GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של בטיחות ילדים, במיוחד בחברה הבדואית, עלה ונידון כאן בוועדה מספר רב של פעמים, לא מספר פעמים, מספר רב של פעמים.
טלב אבו עראר: ואין שיפור.
טלב אבו עראר: אין שיפור.
יפעת שאשא ביטון: כולל התייחסות ייחודית, ואמרתי את זה גם בהתחלה, לפגיעות שהן ייחודיות בחברה הזו, מכל מיני סיבות.
יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה איתך שצריך לשפר שם את התשתיות ואני מסכימה איתך שצריכה להיות שם הדרכה והכוונה מסודרת ייעודית לאוכלוסייה הזו ואני מסכימה איתך שצריך לפתור את כל הסיפור של הסעות של תלמידים בתוך המערך החינוכי שם ואני מסכימה איתך בהרבה מאוד דברים.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מתכנסים כאן כל הזמן כדי להזכיר אולי למי ששכח שאנחנו צריכים להיות שם ולתת מענה לילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: הכול אני מסכימה איתך.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם להתייחס, אני בכוונה מחדדת, אבל אנחנו נמצאים כאן בגלל סיפור טרגי של ילדים ששיחקו בנפל ומתו ואסור שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לבדוק עם כוחות הביטחון ועם כל מי שמעורב בדבר, כדי שאנחנו נראה איך אנחנו מונעים את האסון הבא.
יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: ואני אגיד את זה ואני אסתכן בזה שעכשיו כולכם תקפצו, הסיפור של מודעות והסברה נכון גם לגבי החברה שלכם, כי אנחנו צריכים לוודא שגם נפל שלא מגיע כתוצאה מזליגה או כתוצאה מאימון, שלא יגיע דרך זה, והיו פסיקות בנושא של אנשים - - - אגב, אני ילדת קטיושות, גם אנחנו הסתובבנו ואספנו שברים של קטיושה, בהרבה בתים בקרית שמונה אתה תמצא שברים של קטיושה, מחוסר מודעות.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שהיום לא הייתי עושה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו צריכים, במקום לכעוס אחד על השני, ואני מבינה את הכעס, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו משלבים ידיים כדי למנוע את המוות הבא ולזה אני רוצה להתייחס.
טלב אבו עראר: מילה אחת.
טלב אבו עראר: יש לצבא שם שטח ענק, הם יכולים להתאמן חופשי - - -
יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך, הם צריכים להתאמן רק שם.
טלב אבו עראר: אנחנו לא מפריעים לצבא כשהם מתאמנים שם, אבל כל הנפלים האלה שמגיעים נזרקים בקרבת הבתים.
טלב אבו עראר: אני לא אומר, יש רשלנות, אבל יש רשלנות לפעמים שלא מטפלים בה.
טלב אבו עראר: כל פעם - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו כאן כדי לטפל בה.
טלב אבו עראר: אז תשמעי, מותר לי לחשוד שזה בכוונה.
טלב אבו עראר: באמת.
טלב אבו עראר: מותר לי לחשוב.
טלב אבו עראר: כשאני מעלה ואני מזהיר ואני כל הזמן אומר שיש כאן רשלנות ולא מפסיקים עם זה, מה זה אומר?
טלב אבו עראר: אז זה במתכוון או לא?
טלב אבו עראר: אז תתרחק מהבית שלי.
טלב אבו עראר: תתאמן חופשי, אבל אל תפריע לי בחיים.
טלב אבו עראר: אתה הורג את הילדים שלי.
טלב אבו עראר: זה מה שאני מבקש, לא להשאיר נפלים.
טלב אבו עראר: תשמעי, אני רוצה להקצין כאן בדוגמה אחת.
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תקצין, תגיד משפט סיכום.
טלב אבו עראר: יש לנו כל יום אירועים, יש לנו כל יום אנשים, פיגועים, פה שם, מה עושה השוטר שרוצח או הורג או יורה באדם ומוודא - - -
יפעת שאשא ביטון: תסביר לי רגע רק איך זה קשור עכשיו לדיון?
טלב אבו עראר: מוודא שהוא נהרג.
טלב אבו עראר: אז תוודא שהנפל הזה שהוא - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מצטערת, בוועדה לזכויות זה לא - - - אנחנו לא בקבוצת תמיכה, אנחנו מדברים לגופו של נושא, כי לי יש אינטרס לפתור את הסיפור הזה ואם אנחנו לא נתמקד בו אז אנחנו לא נפתור אותו גם היום.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחר כך אנחנו - - - ממש בקצרה.
מסעוד גנאים: בתחילה תודה על הדיון לחברי ג'מעה אזברגה, דיון מאוד חשוב.
מסעוד גנאים: לצערי הרב בפנינו מציאות מאוד עגומה של היפגעות ילדים, במיוחד בדרום, ילדים ערבים בדואים, שהסיכון שלהם למות ולהיפגע, לפי 'בטרם' - - -
יפעת שאשא ביטון: גבוה מאוד.
מסעוד גנאים: זה פי שבעה מילד יהודי באותו אזור, לא מדברים על המרכז או על מקומות אחרים.
<קריאה: בעיקר תאונות בבית.
זוהיר בהלול: פי שבעה זה נכון, אתה צדקת.
<קריאה: בעיקר בתאונות בבית.
מסעוד גנאים: כן, כל מיני, כל מיני היפגעויות.
מסעוד גנאים: המציאות הזו, אנחנו כולנו צריכים להירתם כדי באמת להציל את חיי הילדים שלנו, הילדים של כולנו.
מסעוד גנאים: בקשר לנפל ולתחמושת, צריך לעשות שני דברים.
מסעוד גנאים: הדבר הראשון זה שהצבא וצה"ל לא יתאמן בקרבת מקום שהוא מאוכלס.
מסעוד גנאים: הדבר השני, העניין של ההסברה.
מסעוד גנאים: כאשר אומרים הסברה אין בזה שאנחנו אומרים שאין עלינו גם אחריות כחברה הערבית.
מסעוד גנאים: לא, אנחנו גם אומרים שאנחנו צריכים להעלות את המודעות, את החינוך, לזה שהילד לא יתקרב למקום או לפצצה או לאיזה שארית שהיא עלולה לסכן את חייו, אבל גם על הצבא לוודא ולעשות הכול.
מסעוד גנאים: הרי על הרשלנות של הצבא וצה"ל ידענו אפילו מבסיסי צה"ל, שכאשר הם עוזבים איזה בסיס בכמה מקומות והשאירו שם, אני לא יודע, איזה תחמושת ואיזה נשק.
זוהיר בהלול: אגב, גם האזור שאתה חי בו היה אזור - - -
מסעוד גנאים: באזור שלי, בסכנין, היה אזור שקרוי מספר 9, שם עשו אימונים ומבני העיר שלי מתו, לא יודע כמה צעירים וכמה ילדים שם, בגלל הפצצות, בגלל כל מיני דברים שהשאיר הצבא שם.
מסעוד גנאים: אני חושב שזו בעיה שאנחנו צריכים כולנו להתגייס כדי למנוע שילדים יקפחו את חייהם בגלל המקרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות ממשרד הביטחון, עודד, לגבי הנושא של השפה, לוודא שאנחנו סגורים הרמטית מהבחינה הזו ולוודא שבמקומות שאין שילוט בשפה הערבית, מן הסתם זה הכי נכון שדווקא שם יהיה שילוט בשפה הערבית.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב אין.
יפעת שאשא ביטון: מי יודע לתת את המענה?
<עודד בר מעוז: אני אבקש מאורי מהסיירת הירוקה, מאחר שהחבר'ה שלו שמים אותו בפועל, שמים אותו באופן אישי.
<עודד בר מעוז: אז אורי יתייחס לסוגיה הזו.
<אורי מלכה: קודם כל אני אתייחס בהיבט הזה לסוגיה של שטחי אש ושל חלק מהנפלים שנמצאים מחוץ לשטחי אש.
<אורי מלכה: זה או שאנשים אוספים אותם ושמים אותם במערומים, אבל אני אתייחס רגע לנושא של השילוט.
<אורי מלכה: השילוט כבר כמה שנים הוא שילוט ברור, גם בשפה העברית, גם באנגלית וגם בערבית במקומות מרכזיים, יש בטונדות, אנחנו כבר לא שמים בזנ"ט ושלט פח, שמים בטונדה גדולה ברורה, עם כיתוב בצורה מאוד ברורה, יש שבלונה מיוחדת שהפקחים שלנו, יחד עם נציגי הצבא, מגיעים למקום, צובעים את השבלונה ומחדשים את השילוט.
<אורי מלכה: דרך אגב, כל תקופה מסוימת אנחנו גם ממפים את זה.
<אורי מלכה: המיפוי הזה עובר למז"י, ליחידות של מז"י וברגע שיש בלאי או שילוט דהוי אנחנו מחדשים את זה.
<אורי מלכה: השילוט ברור בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: כולל בשפה הערבית?
<אורי מלכה: כולל בשפה הערבית, באחריות.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת, כדי שכולנו נהיה רגועים, שתיערך בדיקה שאכן בכל המקומות מופיע שילוט גם בשפה הערבית, באחריות מלאה.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם יודעים על מקום שבו אין שילוט בערבית אני ארצה לקבל את זה כדי שאנחנו נקודתית נוכל להצביע ולטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו נוסף להוסיף, אורי?
יפעת שאשא ביטון: אתה רצית להתייחס לסוגיה נוספת.
<אורי מלכה: סוגיה נוספת, יש תקופות מסוימות שמחירי הברזל מאמירים ואוספים את כל מה שנמצא בשטחי האש, כולל תחמושת, וחלק מהמתכת שנאספת בשטח זה פגזים או נפלים ובסוף כשמגיעים עם זה למערום צמוד לבית מסוים, ונוכחנו לדעת בכמה מקרים, ברמת ציפורים ובאזור כלא באר שבע, שנמצא מדרום לבאר שבע, שהיו שם אירועים של התפוצצויות מחוץ לשטח האש כתוצאה ממערומי נפלים שהיו במקום.
יפעת שאשא ביטון: אבל איך אנחנו יכולים למנוע?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את התופעה וגם היו פסיקות לגביה, אבל איך אנחנו יכולים למנוע את זה?
יפעת שאשא ביטון: הרי אם יש ניקוי של השטח או סריקה של השטח לפני האימון וגם עושים את אותה סריקה אחרי האימון, אז על פניו לא אמורים להישאר שם נפלים.
<אורי מלכה: אנחנו מדברים על מיליוני דונמים.
<אורי מלכה: כמובן שירי מכוון למטרות מסוימות וזה האזור שפחות או יותר אמורים להיות הנפלים, כמו שעודד אמר, יש גם נפלים ישנים מאוד, עשרות שנים לאחור, וכנראה שחלק מהנפלים זה מה שאוספים.
זוהיר בהלול: ידעתי שבאיזה שהוא שלב העניין הזה של ההאשמה, שחיצי ההאשמה יופנו אל הציבור הערבי, שזה יגיע, והנה זה הגיע.
זוהיר בהלול: זה הגיע מהאדון המלומד הזה שאומר שבגלל מחירי הברזל אז הילדים נכנסים במתכוון אל אזורי השטח, שטחי האש, כדי לאסוף את המערומים האלה והפגזים האלה כדי למכור אותם.
זוהיר בהלול: אז אנחנו אשמים.
זוהיר בהלול: אנחנו מתנצלים שאנחנו אשמים שאנחנו גורמים למוות של הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לא, זוהיר, זה גם חלק מהסינדרום.
יפעת שאשא ביטון: עזוב, אלה שמחפשים ברזל גם אוספים אותיות מקברים, לא עלינו.
יפעת שאשא ביטון: גם בזה אנחנו נתקלים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה גם תופעה שצריך להילחם בה, אבל זה לא מוריד את האחריות גם ממי שצריכה להיות עליו האחריות.
זוהיר בהלול: במקום לומר שצריך למפות את השטחים האלה, לנקות את השטחים האלה, לבודד אותם, לגדר אותם, לשלט אותם בצורה יותר מסיבית, אז באים ומדברים על כך שאוספים אותם כדי לאגור יותר כסף במכירת ברזל.
זוהיר בהלול: אני חושב שהדיון הזה הוא מאוד חשוב, גם השאלה שלך עכשיו אליו הייתה מאוד חשובה, האם השטחים האלה לא היו אמורים להיות כבר מנוקים סוף סוף?
זוהיר בהלול: מה עושה הצבא?
זוהיר בהלול: האם זה בסדר עדיפות אצלו?
זוהיר בהלול: אני לא עושה הפרדה בין דם יהודי לדם ערבי, אבל באמת, אולי מכיוון שמדובר בדם ערבי אז זה לא עומד בסדר קדימות גבוהה של הצבא?
זוהיר בהלול: הוא לא שולח חיילים ומומחים כדי לנקות את השטחים האלה, כדי למנוע הרג - - -
יפעת שאשא ביטון: זוהיר, גם ילדים יהודים, לצערנו הרב, ראינו גם בשנתיים האחרונות, נפגעו.
זוהיר בהלול: חבר הכנסת מסעוד גנאים אמר לך, פי שבעה ילדים בדואים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, פי שבעה בכלל, מהיפגעות בלתי מכוונת, וזה תאונות בבית ובחצר.
יפעת שאשא ביטון: זו היפגעות בכלל, לא כתוצאה מנפלים.
זוהיר בהלול: נכון, היפגעות בכלל.
זוהיר בהלול: אבל בכל אופן זה עדיין נתון מאוד חשוב.
<קריאה: נתון מזעזע.
יפעת שאשא ביטון: נכון, נתון קשה.
זוהיר בהלול: אני חושב שמהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לכל הגורמים ובעיקר לגורמים הרשמיים להוציא את הפוליטיקה מזכותו של הילד לחיות.
זוהיר בהלול: כלומר אם מדובר במאבק בין ישראל, הממסד הישראלי, לבין הבדואים על שטחים בנגב, להוציא את הילדים האלה מהמעגל הזה של הפוליטיקה.
זוהיר בהלול: זכותו של הילד לחיות בלי שהצל המסוכן של הפגזים האלה, איך אתה מכנה אותם?
זוהיר בהלול: מערומים?
<אורי מלכה: נפלים.
זוהיר בהלול: מערומים גם, נכון?
זוהיר בהלול: מרעומים, סליחה, וכל הפגזים האלה שיצאו מהשטח הזה.
<קריאה: שאתה לא תדע.
זוהיר בהלול: כי אני לא שירתי בצבא, מה אני יכול לעשות?
זוהיר בהלול: לא מכיר את כל הפגזים.
יפעת שאשא ביטון: לא תרמנו לו לשפה בהיבט הזה.
זוהיר בהלול: ודבר אחרון.
זוהיר בהלול: במקום לקרוא לממסד הישראלי לבנות יותר גנים, יותר מגרשי משחקים, יותר מקומות מוארים, כדי שהילד הבדואי יחיה בצלם האל וישחק, מדוע הוא משוטט בשטחי האש?
זוהיר בהלול: כי אין לו איפה ללכת, הוא משוטט בלית ברירה במקומות האלה ואז נקטפים החיים היקרים שלו.
זוהיר בהלול: אם היו מגרשי משחקים מוארים אל תוך הלילה לילד לא היה שום אינטרס ללכת אל עומק הדיונות, לעזאזל, הדיונות בנגב, כדי להיות מועמד חלילה לגדיעת חייו.
זוהיר בהלול: אני חושב שמכאן צריכה לצאת קריאה, לתת לילדים האלה אפשרות באמת לבדר את חייהם, לבדר ולא לקטוף את החיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: רשמתי ואנחנו נתייחס לזה בהחלט בהמלצות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.
יפעת שאשא ביטון: 'בטרם'.
<אביטל אפל פנקס: טוב, לצערי הרב, כמו שנאמר פה, הילדים הבדואים מתים, זה לא רק נפלים, אלא בעיקר דברים אחרים, מגוון מאוד רחב של תאונות, אם זה נפילות מגובה ואם זה שריפות ואם זה חנק.
<אביטל אפל פנקס: רק לפני יומיים ילדה בת שנתיים נחנקה למוות מסוכרייה על מקל.
<אביטל אפל פנקס: ככל שהסביבה שבה הם חיים, שבה ילדים בכלל חיים, היא מסוכנת יותר עולה החשיבות שההורה יהיה מודע יותר לכללי הבטיחות.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו יודעים, בכלל, גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית, עם כל הפעילות הרבה שאנחנו עושים, שכל יום נולדים הורים חדשים ולא כולם מכירים את כללי הבטיחות החשובים האלה ומאוד מאוד חשובה גם המודעות של ההורים.
<אביטל אפל פנקס: בשלוש השנים האחרונות משרד החקלאות והרשות להסדרת היישובים הבדואים מממנת, ועל זה באמת שאפו, כי זה המשרד היחיד שלקח את זה, הרים את הכפפה ותקצב פעילות בקרב תשעה יישובים בדואים בדרום.
<אביטל אפל פנקס: בשנה הראשונה היו שלושה, כל שנה נוספו שלושה נוספים ואנחנו מגיעים לאלפי הורים בפעילות מאוד מאוד מאוד חשובה להעלות את המודעות שלהם.
<אביטל אפל פנקס: אמא שלא יודעת שגיגית עם 10 סנטימטרים מים יכולה לגרום לטביעה של הילד, או שילדה בת שנתיים יכולה להיחנק למוות מסוכריה על מקל, או שהאבא יוצא מהבית להחזיק את הילד הקטן כדי שלא ירוץ מאחורי הרכב, אותו הורה יכול מאוד מאוד בקלות לאבד את הילד שלו, ובעיקר, כמו שאמרתי, באותה סביבה שהיא סביבה פחות בטוחה מהסביבה לרוב של ילדים שגרים ברשויות במרכז הארץ.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו רואים את זה בנתונים המאוד מאוד קשים האלה.
<אביטל אפל פנקס: לצערי, עדכני להיום, הפרויקט החשוב הזה לא ימשיך, הוא עדיין לא קיבל מימון המשך ואנחנו קוראים לכל משרדי הממשלה להצטרף למשרד החקלאות וכן להמשיך ושהפרויקט הזה יקבל המשך.
<אביטל אפל פנקס: שנה אחת או שנתיים או שלוש זה לא מספיק כדי לגעת בכל הורה והורה ולעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות מפסיק את המימון שלו?
<קריאה: זה לא חלק מהתכנית הלאומית למניעת תאונות בית?
<אביטל אפל פנקס: התכנית הלאומית גם תעסוק באוכלוסייה הערבית, אבל אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל התכנית הלאומית לא אמורה להחליף תכניות שהן קיימות.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון היה לעבות את השורות.
<אביטל אפל פנקס: ולא להפחית.
יפעת שאשא ביטון: כרגע, אביטל, את אומרת ש - - -
<אביטל אפל פנקס: נכון לעכשיו, עדכני לעכשיו, עדיין אין תקציב המשך.
<אביטל אפל פנקס: כמו שאמרתי, מאוד מאוד חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: מיהרת לשבח כשאמרתם הראשונים להרים את הכפפה, אבל נגמר הכסף ו -?
<אביטל אפל פנקס: ואנחנו מחכים לראות אם תהיה המשכיות.
יפעת שאשא ביטון: יש סדרי עדיפויות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש סדרי עדיפויות ודי נמאס לשמוע שסדרי העדיפויות מבחינת ההגנה על הילדים, ככה זה תמיד נדחק איפה שהוא שם לפינת החדר ואני חושבת שהגיע הזמן לשנות את הסינדרום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להתייחס, בבקשה, משרד החקלאות?
יפעת שאשא ביטון: אביטל, את סיימת?
<אביטל אפל פנקס: כן, סיימתי.
<יריב מן: כמו שאמרה נציגת 'בטרם' אנחנו באמת כבר שלוש שנים וחצי מפעילים את התכנית איתם, עם 'בטרם', התחלנו בשגב שלום, רהט ולקייה.
<יריב מן: ככל שצברנו יותר תקציב אז התפרסנו לעוד יישובים.
<יריב מן: היום אנחנו מפעילים תכנית בתוך תשע הרשויות המקומיות הבדואיות, בשנה האחרונה גם נכנסנו לאל קסום ונווה מדבר.
<יריב מן: אנחנו נכנסנו לסיפור הזה באמת בגלל הנתונים והתקציב הזה, משכנו אותו מתקציב שמיועד לחינוך בלתי פורמלי, אבל אנחנו רואים בדבר הזה משהו שחייבים לעשות אותו, שוב, לאור הנתונים, ואני לא חולק על שום דבר שאמרו קודמיי, המציאות היא - - -
יפעת שאשא ביטון: אם חשוב להמשיך אותו למה זה לא ממשיך מאותו מקור תקציבי?
<יריב מן: אנחנו גם רואים בדבר הזה חשיבות, אנחנו עושים שם כמה תכניות, כולל בגני הילדים, בטיפות חלב, עובדים יחד עם בני נוער, ואת הכול עושים מדריכים מקצועיים.
<יריב מן: אנחנו לא מבינים בבטיחות ילדים ולכן לקחנו את ארגון 'בטרם' שהוא הארגון המוכר בארץ היחידי שעוסק בנושא הזה.
<יריב מן: אגב, יצאנו לקול קורא, הזמנו כל ארגון, כולל ארגונים בנגב, כל ארגון שרצה להציע הצעה ובעצם ארגון 'בטרם' ניגש לקול הקורא הזה, העברנו לו תקציב, לפני שנה חבר הכנסת אורי אריאל, שהוא השר הממונה על המענים לחברה הבדואית, הביא תקציב מיוחד לעניין הזה, הבהרנו לו את החשיבות והשנה, כמו שאתם יודעים, בפברואר האחרון העברנו תכנית ממשלתית לחמש שנים, 3 מיליארד שקל לטובת פיתוח כלכלי חברתי ביישובי הבדואים בנגב, לטובת החברה הבדואית בנגב - - -
יפעת שאשא ביטון: אז איפה הילדים בתוך ה-3 מיליארד שקלים האלה?
<יריב מן: ובמסגרת זו הקצינו 10 מיליון שקל למשרד הבריאות - - -
<קריאה: להריסת בתים כן יש לכם כסף.
<יריב מן: החלטת ממשלה, אפשר לראות במה היא עוסקת.
<יריב מן: התקציב נמצא אצל משרדי הממשלה, הוא לא נמצא, לא במשרד החקלאות, לא ברשות הבדואים, אתם יודעים את זה.
<יריב מן: יש 10 מיליון שקל לטובת משרד הבריאות כשהכוונה היא, וגם כתבנו בהחלטת הממשלה, כולל מתן מענה לנושא של היפגעות ילדים.
<יריב מן: אבל לא עצרנו פה - - -
טלב אבו עראר: הוא מתייחס ליישובים המוכרים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אני מנסה להבין.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שאני מחדדת את הקשב שלי כדי להבין, בסוף בסוף אני חוזרת לאותה שאלה, איפה הכסף, איפה התקציב שעד עכשיו הוקצה, למה הוא לא ממשיך?
<יריב מן: אל"ף, אנחנו עדיין לא יודעים את תמונת המצב התקציבית שלנו לשנה הבאה.
<יריב מן: אני אומר את זה פה בצורה גלויה.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שזה מהתקציב הבלתי פורמלי.
<יריב מן: אנחנו משרד שמתכלל את הפעילות של שאר משרדי הממשלה בהיבט של תכנית החומש.
<יריב מן: מעבר לתקציב שנמצא במשרד הבריאות, ואגב, משרד הבריאות אומר שהוא הולך לתת מענה לנושא הזה, לזה ולשירותי חירום, לפריסת שירותי מד"א.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים להוסיף.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, כשאני קונה מקרר בבית אני לא מוציאה תנור, אני מוסיפה, אני אמורה לעבות את השירותים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אז זה לא יכול להיות, אתה אומר 'יש לי תכנית של 3 מיליארד', או כמה שלא נקבת, ופתאום התכנית הזו, שהיא בטח לא נושקת, לא ל-3 מיליארד, אני לא בטוחה שאפילו ל-3 מיליון, פתאום נעלמת לנו מתוך השיח.
יפעת שאשא ביטון: ואתה אומר שזה היה מתקציב בלתי פורמלי, שאני מניחה שלא לקחו לכם את התקציב הבלתי פורמלי.
יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין איפה הכסף הזה שהיה עד היום.
<יריב מן: אני אומר, יש גם תקציב שהוא לחינוך בלתי פורמלי במסגרת ההחלטה הזאת ואנחנו נפעל ונתאמץ ונעשה הכול, וכשאני אומר נעשה הכול, כמו שהתחלנו בתנאי פתיחה לא פשוטים לפני שלוש שנים, אני אומר פה, נעשה הכול כדי שהתקציב הזה יימשך.
<יריב מן: אבל אני רוצה להגיד שאנחנו לא גומרים גם פה, יש גם תכנית לחיזוק הרשויות המקומיות הבדואיות, הממשלה הולכת לתכנית ניסיונית של 500 מיליון שקל שייכנסו לקופה השוטפת של הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: הכול טוב, אני רוצה לדעת מה עם הילדים שלנו.
<קריאה: לא, אבל הריסת הבתים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה עם הריסת הבתים?
יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור עכשיו לדיון.
יפעת שאשא ביטון: גם אתה מסיט לי את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על ילדים, אני מדברת על הילדים, אני רוצה לדאוג לילדים, נקודה.
טלב אבו עראר: זה מתייחס לחינוך ילדים, הילדים ביישובים הבלתי מוכרים, הוא לא מדבר עליהם.
טלב אבו עראר: הוא מדבר על היישובים - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מאוד צנועה, אני רק רוצה לדעת איפה התקציב הזה שהיה, שדיברו על ההדרכה והכול.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני רוצה שישמעו.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אני אדאג לבקש יותר.
<יריב מן: אנחנו נפעל כדי שהתקציב הזה יישאר.
<יריב מן: מאחר שיש תהליך של קבלת החלטות, ואני גורם מבצע, אנחנו נבוא בדברים עם השר שלנו, נבוא בדברים עם האוצר, כדי שהתקציב הזה יישאר.
<יריב מן: אנחנו רואים בנושא הזה חשיבות עליונה.
<יריב מן: כל ילד שנפגע, זה מבחינתנו אסור שזה יקרה.
<יריב מן: חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהשיח יהיה כזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על הילדים, הילדים, הילדים הכי חשוב, זה דור העתיד.
יפעת שאשא ביטון: בוא, אני לא רוצה לדאוג להם בעתיד, אני רוצה לדאוג להם היום כדי שהם יוכלו להגיע לעתיד, כי בינתיים אנחנו רואים כמה ילדים שאין להם עתיד יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהאמירה צריכה להיות מאוד ברורה, במקרה הזה של אנחנו כבר עשינו את זה, אנחנו חייבים להמשיך את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לעשות עוד דברים?
יפעת שאשא ביטון: יופי, רק נרוויח, אבל בואו לפחות נשמר את מה שעשינו.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר כל הזמן לריב על דברים שגם ככה היו בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, אני אבקש גם בהמלצות, שמה שהיה במשרד החקלאות יישמר ויהיה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איימן עודה, ואחר כך, גלית, אני אתן לך להמשיך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נסיים את הדיון בלי שתאמר את הדברים.
איימן עודה: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לברך את חברי ג'מעה אזברגה על היוזמה החשובה.
יפעת שאשא ביטון: גם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא יוזם של הדיון המהיר.
איימן עודה: אני מברך על זה.
איימן עודה: תנחומיי למשפחת אבו קוידר, אללה ירחם מחמד ועומר.
איימן עודה: האמת שהדבר הכי בסיסי זו השאלה למה צריך להיות חפצים מסוכנים באזור ההוא.
איימן עודה: זה לא אזור תפר, גבול, אימון של צבא, מקום רחוק מאוכלוסייה, זה ממש ליד האוכלוסייה.
איימן עודה: רגילים להגיד שתל אביב זה מרכז המדינה, מרכז המדינה זה שם בדיוק, ממש מאילת עד מטולה, זה ממש המרכז של המדינה, למה שם צריך להיות חפצים שהם מסוכנים?
איימן עודה: אני חושב שזו השאלה העיקרית.
איימן עודה: גברתי היושבת ראש, אני רואה שאת מעירה לפה ושם, אני מבקש, אני רוצה לדבר על משהו שהוא רגיש, יכול להיות שהוא יעצבן, לצערי, בצל ההגמוניה שאני לא מקבל.
איימן עודה: זה שיש שני ילדים שנהרגו, ואני מסתכל על הפנים, אני מסתכל איך מביעים הדברים, אני מרגיש שאלה לא ילדים סוג א' בפני רוב הנוכחים פה.
איימן עודה: יש שני ילדים שנהרגו על כלום, על כלום, דבר כזה לא צריך לקרות.
איימן עודה: אז השאלה, אם אנחנו יכולים לעשות סיור שם, אני אשמח להיות שותף, אבל השאלה העיקרית, למה יש חפצים מסוכנים שם, אני חושב שזו השאלה הכי חשובה בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איימן עודה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהוועדה אמרה את דברה בכל הדיונים שבהם היא קיימה שיח ממוקד בילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת כל הזמן ילד הוא ילד הוא ילד ואנחנו פה בשבילם.
יפעת שאשא ביטון: אתה שומע גם איך אנחנו נלחמים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם אתה תנקה קצת מהתחושות, זה יאפשר לך לרגע להיפתח ולראות ובמקום להגיד 'לא חושבים עלינו כמו על כולם', להילחם על מה שמגיע גם לילדים האלה ואני מבטיחה לך שאני אשב ואלחם פה בשביל כל ילד, גם כאלה שלא נמצאים פה.
טלב אבו עראר: גברתי, כנראה שאת מנותקת מהמציאות, באמת, את לא חיה את המציאות.
טלב אבו עראר: אני חי את המציאות, לא את.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שאני לא מנותקת.
טלב אבו עראר: יש אפליה, יש גזענות.
<קריאה: את מזרחית, את צריכה - - -
יפעת שאשא ביטון: ברור שיש אפליה.
טלב אבו עראר: אין מה להסתיר כאן.
יפעת שאשא ביטון: טלב אבו עראר - - -
טלב אבו עראר: זה לא תחושות, זה פרקטיקה, זה מציאות.
יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה מהפריפריה, גם שם יש תחושות של אפליה וגם אנחנו מדברים כל הזמן על - - -
טלב אבו עראר: לא, זה לא נכון, אין מקום להשוות.
יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי לא נכון, אל תגיד לי מה נכון מה שאני מרגישה ומה לא.
<קריאה: זה לא תחושה, יש אפליה נגד הפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו יכולים לשבת פה עד קץ כל הימים כמו כל הזמן ולבכות שיש אפליה ושיש פה ילדים סוג ב' וסוג ג', כי תלוי, אם ילדי הפריפריה הם גם לא סוג א' בעיני חלק מהאנשים, ואנחנו יכולים לבכות על זה, או שאנחנו נשב כאן בכל פעם שאנחנו נידרש ונילחם על כל ילד במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: ואתה רואה שגם אני נמצאת כאן וגם 'בטרם' וגם משרד הבריאות ואני רואה פה פרצופים שנמצאים איתנו לאורך כל הדיונים, יושבים ונלחמים כאן בשביל כל ילד.
יפעת שאשא ביטון: אם זה לא יסתיים בדיון הזה אנחנו נעשה עוד דיונים, אבל אני יכולה להבטיח לך שכל עוד אני כאן אני אלחם בשביל כל ילד.
יפעת שאשא ביטון: נלחמנו גם בשביל ילדים שהם בכלל לא ממדינת ישראל, הם לא ערבים והם לא בדואים והם כאלה שהגיעו מכל מיני מקומות ואני תמיד אומרת, כל ילד שנמצא כאן במרחב הגיאוגרפי של מדינת ישראל, אני מרגישה שאני מחויבת לו באופן אישי.
טלב אבו עראר: אבל גם נציג המנהל, שיקרא לעצמו נציג - - - שהוא התייחס לתקציבים, הוא דיבר על היישובים המוכרים, הוא לא התייחס ליישובים הבלתי מוכרים.
יפעת שאשא ביטון: אני אין לי ילד מוכר ולא מוכר, ילד זה ילד, לא משנה לי איפה הוא נמצא.
טלב אבו עראר: לא, אבל זה המצב, זה הנתונים.
<קריאה: המועצה האזורית כוללת את הלא מוכרים.
יפעת שאשא ביטון: זה כולל את כולם.
טלב אבו עראר: הוא דיבר על רהט, על תל שבע, על ערוער.
יפעת שאשא ביטון: התכנית כוללת את כולם.
טלב אבו עראר: אבל יש כאלה שלא שייכים למועצות בכלל.
<גלית גלעד: אני רק אוסיף שתי מילים לדבריה של אביטל, אני מצטערת שאיחרתי.
<גלית גלעד: אני מצטרפת לכל מילה שאתם אומרים ולכל כאב שלכם.
<גלית גלעד: ארגון 'בטרם' שם לו ליעד אסטרטגי, מאחר שהנתונים הם מזעזעים בקרב הילדים הנפגעים בחברה הבדואית, קשים מאוד, אנחנו חווים את זה כל יום, כל לילה וכל שבת, אבל חשוב לשמור ולהסתכל על כל התמונה, גברתי היושבת ראש.
<גלית גלעד: יריב מן שותף נאמן שלא ראיתי כמותו, ואני לא מחויבת להגיד לו את זה, באמת, אני לא מחויבת, כבר קיבלנו את התקציב, אנחנו עובדים כבר שלוש שנים ונלחמים באמת במקצועיות כדי להגיע ולהטמיע את הנושא.
<גלית גלעד: כל שנה, מרוב אמון בפרויקט החשוב הזה, הם הגדילו את התקציב.
<גלית גלעד: אני לא אומרת שהם פטורים ואנחנו ביחד ולבד, אני אתדפק על דלתו של שר החקלאות ואני אגיד לו 'בוא נמשיך עוד', כי רק עוד שלוש שנים של פרויקט כזה - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך אולי להפסיק להתייחס לזה כאל פרויקט.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות חלק מהטיפול שלנו.
<גלית גלעד: אני מציעה ואני מבקשת ממך, כמו שאת מתייחסת לתכנית הלאומית, לא רק להטיל על כתפיו של משרד החקלאות את האחריות על הבטיחות של הילדים הבדואים, יש עוד משרדים שצריכים לשאת בנטל ולעשות במילים של משרד האוצר מצ'ינג לפרויקט הזה.
<גלית גלעד: ואת יודעת מה?
<גלית גלעד: לאו דווקא רק משרדי ממשלה, יש עוד גופים שיכולים להצטרף ואת יכולה לפנות אליהם.
<גלית גלעד: הוא ציין את משרד הבריאות, אני מצטערת, אבל בתקציב של החומש אנחנו לא נראה אפילו 100,000 שקלים, שאי אפשר לעשות שום תכנית מערכתית.
<גלית גלעד: אני לא מוותרת ליריב, הוא יודע, אנחנו מדברים כל יום, אבל אני חושבת שצריך לצרף אליו עוד ובזה הוא צודק.
יפעת שאשא ביטון: גלית, אני מסכימה לגמרי, אנחנו לא באים לומר עכשיו שמשרד החקלאות הוא אחראי ואין בלתו, להיפך, העלה פה חבר הכנסת זוהיר בהלול את הנושא של גני שעשועים, של מרחבים ציבוריים, זה ברור שצריכה להיות גם שותפות של משרד החינוך וזה ברור שצריכה להיות פה שותפות של הרשויות המקומיות ושל משרד הפנים ודיברנו פה על טיפות חלב וזה, זה ברור שמשרדים אחרים צריכים להיות שותפים, אבל אני לא רוצה להיות במצב שאני כל פעם נלחמת בשביל להוסיף שירות או להוסיף מענים ואז מישהו אחר גורע לי מהמענים שכבר היו.
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל מה?
<גלית גלעד: כשעוד לא עשינו את השינוי.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לראות איך אנחנו מעבים את המענים שניתנים היום.
יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שהמענים שניתנים בקרב הבדואים הם לא מספיקים.
יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמקום של הילדים ואני לא מוכנה שבגלל שאנחנו לא מספיק מהדקים את החגורה שם אז ילדים שלנו נפגעים שם.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזו צריכה להיות שותפות של כולם, אבל ממשרד החקלאות אני עדיין מבקשת שמה שהיה הוא שיהיה, אלא אם כן אתם רוצים להוסיף, שם אנחנו לא נתווכח, אבל לפחות שמה שהיה הוא שיהיה.
אוסאמה סעדי: אפשר כמה משפטים?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איל בן ראובן ואחר כך אוסאמה סעדי.
איל בן ראובן: צהריים טובים.
איל בן ראובן: אל"ף, יפעת, אני מברך על הדיון החשוב הזה.
איל בן ראובן: הוא בהחלט חשוב.
איל בן ראובן: חיי אדם הם בעדיפות עליונה, חיי ילדים הם מעל עדיפות עליונה, אין מילים לתאר באיזה עדיפות גבוהה זאת.
איל בן ראובן: אנחנו עוסקים פה בנושא שהוא יחסית די מאותר, אנחנו די יודעים איפה הוא נמצא, איפה הבעיה של פגיעה של ילדים שמאבדים את חייהם יותר מבמקומות אחרים.
איל בן ראובן: הצגתם את זה פה מאוד ברור והנתונים הם מאוד ברורים.
איל בן ראובן: כשאני אומר את זה אז הבשורה הטובה בדבר כזה זה שכשמאתרים את הבעיה אפשר לשים לשם סדר עדיפות.