GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ננסי אגמון לוין: קודם כל זה לא שיח שלנו.
<ננסי אגמון לוין: עוד פעם, אני יכולה לענות לך בתור רופאה פנימית, מה אני חושבת על זה, אבל זה לא שאלה שעלתה מעולם לדיון אצלנו, זה גם לא שאלה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יכול להיות שאנחנו כבר באים - - -
<ננסי אגמון לוין: אבל אנחנו כן הצמדנו את האפיפן לדפיברילטור, חשבנו שזה מבחינת מרכזים, הרי גם להגדיר באיזה מסעדה צריך להיות אפיפן, אי אפשר לשים את זה בכל מזללה בכל מקום, אבל כל מקום שיש בו דפיברילטור צריך להיות בו אפיפן וזה עבר עכשיו.
<ננסי אגמון לוין: זה לקח שלוש קדנציות, אבל עבר.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שלבתי ספר זה כן - - -
<מונה כידון: דווקא לבתי ספר, השכיחות של אותן הפרעות קצב, שמדובר שדפיברילטור יכול לעזור בזה, היא גם מאוד מאוד נמוכה, זה בעיקר אנשים מבוגרים.
<מונה כידון: זה יעזור למורים, בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש ילדים עם מומי לב שנמצאים בבתי הספר.
<ננסי אגמון לוין: זה כבר שאלה אחרת, שהיא לא בטריטוריה שלנו.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו נדרשנו לתת חוות דעת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת, אם אנחנו באים לתת איזה שהוא מענה, יכול להיות שכבר ניתן כיסוי לכל הסיפור הזה.
<ננסי אגמון לוין: עוד פעם, אישית אני חושבת, אנחנו דיברנו על נאמני בריאות לאלרגיה, אבל ברור שמי שנאמן בריאות שיוכשר לא יוכשר רק לאלרגיה, זה הרי לא הגיוני, הוא יוכשר לתת מענה בריאותי.
<ננסי אגמון לוין: אני לא בטוחה שהוא האדם המתאים להיות למעקב סוכרת, אבל עוד פעם, זו גם לא שאלה שצריך לשאול אותי, אני לא המומחית לתחום הזה, אבל אני חושבת שבוודאי להתקפים אפילפטיים ובוודאי לאותם ילדים שיש להם מחלה או מום לב או החייאה מכל סוג שהוא, הוא צריך לתת את זה.
<ננסי אגמון לוין: מבחינתנו זה מרכיב בקונסטלציה של ההחייאה ובמרכיב הזה אנחנו מומחים.
<ננסי אגמון לוין: ורק אני אגיד עוד פעם, אני לא חושבת שכל רופא צריך לדעת להדריך כל מטופל, זה לא עובד ככה, גם אני לא חושבת, אני מתעסקת בכל תחלואות מערכת החיסון, אפילו בתרופות הביולוגיות שאני נותנת כאן לרופאים, רופאים בתחום שלי, לא כולם יודעים.
<ננסי אגמון לוין: אין מה לעשות, אי אפשר שכולם יידעו הכול, זה לא עובד ככה.
<ננסי אגמון לוין: התחום של האלרגיה נשאר, היה ויישאר תחום של האלרגולוגים, אבל כן אני חושבת שאנחנו צריכים להדריך כמה שיותר אנשים ולתת, מתן זה סגרנו עם מד"א, זה באמת עבר שם, בוסס והוסדר.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה לשמוע שאנחנו תמימי דעים לגבי הנושא של הסייעות והמענים בתוך המסגרות, אני מקווה שאנחנו נרחיב אותן גם למסגרות לגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: כבר נעשה תהליך משמעותי וחשיבה שמוכנה לפרוץ את המיתוס הזה שנקרא סייעות, שזה המקום שהכי נוח היה להילחם עליו ואני גם מרגישה שיצאנו קצת יותר חכמים לגבי כל הסיפור של האלרגיות.
יפעת שאשא ביטון: זה הרבה דיסאינפורמציה כל הזמן שמתפזרת.
<ננסי אגמון לוין: כן, זה משהו שאנחנו נתקלנו בו המון בוועדות, כשאתה מקשיב להורים, אז יש באמת הורים שהילדים שלהם נמצאים במצב מאוד בעייתי ואתה כבר יודע לפי הסיפור של ההורים שזה ילד שיהיה קשה מאוד, אבל הבן שלך, ד"ר כידון בחרה לתגר אותו כדי לראות מה הסף ואיפה אנחנו עוצרים והאם הוא באמת צריך לשאת אפיפן ולהיות תחת אותה אימה גדולה, או שנכניס אותו לאיזה שהוא תהליך שננסה קצת להאיץ את ההחלמה שלו, אם זה אפשרי.
<ננסי אגמון לוין: אבל זה תהליך - - -
<ארז סיני: אנחנו עוד מאמינים.
<ארז סיני: אני מאמין באישה היקרה הזאת, חבל על הזמן.
<ננסי אגמון לוין: אתה צודק לגמרי, גם על היקרה וגם על המאמין, אבל אני חוזרת, אני חושבת שאם אנחנו נכנסים לעובי הקורה כאן, אז צריך לתת להורים מענה.
<ננסי אגמון לוין: מתקשר אליי הורה ואומר 'אין לי מי שיעשה לי את הבדיקה, אז תני לי אישור', אז ברור שאני אתן לו, מה אני אגיד לו?
<ננסי אגמון לוין: אני לא חושבת שצריך סייעת, אני חושבת שזה לא טוב להורים, זה לא טוב לילדים, אני חושבת שזו תווית שנסחבת להם על הראש, אף אחד מהם לא רוצה את זה, בטח לא בכיתה ג', ד' ו-ה', אבל אם אין לנו את היכולות המקצועיות לפתור את הבעיה ואין לו מענה אחר בבית הספר, אז אין לי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לבנות את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, הסיפור של הסייעות הוא כמעט 100 מיליון שקלים.
יפעת שאשא ביטון: זה המון המון כסף, על כלום.
יפעת שאשא ביטון: על כלום.
יפעת שאשא ביטון: לא נגיד שאנחנו שמים את זה על משהו שאנחנו יודעים שהוא עוזר למישהו.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, בואו רגע נעשה איזה שהוא רה ארגון מחדש, אני בטוחה שזה יעלה פחות למערכת, אני בטוחה שרמת האפקטיביות תעלה, אפשר לעשות דברים אחרים בכסף הזה.
<הדר ירדני: השאלה באמת אם במרכזי בריאות הילד, או במקומות אחרים שיוגדרו, אי אפשר לעשות מרכזים כאלה?
<הדר ירדני: להכשיר את האנשים ובאמת את המקרים הקלים לבצע בקהילה.
<ננסי אגמון לוין: אני חושבת, עוד פעם, אני לא מנהלת את הקהילה, זה לא תפקידי לענות לך, אבל אני חושבת שאני כרופאה יודעת להגדיר טוב מאוד עם מי אני מוכנה, במרכאות, להתעסק בקהילה ועם מי לא.
<הדר ירדני: כן, בסדר, שתהיה ועדה ממיינת אולי וילדים שאפשר לשלוח לקהילה ולהקים מרכזים כאלה.
<ננסי אגמון לוין: אני חושבת שבארץ יש כרגע עשרה מרכזי יחידות לאלרגיה ואימונולוגיה מפוזרות בבתי החולים, מוכרות להתמחות, מפוזרות מהדרום עד הצפון, מבאר שבע ועד, צפת סגור אמנם, אבל עד עפולה.
יפעת שאשא ביטון: למה צפת סגור?
<ננסי אגמון לוין: הייתה שם רופאה אחת שעבדה והיא פשוט יצאה לפנסיה ולא בא מישהו להחליף אותה, בגלל תנאי ההעסקה, כי אין שם שום דבר, אין שם שום - - -
<ארז סיני: ברמב"ם זה הכי - - -
<ננסי אגמון לוין: לא, יש רמב"ם, בני ציון, יש עכשיו יחידה בכרמל, יש בהלל יפה, יש בעפולה, יש בטבריה עכשיו שירות של עפולה שעושים בטבריה, יש בנצרת.
יפעת שאשא ביטון: והם מתגרים?
<ננסי אגמון לוין: כולם יתגרו אם תיתנו לנו את האמצעים הכלכליים לעשות את זה.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו צריכים צוותים, צריך שיהיו ארבעה אנשים.
<ננסי אגמון לוין: אני רוצה להגיד לך שגם לא חייב שהרופא השני יהיה רופא מומחה באלרגיה, הוא יכול להיות רופא ילדים, זה בסדר, הוא יכול להיות אפילו רופא מבוגרים שמתעסק בנושא, אין שום בעיה, אבל צריך שיהיה שם צוות שמסוגל לפקח על התהליך הזה.
<ננסי אגמון לוין: אני לא רואה בעיה שזה יהיה בבתי חולים, אנחנו לא מדברים כרגע על שירות יומיומי.
<ננסי אגמון לוין: אני חושבת שהאבחון הראשוני, התשאול, אנחנו מנהלים פה איזה שהוא ממשק עם אחת מקופות החולים, בממשק הזה אנחנו יוצאים לקהילה, יושבים בקהילה, עושים את הסקרינינג הראשוני ואת הילדים שצריכים התערבות אנחנו מביאים לכאן.
<ננסי אגמון לוין: או את המבוגרים שצריכים התערבות אנחנו מביאים לכאן.
<ננסי אגמון לוין: לא כל רפואה שלישונית, להוריד אותה לרמה ראשונית, ואני אגיד לך למה, כי רופא ברמה הראשונית גם תמיד יחשוש, ומה שאנחנו מוכנים לעשות, עוד מאמץ קטן כדי לראות באמת אם אנחנו צריכים או לא צריכים את התווית הזאת, הוא לא יעשה בקהילה, זה יותר מדי.
<ננסי אגמון לוין: לכן לפעמים יצא שכרנו בהפסדנו.
<ננסי אגמון לוין: אבל זו הדעה האישית שלי.
<הדר ירדני: אז מה את צריכה בשביל לקצר תור של שנה?
<הדר ירדני: מספיק לך עוד אחות אחת?
<הדר ירדני: לא הבנתי.
<ננסי אגמון לוין: בשיבא אנחנו צריכים מרכז שמתעסק באלרגיה למזון, וזה לא רק בשיבא.
<ננסי אגמון לוין: אני אגיד לך מה אנחנו צריכים בשיבא, אנחנו צריכים עוד רופאים ועוד אחות.
יפעת שאשא ביטון: איך מצוות לתגר הגענו למרכז?
יפעת שאשא ביטון: אם יש פה - - -
<הדר ירדני: כן, גם אני לא הבנתי.
<מונה כידון: אני אסביר לכם למה.
<מונה כידון: ברגע שהרעיון - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה מרכז, כי עוד פעם הכול יהיה פה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם בקרית שמונה יהיה וגם - - -
<מונה כידון: לא, לא - - -
<ננסי אגמון לוין: יפעת, אני חושבת שהגדרנו את עצמנו לא נכון.
<ננסי אגמון לוין: לא התכוונו שזה יהיה במרכז, התכוונו שבכל יחידה לאלרגיה בתוך בית חולים תוקם תת יחידה קטנה שתתעסק ב - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שזה בעצם כולל רופא מתמחה, רופא שהוא גם ילדים ושתי אחיות.
<ננסי אגמון לוין: צריך שני רופאים ושתי אחיות.
<ננסי אגמון לוין: באלרגיה אין ילדים ומבוגרים, זה מקצוע מיוחד שבו מתמחים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, את אמרת שהרופא השני - - - רופא אחד, ברור לנו שהוא צריך להיות מומחה, הרופא השני יכול להיות גם רופא ילדים, אמרת, ועוד שתי אחיות.
<הדר ירדני: ומיטות אשפוז?
<ננסי אגמון לוין: לא צריך מיטות אשפוז, הפרוצדורה הזאת, בדרך כלל ילדים לא משכיבים אותם במיטה, יש לנו מקרים חריגים שכן, אבל בדרך כלל זה לא.
<ננסי אגמון לוין: אחר כך תבואו לראות - - -
<הדר ירדני: זה ברמת מרפאה, לא ברמת מחלקה.
<ננסי אגמון לוין: מרפאה, אבל תסתכלי איזה - - -
<הדר ירדני: אני מבינה.
<מונה כידון: צריך קשר עין עם המטופלים, זאת אומרת אם יש לך אחות אחת או שתיים שמתגרים ארבעה, חמישה או שישה או שמונה ילדים שכל אחד מהם מקבל את זה וזה, אחד מקבל את זה, אחד מקבל את זה, אחד מקבל את זה, אחד מקבל את זה, הנושא של תקשורת, קשר עין, מקום שבו כולם מרוכזים ואתה יכול לראות אותם והם נגישים לטיפול, לתרופות, להתערבות אם צריך, זה הנושא של מרכז.
<ננסי אגמון לוין: אני יכולה להגיד לך, הרופא שעושה את זה בצפון - - - אנחנו פה, סליחה על הביטוי, אנחנו מתאבדות על זה, אבל לא כולם יכולים להרשות את זה לעצמם.
<ננסי אגמון לוין: במרכז אחר בארץ, שהוא מרכז מאוד חשוב ומאוד טוב לנושא הזה, מה שעושה הרופא, הוא ירד לחדר מיון.
<ננסי אגמון לוין: אז זה מוטרף, הוא תופס מיטות של מיון ילדים בשביל לבצע את התגר, למה?
<ננסי אגמון לוין: כי יש לו באותו זמן גם שתי אחיות ועוד רופא שעוזר לו.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו מתאבדים על זה, אבל את יודעת, ככה לא בונים חומה, אי אפשר לבקש מרופאים 'בואו, תצאו מדעתכם ותעשו דברים כדי שהדברים יסתדרו'.
<ננסי אגמון לוין: אם רוצים באמת להפוך את הנושא הזה למשהו שמדינת ישראל, 100 מיליון השקלים האלה, יש להם ייעוד יותר טוב בלהוריד את התווית ואת החרדה ולפתור את הבעיה ולא רק לממן דברים.
<ננסי אגמון לוין: ביקשתי ממיכל שתבוא לרגע, מיכל, אני לא יודעת אם תוכלי להגיד ממש תוצאות, היה כאן דיון על כמה רופאים יודעים להזריק מזרק אפיפן.
<ננסי אגמון לוין: אני לא יודעת אם את יודעת לסכם את התוצאות, אבל לפחות תגידי על השאלון.
<מיכל דויטש: קודם כל אנחנו לקחנו את הדוגמה הזאת מניו יורק, ששם עשו משהו דומה מאוד, במקור, והתוצאות היו מאוד בעייתיות, בלשון המעטה, ולכן החלטנו לבדוק מה אצלנו יודעים.
<מיכל דויטש: לא מרשים, עוד אין לנו תוצאות.
<מיכל דויטש: עשינו פה, אנחנו הולכים לבדוק גם באיכילוב וגם בסורוקה קיבלנו אישור, זאת אומרת תהיה לנו גם מסה.
<מיכל דויטש: אנחנו פוגשים אותם בפגישות של רופאי ילדים ורופאי משפחה, פחות או יותר זה יהיה, אנחנו לא מצפים שכל רופא שלמד רפואה יידע את זה, אבל לפחות אלה שפוגשים ילדים וצריכים להפנות אותם להמשך.
<מיכל דויטש: הרבה מאוד מקרים שאנחנו פוגשים פה, שבסופו של דבר מגיעים לרפואת האלרגיה, אף אחד לא אמר להם, בצאתם מאיזה שהוא רופא, שהם היו, שאבחן או שחשב שהוא יודע משהו, כשהם הגיעו עם המצוקה שלהם, או אחרי עקיצות של דבורים או אחרי איזה שהוא מזון, 'אתם מהיום יש לכם חבר חדש, זה הטלפון וזה המזרק'.
<מיכל דויטש: בהמשך אנחנו פוגשים הרבה מאוד משפחות שזה גם לא ילד ראשון עם מזונות ו'איפה המזרק שלך?
<מיכל דויטש: תראה לי את המזרק', באוטו, אצל הסבתא, אצל זה, אצל זה, וההבנה שזה צריך להיות ממש עליהם וכל הזמן היא גם כן בעייתית.
<מיכל דויטש: אנחנו מטפלים בנושא.
<ננסי אגמון לוין: עבודה של אחיות לגמרי.
<ננסי אגמון לוין: הרופאים, סליחה שאני אומרת את זה בגסות, אנחנו פשוט פחות טובים בזה.
<ננסי אגמון לוין: זה מה שהן יודעות לעשות, הן יודעות להדריך והן הצוות שצריך להרים אותו להדרכה, אותנו צריך להרים לרפואה.
<הדר ירדני: ב-5 ביולי יש כנס של רופאי ילדים בקהילה, אני חושבת שאפשר להכין איזה דף כזה לרופא למלא ולנצל את הכנס הזה שיגיעו מאות רופאים שיגיעו מהקהילה.
<מיכל דויטש: בשמחה, אנחנו יודעים על הכנס הזה?
<הדר ירדני: הנה אני מיידעת אתכם.
<הדר ירדני: אני יכולה לתת לכם פרטים, אני חושבת שזה מקום אידיאלי לאיסוף מידע כזה.
<מיכל דויטש: בהחלט, בהחלט נגיע.
<מיכל דויטש: 5 ביולי, זה לא רחוק.
<ננסי אגמון לוין: רוצים לעשות קצת סיבוב, לראות ילדים?
יפעת שאשא ביטון: (בסיור)
<ננסי אגמון לוין: זו חברת הכנסת שאשא ביטון, היא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, היא באה ללמוד מאיתנו על ילדים עם אלרגיה, נראה לי שמי שיודע הכי טוב זה אתם, ההורים לילדים עם אלרגיה.
<ננסי אגמון לוין: אז ספרי לה.
<הורה לילד עם אלרגיה: י' בן 8 חודשים.
<הורה לילד עם אלרגיה: אנחנו עם טיפול מונע איתו בגלל שאחותו היא באלרגיות מסכנות חיים לכל סוגי האגוזים וכל הבוטנים.
יפעת שאשא ביטון: היא עברה תגר?
<ננסי אגמון לוין: הוא עבר תגר לביצים - - - הוא עבר היום תגר לבמבה, שהוא עבר אותו בהצלחה כבירה.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו נאכל הכול לפי הפרוטוקול.
<הורה לילד עם אלרגיה: הוא כבר בן 4 חודשים אכל הכול, מה שלא קורה, נראה לי, עם ילדים אחרים.
<ננסי אגמון לוין: לעומת זה יש לנו עוד אחד בבית.
<הורה לילד עם אלרגיה: אחותו עם מצב יותר קשה של במבה, זאת אומרת בוטנים ואגוזים, היא מטופלת של מונה מגיל שנתיים, אבל זה תהליך ארוך ולא פשוט וגם קצת חסר, כי אנחנו מאוד רוצים את מונה הרבה יותר מסבירה ועוזרת לנו בשביל שנוכל להתקדם עם ע', וכרגע אנחנו תקועים איתה.
יפעת שאשא ביטון: עם התורים?
<הורה לילד עם אלרגיה: עם התורים.
<הורה לילד עם אלרגיה: יש לנו תגר לדצמבר, פעם אחרונה שהיינו פה זה היה לפני - - -
<מונה כידון: וזה כי תפסנו אותה.
<ננסי אגמון לוין: זה מניעה ראשונית.
יפעת שאשא ביטון: אז היום בעצם אתם כאן בשבילו?
<הורה לילד עם אלרגיה: כן, בשבילו.
<הורה לילד עם אלרגיה: בגיל 4 חודשים הוא בא לפה, זאת אומרת כשאני הייתי בהריון מונה אמרה לי 'בגיל 3 חודשים הוא כבר פה עושה טסטים לבדוק' ובאמת ראינו - - -
<מונה כידון: לפני שהוא מתחיל אוכל.
<הורה לילד עם אלרגיה: לפני שהוא מתחיל אוכל ואז באמת ראינו שהוא אלרגי לביצה.
יפעת שאשא ביטון: תגידו באמת, ילדים אלרגיים יונקים, כשהאמא מניקה אותם אחרי שהיא אוכלת משהו - - -
<הורה לילד עם אלרגיה: זה מורגש.
<מונה כידון: לצערנו העולם הזה לא פייר, כי אם האמא בעצמה איננה אלרגית הנקה יכולה קצת להגן על הילד.
<מונה כידון: אם האמא בעצמה היא בן אדם עם קצת אסטמה וקצת - - - זה לא מגן עליו.
<ננסי אגמון לוין: אבל אנחנו לא אומרים לא - - -
<הורה לילד עם אלרגיה: אתם לא, אבל רופא אחר בקופה אמר לי שכן להימנע מ - - -
<ננסי אגמון לוין: אני אגן על הרופא בקופה שאמר שגיאה.
<ננסי אגמון לוין: לפני עשר שנים אסור היה להגיד את מה שאני אומרת היום, אז אי אפשר לשפוט את כל רופאי הקהילה במשפט היום.
<ננסי אגמון לוין: לכן אמרתי, היום זה נכון רק למי שבאמת דדיקייטד, בעוד עשר שנים כל ה - - - שהצענו ייכנסו לפעולה, אבל היום המערכת הציבורית - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ע', לצורך העניין הנקת אותה, אכלת מה שאת רוצה, היא הייתה מוגנת.
<הורה לילד עם אלרגיה: אבל הייתי רואה אם הפנים קצת פורחות והייתי שמה לב, אבל לא הייתה לי מודעות, זו הייתה ילדה ראשונה ובאמת היא לא אכלה, לא אגוזים ולא בוטנים עד גיל שנתיים ובסוף גם עד היום.
<ננסי אגמון לוין: הימנעות זה רע.
<הורה לילד עם אלרגיה: עכשיו היא עוד מעט בת 5 וזה אומר שזה כמו גזר דין מוות, מבחינתה.
<הורה לילד עם אלרגיה: זה לכל החיים.
<ננסי אגמון לוין: הכול הוא אכל, שומשום, אגוזים, במבה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה הוא מבסוט, הוא יכול לאכול במבה, גמרנו, הולכים הביתה שמחים.
<קריאה: הנכדה הפרטית שלי בגיל 5 חודשים עשתה אלרגיה לביצה, בגיל שנה וחודשיים היא אכלה מרנג, כי אין לי סבלנות.
<ננסי אגמון לוין: זה נראה קטן בשביל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, זה ממש לא נראה קטן.
<ננסי אגמון לוין: לא, נכון שהמקום יפה ומסודר.
<ננסי אגמון לוין: תגידי שלום, ל-מ' יש שתי אחיות, שתי רופאות.
יפעת שאשא ביטון: נעים מאוד, אני יפעת.
יפעת שאשא ביטון: מה זה, זה חדר כושר?
<מונה כידון: זה תגרים במאמץ.
<ננסי אגמון לוין: יש ילדים שמגיבים, הילדים המבוגרים שמגיבים בתגובה אלרגית רק אם הם מבצעים מאמץ, או לפעמים זה קשור באוכל במאמץ.
<ננסי אגמון לוין: הם יכולים לאכול אוכל, אבל לא כשהם עושים מאמץ.
<ננסי אגמון לוין: היה לנו השבוע חייל שהיו לו דמעות בעיניים, הוציאו אותו מהצבא, הוא ביחידה מאוד כזאת, הוא לא סיפר לי את זה בהתחלה ואז הסתבר, הוא עשה תגובה אנפילקטית ממש קשה תוך כדי ריצה ופינו אותו עם אדרנלין והביאו אותו לכאן.
<ננסי אגמון לוין: הוא היה מאושפז כאן יומיים ואחרי הרבה תחקורים הוא הסכים לתת לנו את המידע ומכיוון שזו יחידה שאני לא יכולה להבטיח שיש בה ארבע שעות בין אוכל לריצה הייתי צריכה להוציא אותו מהיחידה.
יפעת שאשא ביטון: אבל הוא יכול לאכול משהו אחר, לא?
<ננסי אגמון לוין: אבל אני לא יכולה להבטיח את זה.
<ננסי אגמון לוין: אם הוא ביחידה שיקפיצו אותו לפעילות, מה אני עושה?
<ננסי אגמון לוין: אז כרגע הוא מחוץ ליחידה.
יפעת שאשא ביטון: הוא אלרגי בכלל?
<ננסי אגמון לוין: לא, הוא יכול לאכול, זה מצבים מיוחדים, רק השילוב בין המזון והמאמץ.
יפעת שאשא ביטון: אבל מזון מסוים או בכלל?
<ננסי אגמון לוין: כן, מזון מסוים.
יפעת שאשא ביטון: אז שלא יאכל אותו.
<ננסי אגמון לוין: אי אפשר בצבא.
יפעת שאשא ביטון: אהלן, נעים מאוד.
יפעת שאשא ביטון: כבר מנוסים, בעלי ותק?
<הורה לילד עם אלרגיה: אנחנו בעלי ותק ואנחנו מאוד מודים ומכירים פה את הצוות, כי הבן שלי אלרגי למספר רב של מזונות, הוא התחיל לאכול גם חלב ואחר כך, מאוחר יותר, גם ביצים ובעצם זה פתח לנו עולם של אפשרויות.
<הורה לילד עם אלרגיה: אנחנו עדיין אלרגיים מאוד לשומשום ולאגוזים ואנחנו מקווים שתהיה התפתחות.
יפעת שאשא ביטון: רק הילדים אלרגיים, אתם לא?
<הורה לילד עם אלרגיה: לא, רק הילדים אלרגיים, כל השלושה.
<מונה כידון: אנחנו לא מחנכים כנראה נכון את המערכת החיסונית, אבל חינוך נכון של המערכת החיסונית זה עולם שבו אתה נולד ויש לך בשנה הראשונה - - - ודיזנטריה וחולירע וכל מיני דברים רעים ואין לנו את זה יותר, ברוך ה', אז מסתדרים עם מה שיש.
<הורה לילד עם אלרגיה: יש לנו אלרגיה במקום.
<מונה כידון: השושנית הקטנה הזאת נולדה, קודם כל היא בסיכון כי יש לשני האחים הגדולים, בגיל חודשיים היא כבר עשתה את הסמנים של אלרגיה של העור, הסיכון שלה לפתח אלרגיה - - -
יפעת שאשא ביטון: בלי שהיא עוד אכלה כלום.
<מונה כידון: בלי שהיא אכלה כלום, הסיכון שלה לפתח אפילו בתיאוריה אלרגיה למזון זה מעל 30%, כשהשכיחות של אלרגיה באוכלוסייה רגילה זה 2%.
<מונה כידון: הסיכון הזה הוא עצום, יחסית לאוכלוסייה של ילדים רגילה שזה 2%, 30% זה ענק.
<מונה כידון: אז אמרנו, בהזדמנות הראשונה, שלושה חודשים, אנחנו באים ועושים בדיקות אלרגיה לראות אם יש עלייה בסיכון הזה.
<מונה כידון: היום עשינו את הבדיקות, היא אלרגית למראית עין לפחות לחלב, לביצה ולטחינה.
<מונה כידון: לא נגעה באף אחד מהם.
<ננסי אגמון לוין: אבל היא תיגע - - - סליחה שאני מתפרצת, היא תקבל פרוטקציה, למה?
<ננסי אגמון לוין: כי היא משלנו.
<ננסי אגמון לוין: כי לכל אלה שפונים אליי והם לא משלנו, אני לא יכולה לעשות פרוטקציה.
<מונה כידון: הם לא משפחות שאנחנו רואים את הילד הראשון, השני והשלישי.
<ננסי אגמון לוין: יש גבול למה שאתה יכול לעשות.
<מונה כידון: היא זקוקה לתגר לחלב, היא זקוקה לחלב לביצה, היא זקוקה לתגר לשומשום, עכשיו, כי חלק מהמקרים זה רק רגישות ואין ממש אלרגיה ואם היא תתחיל לאכול לא תהיה אלרגיה אף פעם.
<מונה כידון: אם היא לא תאכל, יש סיכוי - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם מאמינים שאצלה אתם יכולים למנוע את זה?
<ננסי אגמון לוין: בדיוק, כן.
<הורה לילד עם אלרגיה: הלוואי.
<הורה לילד עם אלרגיה: הבן שלי בן 6.5, הוא אובחן בגיל חודשיים וחצי, עם רוב התסמינים, גילינו אותם עם הטעימות וכשהתחלנו פה את הטיפול אז היינו מגיעים פעם בשלושה חודשים והיום זה יוצא פעם בשמונה חודשים.
יפעת שאשא ביטון: הוא אלרגי?
<הורה לילד עם אלרגיה: כן, הוא עדיין אלרגי, אנחנו - - -
<ננסי אגמון לוין: הוא אלרגי לאגוזים ולשומשום, הוא לא אלרגי לחלב וביצים.
<הורה לילד עם אלרגיה: כן, החלב והביצים עבר לו, לגמרי, בזכות הטיפול.
<ננסי אגמון לוין: מבחינה בריאותית היום זו עבודה שנעשתה - - - הרגישות הזאת היא לא רק פוגעת באיכות החיים של המשפחה, אלא באיכות החיים, היא פוגעת גם בבריאות.
<ננסי אגמון לוין: הילדים האלה כשהם גדלים - - - ללא ספק זה רע לילדים, אבל אי אפשר לפתור את הבעיה.
<הורה לילד עם אלרגיה: יש פה שני אספקטים, זה גם סכנת החיים שלו, היכולת שלו בעצם לצרוך כל מיני סוגים של מזון וגם מבחינה חברתית זה מאוד משפיע עליו.
<הורה לילד עם אלרגיה: הבת שלי, בזכות הטיפול פה עבר לה הביצים והחלב, היום היא לא אלרגית לכלום, האמצעית.
<הורה לילד עם אלרגיה: כן, היא ממש - - - עוד בודקים, יש דברים שהיא מעולם לא נחשפה אליהם, אבל היא אוכלת והיא יכולה ללכת לחברות.
<הורה לילד עם אלרגיה: הבן שלי, הוא בן 6.5, הוא לא יכול ללכת לבד לחברים.
<הורה לילד עם אלרגיה: יש מסיבה של הגן, אני צריכה לבוא עם צידנית אוכל, זה מאוד מאוד משפיע עליו.
<הורה לילד עם אלרגיה: הוא עולה בשנה הבאה לכיתה א', צריכים סייעת.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אין לו?
<הורה לילד עם אלרגיה: יש לו בגן, אבל - - -
<מונה כידון: שאלון איכות חיים של אלרגיה למזון בילדים שואל שאלות, שאתה לא מדמיין שזה זה, אם אתה צריך ללכת ליום הולדת למשפחה, האם אתה מרגיש - - - אם אתה מארגן טיול עם הילדים, אתה יוצא לנופש עם הילדים למלון, עד כמה אתה בחרדה?
<ננסי אגמון לוין: הם לא יוצאים לנופש.
<הורה לילד עם אלרגיה: אנחנו לא יוצאים.
<ננסי אגמון לוין: לא מרשים לצאת לטיולים בבית ספר, בית הספר לא - - -
יפעת שאשא ביטון: על פי חוק בית הספר צריך לתת מענה.
<ארז סיני: בבית ספר לא לוקחים אחריות.
<הורה לילד עם אלרגיה: החלום שלו, אם תשאלי אותו, זה להיות בצהרון - - -
<ננסי אגמון לוין: עוד דבר, מסיבת סוף שנה.
<ננסי אגמון לוין: הבן שלי סיים כיתה ו', בשנה שעברה, יש מספר ילדים אלרגיים, מאוד קשה - - -הם הזמינו פלאפל.
<ננסי אגמון לוין: היא לא יכולה להיכנס למסיבה.
<ננסי אגמון לוין: אף אחד מההורים שהזמין פלאפל, לא עלה בדעתו שאין בישראל חומוס בלי טחינה, אין דבר כזה.
<ננסי אגמון לוין: הילד לא יכול להיכנס.
<ננסי אגמון לוין: אז הילד הגיע למסיבה, הגיע לחדר האוכל, שאלו אותי, אמרתי, 'תעצרו רגע, אתם לא יכולים להיכנס'.
יפעת שאשא ביטון: הוא גם להרחה?
<ננסי אגמון לוין: אבל היה לי פתרון לזה, זה פתרון יצירתי, אמרתי לו, 'טוב, אני באה', באתי למסיבה והייתי עם הילד, אבל זה לא פתרון שהוא ישים לכל הילדים, שיש איזה רופאת אלרגיה בסביבה שמוכנה להתנדב.
יפעת שאשא ביטון: שיהיה לכם בהצלחה, אני מקווה שכמו האמצעית גם היא תוכל לאכול הכול.
<הורה לילד עם אלרגיה: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רבה, החכמתי מאוד, היה חשוב.
<ארז סיני: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך, אנחנו נהיה בקשר.
יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם, ברשותכם אני מתכבדת לפתוח את דיון הועדה בנושא הרחבת פיקוח במסגרות לידה עד 3, ובנושא הצבת מצלמות במעונות ובגני ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני קצת מפשטת את הנושא כדי שכולנו נדע באיזה מרחב אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: מנהלת הועדה לא נמצאת כרגע, היא תצטרף לאחר החלק הראשון.
יפעת שאשא ביטון: אני אספר לכם על ההתרחשות האחרונה שהייתה כאן כדי להמחיש עד כמה חשוב הדיון שלנו היום בכלל, לא רק בהיבט של מה שאנחנו מעלים.
יפעת שאשא ביטון: ביקשנו להקרין סרטון שבעיני בעיקר ממחיש לא את זה שיש התעללות במסגרות כאלה ואחרות, אלא את הפער בין המקומות שבהם יש תיעוד ויש צילום לבין המקומות שבהם אין תיעוד ואין צילום ואז תמיד מרחף הספק מעל מי שנמצא שם, בין אם זה הצוות המקצועי שאנחנו לא יודעים אם באמת היה או לא היה, ובין אם זה הילד שאנחנו לא באמת יודעים איך הוא נפגע ומכאן גם החשיבות, ולכן אני אפתח את הדיון בנושא של המצלמות, כדי שנוכל לאפשר אחר כך לצוות של הכנסת להיכנס.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו בקשה מהייעוץ המשפטי לא לעשות את זה, אני עושה את זה למרות זאת, לא חלילה כי אני כופרת במה שהם ביקשו, אני מאוד מעריכה את מה שהכנסת עושה, אבל קורה שבפועל אנחנו פעם אחר פעם אומרים שאנחנו רוצים להגן על הילדים שלנו, כמה חשוב להגן עליהם אבל כשאנחנו מגיעים לרמת המעשה אנחנו נתקלים בכל כך הרבה סייגים בחוק ואני חושבת שאנחנו נשים את שלומם וביטחונם של הילדים לפני הכל, ואם צריך לעשות תיקונים בחוק, אז אנחנו גם נעשה תיקונים בחוק.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לפתוח אבל לפני כן גם עוד מספר הערות.
יפעת שאשא ביטון: ראשית חשוב לי שיצא מהדיון בצורה מאוד מאוד ברורה, מרבית מוסדות החינוך בין אם זה מעונות יום ובין אם זה גנים, וגם במקומות של החוסים, אם אנחנו מתייחסים רגע להצעת החוק שלי, אני מתייחסת גם למוסדות של חוסים וגם למוסדות של קשישים, רובם עושים עבודת קודש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מטילים ספק באף איש חינוך באשר הוא איש חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמערכת הזאת, היא יקרה לליבי ואני אומרת את זה במלוא הרצינות.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם יש עשבים שוטים, וגם קורים דברים לפעמים, ודברים לא טובים שקורים במערכת משפיעים לא רק על הילדים שנפגעים, אלא גם מאפילים על כל אותם אחרים שכן עושים עבודת קודש ופתאום כולם הופכים בבחינת חשודים.
יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שהמהלכים שאנחנו נעשה יוכלו להסיר את העננה מעל עובדי ההוראה שבאמת עושים עבודת קודש.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלי למהלך של הצבת מצלמות, מהלך שאני מובילה קרוב לשנה ויש פה הרבה שותפים בחדר שהשתתפו בדיונים, חלקם סוערים יותר, חלקם פחות, הצטרפו אלי גם קבוצה של הורים מאוד מאוד גדולה, אנחנו מדברים על 17,000 הורים שחתמו על עצומה כדי שנקיים את הדיון ונעסוק גם בנושא המצלמות וגם בנושא הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: יש את א' שאני לא רואה אותה כרגע, אבל היא הצטרפה גם מתוך מקרה אישי שלה לסיפור הזה עם קבוצת הורים נוספת, והצטרפו אלינו – שזה מאוד חשוב ומשמעותי בעיני – "הכל כלול", כדי להוביל קמפיין אמיתי ולהביא את החשיבות ברמה הציבורית, כדי שאנחנו נוכל לקדם את הדבר החשוב הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח אתכם ועם הסרטון, כמה מילים נשדר, ונוכל להכניס חזרה את עובדי הכנסת כדי שישתתפו בדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשדר את הסרטון לא במקרן של הכנסת כי אנחנו לא מקבלים כרגע שירות מהכנסת עבור הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשדר אותו בלפ-טופים, אני מקווה שנצליח להביא לפחות את המסר נכון.
יפעת שאשא ביטון: וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: הכנסת צריכה לכבד את החוקים, גם אני צריכה לכבד את החוקים, אבל משום שהכוונה שלנו היא לראות כפי שנאמר אגב בהרבה מאוד דיונים, גם על ידי הפרקליטות, אנחנו רוצים שזה יקרה אבל אין לנו כלים.
יפעת שאשא ביטון: ישבו אנשי המקצוע ואמרו "חברים, אנחנו רוצים אבל אין לנו כלים, אתם המחוקק תעזרו לנו", אז אני כאן טיפה מגמישה את עניין החוק ואני יכולה לעשות את זה כחברת כנסת, כדי להביא לידי ביטוי את הצורך שלנו בשינוי המציאות הקיימת, כדי שאנחנו באמת נוכל להגן על הילדים שלנו, ולא רק ברמת האמירה.
יפעת שאשא ביטון: עד שהסרטון יסתדר בצד הטכני שלו, אני אציג את עצמי.
<נעמה יבין: אני מהתכנית "הכל כלול" בערוץ 10, ואנחנו הגענו היום כדי לייצג את הצופים של התכנית וכדי לקרוא לכם להיות שותפים שלנו לתת אור ירוק לחוק התקנת מצלמות בגנים של הכל כלול שאנחנו עושים בשיתוף פעולה עם חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון.
<נעמה יבין: הקטעים שאנחנו עומדים לראות בסרטון שקיבצתי בשבילכם הם קומץ זעיר זעיר ממה שמגיע אלינו לתכנית, היום הכל כלול היא התכנית החברתית אולי המובילה ביותר - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על התכנית ברשותך כי אסור לי.
<נעמה יבין: חשוב לי לציין את זה בגלל ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, גם מה שאנחנו מדברים כאן שודר, אנחנו לא מבינים משהו חדש, אין פה שום חומר שהציבור לא נחשף אליו.
<נעמה יבין: אבל כן פונים אלינו המון המון אנשים, ואם אני אוכל להכניס אתכם קצת מאחורי הקלעים, מדי יום מגיעים למערכת של התכניות פניות של הורים שהילד שלהם חזר חבול הביתה והם לא יודעים למה.
<נעמה יבין: ילד שמספר סיפורי זוועות שקורים בגן ואין שום דבר לדעת אם מה שהוא אומר נכון או לא, וזה עוד במקרים הטובים שהילד יודע לדבר ולהסביר את מה שקרה שם.
<נעמה יבין: במקרים אחרים הילד כל כך קטן שהוא אפילו לא יכול לספר מה קרה.
<נעמה יבין: לא רק ההורים מודאגים ובאים עם סיפורים מסמרי שיער למערכת שלנו, אלא גם הרבה פעמים אנשים מתוך המערכת.