GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורן פרסמן: גם בתי חולים שזכו בציונים גבוהים במדד התמרוץ, מתומרצים בדיעבד.
<אורן פרסמן: הם מתומרצים על הישגים ואנחנו נותנים להם מענק כדי שישקיעו.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם לא יהיו להם מקורות אז אולי הם לא יוכלו להשיג הישגים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך אנחנו מוודאים שאותם בתי חולים לא נשארים מאחור, כשהאחרים, שאני מאד מפרגנת ואני חושבת שצריך לתמרץ אותם, ככה מתקדמים קדימה בזכות מודל התמרוץ.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מצמצמים את הפער הזה.
<אורן פרסמן: יש נקודות שיותר קל לצבור ללא עלות משמעותית.
<אורן פרסמן: כוח אדם זה עלות מאד יקרה.
<אורן פרסמן: בינוי - - -
<קריאה: זה החוסר הגדול.
<אורן פרסמן: נכון, כי זה החסר העיקרי.
<קריאה: 46% מהמודל ה - - -
<אורנה פלידל-רימון: אני אגיד לכם עוד דבר, משהו במודל הזה זה שבעצם אם אתה מסתכל, בבתי חולים שונים יש יחס לידות למיטות – שונה.
<אורנה פלידל-רימון: למשל לא משנה, בבית החולים מאיר יש 7,500 לידות, לקפלן 7,500, יש להם 24 מיטות.
<אורנה פלידל-רימון: לנו יש 20 מיטות.
<אורנה פלידל-רימון: זה כל מיני עיוותים שנוצרו בשנים.
<אורנה פלידל-רימון: מצד שני, כשאתם באים למדוד את זה, אז אתם מודדים ואומרים 7,000 לידות, צריכות להיות 35 מיטות ולפי זה אתם מחשבים את התקינה ולפי זה אתם נותנים את הציונים.
<אורנה פלידל-רימון: מכיוון שסעיף כוח אדם תופס אחוז מאד גבוה, הוא 24 ועוד 7.
<אורנה פלידל-רימון: זה 31% כוח האדם הסיעודי - - -
<אורן פרסמן: זה ירד מתחת למחצית מהמשקל.
<אורנה פלידל-רימון: אוקיי.
<אורנה פלידל-רימון: אז יש בתי חולים, ואני לא אקח את הדוגמא שלי, אבל למשל הדסה עין כרם שיש להם גם 7,000 לידות.
<אורנה פלידל-רימון: לדעתי להם יש 15 מיטות או 18 מיטות.
<אורנה פלידל-רימון: אז היחס הזה - - -
<בנימין בר-עוז: אני אגיד לך בדיוק.
<בנימין בר-עוז: 5 מיטות טיפול נמרץ ו-12 מיטות טיפול ביניים בתקן.
<אורנה פלידל-רימון: אני מדברת על כל המיטות.
<אורנה פלידל-רימון: 17 מיטות.
<בנימין בר-עוז: בתכלס יש שם 25 ילדים.
<אורנה פלידל-רימון: ואנחנו מקבלים, גם חולוד מקבלת 30 תינוקות על 24 מיטות וגם אני יש לי 26 תינוקות על 20 מיטות.
<ורד פליישר-שפר: ולי יש 30 על 22.
<אורנה פלידל-רימון: העיוותים האלה שנוצרו במשך השנים, אתם לא לוקחים את זה בחשבון ומצד שני אתם ממשיכים לדרג לפי ה-31% האלה.
<אורנה פלידל-רימון: למשל אני תמיד מתחילה בחסר, בגלל שאם יש לי 20 מיטות במקום 35 מיטות, אני בחיים לא אקבל 70 אחיות.
<אורנה פלידל-רימון: אז זה אפילו לפני שאתם מתקנים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה עיוות על עיוות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה משהו שמצטבר ובסופו של דבר יוצר פער מאד מאד גדול בין מה שאנחנו רוצים להשיג לבין מה שיש - - -
<אורנה פלידל-רימון: בדיוק.
אורלי לוי אבקסיס: יש בית חולים שמספר המיטות בו הוא לפי מספר המיטות המבוקש?
<מואוויה כבהה: יש יותר אפילו.
<מואוויה כבהה: בשיבא יש יותר מיטות מהדרישה של החוזר.
<אורן פרסמן: מיטה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: כמה יותר מיטות?
<מואוויה כבהה: יש חמש מיטות יותר.
<אורן פרסמן: ברישיון?
<אורן פרסמן: לא.
<מואוויה כבהה: לא, בפועל.
<אורן פרסמן: אני מדבר לפי הרישיון.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אותי מעניין מה יש בפועל.
יפעת שאשא ביטון: כי אם הרישיון הוא נחמד ויפה ובפועל יש לנו עיוותים, אז אנחנו נמצאים בבעיה.
<אורן פרסמן: המדידה והמודל יוצאים עם סרגל אחיד לכולם על מנת למצוא שוויוניות.
<אורן פרסמן: אנחנו מודעים לזה.
<חולוד שביטה: הנהלת בתי החולים - - - הם לא רוצים לסגור פגיות.
<חולוד שביטה: לא רוצים אם אין פגים, כי זה כסף.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו לא נצליח ככה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס, אבל לא נוכל לשמוע את כולם ביחד.
<אורן פרסמן: המדידה במודל מודדת את כולם באמצעות הסרגל.
<אורן פרסמן: אנחנו לא בודקים כל אחד בסרגל שונה, על מנת לא ליצור הטיה לטובת זה או אחר.
<אורן פרסמן: בתכנית המיטות של שנת 2011 נוספו מיטות, מתוך 960 – 240 לטובת הפגייה, כי זה התפזר על כלל הפגיות ברחבי הארץ.
<אורן פרסמן: תכנית המיטות הנוכחית תשלים את המהלך הזה עוד טיפה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עוד טיפה?
<אורן פרסמן: עוד לא נסגרה הקצאה הסופית של המיטות, אבל יש בממוצע 200 מיטות תוספתיות לשנה בחמש השנים הקרובות.
אורלי לוי אבקסיס: 200 מיטות נוספות לשנה בחמש הקרובות?
<אורן פרסמן: בכלל המיטות, לאו דווקא בפגייה?
אורלי לוי אבקסיס: אה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה אחוזים מהן תהיינה לפגיות?
<אורן פרסמן: ההקצאה עוד לא נסגרה.
אורלי לוי אבקסיס: כמה דרשתם?
<אורן פרסמן: הדרישה הייתה גלובאלית לכלל המערכת, לכלל כל המקצועיות.
יפעת שאשא ביטון: זה יהיה לשיקול דעתו שוב של מנהל בית החולים, או שמישהו יפקח על זה שהמיטות - - -
<אורן פרסמן: לא, לא, המיטות ברישיון הוא לפי צורך רפואי, לפי מינהל הרפואה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה ממוקד.
יפעת שאשא ביטון: לא כמו הכספים שמגיעים ולא יודעים איפה זה מתפזר.
<אורן פרסמן: המיטות זה צבוע ומוקצה על ידי המשרד.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר צנגן, בבקשה.
<שמואל צנגן: כן, תודה יפעת.
<שמואל צנגן: חשוב לי לשים את הנתונים.
<שמואל צנגן: על פי הוועדה שסיגל ציינה, של משרד הבריאות, שקבעה מה צריך להיות, במדינת ישראל, על 180,000 היילודים שנולדים, כן ירבו, צריכים להיות בפגיות 900 מיטות, מתוכן 300 מיטות טיפול נמרץ.
<שמואל צנגן: יש תחשיב מדויק בחוזר שיצא על ידי משרד הבריאות.
<שמואל צנגן: מתוך ה-300 מיטות, בפועל במקום 900 יש כ-760 מיטות ובמקום 300 מיטות טיפול נמרץ רשומות כבר 251 מיטות טיפול נמרץ, אבל הבעיה, כמו שחולוד אמרה, שאותן 251 מיטות לא מתוקננות כמיטות טיפול נמרץ.
<שמואל צנגן: הן מתוקננות בתקינה ישנה, אנכרוניסטית, מהמאה הקודמת.
<שמואל צנגן: ועל זה צריך למקד את המאמץ.
<שמואל צנגן: להכיר באותן 251 מיטות שכבר מופיעות ברשומות של בתי החולים כמיטות טיפול נמרץ בפגיה, לתקנן אותן כמיטות טיפול נמרץ ואז גם לחולוד וגם לקרן ולכולנו יהיה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא שהם כותבים שהן טיפול נמרץ, טיפול מיוחד ביילוד, אבל התקינה שם היא שונה מאשר טיפול נמרץ אצל מבוגרים.
<חולוד שביטה: בדיוק.
אורלי לוי אבקסיס: כי שם צריך יותר, כי פה אין שום אופציה שמישהו אחר יכול, או כוח סיעודי אחר יכול לתת את העזרה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור שהאחיות אלו קורסות.
אורלי לוי אבקסיס: זה הופך להיות מקצוע במצוקה.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחת לא רוצה להגיע למקום שאין מי שיחליף אותה, לא בחגים, לא בשבתות, לא בכיפור.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין, גם הרופאים וגם האחיות הם פשוט בשליחות.
אורלי לוי אבקסיס: הם מלאכים.
אורלי לוי אבקסיס: הם מדהימים, אבל גם מלאכים בסוף קורסים.
אורלי לוי אבקסיס: ואם המערכת לא תתגייס, אנחנו לא נמצא אחיות שתהיינה מעוניינות להגיע לתחום הזה ושלא נדע אחר כך מהתוצאות.
<ורד פליישר-שפר: אני כן הייתי רוצה להגיב בעוד משהו.
יפעת שאשא ביטון: מיד ורד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לגיטי ואחר כך נעביר לך.
<גיטי מאירוביץ: אני לא אשת מקצוע.
<גיטי מאירוביץ: אני עיתונאית במקצועי, אבל אני אמא לשלושה פגים.
<גיטי מאירוביץ: יש לי רקורד.
<גיטי מאירוביץ: שניים הם תאומים מקסימים בני 5.5 שנים, שבוע 29, 840 גרם והקטנה שלי, שעברה פרוטוקול קירור 72 שעות - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה זה פרוטוקול קירור?
<<גיטי מאירוביץ: > בגדול, בעברית שלי – הקפיאו אותה.
אורלי לוי אבקסיס: הקפיאו אותה לטובתה.
<בנימין בר-עוז: אני אסביר לך.
<בנימין בר-עוז: כאשר תינוק נולד במצוקה ויש חשד לפגיעה מוחית, אחת השיטות לטפל בו, ושהוכיחה את עצמה מבחינת העתיד, זה לקרר אותו ל-34 מעלות למשך 72 שעות, תוך מעקב כמובן אחרי ה-EEG וכל הדברים שלו ואז לחמם אותו בהדרגה.
<בנימין בר-עוז: זה גורם לירידה של המטבוליזם במוח ומעגל הנזק - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתה רואה שלמדתי עוד משהו חדש היום.
<בנימין בר-עוז: אוקיי, אבל עדיין יש לי מקום עבודה בשבילך, אם את רוצה.
<קריאה: אבל זה אסור לפגים.
<קריאה: חליפת קירור אסורה לפגים.
<בנימין בר-עוז: זו שיטת הטיפול בתינוקות בעיקר משבוע 36 ומעלה, שעברו מצוקה בלידה.
<<גיטי מאירוביץ: > אז המצוקה שלה הייתה חד משמעית.
<<גיטי מאירוביץ: היא נולדה אם אפגר 0, שיש גם מילה אחרת בעברית בשביל זה.
<<גיטי מאירוביץ: נולדה לא בדיוק בחיים.
<בנימין בר-עוז: תינוק מת, נו, בקיצור.
<<גיטי מאירוביץ: > בדיוק.
<<גיטי מאירוביץ: האמת היא שבגלל הרקורד הקודם שלי והמלאכים - וכאן אני באה לשים דגש על המילה מלאכים – הכירו אותי בפגייה.
<<גיטי מאירוביץ: אמרו לא.
<<גיטי מאירוביץ: לא עוד פעם.
<<גיטי מאירוביץ: היא לא פה עוד פעם.
<<גיטי מאירוביץ: ואותו אחד אמר אני לא חשבתי שאת תחיי, אנחנו נותנים לזה פור, הילדה הזאת תחייה.
<<גיטי מאירוביץ: והוא עשה והוא מלאך ולא רק הוא בתור רופא, אלא הצוותים בכלל.
<<גיטי מאירוביץ: ואז אני באה לספר לכם – חברת הכנסת ולך – מה קורה.
<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מגיעים ללידה הזו, לא מתוכננת, ממקום מאד קשה רגשית.
<<גיטי מאירוביץ: מאד מאד.
<<גיטי מאירוביץ: וגם אם כבר עברתי את זה בעבר, זה עדיין נורא קשה.
<קריאה: עוד יותר.
<<גיטי מאירוביץ: > ואז אני עטופה בכל כך הרבה אהבה ותמיכה וסיוע והכל הכל מקסים, עד היום שאחרי.
<<גיטי מאירוביץ: ביום שהם אומרים לנו שלום וזה יכול להיות אחרי ארבעה חודשים ואנחנו כבר חברים הכי טובים וכל היום בווטסאפ, עדיין.
<<גיטי מאירוביץ: אנחנו אומרים שלום וניגשים לקהילה, שפשוט זה חזית אכזרית.
<<גיטי מאירוביץ: אני עוד פעם, עיתונאית, יש לי הרבה חברים, מספיק, שמושכים בחוטים הנכונים והם מכירים את החברים של החברים.
<<גיטי מאירוביץ: בשביל להגיע לתור הראשון לנוירולוג או לפיזיותרפיה, ומדובר על ילדים שוודאי יצטרכו מעקב – שבוע 29 – הם ודאי יהיו במערכת.
<<גיטי מאירוביץ: לקח לי שמונה חודשים לתור הראשון והפעלתי את כל הכוחות ואני לא פראיירית, אוקיי?
<<גיטי מאירוביץ: אמיתי.
<<גיטי מאירוביץ: אני באה לספר כאן מה שקורה בשטח.
<<גיטי מאירוביץ: שמונה חודשים - - -
יפעת שאשא ביטון: והטיפול בילדים האלה הוא קריטי.
<<גיטי מאירוביץ: > כלכלית אני גם לא מבינה, אני זוכרת את עצמי אומרת אבל חברה, אתם מאבדים זמן.
<<גיטי מאירוביץ: אני פניתי לשר"פ.
<<גיטי מאירוביץ: אני האמא של הילד הזה בסוף, אני לא יכולה לחכות.
<<גיטי מאירוביץ: אין לי כסף לשר"פ.
<<גיטי מאירוביץ: כולם מספרים לי, ליצמן אומר אני מבטל את השר"פ, בהדסה עין כרם איזה בלגן הוא עשה עם השר"פ, אני אומרת אבל מה אתה מצפה ממני?
<<גיטי מאירוביץ: אין אף אחד שם בקהילה שיבוא ויגיש ממוש, אנחנו מבינים, קיבלת תמיכה אדירה בפגייה, אנחנו מוכנים לקראתך.
<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מדברים פה בנתונים על כ-1,500 פגים בפגות קיצונית שוודאי יהיו במערכת של המעקב הרפואי עד בסביבות גיל 6.
<<גיטי מאירוביץ: איך יתכן שאין הקצאה מיוחדת?
<<גיטי מאירוביץ: כולה 1,500 מקומות בפרישה ארצית.
<<גיטי מאירוביץ: אני רוצה לדעת שאם ילדתי פג, את הטיפונת הזאת, כי תאמינו לי, בסופו של דבר הקושי זה להאכיל כאשר כל האכלה היא קרוב לשעה.
<<גיטי מאירוביץ: הקושי האמיתי הוא בבית ואנחנו עושים את זה ואני יודעת להגיד וואו, אנחנו מדהימים, ההורים של הפגים האלה, אני באמת אומרת את זה ממקום אמיתי, כי הייתי שם כבר מספיק פעמים וזה מיוחד.
<<גיטי מאירוביץ: אבל להתמודד עם אנשים שבאים ואומרים תתקשרי מחר, עוד חודש.
<<גיטי מאירוביץ: אין מקום.
<<גיטי מאירוביץ: אבל אתם בסוף תטפלו בהם, אז למה להתיש אותנו?
<<גיטי מאירוביץ: למה לשגע?
<<גיטי מאירוביץ: ואיפה הילדים שלנו נופלים?
<<גיטי מאירוביץ: ואם כסף – אז אין שר"פ ואם אין שר"פ אז איבדתי זמן.
<<גיטי מאירוביץ: איבדתי זמן, עכשיו אני עם מצפון פולני מפה ועד אמריקה, של מה יהיה מאחר, כי אולי הוא לא יתקדם ואולי פספסתי זמן קריטי, והפיזיותרפיה לא התחילה.
<<גיטי מאירוביץ: זה פשוט לא הגיוני והלוואי, הלוואי שאתם תהיו אנשי בשורה היום, שתבואו ותגידו כל אדם שיוצא מהפגייה יש לו מקום מוכן.
<<גיטי מאירוביץ: הילדים האלה, נכון, כולם שווים בעיני, כן, זה נכון, אבל לפגים שלנו מגיע פוש אחד נוסף, כי הם היו גיבורים.
<<גיטי מאירוביץ: הם הגיבורים האמיתיים והם עוד שלושה ארבעה חודשים נלחמו בטירוף כדי לנשום ו - - -
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תספרי לנו מה איתם.
אורלי לוי אבקסיס: אני במתח.
אורלי לוי אבקסיס: מה עם אותה ילדה?
<<גיטי מאירוביץ: > קודם כל הילדים שלי מדהימים, אבל הפגים שלי, הראשונים, הם מדהימים, הם בני 5.5 שנים, לומדים לקרוא.
<<גיטי מאירוביץ: חכמים.
<<גיטי מאירוביץ: נבונים.
<<גיטי מאירוביץ: מדהימים.
<בנימין בר-עוז: זה בגלל העירוי, זה לא בגללך.
<בנימין בר-עוז: בעירוי אנחנו נותנים להם כל מיני חומרים שאתם לא יודעים.
אורלי לוי אבקסיס: הם עברו ארבעה חודשים עם רופאים.
אורלי לוי אבקסיס: רמת המשכל שלהם, הם כנראה שמענו הרבה.
<<גיטי מאירוביץ: > אחד יהיה ניאונטולוג, השני נוירולוג, זה בטוח.
<<גיטי מאירוביץ: והקטנה שלי, שהיא תחיית המתים, אנחנו קוראים לה, זה נס אמיתי, היא הייתה במשך 14 דקות בלי חמצן, 14 דקות יש לזה משמעות אחת.
<<גיטי מאירוביץ: כיום היא המובילה בסקר של שערי צדק – בית חולים פה בירושלים, מוביל על פרוטוקול קירור.
<<גיטי מאירוביץ: היא חגגה עכשיו שנה, לפני כמה שבועות.
<<גיטי מאירוביץ: > תודה.
<<גיטי מאירוביץ: והיא מדברת, היא הולכת, היא גאון.
<<גיטי מאירוביץ: במקרה שלה – ההקפאה עשתה לה רק טוב.
<בנימין בר-עוז: הקפאה לא נשמעת טוב.
<בנימין בר-עוז: תגידי קירור.
<<גיטי מאירוביץ: > כאמא אני ירדתי המון, ירדתי, אבל היא מקסימה ומדהימה.
<<גיטי מאירוביץ: אבל אתם יודעים מה?
<<גיטי מאירוביץ: לא רוצים ניסים.
<<גיטי מאירוביץ: אנחנו רוצות לבוא, ללדת, לחזור הביתה ולהתלונן שהתפר היה כואב.
<<גיטי מאירוביץ: זה מה שאני רוצה.
<<גיטי מאירוביץ: זהו.
<<גיטי מאירוביץ: לא יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: מהיכן את?
יפעת שאשא ביטון: את מירושלים?
<<גיטי מאירוביץ: > אני ירושלמית, אבל הכי חשוב פה, במקום הזה, שיש לי כל כך הרבה אנשים טובים ואחיות שאני מעריצה שלכם.
<<גיטי מאירוביץ: אנחנו מדברים על מלאכים, זה לא אנשים.
<<גיטי מאירוביץ: תחליפו בפרוטוקול את המילים האלה.
<<גיטי מאירוביץ: > זה מלאכים.
<<גיטי מאירוביץ: הם עובדים בצורה מטורפת, שאני רואה לפעמים אחיות ואחת אמרה לי – מאמי, קפה לא שתיתי מהבוקר, והיא לא משקרת.
<<גיטי מאירוביץ: היא עובדת כמו חמור.
<<גיטי מאירוביץ: היא רצה ממקום למקום.
<<גיטי מאירוביץ: היא עושה את הלא יאומן וגם באה ועוד שואלת אותי בסוף – מה עניינים?
<<גיטי מאירוביץ: איך?
<<גיטי מאירוביץ: כואב?
<<גיטי מאירוביץ: איך הולכת ההנקה?
<<גיטי מאירוביץ: איך יש לך בכלל זמן לשאול אותי?
<<גיטי מאירוביץ: זה לא שפוי שלא נותנים להם את הכי הרבה תמיכה.
אורלי לוי אבקסיס: זה חומר אנושי מיוחד.
<<גיטי מאירוביץ: > לגמרי.
<<גיטי מאירוביץ: אז בסך הכל אנחנו מדברים על אנשים שמגיע להם את הפור הזה, ואם מישהו יוכל לעשות את זה, בבקשה.
<<גיטי מאירוביץ: בבקשה.
<<גיטי מאירוביץ: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: גיטי, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אסגיר את שמו, אבל גם בכנסת יש לנו חבר כנסת מדהים, מוכשר, יפה, שנולד פג וכנראה שזה הפיצוי שלהם אחר כך, כשהם גדלים ומתפתחים.
יפעת שאשא ביטון: הוא חבר כנסת היום, אבל הוא מוכשר מאד מאד.
אורלי לוי אבקסיס: מי נולד פג?
יפעת שאשא ביטון: אני לא אסגיר אותו.
<בנימין בר-עוז: השאלה איזה פג?
<בנימין בר-עוז: כי פעם ההגדרה של פג הייתה כל מי שנולד פחות מ-2.5 קילו.
יפעת שאשא ביטון: הוא היה פג – פג.
יפעת שאשא ביטון: הוא אפילו אמר - - -
<בנימין בר-עוז: משנת 1960 התחילו להגדיר את זה כך.
יפעת שאשא ביטון: לא, הייתה התמודדות משפחתית ואתמול יצא לנו לדבר קצת בעקבות הדיון היום.
<ורד פליישר-שפר: תקראו קצת על ההיסטוריה של הניאונטולוגיה שזה נורא נורא חשוב, ואז תשמעו כמה אנשים היום פגים.
<ורד פליישר-שפר: ובדרך כלל כשמשפחה מגיעה, שתדעו, הם לא יודעים מה זה פג ויש כזה פער בין מה אתה מצפה ואתה מסתכל בטלוויזיה ואתה רואה את התינוקות האלה עם בקלה, ואתה מאושר, ילדת.
<ורד פליישר-שפר: ואז פתאום אתה רואה 700-800.
<ורד פליישר-שפר: לנו הייתה השנה 512 גרם.
אורלי לוי אבקסיס: זה פחות מסוכר.
אורלי לוי אבקסיס: תבינו.
יפעת שאשא ביטון: פחות מקילו סוכר.
<<גיטי מאירוביץ: > יש לי תמונה.
<<גיטי מאירוביץ: הם בוודאי רואים את זה יום יום.
<<גיטי מאירוביץ: רואים את אבא שלי מגיע לפגייה ומניח עט פרקר, שהוא קטן יותר מהעט הזה, עט פרקר על יד התינוק שלי, ואני אפילו לא בטוח שהעט לא היה קצת יותר ארוך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לראות גם בתערוכה פה, שארגון לה"ב ארגנו.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להגיד להם תודה רבה.
<בנימין בר-עוז: זה היה 800 גרם?
<בנימין בר-עוז: את מגזימה.
<בנימין בר-עוז: 800 גרם זה יותר מעט פרקר.
<בנימין בר-עוז: עזבי.
<<גיטי מאירוביץ: > שלי הם פיציים.
<ורד פליישר-שפר: אני רוצה לדבר על שני עיוותים בעיני לפחות.
<ורד פליישר-שפר: אחד, היום בבוקר גם שאלו בוועדה הראשונה האם כל תינוק מגיע לפגייה ואני שמחה שהילדה שלך בסדר, אבל לא פעם מגיעים תינוקות שהם גדולים והם מאושפזים תקופות ממושכות ומי שראה פעם תינוק שנמצא בתהליך שנקרא קירור, זה תינוק שאין לך את הפריבילגיה לעזוב אותו.
<ורד פליישר-שפר: זה תינוק שהוא כל הזמן מקבל נגד כאבים, כי זה נורא כואב לקרר.
<ורד פליישר-שפר: וזה תינוק שכל הזמן מנוטר לא רק במוניטורים הרגילים, גם את התפקוד המוחי שלו.
<ורד פליישר-שפר: וזה תינוק שאתה כל הזמן צריך לשים לב על כמה שתן הוא נותן ואיך לחץ הדם שלו ועל כל כך הרבה דברים.
<ורד פליישר-שפר: ולכן בסופו של דבר באים ואומרים יש תקציב דיפרנציאלי.
<ורד פליישר-שפר: דיפרנציאלי זה אומר מתחת ל-750.
<קריאה: 1.750 קילו.
<בנימין בר-עוז: 750, אל תקצצי.
<ורד פליישר-שפר: אוי, סליחה, סליחה.
<ורד פליישר-שפר: אבל יש תינוקות שנולדים שני קילו, שמאושפזים חודש וחצי בפגייה.
<ורד פליישר-שפר: אף אחד לא נודע את הדעת על אותם התינוקות וגם על זה משרד הבריאות צריך לבוא ולהגיד ולחשוב האם זה הגיוני, כי גם התינוקות האלה צריכים את ההשקעה היומיומית.
<ורד פליישר-שפר: גם הם צריכים את האחות פר ילד ואתם יודעים מה?
<ורד פליישר-שפר: אני לא רוצה.
<ורד פליישר-שפר: אתם אמרתם שאז ויתרתם לאחות וחצי.
<ורד פליישר-שפר: אני רוצה שנגיע לשם.
<ורד פליישר-שפר: שנגיע לשם ונהיה, כי החלוקה, דרך אגב בתכנית הכוכבים יש את החלוקה.
<ורד פליישר-שפר: אתה רואה כמה אחיות צריכות להיות בטיפול נמרץ וכמה אחיות צריכות להיות בטיפול מיוחד ליילוד, ובסופו של דבר מביאים עוד אינקובאטור ואומרים טוב, פה נעלים מהאינקובאטור הזה קצת את הכוכבים, אבל האינקובאטור הזה הוא חשוב ואני לא מזלזלת בו - - -
אורלי לוי אבקסיס: עם תקינה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם הוא לא בא עם התקינה שלו, אז זה כמו להביא מיטה מהבית.
<ורד פליישר-שפר: אם הוא לא בא עם התקינה של אחות ואני יודעת כמה אני נלחמתי כדי לשכנע שצריך את כל הפונקציות מסביב – דיאטנית ובית מרחקת.
<ורד פליישר-שפר: מולי יודע איזו עבודה עשיתי כדי להגיע לזה שיהיו לנו את כל אלה.
<ורד פליישר-שפר: ולכן זה משהו שצריך לקחת בחשבון.
<ורד פליישר-שפר: מולי הזכיר את מחלקות התינוקות.
<ורד פליישר-שפר: מחלקות התינוקות, שזה עיוות לגמרי וכולם חושבים בבתי חולים שמחלקת תינוקות זה פיפי קקי ורבותי, זה לא.
<ורד פליישר-שפר: זה לא.
<ורד פליישר-שפר: בבוקר חבר הכנסת אייכלר אמר על אותו תינוק שהיה בתינוקייה 48 שעות – יש שם עיוות של אחיות עוד יותר גבוה ממה שיש בפגיות וזה לא צוות סיעודי משותף.
<ורד פליישר-שפר: בפגייה זה בפגייה ובמחלקת תינוקות זה-.
<ורד פליישר-שפר: ואז מה עושים?
<ורד פליישר-שפר: לוקחים את כל מי שלקראת פנסיה ואומרים מה המחלקה הכי קלה?
<ורד פליישר-שפר: בואו נשים אותם במחלקת תינוקות.
<ורד פליישר-שפר: זה עיוות.
<ורד פליישר-שפר: וכשאני הולכת לסיעוד ולפעמים אומרים לי תקשיבי, זה הסיעוד, את מנהלת מחלקה, אל תתערבי.
<ורד פליישר-שפר: אני אומרת מה זה אל תתערבי?
<ורד פליישר-שפר: אני צריכה גם שם אחיות.
<ורד פליישר-שפר: אני צריכה שאם הוחלט על ידי משרד הבריאות שיש יועצת הנקה, היא תתפקד כיועצת הנקה ולא ייקחו לי את יועצת ההנקה ויגידו לי את היום אחות ויועצת הנקה.
<ורד פליישר-שפר: כי זה לעבוד עלינו בעיניים.
<ורד פליישר-שפר: אין לה את הזמן, ומי שיגיד לי שיש לה את הזמן לשבת ולתת את הייעוץ, בזמן שהיא צריכה לבדוק שהוא לא צהוב, לבדוק שהוא לא מכחיל, לבדוק שהוא אוכל כמו שצריך, לבדוק שאין לו צהבת, לבדוק שהוא לא ירד במשקל – אז מי שאומר לעצמו היא יכולה לעשות, גם אם היא סופרמן וחלק מהן הן באמת סופרוומן, סליחה.
<ורד פליישר-שפר: גם אם היא סופרוומן היא לא תצליח לעשות את זה.
<ורד פליישר-שפר: ואם אף אחד לא יבוא ויגיד לסיעוד, כי זה לא רק הנהלה רפואית, זה גם הנהלה סיעודית.
<ורד פליישר-שפר: לא יבואו להנהלה הסיעודית ויגידו להם חברים, אין דברים כאלה.
<ורד פליישר-שפר: אתן לא יכולות לעשות את זה.
<ורד פליישר-שפר: יש חוזר מנכ"ל שצריך לכבד אותו.
<ורד פליישר-שפר: אנחנו חיים במדינת חוק, אז בואו נכבד את החוקים שכבר קיימים.
<ורד פליישר-שפר: לא נצליח לשפר לא את מחלקות התינוקות ולא את הפגייה ואותו תינוק שצריך להגיע לפגייה יגיע תוך יומיים ולא תוך 24 שעות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן ליעל.
<יעל שמעיה: יעל שמעיה.
<יעל שמעיה: אני משמשת כיושב ראש ועד מנהל של עמותת לה"ב.
<יעל שמעיה: אני אמא לשתי פגות בנות 3 ו-6, נולדו 1.300 קילו ו-1.600 קילו.
<יעל שמעיה: הן מקסימות.
אורלי לוי אבקסיס: ואת בעוד כובע.
<יעל שמעיה: ואני בעוד כובע, אני דיאטנית בפגיית העמק.
<יעל שמעיה: כלומר אני עובדת בתוך הפגייה.
<יעל שמעיה: ילדתי בפגייה.
<יעל שמעיה: המנהלת שלי בעצם היא זאת שהחזיקה את הבת שלי.
<יעל שמעיה: הראשונה שהחזיקה את הבת שלי ואני הולכת כל יום לעבוד איתה.
<יעל שמעיה: זה מאד מעורר השראה.
<יעל שמעיה: דיברו פה על המון המון דברים חשובים ואני יכולה להגיד שגם בנושא התקינה של האחיות, שזה בחשיבות מספר אחת, יש את שאר מקצועות הרפואה, שאנחנו יושבים שם, ואם אני מדברת מהמקום שלי, כדיאטנית, התקינה שלי כיום בהחלטת משתפרת בעקבות מודל הכוכבים, אבל הצרכים של פג מבחינה תזונתית, מבחינת גדילה – לפעמים שואלים אותי מה את עושה שם בפגים – דיאטנית?
<יעל שמעיה: מדובר על הזנות ורידיות, על התאמה של קלוריות לפג שבכלל מוגבל בנפח, כי אי אפשר לתת לו נפח הזנה.
<יעל שמעיה: זאת עבודה כל כך קשה, שלא לדבר על ליווי של המשפחות האלה לקראת השחרור.
<יעל שמעיה: הרבה פעמים אין לי, פשוט אין לי את הזמן להכין אותם לקראת השחרור.
<יעל שמעיה: כל מה שגיטי דיברה עליו.
<יעל שמעיה: הם עטופים בתוך הפגייה ואני בודקת שם את מספר הקלוריות שהפג מקבל והאם הוא גדל מספיק ואם הוא לא, אז יש ישיבה שלמה על מה לעשות כדי שהוא יעלה.
<יעל שמעיה: יום למחרת האמא נמצאת איתו, ההורה נמצא איתו - - -
יפעת שאשא ביטון: ה - - - נפרץ בבת אחת.
<יעל שמעיה: ופשוט אנחנו מוצאים אותם אחר כך במעקב פגים כשהם מגיעים, אם הם מגיעים, לפעמים בתת תזונה.
<יעל שמעיה: זה מצב שהוא לא יכול להיות.
<יעל שמעיה: זה מצב שמשרד הבריאות באמת מנסה לשפר כל הזמן, אבל בלי התקצוב ובלי התקינה – אנחנו פשוט רחוקים מהמקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה יעל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לוי-אבקסיס, את רוצה לומר דברים לסיכום?
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אני שמחה שבכל שנה מאשרים לנו את זה פה בכנסת, לעשות את היום הזה, כי הוא מביא לתוצאות.
אורלי לוי אבקסיס: הוא מעלה את הנושא הזה לסדר היום וככל שהוא יהיה בסדר היום, ככה על השולחן, אנחנו נוכל להביא להתייחסות אמיתית ולפעמים אנחנו יודעים שדברים שנמצאים רחוק מהעין, אז זה גם רחוק מהלב ורחוק מפנקס השיקים של מי שיושב על השלטר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש לנו תוצאות וזה רק מראה שאנחנו צריכים להמשיך.
אורלי לוי אבקסיס: והתוצאות האלה לא צריכות לספק אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: הן רחוקות מלספק אותנו.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו הנושא של הפגים בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: זה קטסטרופה אחת גדולה, אבל מצד שני אנחנו יכולים לקחת את זה כפלטפורמה לגייס עוד מתמחים לתחום הזה, כי היום התחום הזה הוא רק בבתי החולים, הוא לא בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל ברגע שתהיה דרישה גם לניאונוטולוגים בקהילה, זה בעצם יביא לאיזו שהיא מעטפת, לאיזה שהוא אופק תעסוקתי לאותם רופאים, גם לאופציות של עבודה נוספת ולא רק בתוך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתמרץ את המתמחים להגיע לתחומים האלה.
אורלי לוי אבקסיס: עדיין חסרים לנו למעלה מ-40% רופאים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד להורים האלה אתם פשוט מדהימים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חוויתי את זה על בשרי עם אחותי, שילדה תאומות במשקל 800 גרם ומפה הייתה את, כשהיית בבית החולים העמק, עם פרופסור בן עמי, אם אני לא טועה.
<ורד פליישר-שפר: זה היה ד"ר דני רייך.
אורלי לוי אבקסיס: אוקיי ואחת שרדה ואחת לא.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר גם על זה, על האמהות שצריכות אחר כך גם להתמודד עם אובדן מצד אחד ועם הפחד והטרגדיה והחשש והפוביה לאבד את השני.
אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שאנחנו צריכים לשים לב אליו.
אורלי לוי אבקסיס: החוסר בתקינה של אחיות הוא כל כך גדול, כי האחיות לא יכולות להתפנות וללמד את האמא איך להחזיק את הילד, איך לקרב והמחקרים מראים שהמגע הזה בין בן המשפחה לבין אותו יילוד, מביא לתוצאות הרבה יותר טובות הן בהתמודדות עם הזיהומים, שלא לדבר על ההדרכה של ההנקה ושל השאיבה, כי זה מונע זיהומים.
אורלי לוי אבקסיס: על בנק חלב אם כבר דיברנו במקום אחר היום.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל מי שעוסק במלאכה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה שנפלה בחלקי זכות גדולה להיות חלק מהתהליך הזה ועוד נכונו לנו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאד שתהיה לנו עוד הרבה דרך הלאה ועוד הרבה הישגים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת לוי-אבקסיס.
<ורד פליישר-שפר: תודה גם לך, כי את באמת עושה הרבה בשביל הקטנים האלה וצריך שיהיה להם קול, כי הם כל כך קטנים, לא שומעים אותם.
<ורד פליישר-שפר: צריך שיהיה להם גם קול פה, בבית המחוקקים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת לוי-אבקסיס.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו בשורה?
יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת שתי דקות.
יפעת שאשא ביטון: תסמס להם שיש להם שתי דקות לתת לנו את מה שאנחנו מבקשים כאן.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול להקריא?
<אלעד חדד: לא, אני רק אגיד שאנחנו עכשיו, היום, כאילו גם אם אני עוד לא רואה את זה, טוענים שזה באתר.
<אלעד חדד: אולי אני לא מוצא.
<אלעד חדד: פרסמנו חוזר שעבדנו עליו הרבה זמן, על הטיפול בפג בקהילה, על רצף הטיפול במעבר והטיפול.
<אלעד חדד: יחד עם מולי עבדנו על זה.
<אלעד חדד: יהיה צריך לממש את זה, אבל לפחות יש איזו שהיא אמת מידה.
יפעת שאשא ביטון: ויש יעוד תקציבי?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו שמענו פה על חוזרים שקיימים ולא ממש קורה איתם משהו.
<אלעד חדד: לא כל פעם שאנחנו מפרסמים חוזר בא תקציב בצידו.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות משפט לסיכום ואנחנו נסכם את הדיון.
<מואוויה כבהה: בעקבות המשפט שאמרת, שיש חוזרים שלא קורה איתם, דווקא קורה.
<מואוויה כבהה: עשרות שנים המצב של הפגיות היה רעוע.
<מואוויה כבהה: משנת 2014 כשהחוזר הזה פורסם - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך לומר את זה .
<מואוויה כבהה: נכון שעדיין יש חוסר אדיר בתקינת אחיות.
<מואוויה כבהה: לפי החוזר צריך 1,710 אחיות בפגיות כשאנחנו היום עומדים על 1,050, אבל לא צריך לשכוח שכשהתחלנו את המודל היינו ב-808, שזה בשנתיים וחצי.
<מואוויה כבהה: אני מקווה שבשנה הבאה נהיה 1,200.
אורלי לוי אבקסיס: רק?
יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אני מסכמת את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להודות לכולם, גם לאנשי המקצוע המכובדים שהגיעו וגם ההורים המקסימים, שבאמת ליבי אתכם ואני שמחה לראות את החיוך והגאווה האישית על ההצלחה בדרך הזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן נתחיל בדברים הטובים ונאמר שהפגיות עשו דרך.
יפעת שאשא ביטון: עשו כברת דרך מאד משמעותית גם בזכות העלאת הכל היכן שצריך בקרב מקבלי ההחלטות וגם בזכותכם בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אבל כפי שנאמר כאן, יש לנו עוד דרך, דרך ארוכה וכדי לעשות אותו נכון אז הוועדה תיתן מספר המלצות ואם אני מפספסת משהו, אז אתם מוזמנים להוסיף.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני מבקשת פיקוח של משרד הבריאות, קצת יותר הדוק, על כל נושא החוזרים.
יפעת שאשא ביטון: היישום של הדברים בפועל, כי התחושה היא שהחוזר הוא המלצה ואני מניחה שלא לזה התכוון המשרד.
יפעת שאשא ביטון: אז כשאתם כותבים משהו או מחליטים משהו, תעקבו קצת יותר מקרוב על מנת לוודא שהדברים אכן קורים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני שאני מבקשת ממשרד הבריאות זה לפקח גם על הנושא של התקציבים שמועברים לבתי החולים.