל מיני שיטות לכל ילד ולהתאים לו את מה שאפשר ולעזור להן כמה שיותר ולתת להן, אבל הן לא רגועות כי בסופו של דבר הן נמצאות עם הילד והן אחראיות עליו.
<מירי אסף: אם חס וחלילה יקרה משהו, אני מכירה מטפלת באופן אישי שלא חזרה לעבוד כי ילד העלה חום ופרכס.
<מירי אסף: הוא לא היה אלרגי אלא הוא רק פרכס והיא לא חזרה לעבודה יותר בגלל הלחץ.
<מירי אסף: זאת אומרת, יש כאן גם סטרס שאנחנו חייבים לתת לו מענה.
<מירי אסף: הסייעת, תאמינו לי, היא מרגיעה אותן.
<מירי אסף: זאת אומרת, יש עוד מישהו שנושא אתן בנטל.
יפעת שאשא ביטון: ודאי, כי זאת אחריות שלה.
<מירי אסף: זאת לא רק אחריות שלה.
<מירי אסף: הן עדיין נמצאות שם.
<מירי אסף: אם חס וחלילה קורה משהו, הן כולן מתגייסות וכולן מטפלות בילד ביחד.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל האחריות היא עליה.
יפעת שאשא ביטון: אני בתפיסה קצת אחרת, בגישה חינוכית אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ילד נמצא בתוך מערכת חינוך, אנחנו שם בשבילו.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאם נקבל את הכלים הנכונים, גם יאמינו לנו שאנחנו שם בשבילו ואנחנו נעשה את המקסימום.
יפעת שאשא ביטון: לסעיף הזה אין מקום.
יפעת שאשא ביטון: אין לו מקום.
יפעת שאשא ביטון: באמת, זה כאילו לומר שהילד שלך כאן, אבל הוא לא באמת שלנו או אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן אמירה מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא את הדרך הנכונה לעשות את זה ואין שאלה שצריך גם להרגיע את המטפלות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדרכה נכונה וכלים, בהחלט יוכלו לעשות את העבודה.
<ריקי רוזמרין: לנו יש במעונות 16 אלף ילדים בשנה זאת בגילאי לידה עד גיל שלוש, מתוכם יש לנו 116 ילדים עם כל מיני עיכובים ואלרגיות אבל אנחנו נתמקד כרגע באלרגיות.
<ריקי רוזמרין: יש לנו 73 ילדים שמוגדרים כאלרגיים.
<ריקי רוזמרין: זה לא הרבה.
<ריקי רוזמרין: יש לנו בסך הכול שמונה סייעות ואני מדברת רק על ענין האלרגיות.
<ריקי רוזמרין: יש לנו סייעות לצרכים התפתחותיים אחרים.
<ריקי רוזמרין: זה אומר שאנחנו בארגון שלנו עושים כדי לא להקל, כדי לא להכביד על ההורים, כדי לא למנוע כניסה של ילדים למערכת ולא להפחית את הצורך בסייעות ואת התשלום על ההורים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא אמורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לפרק את הסיפור הזה ואני אומר את זה בכנות.
יפעת שאשא ביטון: הורה שצריך להביא סייעת לילד שלו לכל שעות היום, אני לא צריכה אתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אשאיר אותו בבית אתה.
יפעת שאשא ביטון: צריך להבין גם את ההיגיון בדרישות לפעמים.
<ריקי רוזמרין: אני רוצה להסביר.
<ריקי רוזמרין: אנחנו יושבים כאן בכל הוועדות שדנות בנושא הזה.
<ריקי רוזמרין: אמרנו לא פעם ולא פעמיים שחלק מהעניין הזה הוא במסמכים הרפואיים שאנחנו מקבלים מהרופאים.
<ריקי רוזמרין: בעניין הזה אנחנו מרגישות שיש לנו איזשהו כאוס מוחלט מכיוון שמתוך מספר הילדים האלרגיים שיש לנו, יש לנו למשל 18 ילדים שיש להם מזרק אפיפן, אבל רק שמונה ילדים שיש להם סייעות צמודות כי המסמכים הרפואיים הם לא עקביים.
<נעמה קציר שמואלי: מזרק הוא לא תנאי לסייעת.
<נעמה קציר שמואלי: אף פעם הוא לא היה.
<ריקי רוזמרין: נכון.
<ריקי רוזמרין: אין יחס.
<ריקי רוזמרין: יש לנו ילדים שהם מולטי אלרגיים ואין דרישה לסייעת.
<ריקי רוזמרין: מצד שני, יש לנו ילדים שהם ללא מזרק אפיפן והרופא כותב שיש צורך בסייעת.
<ריקי רוזמרין: זאת אומרת, אנחנו לא המוסד הרפואי.
<ריקי רוזמרין: אנחנו המוסד החינוכי.
<ריקי רוזמרין: כדי לדעת כיצד לנהוג, אנחנו מקבלים את האישור הרפואי מההורה, אני גם אמרתי את זה הקודמת, ומה שהרופא כותב, את זה אנחנו צריכים לבצע.
<ריקי רוזמרין: אם הרופא כותב שהילד צריך סייעת, הוא לא יכול להיות במעון ללא סייעת, לנו אין שום אפשרות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זה לא ייכתב יותר.
<חגי פורגס: זה לא נכתב יותר.
<ריקי רוזמרין: עדיין אנחנו מקבלים מסמכים בהם הרופאים כותבים מפורשות שדרושה סייעת למהלך היום או לארוחות.
יפעת שאשא ביטון: להשגחה צמודה זקוק כל ילד קטן.
<ריקי רוזמרין: לילד רגיל הרופא לא כותב שהוא צריך סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שכל ילד קטן זקוק להשגחה צמודה.
<ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס למה שאמר חגי וגם למה שאמרה דוקטור ליזה.
<ריקי רוזמרין: לעניין של ההדרכות ולתהליך שכרגע אתם עובדים עליו ואני קודם כל מברכת עליו.
<ריקי רוזמרין: אנחנו בנעמ"ת, כל המטפלות שלנו, כל הצוות שלנו, עוברות אחת לשנתיים ריענון כאשר בתוך הריענון הכנסנו גם את העניין של החזקת המזרק והאלרגיות.
<ריקי רוזמרין: בעניין הזה יש לנו שתי בעיות.
<ריקי רוזמרין: קודם כל, מה קורה עם מעון שכרגע אין בו ילדים אלרגיים.
<ריקי רוזמרין: פתאום, אחרי פעם שנייה או שלישית שתינוק אוכל איזשהו מאכל, הוא מפתח אלרגיה.
<ריקי רוזמרין: אני רוצה לדעת מי אז נותן איזושהי הדרכה שהיא הדרכה נקודתית למצב בו אנחנו נתקלים.
<ריקי רוזמרין: הדרכה אחת לשנתיים היא הדרכה כללית.
<ריקי רוזמרין: כשיש לנו ילד עם אלרגיה בתוך המעון או בתוך הכיתה, אנחנו רוצים ומבקשים הדרכה נקודתית כדי שתפרט את המצב הזה.
<ריקי רוזמרין: לא תמיד אנחנו יודעים את זה בתחילת השנה כי הרבה פעמים זה קורה תוך כדי תנועה, כאשר תינוק בן כמה חודשים התנפח.
<ריקי רוזמרין: לעניין הזה אנחנו מבקשים שאפיפן גם ייכלל בערכה של עזרה ראשונה.
<נעמה קציר שמואלי: אבל הוא לא מתאים לכל הגילאים.
<ריקי רוזמרין: הוא לא מתאים לכל הגילאים.
<ריקי רוזמרין: אני יודעת, והרופאה תתקן אותי אם אני טועה, שבדרך כלל עד גיל שנה לא נהוג לתת.
<נעמה קציר שמואלי: זה ממשקל עשרה קילו.
<ריקי רוזמרין: אנחנו עד גיל שנה בכל מקרה כמובן לא נותנים, אבל מה אנחנו עושים במקרה כזה שערכת עזרה ראשונה תכלול גם את זה וכמובן עם הנחיות.
<ריקי רוזמרין: לגבי העניין של מניעה, וכאן אני ממש הזדהיתי עם כל מילה ומילה שאמרת.
<ריקי רוזמרין: מה זאת אומרת מניעה?
<ריקי רוזמרין: אם אלה בוטנים, אפשר למנוע.
<ריקי רוזמרין: אם אלה אגוזים, אפשר למנוע.
<ריקי רוזמרין: האם חלב או מאכלי חלב אפשר למנוע?
<ריקי רוזמרין: אני לא יודעת.
<ריקי רוזמרין: המשרדים יאמרו לנו.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על המורכבות, שזה נושא שצריך חשיבה בפני עצמה וממוקדת.
<ריקי רוזמרין: אנחנו היום מקבלים הנחיות ממשרד הבריאות שאנחנו לא יכולים למנוע מהילדים את כל אבות המזון.
<ריקי רוזמרין: יש לנו תפריט קבוע שהוא מאושר על ידי משרד הרווחה ואנחנו מחויבים לעמוד בכל פרט ופרט שלו.
<ריקי רוזמרין: לצורך ההדגמה, אנחנו לא יכולים להחליף סלט כרוב בסלט גזר, אם זה לא מה שכתוב בתפריט.
<ריקי רוזמרין: אנחנו צריכים לדייק לפרטי פרטים.
<ריקי רוזמרין: אנחנו לא יכולים כרגע למנוע מוצר מסוים.
<ריקי רוזמרין: מה קורה כשיש במעון – והדברים האלה קורים – מספר אלרגיות?
<ריקי רוזמרין: יש לנו אלרגיה לדגים, אלרגיה לסויה, אלרגיה לחלב, אלרגיה לביצים, ומה אז אנחנו עושים?
יפעת שאשא ביטון: כמה מקרים כאלה יש?
<ריקי רוזמרין: יש.
<קריאה: יש ילדים עם מולטי אלרגיה.
<ריקי רוזמרין: לנו יש ילדה כאן בירושלים באחד המעונות שלנו שיש לה כמה אלרגיות.
<חגי פורגס: זה מקרה לוועדת חריגים.
<ריקי רוזמרין: יש לנו מקרים כאלה ואנחנו מבקשים לתת על כך את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה רק מחדד את זה – באמת אני אומרת, בגלל שזה גם הולך ומתרבה והרי אנחנו רואים שזו תופעה שהולכת ומתרחבת – שהמענה שלנו צריך להיות מאוד רחב ומאוד חכם.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה כך.
יפעת שאשא ביטון: המענה של היום הוא לא מענה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרים שיש סייעת, נשאיר את זה עד סוף השנה, אבל שעתיים ביום?
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם כל האלרגיה הזו, גם אם היא לא מולטי?
יפעת שאשא ביטון: מה קורה אתה בשאר שעות היום?
<ריקי רוזמרין: למרות שלא אוהבים שאנחנו אומרים את זה, אני חוזרת ואומרת שאנחנו לא יכולים לא להתייחס לריבוי הילדים ולתקינה המאוד מאוד דלה.
<ריקי רוזמרין: אי אפשר לא להתייחס לזה.
<נעמה קציר שמואלי: בהקשר הזה הייתם הראשונים שהרמתם את היד ואמרתם שיש לכם בעיה.
<נעמה קציר שמואלי: זה היה לפני מספר שנים.
<נעמה קציר שמואלי: הסיבה שבנעמ"ת זה עובד מצוין היא כי הם הבינו לפני כמה שנים שהילדים האלה צריכים להיות במסגרות.
<נעמה קציר שמואלי: לשם כך הם מקבלים אותם ויש להם רק שמונה ילדים עם סייעות.
<נעמה קציר שמואלי: אבל אם נלך למסגרות אחרות, נראה שרוב המסגרות דורשות יותר סייעות.
<נעמה קציר שמואלי: רציתי לומר שבאופן כללי אני חושבת שצריך לתת קצת יותר סמכות וקצת יותר קרדיט לאנשים בשטח.
<נעמה קציר שמואלי: סליחה שאני אומרת את זה כך אבל אני לא יכולה לסבול מישהו שבא ואומר לי שאנחנו לא מסוגלים להגיד להורים לא להכניס למעון חטיף שובי שהילד בא אתו בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: מקומות שרוצים, עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: והם יודעים הרבה פעמים להגיד להורים מה כן ומה לא בהקשר של דברים אחרים.
<נעמה קציר שמואלי: פשוט שיגידו.
יפעת שאשא ביטון: צריך רק לרצות אבל כדי לרצות, צריך להיות מודע.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט קושרת את הדברים אחד בשני.
<נעמה קציר שמואלי: שום מעון, אפילו אם יש בו שלושים ילדים אלרגיים, אי אפשר להביא עוגת יום הולדת.
<נעמה קציר שמואלי: אין דבר אין כזה.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי רוצה להתייחס?
<רות מדר: אנחנו תומכים בעמדת המשרד ובעמדת הוועדה.
<רות מדר: אנחנו חושבים שזה המהלך הנכון שצריך לפעול בו.
<רות מדר: צריך לראות מה קורה בין הזמנים.
יפעת שאשא ביטון: כמו שהציגה המועצה לשלום הילד, שצריך איזשהו שלב ביניים.
<ארז סיני: לשמחתי הרבה הילד שלי כבר נכנס לגן עירייה.
יפעת שאשא ביטון: זה הדיון הבא.
<ארז סיני: לי היה את המקרה של השעתיים ביום.
<ארז סיני: חברת כוח אדם דרשה ממני כסף על שאר השעות ולכן החלטנו להשאיר את הילד בבית.
<ארז סיני: היה מדובר בגן פרטי.
<ארז סיני: החלטנו שהאישה תשב בבית.
יפעת שאשא ביטון: גם הגבר יכול להישאר בבית.
<ורד כרמון: אני צריכה לברר את מה שאמרת.
<ורד כרמון: אמרת שהילד היה במסגרת פרטית?
<ארז סיני: לא.
<ארז סיני: לא הכנסנו אותו למסגרת פרטית כי חברת כוח האדם שהייתה הזכיינית ברווחה בעיריית חולון דרשה ממני כסף.
<ורד כרמון: אני מוכרחה לתקן אותך מפני שחברת כוח האדם של משרד הרווחה יכולה לתת מענה רק לגבי הילדים הנדונים ורק במסגרות מפוקחות.
<ורד כרמון: אנחנו לא דנים ולא מאשרים בגן פרטי.
<ורד כרמון: זאת אינפורמציה ששווה בדיקה.
<ורד כרמון: זה מדאיג אותי מה שאמרת.
<ארז סיני: לגבי ההדרכה.
<ארז סיני: אצלנו בחולון כרגע כל סייעת שנכנסת למערכת החינוך עוברת הדרכה אצל רופא הילדים.
<ארז סיני: בלי זה היא לא יכולה לעבוד.
יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להוסיף מעבר?
יפעת שאשא ביטון: זה דיון מקצועי והוא דיון מעקב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש כאן שוב בקרוב כך שגם מי שלא ידבר עכשיו, יוכל לדבר בהמשך.
<רויטל לן כהן: אני רוצה ממש לחדד כמה דברים ולעשות זאת בשיא הקיצור.
<רויטל לן כהן: לגבי הילדים המולטי אלרגניים שדיברנו עליהם.
<רויטל לן כהן: אני לא רואה איך בילדים מולטי אלרגיים אנחנו יכולים להימנע מהצורך בהשגחה אישית צמודה של אדם.
<רויטל לן כהן: צריך לזכור שסייעת היא גם הנגשה.
<חגי פורגס: בכל שעות היום?
יפעת שאשא ביטון: את רוצה סייעת לילד לכל שעות היום?
<רויטל לן כהן: ילד מולטי אלרגני.
יפעת שאשא ביטון: המקרים החריגים.
יפעת שאשא ביטון: היינו שם.
<רויטל לן כהן: אני רוצה רק לחדד את זה.
<רויטל לן כהן: בשבילו זה הנגשה.
<רויטל לן כהן: אנחנו מתייחסים לזה כאילו כוח אדם שצריך לממן אותו וזאת הנגשה.
<רויטל לן כהן: זה כמו שהוא יושב כל היום בכיסא גלגלים.
<רויטל לן כהן: זאת הנגשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתקן אותך וזה ישרת אותנו גם בדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על מקרי הקצה, הדגשתי אותם וגם כתבתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי כן לומר ודווקא כאשת חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה בכל סייעת הנגשה.
יפעת שאשא ביטון: אני הרבה פעמים רואה בהם לוויינים ואני גם רואה בהם כאלה שיכולים לפגוע בביטחון העצמי של הילד ובדימוי העצמי וביכולת העצמאות שלו.
<רויטל לן כהן: גם מורה בבית ספר שלא מוכשרת כמו שצריך יכולה לפגוע בדימוי העצמי של הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה זנבות לילדים.
יפעת שאשא ביטון: אם אני יודעת לתת להם מענה אחר וטוב ואיכותי לאורך כל שעות היום, שווה לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: על הילדים שהם בקצה הרצף, אני לגמרי מסכימה אתך.
<רויטל לן כהן: עליהם אני מדברת.
<רויטל לן כהן: צריך לזכור שיש גם מעונות שאין בהם הזנה מסודרת, במיוחד בבוקר, וילד מגיע אחרי שבדרך, באוטו של ההורים שלו, הוא אכל ושתה.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת על גילאי לידה עד שלוש?
<רויטל לן כהן: נותנים לו באוטו לנשנש במבה ואז הוא מגיע והידיים, הבגדים והגוף עם זה.
<רויטל לן כהן: כך מגיע הילד.
<רויטל לן כהן: גם את זה צריך לקחת בחשבון כשאנחנו מדברים על הדברים האלה.
<רויטל לן כהן: לגבי הכשרה והדרכה.
<רויטל לן כהן: נאמר כאן בחצי מילה אבל הכשרה והדרכה בלי ריענון יותר מפעם בשנה, זה לא טוב.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות משהו בשוטף.
<רויטל לן כהן: אני לומדת מההסבר שעשו בחינוך ואני רוצה לוודא שכאן שמים לב.
<רויטל לן כהן: לא להגיד צריך לתת.
<רויטל לן כהן: בהוראות שמוציאים צריך לכתוב בצורה מפורשת מי האחראי ומי תפקידו.
<רויטל לן כהן: אם מישהו צריך להזריק אפיפן, מי זה.
<רויטל לן כהן: האם זאת הגננת, האם זאת הסייעת, מי זה?
<רויטל לן כהן: לכתוב צריך, זה לא עוזר לנו.
<רויטל לן כהן: כעורכת דין, כמשפטנית, אני אומרת שהפועל הסביל הוא לא מתאים.
<רויטל לן כהן: אני יודעת שזאת נטייה של המדינה לכתוב את זה, אבל לא כותבים בחקיקה פעלים סבילים.
<רויטל לן כהן: צריך לכתוב בצורה ברורה ואקטיבית מי האחראי.
<רויטל לן כהן: הגננת תגיד הסייעת והסייעת תגיד הגננת.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת לאן את נכנסת כאן?
יפעת שאשא ביטון: אם אסתר לא נמצאת באותו יום, לא יהיה מי שייתן.
<רויטל לן כהן: אני מדברת על תקציב.
יפעת שאשא ביטון: בכל מסגרת צריך שיהיו מספר אופציות כדי שתמיד יהיה מישהו.
<רויטל לן כהן: אבל שידרגו אותן.
<רויטל לן כהן: אני רואה בתהליך הזה משהו שצריך לכתוב גם את חינוך הציבור ממש.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת, זה לא מספיק לחנך רק את הגננות או רק את ההורים בגן מסוים.
<רויטל לן כהן: כמשרדי ממשלה צריך להתחיל לחשוב על חינוך הציבור.
<רויטל לן כהן: אנחנו צריכים לדאוג לכך - אני בזהירות אומרת לגבי ועדת החריגים – שלא יצא מצב שלוועדת החריגים יכול להגיש רק המשרד או הגן.
<רויטל לן כהן: גם להורה צריכה להיות גישה לוועדת חריגים כדי שלא נמצא את עצמנו בסוף עם ועדה שהיא לא נגישה לציבור.
יפעת שאשא ביטון: מד"א.
<יהודה גבאי: מגן דוד אדום.
<יהודה גבאי: מד"א בהחלט מברך על כל ההמלצות שהועלו כאן לגבי ההדרכה והסיוע.
<יהודה גבאי: צריך להקנות תוכנות למידה וכמו בכל דבר, מד"א יצטרך סיוע בתקציב לעניין הזה.
<יהודה גבאי: ברגע שזה ייפתר, מד"א עם המערך שלו יכול לעשות את זה בפרק זמן של פחות מחודש.
יפעת שאשא ביטון: מד"א יכול לעמוד בתהליך של הכשרה של חודש, לא פחות מחודש, לכל המעונות שאנחנו מדברים עליהם?
יפעת שאשא ביטון: יש לכם מספיק כוח אדם ויכולת לכסות את המערכת מהבחינה הזאת?
<רויטל לן כהן: הכשרה של מה?
<רויטל לן כהן: היכולת להזריק?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי בדיוק מה המשמעות של הכשרה והסברה.
יפעת שאשא ביטון: לא חסכתי במילים כמו שראית.
<יהודה גבאי: אני מניח שאם יהיו המלצות להדרכה מסוימת, מה שיידרש על פי חוק, זה מה שמד"א יעשה.
<יהודה גבאי: למד"א יש מערך ארצי פרוס בכל הארץ וניתן לעשות את זה.
<יהודה גבאי: הבעיה כאן היא אמצעים כספיים.
<יהודה גבאי: משאבים כספיים.
יפעת שאשא ביטון: זה בעצם החוזה שאתה דיברת עליו.
<חגי פורגס: זה התהליך שעושים.
יפעת שאשא ביטון: שעושים עכשיו בהתקשרות.
יפעת שאשא ביטון: מי שקובע את התכנית – רויטל, רק כדי להרגיע – זה אנחנו.
יפעת שאשא ביטון: המשרדים.
יפעת שאשא ביטון: יקבעו מה התכנית, מה אנחנו מבקשים, מה אנחנו רוצים שם ולצורך העניין מד"א הוא קבלן ביצוע, סליחה על הביטוי, מבחינת זה שהוא אמור לתת את המענה לכך.
יפעת שאשא ביטון: לא הוא מחליט.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה למד"א.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסגור את הדיון שהתארך מעט.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא דיון מעקב כדי לראות אם אנחנו באמת עומדים בלוחות הזמנים, מה הם האתגרים ואיזה עוד דברים צריך לחדד.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדיון היא מאוד מאוד חשוב מבחינת הנקודות שנגענו בהן ברמת הפרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לשבח את נעמ"ת.
יפעת שאשא ביטון: עם כל השיח שיש לנו תוך כדי תנועה, לא תמיד הוא מעורר חיוך, אבל אנחנו תמיד נמצאים בשיח קבוע ואני בהחלט רוצה להודות לכם על הנוכחות התמידית שלכם בוועדה, לאורך כל הדיונים.
יפעת שאשא ביטון: כך גם לנשות חרות שהגיעו היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש כאן בעוד כחודש, בנובמבר, לדיון מעקב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נגיע לדצמבר כדי לראות מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: הנקודות שאני רוצה שאתם תתייחסו אליהן – אנחנו גם נכתוב אותן בצורה מסודרת – הן העניין של מתווה ביניים שעלה כאן, כדי לראות שאנחנו באמת מיישמים.
יפעת שאשא ביטון: גם אם העברנו את כל ההדרכה, גם אם אכן הצלחנו לעשות את זה בחודש או אפילו בחודשיים וכבר נכנסנו לשטח, לראות שבשטח מישהו עוקב ורואה שהדברים נעשים כמו שאנחנו רוצים כדי שאנחנו לא נפספס אף ילד.
יפעת שאשא ביטון: לדון על הנושא של פתרונות לילדים בקצה הרצף, שאלה המקרים החריגים, ממש ברמת הפרוצדורה, מה עושים, עם מי עושים, מגדירים את הילדים אליהם אנחנו מכוונים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לוחות זמנים מבחינת ביצוע כדי שנראה שאנחנו גם מסוגלים לבקר את עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של הפצה לציבור.
יפעת שאשא ביטון: את קראת לזה חינוך הציבור אבל אני עדינה.
יפעת שאשא ביטון: למדתי כאן להיות עדינה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנגישים את המידע לציבור כדי קצת להוריד לחצים כך שבאמת הציבור גם הוא יהיה שותף.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבסופו של דבר זה תורם לכולם.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, גם מי שאין לו ילד אלרגי אבל יש ילד אלרגי בכיתה של הבן או בגן שלו, כולם יוצאים נתרמים מזה.
יפעת שאשא ביטון: הדרכות.
יפעת שאשא ביטון: הדרכה היא לא פעם בשנתיים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא חלק מההכשרה של מורים.
יפעת שאשא ביטון: ההדרכות צריכות להיעשות באופן שוטף לפחות מדי שנה לכלל הצוות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמנהלים או המנהלות של המוסדות צריכות לקבל הדרכה באופן משמעותי, כך שהן תוכלנה להעביר את זה לצוותים גם אם יש תחלופה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי יודעים שבמעונות יש תחלופה.
יפעת שאשא ביטון: שיהיו מספיק מוכשרות כדי להעביר את זה לצוות תוך כדי תנועה במהלך השנה אם וכאשר מתחלף הצוות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לכך אם יש ילד או אין ילד אלרגי בגן.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זה צריך להיות חלק מהחובה של כל צוות בכל מעון בלי קשר לנוכחות של ילדים אלרגים.
יפעת שאשא ביטון: לבחון את הנושא של הכנסת פניסטיל ולא רק אפיפן לתוך הירקות במעונות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה משהו שהוא בידיים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לחכות לחקיקה.
יפעת שאשא ביטון: אלו הנקודות.
יפעת שאשא ביטון: יישלח לכם זימון ובחודש נובמבר אנחנו כאן לישיבת מעקב.
יפעת שאשא ביטון: שיהיה לנו מושב פורה ומוצלח.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא מענים לילדים אלרגיים במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר כמה מלים כלליות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי דיון בנושא של גילאי לידה עד שלוש שהוא דיון ייחודי כי אלה מאפייני מערכת אחרים וגילאים אחרים אבל אני מוכרחה לומר שכל השיח שאנחנו מנהלים סביב ילדים אלרגיים הוא פחות או יותר אותו שיח במהות.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת המענים, אנחנו בוחנים כל קבוצת גיל בנפרד אבל מבחינת המהות זאת צריכה להיות אותה מהות.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא שאנחנו נדע להקיש מהרציונל של הטיפול ושל התפיסה החדשה שאנחנו רוצים להנחיל לכל מוסד חינוכי באשר הוא.