GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל בן ראובן: כלומר סדר עדיפות בא הן בתודעה והן במשאבים, זה משמעות סדר עדיפות.
איל בן ראובן: מה שאנחנו שומעים ומבינים פה, שזה לא מספיק נעשה בצורה הזאת.
איל בן ראובן: אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה להכוונת סדרי עדיפות הרבה הרבה הרבה יותר גבוהים.
איל בן ראובן: אני אתן דוגמה לסוגיה הזאת של הנפלים והפגיעה ממקום שבו חייתי הרבה מאוד זמן, צה"ל, מערכת הביטחון.
איל בן ראובן: מערכת הביטחון, אין ספק שעושים דברים, אבל כאשר יש תופעה כזאת, ואני כבר לא נמצא שם הרבה זמן אבל אני אומר שכשאני הייתי וניהלתי מערכות גדולות, אני לא זוכר שאחרי תרגיל גדול עשינו מערכת מאוד מאוד מסודרת של מה קרה עם הנפלים שנפלו כתוצאה מירי ארטילרי או ירי טנקים במרחב הגדול, במרחב הזה.
זוהיר בהלול: לא עשיתם דיונים?
איל בן ראובן: לא דיונים, עזוב, לא עשינו מעשים לעומק בנושא הזה.
איל בן ראובן: אני אתן דוגמה, אני אומר את זה פה למערכת הביטחון, האם כאשר נהרג ילד, חס וחלילה, בדואי, בסביבת שטח אימונים, האם מתבצע תחקיר בצה"ל על הדבר הזה?
איל בן ראובן: על איך זה קרה, למה זה קרה.
יפעת שאשא ביטון: הוא נהרג ליד הבית, שזה עוד יותר חמור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים להבין מה קורה שם.
איל בן ראובן: אני אומר בכוונה, אני שואל את מערכת הביטחון, עד כמה זה נמצא באמת במודעות של המפקדים, בעיקר בדרום, כי הבעיה היא בעיקר בדרום, נכון שהיו גם בצפון בעבר, אבל היום הבעיה היא בעיקר בשטחים בדרום, עד כמה זה נמצא בתוך המודעות של האנשים, שאחרי שגומרים תרגיל ואימון הולכים האנשים שהתאמנו לעשות סריקה בשטח ובחינה ובאמת הסתכלות.
איל בן ראובן: אני אומר את זה, יכול להיות שיש כאלה שעושים, אבל אני חושב שצריך למקד את העניין כי אנחנו רואים שיש פה בעיה, יש פה ילדים שנהרגים ולכן צריך לקחת את זה לשם.
איל בן ראובן: התופעה הזאת של משרד החקלאות וארגון 'בטרם', עוד פעם, זה עניין של סדר עדיפות.
איל בן ראובן: ילדים מתים, זה חייב לקבל סדר עדיפות.
איל בן ראובן: אין פה בכלל שאלה.
איל בן ראובן: זה צריך ותגיד לנו, אם צריך אנחנו נפנה את זה ונלך לשרים ונלך למי שצריך כדי שייתנו את סדר העדיפות לדבר הזה.
איל בן ראובן: ויש פה כמובן גם את העניין של המודעות בתוך החברה הבדואית שצריך לעסוק בה, אבל צריך לעזור להם בעניין הזה.
איל בן ראובן: כמו שאני למדתי, לפחות בחיים שלי הכבר לא כל כך קצרים, את העדיפות בדברים כאלה צריך לתת לחלשים, לאלה שיש להם פחות יכולת לעסוק בזה.
יפעת שאשא ביטון: שיש להם פגיעות יותר גדולה.
איל בן ראובן: מה לעשות, יש להם פחות יכולת בעניין הזה, כי הם נמצאים בתרבות אחרת ולכן, ופה אני אומר בסוף, אני אומר את זה לכולנו, חובתנו להגן על חיי אדם.
איל בן ראובן: אנחנו יוצאים למלחמות בשביל להגן על חיי אזרחינו, כך צריך להתייחס לנושא של הפגיעה בילדים הבדואים, כך צריך להתייחס לזה.
איל בן ראובן: אני אומר את זה למערכת הביטחון, אני אומר את זה לכל המערכות האחרות.
איל בן ראובן: פה אנחנו יכולים לעשות, אנחנו ממש יכולים לעשות כדי להוריד בכמויות האלה, אלה כמויות בלתי מוסברות.
זוהיר בהלול: רק שאלה לאיל, אתה אמרת שצריך לעשות תחקיר צבאי, שאלת שאלה באוויר, כאשר ילד בדואי נפגע מנפל, האם מתקיים תחקיר צבאי?
איל בן ראובן: אני שאלתי את השאלה כי אני כבר עשר שנים לא נמצא במערכת הזו.
איל בן ראובן: אני יכול לומר מניסיוני בעבר, כשאני הייתי שם, ואני לוקח אחריות, כי אני פיקדתי על הדברים האלה, לא היינו עושים תחקירים עמוקים בעניין הזה ואני אומר - - -
<עודד בר מעוז: התשובה המפורשת היום היא שעושים, נקודה, עם מסמכים.
איל בן ראובן: עוד פעם, אני לא מאשים.
איל בן ראובן: בכלל בדיון, כדי להיות אפקטיביים, אני לא מציע פה יותר מדי לעסוק בהאשמות, צריך פה לעסוק בפרקטיקה של איך עושים יותר טוב.
איל בן ראובן: אם הצבא עושה היום, אני שאלתי שאלה, ואני שמח לקבל תשובה חיובית על זה, ועדיין אני אומר, אתה יודע, זו מערכת גדולה, תמיד צריך לשאול עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לחדד שם, אנחנו נבקש להדק את החגורה בנושא הזה.
איל בן ראובן: איך נעשה, לאיזה עומק זה נעשה וכו'.
יפעת שאשא ביטון: שמואל דוד, אחר כך חבר הכנסת אוסאמה סעדי והמשטרה.
יפעת שאשא ביטון: אז ממש בקצרה, שאני לא אצטרך לחתוך אתכם כי אנחנו כבר מגיעים לסוף הדיון.
<שמואל דוד: שלוש שאלות.
<שמואל דוד: למה כשיש מיליוני דונמים של שטחי אש, גברתי היושבת ראש, נחוץ לנווט בתוך כפרים לא מוכרים?
<שמואל דוד: כפרים לא מוכרים זה לא תל אביב וזה גם לא חדרה, השטח שלהם הוא לא מוגדר והוא לא מגודר, אין שם רחובות ומדרכות וכבישים וכיוצא בזה.
<שמואל דוד: כשאתה מנווט בתוך השטח אתה מנווט בחצרותיהם של אנשים.
<שמואל דוד: עשיתי את זה בעבר, אז אני מכיר את החוויה גם מהצד של החיילים.
<שמואל דוד: ביישוב עירוני יש דרכים, יש כבישים, בכפר כזה אין, הכניסה לחצרותיהם של אנשים היא רגישה גם במובן של הפרטיות, גם במובנים אחרים, אגב, היא לא טובה גם לחיילים בהקשר הזה, ולכן צריכה להיות פקודה, להערכתי, שמסמנת את הגבולות, לא גבולות שיפוט, אבל גבולות של הכפרים הלא מוכרים, והצבא לא אמור להיכנס אליהם.
<שמואל דוד: פשוטו כמשמעו.
<שמואל דוד: שנית, אני שואל, האם קיימת באמת פקודה שאומרת שצבא שמנווט באזור, כשהוא נכנס לכפר בלתי מוכר או לכפר יישוב מוכר מנווט ללא תחמושת שהיא מעבר לנק"ל.
<שמואל דוד: לפחות מעברי לא מכיר פקודה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהציג עודד.
יפעת שאשא ביטון: אני טועה, עודד?
<שמואל דוד: אבל אני רוצה לוודא שאני מבין נכון, אני לא בטוח שאני מבין נכון.
<שמואל דוד: הצבא מסתובב עם כל מיני נשקים וכל מיני - - -
יפעת שאשא ביטון: אמר את זה עודד בצורה מפורשת, אתה רוצה לפתוח עכשיו שאלות שכבר ענינו?
<שמואל דוד: אני רוצה לוודא שמה שנאמר הוא מה שנאמר, אחר כך צריך לבדוק מה מדויק ומה שקורה בשטח.
<שמואל דוד: יש פערים בין מה שקורה בשטח למה ש - - - בנוסף לזה, יש יישובים שבאופן מובהק אנחנו יודעים שהם קרובים לשטחי אש גדולים, ביר הדאג' זו דוגמה בולטת.
<שמואל דוד: האם ננקטת בהם פעילות הסברה לילדים ברמה היומיומית?
<שמואל דוד: יש מערכת חינוך, הילדים חשופים כמה שעות ביום, 200 יום בשנה, למערכת חינוך, גננות, מורים וכיוצא בזה.
<שמואל דוד: הם יכולים להסביר, בוודאי ביישובים שחשופים לזה באופן קרוב, מערכת החינוך יכולה ליטול את התפקיד הזה על עצמה, לא צריך מומחים יוצאי דופן, אלא קודם כל שתהיה אזהרה על ידי המורים, על ידי הגננות.
יפעת שאשא ביטון: זה נאמר כאן.
<שמואל דוד: לא, אבל השאלה מה נעשה.
<שמואל דוד: לא ברור לי איפה הנציג של מערכת החינוך כאן ומה יש לו להגיד.
<שאול יגיל: יש פה שני נציגים ממשרד החינוך ואם נתבקש גם נגיב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני אתן לכם מיד את האפשרות להגיב.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
אוסאמה סעדי: כן, גברתי היושבת ראש, חבריי חברי הכנסת.
אוסאמה סעדי: אני קודם כל מברך את חברי ג'מעה אזברגה שהעלה את הנושא הזה, וכמובן את גברתי היושבת ראש, על הדיונים האלה בעניין זכויות הילד וחיי ילד, ולא רק בנושא הזה של פגיעה מנפלים או מאמל"ח, אלא גם בעניין של תאונות דרכים ובעניין הרכבים, היו דיונים פה, לכן חשוב שאנחנו נקיים את הדיונים האלה.
אוסאמה סעדי: ההתייחסות של הוועדה מעידה על הרצינות, מה שלא יש במשרדי הממשלה.
אוסאמה סעדי: אני מזכיר לחבריי שבאותו יום שעומר ומחמוד אבו קוידר מצאו את מותם הטרגי היינו בכנסת ואני עליתי לדוכן במליאה וסיפרתי על מה שקרה ועל המקרה הטרגי של מותם כתוצאה מנפלים של תחמושת ואז שר החקלאות, אתה זוכר, שישב, אמר שזה לא נכון, 'אתה מסית, אנחנו בדקנו את זה, זה מבלון גז'.
אוסאמה סעדי: זאת התשובה של השר אריאל.
אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, קודם כל צריכים להכיר בבעיה, שיש בעיה פה, שאם יש 11 ילדים שמצאו את מותם בשנת 2017, ושנה לפני זה 28, אז יש בעיה.
אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על מות של ילדים בתוך רכבים כתוצאה מזה שההורים שכחו אותם, מדברים על מקרים בודדים ואנחנו כבר רוצים לחפש פתרונות טכנולוגיים ומה לא, אז כשיש פה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא בודדים, לצערנו.
אוסאמה סעדי: זה לא בודדים, אז פה זה גם לא בודדים, זה תופעה.
אוסאמה סעדי: איך שחבריי דיברו, מדובר בכפרים לא מוכרים, שאין להם שטח שיפוט, אבל צה"ל יודע איפה יש אימונים, איפה מתאמנים, למה אין גידור, למה אין שילוט, שהילדים האלה - - - ואנחנו יודעים שהם ילדים.
אוסאמה סעדי: אז אפשר להגיד ולחנך - - -
יפעת שאשא ביטון: אז דובר כאן בעניין השילוט ואני אמרתי, תהיה בדיקה ואם מישהו מזהה משהו אחר אנחנו פה.
אוסאמה סעדי: שילוט, גידור, חייבים להיכנס לזה, וגם בנושא החינוך, שאנחנו נגיד לילדים האלה, אבל בסופו של יום זה ילד, ילד, אם הוא מוצא משהו, הוא מתחיל לשחק בזה וזה מתפוצץ.
אוסאמה סעדי: אי אפשר להטיל שום אחריות על ילדים בגיל כזה.
<ערן סירוטה: אני ערן סירוטה, אני נציג הפרקליטות, אני מפרקליטות מחוז דרום אזרחי, אני מטפל הרבה מאוד בשנים האחרונות בתביעות שמוגשות נגד המדינה, משרד הביטחון, בגלל אירועים של פגיעות כתוצאה מהנפלים.
<ערן סירוטה: אחרי הרבה מאוד מקרים שטיפלתי אני רוצה לומר, חלק מהאירועים האלה קורים בתוך שטחי אש, חלק בתוך באמת אזורים של ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אזור המגורים.
<ערן סירוטה: המגורים, בעיקר הפזורה הבדואית, מה שנקרא היישובים הלא מוכרים.
<ערן סירוטה: אני לא אכנס לשאלה הפוליטית, זה לא רלוונטי, אבל - - -
זוהיר בהלול: זה לא בקוד האתי עכשיו.
<ערן סירוטה: אל תסבך אותי, זה משהו אחר.
<ערן סירוטה: אבל אני רוצה לומר, מכל המקרים שטיפלתי, וטיפלתי בהרבה מאוד מקרים, יש פה גם נציגי משרד הביטחון, מקרים שבהם היה פיצוץ של נפל כלשהו בתוך יישוב, זה לא נפל שנורה על ידי הצבא, זה לא נפל שנפל לחיילים, אלה נפלים שהובאו על ידי גורמים כלשהם.
<ערן סירוטה: הצבא, גם כשהוא מנווט, וזה יגיד נציג הצבא, זה לא המקור של הנפלים.
<ערן סירוטה: אני יכול אחר כך להעביר יותר נתונים - - -
יפעת שאשא ביטון: אלה הפסיקות שדיברתי עליהן.
<ערן סירוטה: אלה מקרים שבהם נפלים הובאו מתוך שטח אש, נאספו החוצה.
<ערן סירוטה: גברתי היושבת ראש, עוד דבר אחד, כמו שביפן - - -
טלב אבו עראר: לא, זה מרגש, הם ירדו מהשמים.
יפעת שאשא ביטון: אתה מבין, רציתי שתירגע.
טלב אבו עראר: בושה באמת.
טלב אבו עראר: קצת תתבייש - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל, טלב אבו עראר, אלה עובדות.
יפעת שאשא ביטון: בחלק מהמקרים זה כן, מה לעשות - - -
טלב אבו עראר: זה עובדות?
טלב אבו עראר: איזה עובדות?
יפעת שאשא ביטון: זה נפלים שמובאים על ידי אנשים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא כולם, אבל יש גם מקרים כאלה.
טלב אבו עראר: גברתי, אז מי?
טלב אבו עראר: אז מה, אולי הבדואים בעצמם?
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אתה לא יכול להגיד, אם אנחנו לא נשים את הבעיה - - -
<חגית בן שאנן: סליחה, אפשר?
יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתן לך.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נשים את הבעיה לא נדע לטפל בה.
יפעת שאשא ביטון: גם זה חלק מהבעיה ואנחנו צריכים להסתכל על זה בפרצוף ולהגיד שאנחנו נטפל בזה ואנחנו נטפל במה שהעלה זוהיר ובמה שהעלה איל בן ראובן ובמה שהעלו כולם.
טלב אבו עראר: אבל שיגיד לי לאיזה גורמים זה נופל גם.
יפעת שאשא ביטון: על ידי מי.
יפעת שאשא ביטון: אני הבאתי את זה.
<ערן סירוטה: אני רק רוצה לסיים, המשפט הכי חשוב.
<ערן סירוטה: כמו שביפן יש רגישות לרעידות אדמה, כל ילד בן 6 יודע כשיש רעידת אדמה מה הוא עושה, ובקנדה, בגלל שיש בעיה של דובים, כל ילד יודע שאם הוא רואה דב מה לעשות.
<ערן סירוטה: פה זה לא חשוב, לילד בתל אביב לא חשוב מה קורה, אין נפלים בתל אביב, אבל חשוב שילד בן 6 בכיתה א' ו-ב' יעבור במערכת החינוך איזה שהיא הסברה קצרה של שעה-שעתיים, עם תמונות של נפלים, עם שקפים, זה נפל, זה לא נפל.
<ערן סירוטה: כמו שהילדים שלי, אני גר בעיר, חשוב לי מאוד שהם יידעו לחצות את הכביש, ילד בדואי, שיש בעיה ייחודית, צריך שיקבל הסברה בבית הספר כבר מגיל קטן, אולי אפילו בגיל גן, זה וזה וזה, אסור לגעת.
<ערן סירוטה: זה לא הרבה כסף, אני לא חושב שמישהו עם מדים צריך להעביר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא מצריך שום לוגיסטיקה מיוחדת.
<ערן סירוטה: בדיוק, כדי שגם בפעם הבאה, כשילד נכנס לשטח אש, בטעות, לא בטעות, זה לא משנה, אבל כשהוא רואה נפל, שהוא לא ייגע בו וזה יציל חיים.
זוהיר בהלול: גם להביא את הסיפור של הטרגדיה הזו של שני הילדים.
<ערן סירוטה: וגם להביא סיפורים של טרגדיה, להסביר מה קורה.
<ערן סירוטה: כי הילד הבדואי, אין לו מודעות מה קורה.
<ערן סירוטה: הוא אוסף, בדרך כלל לא קורה כלום, אבל לפעמים זה מתפוצץ וקורה אסון.
<קריאה: זה לא רק הבדואים.
<ערן סירוטה: זה בעיקר בעיה של בדואים, הנפלים.
יפעת שאשא ביטון: תתפלא, אבל גם בצפון לא חסר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציגות משטרה ואנחנו נסכם.
<חגית בן שאנן: בהמשך לשאלתך, האם זה מגיע דרך השמים, אז אני רק רוצה לציין נתונים מספריים שהבאתי.
<חגית בן שאנן: מבחינת תיקים שנפתחו בשנת 2016 במשטרה, מתוך 350 תיקים של החזקת אמל"ח 250 תיקים היו בשטחי המגזר הבדואי, כאשר יש לנו גם תיעוד, יש מבצע שנקרא 'חד וחלק', שהמשטרה משקיעה הרבה מאוד משאבים והרבה מאוד אמצעים בנושא הזה של איתור אמל"ח בכלל ובמגזר הבדואי בפרט.
<חגית בן שאנן: ואת כל אותם אמצעי לחימה שאנחנו מאתרים אנחנו מוצאים מוסלק בסמוך לבית, בחצר של בית, בתוך הבית, וזה משהו שעל פי מידע מודיעיני ידוע לנו, שמי שמחזיק בזה זה בעצם אותו בעל הבית שהביא את זה כחלק ממעורבות פלילית - - -
טלב אבו עראר: תשאלי את השר שלך, השר ארדן אמר בתקשורת ככה, 90% מהנשק הזה הוא מהצבא.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל לא הצבא הביא את זה לבית.
<חגית בן שאנן: גם יש לנו הרבה מאוד אירועים שגונבים מהצבא אמצעי לחימה.
<חגית בן שאנן: זה לא משהו שהצבא הניח, אלא שפרצו לתוך בסיסים של צה"ל וגנבו את הציוד הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא המשטרה באה ומחלקת אותו לבתים.
<חגית בן שאנן: זה לא המשטרה וגם לא הצבא מחלקים ומניחים את זה בשטח, אלא פורצים לבסיסים ויש לנו גם אירועים כאלה, לצערנו.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לטפל בכול, נכון, בגלל זה אני אומרת שאסור לנו להיות - - -
<חגית בן שאנן: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, גם אנחנו כמחלקת נוער, אנחנו נכנסים לתוך בתי הספר במגזר ומעבירים הרצאות.
<חגית בן שאנן: אותי במגזר פחות מעניין אותי להעביר הרצאות בנושא של אלכוהול, אבל כן בנושא של נהיגה בטוחה, ופה אני יכולה להציע ל'בטרם', אם תרצו לשלב יחד איתנו הרצאות במגזר בנושאים מסוימים אנחנו נשמח כי יש לנו דלת פתוחה.
<חגית בן שאנן: אם בסופו של יום אנחנו יכולים להציל את המקרה הבא, הרווחנו כולם.
טלב אבו עראר: כולם מתואמים ממש, הצבא, המשטרה - - -
יפעת שאשא ביטון: רק להבנה, היא אמרה ל'בטרם' אם אתם רוצים אנחנו נצטרף.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שכרגע זה לא קורה והגיע הזמן שזה יקרה, זה הכול שאלה של איך אנחנו רוצים לראות את זה.
טלב אבו עראר: היא מדברת שטויות.
יפעת שאשא ביטון: אוי נו באמת, חבר הכנסת טלב אבו עראר, למה?
טלב אבו עראר: מותר לי להגיד מה שאני רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא יכול להגיד לבן אדם שהוא מדבר שטויות.
טלב אבו עראר: למה את מונעת ממני?
טלב אבו עראר: אזרח שרוכש, בוא נגיד קנה נשק, בסדר?
טלב אבו עראר: זורק אותו על הרצפה ככה באדמה, ככה זורק אותו, שילד בא ותופס אותו ככה?
טלב אבו עראר: איזה מין מצב מתארים, באמת, משחק ילדים אנחנו?
<קריאה: זה גם קורה.
טלב אבו עראר: לא נכון.
טלב אבו עראר: המשטרה שלך אמרה שזה אמל"ח צבאי.
<קריאה: היא לא אמרה איך זה הגיע לשם.
טלב אבו עראר: זה הגיע לשם.
יפעת שאשא ביטון: אוי נו באמת, לנשק אין רגליים, אתה יודע.
יפעת שאשא ביטון: זה לא הגיע לבד.
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מסתכלים על האמת בפרצוף רק בחלקים שהיא יפה לנו.
יפעת שאשא ביטון: איפה שיש עיוות באוזן או באף, אנחנו לא רואים שם.
זוהיר בהלול: יפעת, אני לא הסנגור של מר טלב אבו עראר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הוא רואה את זה חדגוני.
זוהיר בהלול: לא, תנו לי רק שנייה.
זוהיר בהלול: חבר'ה, הוא חי ביומיום את המכאובים האלה ואת הטרגדיות האלה, באמת.
זוהיר בהלול: באמת צריך - - -
<קריאה: סליחה, חבר הכנסת המכובד, אני מבקש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מפריע לו.
זוהיר בהלול: חבר'ה, צריך גם להקשיב לאלה שחווים את הכאב.
זוהיר בהלול: אי אפשר ככה, אתם מתנפלים כאילו שהוא בא לעורר פרובוקציות.
זוהיר בהלול: טלב אבו עראר לא בא לעורר פרובוקציות, הוא מנסה להעיר או לעורר את הסוגיות הנדרשות מסיפור טרגי שקרה רק לפני כמה שבועות.
זוהיר בהלול: באמת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני חייבת לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הדיון הזה היה אמור להיות מספר ימים אחרי שזה קרה, כך בדחיפות אנחנו התייחסנו לזה, אבל בגלל שהייתה כאן דרישה, היו צריכים להיות בהלוויה או איפה שלא יהיה, אנחנו נדרשנו - - -
זוהיר בהלול: ד"ר יפעת, כולם החמיאו על עצם קיום הדיון הזה, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אין לי בעיה, אבל אני רוצה לומר משהו.
זוהיר בהלול: אבל צריך גם להבין, הוא לא יכול להתנהל על מי מנוחות, לפעמים יש מכאובים ויש כאבים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מבינה את הכאב.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר שאני מבינה את הכאב, אבל עם כל הכאב הזה, אם אנחנו לא נסתכל על כל הזוויות במציאות הזאת, במציאות הקשה הזאת, אז אנחנו לא באמת נצליח לפתור, אנחנו תמיד נפתור רק חלק ממנה ואנחנו פה כי אנחנו רוצים לפתור את כל מה שאנחנו רוצים.
זוהיר בהלול: לזכותך, את מנסה, בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, בבקשה, מה אתם עושים בתכלס?
זוהיר בהלול: בתגובה למה שאמר האיש היקר ההוא.
<שאול יגיל: שמי שאול יגיל, סגן מנהל אגף בכיר לביטחון, בטיחות וחירום במשרד החינוך.
<שאול יגיל: משרד החינוך שותף מלא לכל פעולה שתוריד לחלוטין את ההיפגעות, בכלל של בני אדם, לאו דווקא ילדים, מאותם נפלים, מאותם חומרי נפץ.
<שאול יגיל: ואכן משרד החינוך מקיים הדרכות והסברה בתוך בתי הספר, אם זה על ידי אנשי משטרה, אם זה על ידי מורים ואם זה על ידי מדריכים של פיקוד העורף, לכל שכבות הגיל בבתי הספר.
<שאול יגיל: זה השלב הראשון.
יפעת שאשא ביטון: כמה זה קורה בפזורה הבדואית?
<שאול יגיל: הם לא שונים מכל בית ספר אחר במערכת החינוך.
<שמואל דוד: הם צריכים להיות שונים כי יש אצלם בעיה שאין במרכז.
<שמואל דוד: לילד שלי לא חשוב שיסבירו לו על נפלים כי אין לו נפלים, הוא גר בעיר, אבל ילד בדואי, חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, לא יזיק לו אם הוא יידע, אבל צריך לרכז מאמץ במקומות שהם מועדים.
זוהיר בהלול: יש ניסיון למרוח אותנו כאן.
זוהיר בהלול: באמת, מורחים אותנו.
<שאול יגיל: מערכת החינוך מטיילת בתוך שטחי האש, לא מעט שטחי אש, יש שם מסלולים טובים לטיולים וכל גוף כזה שיוצא לטייל מקבל דף עם מסרים מדויקים, מה הוא צריך לעשות ואיך הוא צריך להתנהג בתוך שטח אש, כולל כמובן אותה קבוצת ילדים.
<שאול יגיל: גם המגזר הבדואי או המגזר הערבי גם כן מטייל באותם מסלולים ועל פי זה אנחנו פועלים.
<קריאה: הוא לא מטייל שם, הוא חי שם.
יפעת שאשא ביטון: שאול, אני רוצה לומר משהו.
יפעת שאשא ביטון: כל דיון עם משרד החינוך אנחנו מקבלים איזה שהיא תמונת מצב כוללת, יפה, חשובה, אבל לא ממוקדת.
יפעת שאשא ביטון: פה אנחנו מדברים על משהו שהוא אקוטי בפזורה הבדואית.
יפעת שאשא ביטון: זה יפה, זה nice to have בכל המערכת, אבל בפזורה הבדואית זה עניין של חיים ומוות יום יום.
יפעת שאשא ביטון: יוצא ילד בפזורה הבדואית לשחק בחוץ, יכול לפגוש נפל ולא משנה עכשיו מי הביא אותו והשאלה אם אנחנו שמים את הדגש שם.
יפעת שאשא ביטון: כמו שלמשל בחברה החרדית אנחנו שמים את הדגש על כל הנושא של כוויות ממים חמים בגלל המיחמים ובמקומות אחרים אנחנו שמים דגשים אחרים, האם בפזורה הבדואית אנחנו שמים דגש על הנושא של נפלים?
יפעת שאשא ביטון: ממה שאתה אומר לי התשובה היא לא.
<שאול יגיל: גברתי, לא אמרתי את זה, אני אדגיש שוב מה שאמרתי בהתחלה.
<שאול יגיל: משרד החינוך שותף מלא לכל פעולה שתוריד את הנפגעים, כולל הדרכה יותר ממוקדת לאותו מגזר בפזורה הבדואית ואם צריך לעשות את זה נעשה את זה במיידית.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מקדימה את המאוחר, אני מבקשת לקבל ממשרד החינוך את פעילות ההסברה שנעשתה בפזורה הבדואית בשנה האחרונה מבחינת היקפים ואני מבקשת לראות את התכנית לשנה הבאה מבחינת היקפים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רגע לפני סיום שנה - - -
זוהיר בהלול: יש הודאה שעד היום הם לא עשו.
<שאול יגיל: לא אמרתי שלא עשינו.
יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות מצוינת להיערך לשנה הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, הזמן הזה שאנחנו נמצאים בו הוא הכי דרמטי, אתם יודעים למה?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו יוצאים לחופש הגדול והילדים האלה יסתובבו שם ועכשיו צריך להיכנס לשם ולוודא שהילדים האלה מקבלים את ההסברה שנדרשת כדי שכשהם יידעו כשהם פוגשים משהו מה הם פוגשים וממה הם צריכים להיזהר כדי שלא יקרו אסונות נוספים.
<רות פרמינגר: אנחנו, ברשות לפינוי מוקשים, עושים פרויקט מאוד יפה של הסברה לאנשים, לתושבים, למטיילים, בדרך כלל בחגים.
<רות פרמינגר: אנחנו עושים תשדירים ברדיו, אנחנו מפרסמים פלאיירים.
יפעת שאשא ביטון: אין רדיו, זו פזורה בדואית.
יפעת שאשא ביטון: זה החיים שלהם, זה לא טיולים, הם לא יצאו לטייל בחג, הם מתים כי הם יצאו לשחק בחצר.
<רות פרמינגר: אני מסבירה מה אנחנו עושים.
<רות פרמינגר: אני חושבת שאפשר לעשות הרבה דברים כדי למנוע פציעות.
<רות פרמינגר: אני אומרת שוב, גם להגיע אליהם, לבוא אליהם בצורה יזומה ולתת את האפשרות הזאת.
<רות פרמינגר: אני חושבת שאם משרד הביטחון יכול לממן את הפעילות של הרלפ"מ אפשר פה בהחלט לממן פעילות יזומה ישירה בנושאים הללו.
יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי לחבר הכנסת ג'מעה שאני אתן לו לסכם ואחר כך אני אומר את המלצות הוועדה.
זוהיר בהלול: הסיכום בערבית ארוך, את יודעת.
יפעת שאשא ביטון: בעברית, שאני אבין.
ג'מעה אזברגה: את רוצה בערבית?
ג'מעה אזברגה: אין לי בעיה.
ג'מעה אזברגה: קודם כל אני רוצה באמת להודות לחברת הכנסת יפעת, יושבת ראש הוועדה, על הדיון הממוקד והענייני.
ג'מעה אזברגה: דבר שני, אני חושב ואני עדיין מאמין שהדבר הזה, הנושא הזה, הכותרת הזו היא קונצנזוס, אין על זה חילוקי דעות, על המטרה.
ג'מעה אזברגה: יש חילוקי דעות אולי על האמצעים ואני חושב שקרה דבר, זה לא מובן מאליו, הייתי רוצה לשאול כמה שאלות את החבר'ה ממשרד הביטחון.
ג'מעה אזברגה: למשל האם זרנוג, השטח שנהרגו בו שני הילדים, מוגדר שטח אש?
ג'מעה אזברגה: האם באמת ננקטו אמצעי הזהירות שהיו אמורים להינקט?
ג'מעה אזברגה: ולגבי העניין של השלטים, בהחלט אני אומר לך, בוודאות, שהשלטים הם כמו שהזכרתי ואנחנו בדקנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: תביא לי לראות ואני אישית מטפלת בזה.
ג'מעה אזברגה: הייתי בשטח ובשניים ולא היה דבר כזה.
ג'מעה אזברגה: והשאלה השנייה, האם הסיורים שנעשו בערבי חגים, אם זה ראש השנה ואם זה החגים של היהודים, האם נעשו סיורים גם בחגים של הערבים, אדוני?
ג'מעה אזברגה: ושאלה חשובה לא פחות, כמה הושקע בעניין של בניית מגרשים על מנת שהילדים האלה לא ישוטטו כמו שאמרנו.
יפעת שאשא ביטון: לא הושקע.
ג'מעה אזברגה: כמה הושקע, אם בכלל.
ג'מעה אזברגה: אני מצטרף לשמוליק, מה שהוא אמר, שיישוב כמו ביר הדאג' שנמצא בגבול והסבירות שיהיו נפלים ביישובים שסמוכים לגבולות הם יותר גבוהים.
ג'מעה אזברגה: אנחנו כאן לא באים לחפש אשמים, חס וחלילה, אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.
ג'מעה אזברגה: העניין של המודעות הוא חשוב מאוד כיוון שאני בניסיון שלי הקודם עשיתי הרבה בעניין של העלאת המודעות, זה הדבר הכי חשוב, אבל אתה לא יכול להרגיש אותו מהיום למחר, ד"ר יפעת, זה אמור להיות במשך שנים ובצורה רציפה.
יפעת שאשא ביטון: צריך להתחיל.
ג'מעה אזברגה: אני חושב שהכי טוב שעושים את זה היום, אם זה אמור להיות בשני רבדים או מקומות, במשרד החינוך ו'בטרם', הם עושים את זה ועושים ב'בטרם' עבודת קודש, זו גם הזדמנות להודות להם.
ג'מעה אזברגה: אני לא חושב שהמשטרה יכולים לעשות את זה בצורה יותר טובה ממשרד החינוך או מ'בטרם'.
ג'מעה אזברגה: בקופות החולים, למשל, עשינו את זה במשך שנים וזה עובד.
ג'מעה אזברגה: היינו נכנסים לבתי ספר, יוצאים מהמרפאה והולכים להדריך ילדים שמה.
ג'מעה אזברגה: ובכל זאת עוד פעם תודה רבה לכל הנוכחים ואני מקווה שיהיו תשובות לגבי העניין של התקציבים.
ג'מעה אזברגה: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם, ברשותכם.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מבקשת ממשרד הביטחון גם להדק את החגורה, במיוחד בשטחים מועדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בשטחי האש את הסריקות השגרתיות והכול, אבל במקומות שבהם אנחנו יודעים שיש פוטנציאל גדול יותר להיפגעות, להדק שם את החגורה, כדי שזה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד יותר מזה, גם אם לא יאהבו כאן לשמוע, גם במקרים שבהם אנשים אוספים את הנפלים או כלי נשק או מה שלא יהיה לשטחי המגורים, הצבא יודע לעשות פשיטות כדי לנקות וגם המשטרה יודעים לעשות פשיטות כדי לנקות אותם.
יפעת שאשא ביטון: אם זה מה שיעזור לנו להגן על הילדים, לעשות גם את זה.
טלב אבו עראר: כן, בסדר, אף אחד לא מתנגד לזה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של השפה, בשביל השקט של כולנו, שהפקחים יעברו, שיראו שהכול משולט ושהכול בשלוש השפות, במיוחד בגלל שהאוכלוסייה שם זקוקה בהחלט לשפה הערבית.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מבקשת ממשרד החינוך להיכנס עכשיו, עכשיו, להדריך את מי שצריך שם, יש שם אנשי חינוך - - -
<קריאה: לא נתת להגיד דברים.
יפעת שאשא ביטון: אני מצטערת, אבל דיבר נציג משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: את משרד חינוך אחר ממה שהוא הציג?
<אורה יעקב: שאול מייצג את אגף ביטחון, בטיחות ושעת חירום ואנחנו בחלק הפדגוגי ואנחנו - - -
<קריאה: אורה היא הרפרנטית של התכנית הלאומית.
<אורה יעקב: אנחנו נערכים עכשיו במסגרת התכנית הלאומית לעבודה מול גננות מובילות שידריכו את ההורים ואנחנו נכניס גם את המרכיב הזה של נפלים, אבל באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: אורה, אז בואו, עכשיו תיכנסו, לא רק לגנים, לבתי ספר, לכיתות.
טלב אבו עראר: הכול תקציבים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, משרד החינוך אמור לתת פה מהתקציב שלו, כל משרד אמור לתת איקס כסף כפי שנקבע עם אגף התקציבים ואגף התקציבים נותן מצ'ינג של 6 מיליון שקלים על אותם 4 מיליון.
יפעת שאשא ביטון: אז אל תגידו לא הגיע כסף, המשרדים צריכים לדאוג לזה, אנחנו נטפל בזה בנפרד.
יפעת שאשא ביטון: בשביל שמורה תיכנס מחר בבוקר עם המצגת של נפלים או עם משהו שהיא יכולה להכין, ואת יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: גם היא לא צריכה שישלחו לה את זה, לא צריך תקציב מיוחד, צריך ל - - -
<אורה יעקב: על זה לא דיברתי, לא דיברתי על התקציב.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אנחנו צריכים מחר בבוקר להיכנס במקומות שמועדים, הם יוצאים לחופש, שהם יידעו לזהות את זה, שהם יידעו מה מקור הסכנה.
יפעת שאשא ביטון: שיעור חינוך רגיל, לא צריך בשביל זה שום דוקטורט ושום תעודה מיוחדת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מאוד מבקשת, זה עניין של מודעות גם בקרבנו, אנשי המקצוע, בקרב אנשי החינוך.
יפעת שאשא ביטון: להיכנס פנימה ולהסביר ולוודא שבתכנית בשנה הבאה מדי פעם יהיו אזכורים כדי שירעננו את הזיכרון של הילדים, השגרה שוחקת גם את הילדים, שהם יזכרו מפעם לפעם ממה הם צריכים להיזהר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יהיה חלק מהמערך של ההסברה.
יפעת שאשא ביטון: ואני פונה לרשויות המקומיות, גם במקומות הלא מוכרים, ואני יודעת שאולי אני נכנסת פה לאיזה שהוא שטח אפור מבחינה פוליטית או רשותית, אבל אם אנחנו נדאג שלילדים האלה יהיה מקור תעסוקה, יהיו מרחבים שבהם הם יוכלו לשחק הם לא יחפשו את הדיונות ולא את המקומות האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמחובתנו, גם בשבילנו, למזער את הפגיעה שם ולוודא שיהיו להם שטחים ציבוריים למשחק.
ג'מעה אזברגה: תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד בנושא מוכנות בטיחותית במתקני הילדים בחופשת הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: הגיש אותו כדיון מהיר חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת על העלאת הנושא.
יפעת שאשא ביטון: זה אחד הנושאים היותר בוערים ומדוברים כאן במסגרת הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה, כמו שאני אומרת תמיד, שככל שאנחנו נרבה לעסוק בכך ולהעלות את זה על סדר-היום, כך אנחנו נעלה את זה למודעות, ואולי, בתקווה, נצליח למנוע לפחות את חלק מהאסונות או המקרים שבהם הילדים שלנו נפגעים.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לחבר הכנסת זחאלקה לפתוח.
ג'מאל זחאלקה: תודה גברתי.
ג'מאל זחאלקה: האמת היא שאני מעלה במשך שנים את הנושא הזה, של מתקני השעשועים והספורט, הבטיחות שלהם, במיוחד בתקופת חופשת הקיץ כאשר הילדים בחופשה והם משתמשים בהם בצורה אינטנסיבית יותר מאשר בזמנים אחרים.