GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רבקה הררי: אם אנחנו מסתכלים במדינת ישראל, אנחנו רואים שבקרב ילדים מדברים על ילדים כבר מכיתה א' שסובלים מעודף משקל והשמנה, גם בחטיבה הצעירה, גם בחטיבת הביניים.
<רבקה הררי: אין פה בשקף, זה שקף של משרד הבריאות, אבל גם בחטיבה העליונה יש עלייה באחוז הילדים שסובלים גם מעודף משקל וגם מהשמנה.
<רבקה הררי: ואותו דבר במבוגרים.
<רבקה הררי: במבוגרים אנחנו רואים שזה מגיע עד ל - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה ריח של אוכל, או שזה פסיכולוגי?
<קריאה: פתחו את הדלת.
יפעת שאשא ביטון: כבר התחלתי לחשוב שהראש שלי עובד - - -
<רבקה הררי: עד 50%.
<רבקה הררי: כאשר חשוב מאד לשים לב, גם בקרב ילדים וגם בקרב מבוגרים, ההשמנה היא באחוזים יותר גבוהים בשכבות סוציו אקונומיות נמוכות.
<רבקה הררי: אנחנו רואים את זה בקרב המגזר הערבי בילדים, תשימו לב לשקף, ואנחנו רואים את זה גם בנשים ממעמד חברתי כלכלי נמוך בקרב מבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול משהו.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל בהקשר של השקף הקודם, מתוך כל ה-100,000 שמאושפזים, כמה ילדים מאושפזים, את יודעת לומר את הפרט הזה?
<רבקה הררי: אני לא יודעת להגיד במספרים מדויקים.
<רבקה הררי: אני יודעת שיש לנו קרוב ל-5-6 מחלקות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הפילוח כאן, של נשים ממעמד חברתי כלכלי נמוך אל מול מבוגרים בכלל, זה אומר אנחנו לא יודעים אינדיקציה לגבי גברים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת גברים הם פחות נוטים להשמנה?
<רבקה הררי: הנשים בחברתי כלכלי נמוך זה שם, כי זה השיא.
<רבקה הררי: זה ה-70% שזה שיא עודף המשקל וההשמנה בילדים בקרב הקבוצה הזאת.
<רבקה הררי: הם קבוצה שמגיעה לרמה הזאת.
<רבקה הררי: בסדר?
<רבקה הררי: כאשר המדינה נכנסת לדאגה בשל ההשמנה ועודף משקל, מה שמעניין אותה זה לא מעניין אותה שאני אהיה במשקל כזה או אחר.
<רבקה הררי: מה שמעניין מדינה זה בעצם העלות הכלכלית של מערכת הבריאות ושל מערכת התעסוקה, כתוצאה מהעלייה בהשמנה והעלות הכלכלית של ההשמנה והתחלואה שנלווית להשמנה.
<רבקה הררי: לכן התקיימה ועדה שקוראים לה הוועדה להסדרת התזונה, שהסדרה בעברית זה רגולציה.
<רבקה הררי: אני אומרת את זה כי גם אני לא ידעתי.
<רבקה הררי: הוועדה קיימה 13 פגישות שבפגישות היו נוכחים אנשים מתחום הבריאות, מתחום התזונה, מתחום בריאות הציבור, אבל גם נציגים ממשרד הבריאות.
<רבקה הררי: אני רואה פה את הנציגים מהמחלקה לתזונה ממשרד הבריאות, נציגים מתעשיית המזון, נציגים ממשרדי הממשלה השונים, כמו משרד הבריאות, משרד המסחר והתעשייה, מסחר האוצר; ונציגים מהציבור.
<רבקה הררי: שאלו גם את הציבור לדעתו בכל מיני נושאים, כמו איך צריכה להיראות תווית המזון או איך צריך להיות הסימון של המזון.
<רבקה הררי: אתם רואים את ההמלצות שהוועדה פרסמה לציבור, כאשר ההמלצות של הליבה זה סימון בחזית האריזה, סימון שיהיה אינפורמטיבי וגם שיפוטי.
<רבקה הררי: אני קופצת רגע לשקף ותראו.
<רבקה הררי: כל המזונות שעומדים בהמלצות התזונתיות יהיו בצבע ירוק ומזונות שמכילים כמות גבוהה של סוכר או שומן או מלח – יהיו בצבע אדום, כמו רמזור אדום.
<רבקה הררי: זה עדיין צריך להיות נדון גם בשבועות הקרובים בכנסת וחשוב לי שחברי הכנסת יתמכו בזה, כי זה נותן בעצם להורים, אם אנחנו מדברים על תזונת ילדים, להורים זה נותן כלי מאד פשוט.
<רבקה הררי: כן אפשר להכניס את זה הביתה, לא כדאי להכניס את זה הביתה.
<רבקה הררי: הסימונים יהיו בשלבים, כאשר מדברים שעד שנת 2020 בשלושה שלבים.
<רבקה הררי: אנחנו יודעים שאם אנחנו היום רגילים לטעם מאד מלוח, אז בבת אחת יורידו לנו את המלח, המזון לא יהיה לנו טעים ולכן אומרים שהתעשייה תתרגל בשלושה שלבים לשנות את המזונות.
יפעת שאשא ביטון: התעשייה והצרכנים.
<רבקה הררי: כן, התעשייה והצרכנים.
<רבקה הררי: זה הקטע של הרה-פורמליזציה של המזון ותשימו לב שיש פה כמה דברים שהם מהותיים לגבי ילדים.
<רבקה הררי: מניעת שיווק והגבלת פרסום מזיק לילדים בכלי התקשורת וחינוך תזונתי והסברה לאומית, שמדברים מהגיל הרך.
<רבקה הררי: ולכן, כשאנחנו מדברים על מהפכה בריאותית, אז אמרנו נתחיל במחלקות הילדים, כי חלק מההמלצות של הוועדה הן רלבנטיות במיוחד לילדים; וגם אנחנו חושבים שאם אנחנו דואגים למחלקות ילדים, אנחנו דואגים גם לדור הנוכחי, אבל גם אם נצליח בדור הנוכחי, אנחנו נדאג כבר לדור לעתיד.
<רבקה הררי: זאת אומרת זה - - -
יפעת שאשא ביטון: גם הרבה פעמים זה מקרין להורים ובכלל לסביבה, אז ככה מרוויחים פעמיים.
<רבקה הררי: נכון.
<רבקה הררי: המגמה התחילה במחלקות היולדות, אבל יולדות אנחנו יודעים שזה בעצם מאושפזות בריאות ופה אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: וגם יש להן חשקים שלא תמיד בריאים.
<רבקה הררי: זה עולם אחר.
<רבקה הררי: אז המהפכה הבריאותית במחלקות הילדים היא בעצם בהתאם לחזון הדסה.
<רבקה הררי: הדסה ארגון שתמיד דאג לבריאות הציבור, מוביל בחדשות, בתעוזה רפואית, בעצם במרכז הרפואה בישראל, בחוד החנית של הרפואה בישראל.
<רבקה הררי: אנחנו רואים את האוכל בבית החולים כמודל לתזונה בריאה.
<רבקה הררי: זאת אומרת ההורה יראה מה יש על המגש והוא יידע שזה נכלל במסגרת של תזונה בריאה.
<רבקה הררי: כאשר גם ההורה יראה, גם הילד יראה, אבל גם הצוות, גם כל מי שנמצא מסביב - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, מקרין על כולם.
<רבקה הררי: וחשוב לנו שאוכל בריא יהיה אוכל טעים, הוא טעים, אפשר לעשות אותו טעים והתאמה לילדים.
<רבקה הררי: כאן זה לגבי מה שאמרתי לפני כן, שאנחנו בעצם לא בבת אחת מורידים לדוגמא את כל מעדני החלב והיו לנו כבר על זה צעקות, אלא אנחנו מסתכלים על סך הסוכר המוסף.
<רבקה הררי: אז אם נתתי משהו מתוק, אני אתן באותו יום לבן.
<רבקה הררי: אז הם יגידו למה היום לבן, היום לבן, מחר מעדן.
<רבקה הררי: זה לא בבת אחת הורדנו הכל, אלא בהדרגה והכל תוך ניסוי ותהייה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, המטרה בסוף היא להוריד לחלוטין?
<רבקה הררי: המטרה היא להפחית כמויות בצורה מחושבת של כמות הסוכר המוסף.
<רבקה הררי: הכל מחושב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כי צריך איזונים.
<רבקה הררי: כן.
יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור שצריך איזונים, כי ילד שיהיו לו חסכים במקום מסוים הוא יצרך אותם במקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים ללמד אותם לצרוך את הדברים באיזונים הנדרשים.
<רבקה הררי: אני לא יכולה, שאם אנחנו מדברים על הדסה ועל בריאות הציבור ועל ילדים, לא יכולה שלא לחזור לתמונה הזאת.
<רבקה הררי: זאת תמונה מלפני כ-100 שנה.
<רבקה הררי: הדסה נוסדה בשנת 1912.
<רבקה הררי: אחד הפרויקטים הראשונים היה טיפת חלב.
<רבקה הררי: קשה לראות, כי התמונה צולמה בשמש.
<רבקה הררי: זה החמור.
<רבקה הררי: כתוב על החמור טיפת חלב.
<רבקה הררי: החמור שהיה מסתובב בעיר העתיקה בירושלים ונתן בעצם חלב ללא הבדל של דת, לאום, גזע וכו'.
<רבקה הררי: אז אנחנו שמחים שהדסה תמיד התמקדה בתזונה ובבריאות הציבור.
<רבקה הררי: אז מה עשינו?
<רבקה הררי: בעצם מה שאמרנו, אנחנו מתייחסים לשלוש רמות.
<רבקה הררי: קודם כל אוכל בריא, טעים וביתי.
<רבקה הררי: אוכל מזין מחומרי גלים בסיסיים.
<רבקה הררי: לא חטיפים, לא בשר מעובד, לא אוכל מתועש.
<רבקה הררי: שתיים, הקפדנו על הנראות, שהנראות תהיה מתאימה לילדים, ועל זה עוד רגע עמית, השפית שלנו, תדבר.
<רבקה הררי: וכמובן שזה מלווה בהסברה.
<רבקה הררי: עמית.
<עמית מרים זיו: נעים מאד, אני עמית, אני השפית של המרכזים הרפואיים הדסה.
<עמית מרים זיו: ידוע לי שאנשים אוכלים עם העיניים.
<עמית מרים זיו: בייחוד ילדים.
<עמית מרים זיו: לילדים מאד חשוב צבע והנראות, צורת האוכל.
<עמית מרים זיו: אז אתם יכולים לראות, יצרנו בעצם – אתם רואים פה מולכם – דמות של גיבור על, שילד יכול להזדהות איתה, להרגיש חזק - - -
יפעת שאשא ביטון: הפופאי המודרני.
<עמית מרים זיו: כן, אבל זה עושה משהו.
<עמית מרים זיו: זה עושה איזו שהיא תחושה של ילדות חזקה.
<עמית מרים זיו: בכל זאת, תהליכי החלמה.
<עמית מרים זיו: אנחנו בבית חולים, בואו לא נשכח.
<עמית מרים זיו: אוכל של בית חולים תמיד יוצר לנו איזו שהיא חושה פחות אטרקטיבית, אז רצינו להנגיש את זה לילד.
<עמית מרים זיו: לתת לו להרגיש שהוא בעצם לא נמצא במקום כל כך נורא ואפשר לאכול ונעים.
<עמית מרים זיו: אנחנו יצרנו גם בחיתוך של ירקות לדוגמא, איך אנחנו בעצם מעבירים לילד את האפשרות לאכול את הירקות בצורה יותר כייפית.
<עמית מרים זיו: אז יצרנו מקלות.
<עמית מרים זיו: אנחנו פשוט נותנים לילדים מקלים.
<עמית מרים זיו: יצרנו סט צבעוני, שילדים באמת יוכלו להרגיש קצת יותר שמח.
יפעת שאשא ביטון: שלא יבואו הביתה ויגידו אני לא רוצה אוכל של בית חולים.
<עמית מרים זיו: בדיוק, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: את יודע, כי יש את התפיסה זו.
<עמית מרים זיו: בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: כי אם יגישו להם עכשיו משהו שהוא קצת תפל, אז הם יגידו מה, אני לא חולה.
<עמית מרים זיו: וזה מתחיל מילדות והופך לבגרות ואם אתה כבר בילדות פחות נרתע מזה, אז גם הבגרות תעבור בשלום.
<רבקה הררי: בסדר.
<רבקה הררי: המסרים הבריאותיים הם בעצם מזון מחומרים בסיסיים, עידוד של צריכת ירקות ופירות, עידוד צריכת קטניות ולחם ודגנים מלאים, לחם מדגנים מלאים.
<רבקה הררי: הפחתה בכמות המלח, הסוכר, השומן הרווי בתפריט היומי ועידוד שתיית מים.
<עמית מרים זיו: אז שוב זה מחזיר אותנו לירקות.
<עמית מרים זיו: באמת כשבאנו לראות איך הילד יותר יהנה מארוחת הבוקר, אז כמובן התחלנו עם הירקות, שזה המקלות, אחר כך לחם מלא, שגם יוצר בעיה אצל ילד.
<עמית מרים זיו: הם לא אוהבים את החום הזה.
<עמית מרים זיו: זה מרתיע אותם.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שזה גם לא בהכרח בריא לכולם.
<עמית מרים זיו: אז זהו, נכון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש ילדים שלא יודעים לעבד.
<עמית מרים זיו: יש כל מיני מגבלות.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה קצת קשה לי עם השיח.
יפעת שאשא ביטון: גם עם השיח, אגב, של משרד הבריאות שהלך לאיזה כיוון אחד שזו האמת ואין בילתה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת שזה מורכב מכל כך הרבה צבעים, תרתי משמע.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו מאזנים.
<עמית מרים זיו: נכון, בדיוק.
<עמית מרים זיו: אז לכן לא כל יום אנחנו נותנים את הלחם הבריא, מה שאנשים רואים אותו כבריא.
<עמית מרים זיו: אנחנו כן נותנים לחמנייה שהיא לבנה, אבל אנחנו גם נותנים פיתה קטנה שהיא מקמח מלא, אז היא יוצרת גם משהו נחמד.
<עמית מרים זיו: ברמת החלבונים, אז במקום לתת את הביצה הקשה, המסורתית של בית חולים, אנחנו עושים ביצה מקושקשת ופעם חביתה ופעם פנקייק ו - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מגוונים את זה.
<עמית מרים זיו: כן, בדיוק, מגוונים להם.
<עמית מרים זיו: אתם יכולים לראות צלחת של בוקר, ככה היא נראית אצלנו.
<עמית מרים זיו: בבקשה, זה אותנטי.
<רבקה הררי: זה צלחת של חולים.
<עמית מרים זיו: בדיוק, זה החולים.
<עמית מרים זיו: ככה הם מקבלים אצלנו את ארוחת הבוקר שלהם.
<עמית מרים זיו: לפעמים עם קורנפלקס עם חלב.
<עמית מרים זיו: כל פעם ככה מגוונים ויוצרים באמת גם תחושה של בית.
<עמית מרים זיו: זה קצת יותר נשים ויש דברים שהם מכירים מהבית.
<עמית מרים זיו: זהו.
<עמית מרים זיו: זו ארוחת הבוקר שלנו.
<עמית מרים זיו: בארוחת הצהריים, היתרון הגדול שלנו זה שאנחנו מבשלים בבית.
<עמית מרים זיו: המטבח שלנו זה הבית.
<עמית מרים זיו: אנחנו יכולים לשלוט ברמה של כל דבר ברמת העשייה.
<עמית מרים זיו: לכן יש לי את האפשרות לשלוט בנתרן ובסוכרים ובכל דבר שאני מכניסה למתכון שלי ולייצר עדיין אוכל שילדים אוהבים ויכולים להתחבר אליו והוא מדבר בשפה שלהם.
<עמית מרים זיו: אפילו ההמבורגר, שילדים מאד אוהבים, להכניס אותו ללחמניית בריאות חומה, אבל אני טחנתי את הבשר הלא מעובד ואני יודעת בדיוק יש שם.
<עמית מרים זיו: לכן אני כן יכולה לאפשר לילד לאכול את ההמבורגר שהוא כל כך אוהב.
<עמית מרים זיו: במקום לטגן לו את הצ'יפס אני אאפה לו את הצ'יפס וכו' וכך אני מגישה לו את מה שהוא אוהב, אבל בצורה בריאותית, עם שליטה מלאה.
<עמית מרים זיו: החלטנו גם כחלק ממגמה עולמית, יש את מה שנקרא מיט-לס מנדיי, שזה יום שני ללא בשר, כי רוצים להפחית במזונות מן החי ויותר להדגיש מזונות מן הצומח.
<עמית מרים זיו: אנחנו דווקא עובדים עם מוצר שהוא בפיתוח ישראלי, ש - - - מחוברים - - - שזה תחליפי-.
<עמית מרים זיו: זאת אומרת זה סויה למעשה בצורות שונות, שמאפשרות שלנו לייצר בעצם גם כמו נגיד מוקפצים וטחונים והכל.
<עמית מרים זיו: ילדים מאד אוהבים.
<עמית מרים זיו: קצת חששנו מזה בהתחלה, התחלנו את זה באופן הדרגתי, אבל הילדים מאד אוהבים את זה.
<עמית מרים זיו: אנחנו עושים להם ספגטי בולונז, קציצות מהסויה הזו והם מאד מאד אוהבים את זה וגם כלל בית החולים מאד אוהב את המוצר הזה וזה מאד נחמד ואנחנו יכולים ככה להפחית ברמה של השומן מן החי.
<עמית מרים זיו: בארוחת הערב גם, אנחנו צריכים לעודד קטניות וזה קצת קשה, ילדים לא כל כך - - -
<רבקה הררי: זה המגש.
<עמית מרים זיו: כן, זה מגש ערב אגב, אצלנו.
<עמית מרים זיו: אז אתם רואים שקשוקה אישית, שוב הירקות במקלות.
<עמית מרים זיו: יש פינוק לילדים, זה יכול להיות שוגי, בננה, דברים עם זה ואנחנו עדיין שוב בשליטה מלאה על כל דבר ובאיזון, שהוא כמובן בפיקוח של רבקי וככה אנחנו מייצרים לילדים ארוחה בריאה, טעימה, שהם יכולים להתחבר אליה ולהנות ממנה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה מגשי מזון לאמהות מניקות?
יפעת שאשא ביטון: זה אמהות שנמצאות עם הילדים שלהן?
<רבקה הררי: כן, כן.
<רבקה הררי: הרי בתחילת הדיון פתחת ואמרת שיש עניין שהילדים של ההורים המאושפזים לא מקבלים מגשי מזון, אבל אנחנו הצלחנו כן להכניס לאמהות המניקות - - -
יפעת שאשא ביטון: זה רק המניקות?
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מעידוד ההנקה?
<רבקה הררי: זה חלק, כי זה מצב הרבה יותר בעייתי מהורים רגילים.
<רבקה הררי: כי האם בעצם צריכה להיות צמודה לילד במהלך כל האשפוז.
<רבקה הררי: גם קשה לה אפילו לעזוב אותו וללכת לקנות משהו.
<עמי ברבר: מה עם האבות?
<עמי ברבר: מה מקביל אצל אמא מניקה אצל האבות?
<רבקה הררי: אין מקביל לאמא מניקה.
<עמי ברבר: ואם האבא צריך להיות עם הילד ולא האמא?
<רבקה הררי: אם האבא צריך, אז זה כמו ההורים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, עמי, בוא רגע לא נסיט את הדיון הזה לנשים גברים, כי הטעם הפשוט פה זה עניין ההנקה.
יפעת שאשא ביטון: כי אם היא תהיה אישה, לצורך העניין שגם צריכה ללוות את הילד שלה אבל היא לא מניקה ואנחנו יודעים שיש גם נשים שהן לא מניקות, אז לצורך העניין הן לא תקבלנה את זה מבית החולים.
<רבקה הררי: היא לא תקבל.
יפעת שאשא ביטון: היא תהיה כמו כל הורה.
יפעת שאשא ביטון: זה רק הסוגיה של ההנקה.
<רבקה הררי: אבל אם - - - ומחליטים שתנובת החלב שלה כן תלויה במה שהיא מקבלת ובאוכל ובשתייה שלה, אז אנחנו חושבים שאם אנחנו בית חולים שכן מעודד הנקה, כי הנקה תורמת לבריאות גם של התינוק, גם של האם וגם לבריאות הציבור, אנחנו רוצים לתת לאישה הזאת כמה שיהיה לה יותר קל במהלך האשפוז, שגם ככה זה מאד קשה להיות מאושפזת עם תינוק קטן.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל זה באמת ילדים מאד מאד צעירים, כשאנחנו מדברים על פעוטות בגיל מאד צעיר.
<רבקה הררי: מדובר על ילדים שהם בחודשים הראשונים לחיים שלהם, שאנחנו רואים אותם והם מאושפזים במקום מסוים במחלקות הילדים.
<רבקה הררי: אז לסיכום אנחנו יודעים שתזונה בריאה היא גורם מגן בפני מחלות.
<רבקה הררי: לא רק המחלות של ההשמנה, שנלוות להשמנה, אלא בכלל יש קשר בין תזונה לבין תזונה למחלות.
<רבקה הררי: המהפכה שעשינו באגף הילדים, היא בעצם תיושם בהדרגה לכלל המאושפזים בבית החולים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כרגע זה רק במחלקות ילדים וזה לאט לאט יתרחב.
<רבקה הררי: כן, לאט לאט זה ייושם לכל בית החולים.
<רבקה הררי: הדסה בעצם היא המרכז הרפואי הראשון שמיישם את ההמלצות האלה של משרד הבריאות.
<רבקה הררי: וכאן המקום בעצם להודות.
<רבקה הררי: אני הדיאטנית שמחשבת, מבקשת, אבל את רוב העבודה בעצם עושים עמית ואילן שמעוני, מנהל המטבח וכל צוות המטבח, שהם עושים את זה יומיומי.
<רבקה הררי: אני מפקחת ומבקשת מה אני רוצה שיהיה, אבל את העבודה הם עושים.
<רבקה הררי: היה חשוב לי לבוא ולהציג את זה פה בפניכם, כי אני חושבת שאם אפשר לעשות את זה בבית חולים גדול, שיש לנו 24 סוגים של דיאטות שונות כל יום שיוצאים מהמטבח, אז בעצם אפשר ליישם את זה בכל מקום ובטח בבתים של כל אחד ואחד.
<רבקה הררי: וכמובן שאני חייבת להגיד תודה להנהלת בית החולים, לפרופסור רוטשטיין, שטעם את המנות - - -
<עמית מרים זיו: כן, כולם טעמו.
<רבקה הררי: ושנתנו לנו גב למהלך הזה, הנהלת בית החולים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רבקה ועמית, גם על ההצגה וגם על מה שאתן עושות ביום יום.
יפעת שאשא ביטון: תוכלנה להתייחס גם לסוגיה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: התייחסתן לנשים מניקות בהקשר של תזונה.
יפעת שאשא ביטון: תוכלנה להתייחס לכל העניין של הורים לילדים מאושפזים – איזה מענים ייחודיים יש בבית החולים?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מה קורה?
יפעת שאשא ביטון: הורים מגיעים לבית החולים עם הילדים, לאו דווקא קטנים, לא רק פעוטות.
יפעת שאשא ביטון: ילד בן 4, 5, 6, ההורה נשאר לצדו.
יפעת שאשא ביטון: יש מערך תמיכה להורים הלאה מבחינת אבזור של חדר, מקום לישון?
<רבקה הררי: אנחנו לא הסמכות המקצועית.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל ממה שאתן מכירות.
<רבקה הררי: ממה שאני מכירה זה שבמחלקת הילדים, משנות ה-90 המוקדמות שאני עבדתי שם, התחלתית את דרכי כדיאטנית במחלקות הילדים, הייתה תמיד ספה, כורסה נפתחת להורים לישון ליד הילד.
<רבקה הררי: אני גם יודעת שבפגיה שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: לכל אחת מהמיטות הייתה ספה?
<רבקה הררי: ליד כל מיטה של ילד יש אפשרות להורה.
<רבקה הררי: אני יודעת שבפגיה שלנו, שהיא בעצם שופצה וטיפול נמרץ פגים עבר למקום חדש, אז כחלק מלפתוח את הפגיה, היה העניין שיהיה שם חדר להורים לשתייה, לתה, קפה.
<רבקה הררי: יש גם מקלחות להורים, חדר - - -
יפעת שאשא ביטון: בכל מחלקת לילדים יש?
<רבקה הררי: בפגיה.
<רבקה הררי: הפגייה עברה למבנה שהיה קודם בהדסה טיפול נמרץ ילדים וזה בעצם היה גם בטיפול נמרץ ילדים.
<רבקה הררי: זאת אומרת זה החליף מחלקה.
<רבקה הררי: היה שם מקום להורים להתקלח, שירותים, חדר לתה, קפה, מקרר למשפחות של הילדים וגם חדר משפחות, שהם יכולים לישון שם.
<רבקה הררי: מעבר לזה אני לא מוסמכת לזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רבקה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.
סעיד אלחרומי: בוקר טוב לכולם.
סעיד אלחרומי: קודם כל אני רוצה לברך את יושבת הראש על קיום המפגש החשוב הזה והישיבה בנושא שבעיני יש לו חשיבות עליונה.
סעיד אלחרומי: אני רוצה לברך גם את החברים מהדסה על ההצגה ועל תשומת הלב המיוחדת בנושא של תזונה נכונה לילדים, לדור הבא בעצם.
סעיד אלחרומי: זה העתיד שלנו.
סעיד אלחרומי: אני רוצה להתייחס לשתי הסוגיות, גם ההורים המלווים וגם בקשר לתזונה.
סעיד אלחרומי: זה ברור במיוחד במקומות, אולי יותר בפריפריה, אני לפחות מאזור הנגב, אני רואה את זה בסורוקה בבאר שבע, במיוחד לאימהות.
סעיד אלחרומי: בדרך כלל הרוב זה אימהות שמלוות את הילדים בשעות האשפוז שלהם, בתקופת האשפוז, ולכן יש חשיבות מאד מאד מיוחדת, תשומת לב למה מקבל ההורה המלווה בלילות, כשהוא נשאר עם הילד הזה.
סעיד אלחרומי: צריך להבין גם שבעצם הוא כחלק מהצוות, הוא נמצא ועוזר לצוות.
סעיד אלחרומי: כשיש הורה עם ילד בן 6,7, שחולה ומצריך טיפול והאם נשארת איתו בכל ימות האשפוז, היא בעצם מין עזרה לצוות הטיפולי שנמצא שם.
סעיד אלחרומי: ולכן בעיניו צריך ממש שתצא קריאה מהוועדה הזאת, שצריך לתת להם את התנאים האופטימליים לשהות נוחה בתוך בית החולים, אם זה למיטה נפתחת בכדי לישון.
סעיד אלחרומי: אני לא יודע אם יש שם ספות, אבל ראיתי כיסאות שהם לא הכי נוחים.
סעיד אלחרומי: ראיתי כסאות לפחות בבית החולים סורוקה.
סעיד אלחרומי: לכן מיטה נפתחת ליד המיטה של הילד.
סעיד אלחרומי: הדבר השני זה בעצם התזונה.
סעיד אלחרומי: אישה שמגיעה עם הילד שלה ודווקא הנשים שמגיעות ממקומות מרוחקים, מהפריפריה.
סעיד אלחרומי: להגיע מהדרום למשל לבית החולים סורוקה, מגיעים לשם מ-50 ק"מ, 70 ק"מ, אז אין מי שיבוא ויקפוץ ויביא את האוכל לכל ארוחה וארוחה.
סעיד אלחרומי: ולכן לפחות ברמת המינימום, צריך להיות אוכל מסובסד להורים האלה.
סעיד אלחרומי: צריך להיות בדוק וברור שיש אוכל מסובסד לכל הורה שמלווה את הילד שלו בבית החולים.
סעיד אלחרומי: הנושא השני בקשר לתזונה, אני חושב שנושא ההסברה מאד מאד חשוב ודווקא לאוכלוסיות שמגיעות לבתי החולים.
סעיד אלחרומי: נכון שאנחנו צריכים לעבוד על זה גם בבתי הספר וגם בקופות החולים, איפה שהכפרים וכל זה, אבל מי שכבר מגיע וכבר קרוב לאנשי בית החולים, לאנשים שעוסקים בתזונה, צריך לקחת אותם - יש אנשים ששוהים שם מספר רב של ימים - צריך לקחת אותם בתוך המחלקה, בחדר מסוים, לעשות הסברה בשפה שלהם.
סעיד אלחרומי: אני ראיתי את הסיפור הזה של השכבות החלשות ואיפה שיש מצב סוציו אקונומי נמוך, אני חושב שצריך להשקיע שם המון הסברה.
סעיד אלחרומי: זאת הדרך.
סעיד אלחרומי: אין לנו דרך אחרת.
סעיד אלחרומי: ככה אנחנו יכולים באמת להתקדם הלאה.
סעיד אלחרומי: שוב אני מברך על הדיון ואני חושב שיש חשיבות מאד גדולה לנושא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אלחרומי על הדברים.
<רבקה הררי: לגבי השכבות החלשות, אז בשנה האחרונה, מתחילת שנת 2017, נכנסה דיאטנית במשרד הבריאות, שהאחריות שלה היא על המגזר הערבי, בשפה שלהם.
<רבקה הררי: נמצאת כאן הנציגה של משרד הבריאות.
<קריאה: כמו שיש יועצים אחרים שמדברים בכלל השפות, אז כך גם כאן.
<אורית זילברברג: אפשר לענות?
יפעת שאשא ביטון: מה יש לענות?
יפעת שאשא ביטון: הוא לא שאל.
<אורית זילברברג: להגיב למה שרבקי אמרה ולהגיב בכלל.
<אורית זילברברג: אני אורית זילברברג מהאגף לתזונה של משרד הבריאות.
<אורית זילברברג: אז קודם כל אני - - -
יפעת שאשא ביטון: אז את האמת רציתי שמשרד הבריאות יתייחס, אבל לפני אני רוצה שנשמע את בית החולים שניידר, ואז תוכלי להתייחס לכולם.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר?
<אורית זילברברג: רק על התזונה.
<ישי פאליק: אנחנו נתייחס לכמה היבטים כמשרד.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אין שום בעיה, אבל בגלל זה חשוב לי רגע שאנחנו נשמע את נציגי בתי החולים, שנקבל איזו שהיא תמונה ואז נוכל גם להתייחס קונקרטית, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אז יש לנו את פרופסור יוסף פרס, מבית החולים שניידר, ה-בית חולים לילדים.
יפעת שאשא ביטון: כולו ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה אצלכם?
<יוסף פרס: נמצאת איתי דיאטנית ואולי היא תסביר, אבל ללא ספק בבית החולים שניידר, שהוא בית החולים השלישוני היחיד במדינת ישראל, שרוב החולים הקשים ביותר של המדינה והחולים הכרוניים והמורכבים שוכבים אצלנו.
<יוסף פרס: יש לנו לא 24 דיאטות להכין כל יום, יש לנו 38 ו-44 דיאטות להכין, כשיש בית חולים של 250 מיטות אשפוז והנושא הוא מאד מורכב.
<יוסף פרס: אני מאד מברך את בית החולים הדסה על שהתחיל, אבל אנחנו כבר מזמן עושים את הנושא הזה של אוכל מרוכז, מסודר, בקופסאות מאד מיוחדות ויפות.
<יוסף פרס: אישיות – וזה הכי חשוב – אישיות ונקיות.
<יוסף פרס: מביאים כל יום לכל ילד.
יפעת שאשא ביטון: מכינים אותן בבית החולים?
<יוסף פרס: כן.
<יוסף פרס: גם בבוקר וגם בערב, מאד מסודר, בקופסאות מיוחדות.
<יוסף פרס: אבל נושא הדיאטה הוא מאד חשוב.
<יוסף פרס: ההכנות הן לא פשוטות וזה מצריך הרבה מאד כוח אדם.
<יוסף פרס: למרות שיש לנו כ-35 דיאטניות בבית החולים, שזה רק 17 משרות סך הכל, להכין ל-44 מנות ולהיות ולהקפיד ולראות ולעקוב מה עושים כל אחד, זה מאד חשוב.
<יוסף פרס: הבעיה שאין התייחסות של המדינה לכמה דיאטניות והתקנים וכו'.
<יוסף פרס: אז נכון שאנחנו משקיעים הרבה מאד בבית החולים.
<יוסף פרס: אנחנו משקיעים מאד בצוות הפרא-רפואי, שנקרא עכשיו מקצועות הבריאות, אבל זה באמת מאד מאד לא פשוט.
<יוסף פרס: הנושא של דיאטניות הוא נושא נוסף שמאד בעייתי בבית החולים.
<יוסף פרס: השכר של הדיאטניות הוא מאד נמוך.
<יוסף פרס: הן באות ומסכימות לעבוד בשמינית משרה או ברבע משרה, בגלל שהשכר הוא מינימום והן מעדיפות לעבוד במשרה חלקית ולעבוד או בקופות או רובן עובדות באופן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: מי קובע את השכר של הדיאטניות בבתי החולים?
<יוסף פרס: האוצר או משרד הבריאות, אינני יודע.
<יוסף פרס: כמדומני זה האוצר.
<יוסף פרס: אבל ללא כל ספק, אנחנו משקיעים רבות, אנחנו עושים כל דבר.
<יוסף פרס: המעקב מאד צמוד אחרי האוכל, זה נושא יותר מסובך.
<יוסף פרס: בקשר לחבר הכנסת מהנגב, לגבי האוכל להורים.
<יוסף פרס: אנחנו באמת מקפידים לתת אוכל לאימהות שמניקות.
<יוסף פרס: זה מחייב אותנו, אבל להורים אחרים זה מאד בעייתי.
<יוסף פרס: יש לנו מסעדה בבית החולים, יש אוכל מסובסד, אבל זה נושא מאד מסובך ויקר מאד.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת אוכל מסובסד?
<יוסף פרס: מסובסד יש לנו קפה ולחמנייה בבוקר – ב-12 שקלים, או משהו כזה, אבל זה לא כל היום.
<יוסף פרס: זה לא ארוחות צהריים ולא ארוחות ערב.
<יוסף פרס: וזה גם בשבת - - -
סעיד אלחרומי: זה לא מה שיש לחברי הכנסת פה?
יפעת שאשא ביטון: אתה מבסוט ממה שיש פה לחברי הכנסת?
סעיד אלחרומי: לא, אני שואל.
יפעת שאשא ביטון: צריך מהפכה שם, מיד להכניס את הדיאטנים של בתי החולים לפה.
סעיד אלחרומי: אם יש מסובסד פה בכנסת, אז מה עם בתי החולים?
סעיד אלחרומי: זו שאלה - - -
<עמית מרים זיו: אני רוצה להגיד לך שיש גם את עזר מציון שמחלק אוכל בבית החולים, בייחוד בירושלים.
סעיד אלחרומי: זה לא לגבי רמת האוכל, אבל לפחות לשאלה עצמה.
<עמית מרים זיו: וזה גם בכשרות גבוהה.
<עמית מרים זיו: את יודעת שיש גם בעיות של כשרויות במקומות מסוימים.
<עמית מרים זיו: אז חייבים באמת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר יותר מזה, חבר הכנסת, אני גם לא חושבת שרמת הסבסוד של הכנסת היא הרמה שצריכה להיות בבתי החולים אלא אפילו יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הורים שמכורח המציאות נמצאים שם - - -
סעיד אלחרומי: אבל אני מדבר על העיקרון.
סעיד אלחרומי: אם יש בכנסת סבסוד, אז מה לגבי בתי החולים?
יפעת שאשא ביטון: כן, צריך לראות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נבחן איך אנחנו יוצרים מציאות וקודם כל בכלל צריך להסדיר את כל הנושא הזה של מחירי המזון והשתייה בבתי החולים, שזה סיפור בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: אני העליתי אותו כמה פעמים על שולחן הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני עוד מחכה שיקיימו על זה דיון רציני כדי לראות איך אנחנו מטפלים בזה.
יפעת שאשא ביטון: זה רווחים – ועיני לא צרות חלילה – אבל אני אומרת שזה במציאות שבה יש קהל שבוי שלא מרצון ומאד היה שמח לא להיות שם והוא נמצא במציאות שגם מאלצת אותו להתמודד עכשיו כלכלית גם עם העניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש לבתי החולים חלק בזה, כי הם גובים שכירות וגם קצת מחזיקים את עצמם על ידי זה שהם בעצם מאפשרים את המכירה שם.
יפעת שאשא ביטון: אז השאלה איפה גם בתי החולים שמים קצת מעצמם ומוותרים.
<יוסף פרס: אני חושב שבמדינת ישראל אין בית חולים שהוא בעודף תקציבי.
<יוסף פרס: אנחנו כולם גירעוניים וגירעוניים מאד.
<יוסף פרס: זה נושא אחד.
<יוסף פרס: ונושא שני, בבית החולים שניידר אין לנו מטבח מבשל.
<יוסף פרס: יש בי חולים, אולי בהדסה יש להם מטבח.
<יוסף פרס: אנחנו יוצאים למכרזים עם חברות מבחוץ.
<יוסף פרס: זה קייטרינג.
יפעת שאשא ביטון: אה, אז אתם לא מבשלים בעצמכם, כי אני שאלתי אם אתם מבשלים בתוך בתי החולים.
<יוסף פרס: לא, אנחנו לא מבשלים.
<יוסף פרס: יש לנו מכרז שהקמנו וכל כמה שנים לפי חוק המכרזים, כל שנתיים-שלוש אנחנו יוצאים למכרזים.
<יוסף פרס: אנשים לא רוצים לגשת למכרזים, כי מה שהכי נוח לילדים זה מאד מסובך, עם כל מיני דיאטות.
<יוסף פרס: אנשים שומעים ילדים קטנים, החברות לגמרי לא מעוניינות להיכנס למכרזים.
<יוסף פרס: זה נושא נוסף וללא כל ספק - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, איך זה שבבית חולים – ואת זה אני שואלת באמירת סוגריים – איך זה שבבית חולים מאד גדול לילדים, דווקא שם אין מפעל הזנה באין-האוס?
<יוסף פרס: ככה הוא בנוי, ככה הוא עשוי.
<יוסף פרס: אנחנו באמת מקבלים אוכל מבחוץ, אנחנו בודקים, אנחנו עושים, אנחנו עובדים לפי כל הסטנדרטים הנדרשים, אבל אין לנו מטבח מבשל.
<יוסף פרס: זה יכול להיות גם יתרון.
<יוסף פרס: אני לא פוסל את זה.
<יוסף פרס: אני לא לגמרי בטוח שזה לא טוב שיש דבר כזה.
<יוסף פרס: שבית החולים יהיה אחראי גם על בית החולים, זה נושא מאד מסובך.
<יוסף פרס: יושבת על ידי כאן הסגנית של מנהלת הדיאטות שלנו.
<יוסף פרס: אולי היא תסביר יותר כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: ואחר כך אנחנו נשוב לדבר על התנאים בכלל של הורים שנמצאים יחד עם הילדים באשפוז.
<יוסף פרס: אנחנו נדבר גם על נושא הבינוי ולינה להורים, זה נושא מאד חשוב.
<ישי פאליק: סליחה, אני מתנצל, אבל אני חייב לצאת לוועדת האו"ם ואני חושב שכדאי שאני אציג את עמדת המשרד לפחות בחלק מהדברים.
<ישי פאליק: אני מתנצל.
יפעת שאשא ביטון: רק שמך?
<ישי פאליק: ד"ר ישי פאליק ממינהל רפואה.