GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחל דניאלי: אנחנו רואים אחר כך, בא ההליך המשפטי, ההורים והילדים, עשינו את טעות חיינו.
<רחל דניאלי: במקום להגיד איזה כייף, כמו שהיא אומרת, כאלה דברים מצוינים שיש להגיד על המרכז הזה, אז הם אומרים, המרכז נהדר אבל עשינו את הטעות של החיים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אבל בואו גם נגיד במאמר מוסגר, ואני יודעת שזאת אמירה קשה.
יפעת שאשא ביטון: הם עושים את טעות חייהם בגללנו, בגלל שהמערכת לא ערוכה לנהל משפט כמו שצריך ובגלל שאנחנו לא יודעים למצות את התהליך כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: פה אני מרימה להנחתה.
יפעת שאשא ביטון: גם דיברתי עם אושרת מהפרקליטות.
יפעת שאשא ביטון: אנסה להגיע אליהם כדי לחשוב ביחד איזה כלים צריך לתת גם לפרקליטות כדי שתהליכים יהיו שונים ממה שהם היום, כדי שהם יוכלו להמשיך הלאה.
יפעת שאשא ביטון: הרי רוב התיקים נסגרים שם ונגמרים שם.
יפעת שאשא ביטון: בתי משפט, אנחנו מנסים דרך חקיקה לעשות איזושהי התאמה וזה לא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: יושבים פה חלק מהאנשים שנמצאים איתנו בשיח.
יפעת שאשא ביטון: זה לא פשוט אבל אנחנו מנסים באמת בכל הכוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדאוג לזה שהמשפחות שמגיעות כבר מוכנות לעבור את התהליך החשוב הזה, שלא ירגישו שזאת טעות חיים, וזה תלוי בנו.
יפעת שאשא ביטון: זה לא בגללם, זה לא כי התהליך חייב להיות כזה אלא בגלל שאנחנו לא ערוכים מספיק.
<רחל דניאלי: אני רוצה להתמקד רגע באמת בנושא הקטינים.
<רחל דניאלי: כשהקטין הוא פוגע, אז כל המערכות יודעות שגם הקטין שפגע, הוא צריך לקבל את הטיפול.
<רחל דניאלי: ואת הטיפול המהיר ביותר, וגם את זה רציתי לשאול, זאת אומרת, כשנכנס כזה דבר, מה המסלול של אותו ילד שפוגע, לא מגיע לכאן עם המשפחה שלו, מגיעה רק אחותו הקטנה, מגיע רק אחיו הקטן.
<רחל דניאלי: איפה הוא נמצא בתהליך?
<רחל דניאלי: מי הגורם המתכלל לא אחר כך אלא באותה דקה?
<רחל דניאלי: הרי המקום הזה, וגם זה הם מתארים, הם מרגישים גם כשלא חושפים את הפגיעה מיידית.
<רחל דניאלי: הם מרגישים.
<רחל דניאלי: זה כמו ניתוח, באו ופתחו לנו את הכול.
<רחל דניאלי: לגבי להגיע למשרד הרווחה אחר כך, למי שנמצאת אי שם במקום אחר וכל התהליך הזה, אנחנו מדממים ואף אחד לא סוגר לנו ברגע, אז כשזו משפחה כזאת עם שני ילדים כאלו, זה בדיוק מה שהם מרגישים, זאת אומרת באנו, חשפנו את הכול אבל אף אחד לא מיהר לעשות את הכול.
<רחל דניאלי: זה מה שהם מצפים כשהם מגיעים, וכשמגיעים לכזה מרכז בוודאי שמצפים, אז זו השאלה.
<רחל דניאלי: באמת אני רוצה גם על הפוגע לשאול, מתי מתחילים לטפל, כשהוא מגיע אולי?
<רחל דניאלי: ואם מגישים כתב אישום אחרי כמה זמן ואז עוד פעם יש את הטראומה, אז אולי הוא יגיע ומה קורה אז?
<רחל דניאלי: צריך להיות איזשהו נוהל מאוד מסודר ומגובש, מה עושים.
<חוה לוי: תראי, את שאלת שאלה שאני לא יודעת כמה זמן יש לי כדי לענות עליה, כי הכנסת הרבה מאוד סוגריים ודבר נכנס בתוך דבר.
<חוה לוי: אני אתחיל דווקא איך שהתחלת, כי במה שסיימת, יש לנו את סוגיית חובת הדיווח וכשיש פגיעה בין אחים בתוך המשפחה, יש על זה חובת דיווח ובגללה זה צריך להגיע לשירותי הרווחה והם הגורם המתכלל.
<חוה לוי: כמו שאמרתי קודם, אני אומרת את זה גם לא בגלל החוק, גם בגלל שאני מאמינה בזה כעובדת סוציאלית, שצריך להסתכל על הכול במכלול ולא להסתכל על זה באפיזודות של מרכז כזה או אחר ותמיד שיהיה מי שיחזיק את הדבר.
<חוה לוי: אני חושבת שהיום שירותי הרווחה הם הגורם שיודע לעשות את זה.
<חוה לוי: התנתקנו ממה שאימא של שושי אמרה לה ומה שאבא שלי אמר לי כשאני אמרתי שאני הולכת ללמוד עבודה סוציאלית.
<חוה לוי: אני חושבת שאנחנו כבר היום במקום אחר של שירותי רווחה כגורם מקצועי.
<חוה לוי: לעניין ההגעה למרכז ההגנה ואם כל מרכזי ההגנה עובדים כמו כאן, לא סתם אמרתי לשושי, הם מורה הנבוכים.
<חוה לוי: המרכזים שהתפתחו לאורך השנים, הם התפתחו במחוזות אחרים, בתפיסות עבודה אחרות, גם של המשטרה וגם של הפרקליטות ואנחנו היום נמצאים בתהליך מאוד משמעותי.
<חוה לוי: נמצאת כאן מיטל מהמשטרה.
<חוה לוי: אנחנו שותפים ביחד, ואיריס.
<חוה לוי: אנחנו שותפים ביחד בוועדת היגוי ארצית שמנסה לנסח את ההאחדה של התפיסה הזאת, כי היום ברור לנו שאנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד, הילד שמגיע למרכז הגנה, אם אני אצטט את ברקו, מגיע בשעריו של השוטר.
<חוה לוי: הוא מגיע בשעריו של המטפל ואנחנו בעצם מתחילים מכאן לראות מה נכון עבור הילד.
<חוה לוי: יהיה ילד שכן אנחנו נלך איתו לוועדת פטור מתוך מרכז ההגנה, וכמו שרינת אמרה לי בשקט, ואנחנו נבקש פטור זמני.
<חוה לוי: אנחנו עוד לא יודעים בשלבים הראשונים מה יהיה.
<חוה לוי: אני חושבת שזה חלק ממה שאת רואה בנתונים, כי יש מקרים שנדונים כמה וכמה פעמים בוועדת הפטור ולפעמים שנתיים ושלוש.
יפעת שאשא ביטון: שנתיים ושלוש זה כבר עבר זמנו בטל קורבנו.
<חוה לוי: בכלל לא.
<חוה לוי: תני לסיים רגע עד הסוף, כי יש לך אג'נדה בעניין הזה ואני רוצה פעם אחת להשמיע לך את זה.
<חוה לוי: המשמעות של הפטור הזמני זה אומר שאנחנו כל שלושה חודשים, לפעמים כל חודש, תלוי מה הן נסיבות המקרה, צריכים לעדכן את ועדת הפטור מה קרה עם המקרה הזה.
<חוה לוי: יש לזה כוח הרבה יותר משמעותי מזה שדיווחנו למשטרה, נעשתה חקירה, לא הבשיל לכלל הגשת כתב אישום ונסגר התיק, גמרנו את הכוח שיש לנו על המקרה הזה.
<חוה לוי: כשיש לנו את הפטור הזמני אנחנו מכריחים את המשפחה ללכת לטיפול.
<חוה לוי: אנחנו מכריחים לפעמים את כל אחד מבני המשפחה, את הפוגע ואת הנפגע ואת ההורים.
<חוה לוי: כל אחד מבני המשפחה מחויבים ללכת כי הם יודעים שוועדת הפטור עוקבת אחריהם ואם בסופו של התהליך אנחנו נחזור לוועדה ונגיד, לא שיתפו איתנו פעולה, המסלול המיידי לזה יהיה משטרה.
<חוה לוי: משפחה שמוכנה לשתף עם זה פעולה ועשינו תהליך ושיקמנו את המשפחה, לפעמים עשינו עבודה הרבה יותר משמעותית מזה שדיווחנו למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת עבר זמנו בטל קורבנו, אני אומרת, אם אתם כבר שלוש שנים בתוך התהליך, כבר תעשו תהליך של שיקום.
<חוה לוי: זה השיקום.
יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, אז כבר לא צריך גם את ועדת הפטור אחר כך.
<חוה לוי: מירי הזכירה בהקשר אחר קודם את הנושא של הטיפול הסמכותי.
<חוה לוי: זה טיפול סמכותי.
<חוה לוי: בטיפול סמכותי אתה מטפל אבל תמיד יש את גורם הסמכות שהוא עוקב אחריך, וזה הטיפול הסמכותי, וועדת הפטור היא גורם סמכותי מאוד משמעותי.
<חוה לוי: חלק מהילדים שמגיעים למרכז הגנה, כשאנחנו מזהים שזה צריך להיות הכיוון, זה מה שאנחנו עושים.
<חוה לוי: כשאנחנו מזהים את זה, אז אנחנו נלך עם זה לוועדת פטור.
<חוה לוי: כשכף רגלו של הילד ושל המשפחה דורכת במרכז ההגנה, לא מתבצעת חקירה, כי אם תתחיל חקירה, אז אין לי אפשרות חוקית לפנות לוועדת פטור.
יפעת שאשא ביטון: גם לא חקירת ילדים?
<חוה לוי: חקירת ילדים זה אומר שפתחתי תיק במשטרה, אבל אז מה שאנחנו עושים ואנחנו עובדים על זה מאוד קשה בתוך מחלוקת בלתי אפשרית, זה את מה שאנחנו קוראים שיח ראשוני או בירור ראשוני.
<חוה לוי: מה שקרו דיבוב ואנחנו הורדנו את הנושא של הדיבוב כדי לא לערבב את זה עם חקירה, תקני אותי אם אני לא מדייקת.
<חוה לוי: אנחנו קוראים לזה שיח ראשוני.
<חוה לוי: לא סתם יש עובדת סוציאלית במרכז.
<חוה לוי: העובדת הסוציאלית נפגשת עם הילד.
<חוה לוי: היא מנסה להבין ממנו.
<חוה לוי: היא לא חוקרת אותו כדי לא ליצור חלילה שיבושים של הליכי חקירה.
<חוה לוי: היא משוחחת עם הילד.
<חוה לוי: היא מנסה להבין מה שלומו, מה קרה לו באופן כללי.
<חוה לוי: היא לא יורדת איתו לרזולוציות של חקירה, ואם ההערכה תהיה שאנחנו צריכים באמת ללכת יותר למסלול של הטיפול ולא להגיד, עכשיו יש לנו מצב שילד לא יהיה מוגן, יש כאן סכנת חיים, אנחנו חייבים לעשות חקירה, חייבים לעצור את החשודים, זה ילך במסלול הזה.
<חוה לוי: שוש תיארה את זה מאוד יפה.
<חוה לוי: אני רק יכולה לחזק את זה.
<חוה לוי: היום אנחנו עובדים על האחדה של זה לכל מרכזי ההגנה.
<חוה לוי: אני לא יכולה להגיד שזה עובר בקלות.
<חוה לוי: אני רוצה להגיד ביושר רב, יש מחלוקות בינינו.
<חוה לוי: יש מחלוקת בין איך גורמי החקירה רואים את זה לבין איך גורמי הטיפול רואים את זה.
<חוה לוי: אנחנו חושבים שכדי לראות את מרכז ההגנה כמכלול, כדי לא לראות את זה כמו שאושרת אמרה לפני שהיא יצאה, כתחנת משטרה לילדים אלא כמשהו שהוא באמת אינטגרטיבי, שרואה את השיח גם הטיפולי וגם הפלילי בו זמנית, אנחנו חייבים לאפשר את כל המגוון.
<חוה לוי: אז יהיו ילדים שזה ילך לחקירת ילדים כי זה הכי נכון עבורם, ויהיו ילדים שמהבירור הראשוני אנחנו נמליץ על המשך טיפול ויהיה טיפול במקום אחר ואנחנו נעבוד עם ועדות הפטור במקום שיש חובת דיווח.
<חוה לוי: לא כל מי שמגיע למרכז הגנה, הוא מגיע בעילות שיש לגביהן דיווח.
<חוה לוי: כאן בכלל אין שאלה כי להורה מותר להגיד, אני לא רוצה לפתוח תיק במשטרה, ואז זה בוודאי מאפשר לנו ללכת למסלולים נוספים.
<חוה לוי: יהיו כאלה שאחרי הבירור הראשוני יגידו, אנחנו רוצים לפתוח עכשיו תיק במשטרה, וזה בסדר גמור.
<חוה לוי: היפה בעבודה המשולבת הזאת זה שכל התשובות טובות ואנחנו בעצם מאפשרים את כולם.
<ורד וידמן: רק שחייבת להיות האחדה.
<ורד וידמן: אנחנו הצגנו נתונים בפני הוועדה לזכויות הילד על כל הנושא של ועדות פטור.
<ורד וידמן: ללא מרכזי הגנה יש בכל מחוז מספרים לא דומים למספרים - - - .
<ורד וידמן: חייב להיות נוהל אחיד גם אחרי שזה כבר מגיע לוועדת פטור וגם לפני שזה מגיע לוועדת פטור.
<ורד וידמן: לא יכול להיות שמה שיקרה עם הילד תלוי באיזה מקום הוא גר.
<חוה לוי: אני חושבת שאנחנו כבר בסוף יחד עם פרקליטות המדינה.
<חוה לוי: אנחנו כתבנו נוהל משותף.
<חוה לוי: כבר עובדים עליו די הרבה זמן, אבל כבר התחלנו לעבוד לאורו.
<חוה לוי: ישיבה שהייתה לפני חודש אני חושבת גם עם נציגת היועצת המשפטית שלנו במשרד הסכמנו עם הפרקליטות שאנחנו נלך להליך משולב שלהם ושלנו כדי ליצור האחדה בשפה המקצועית, כי הרגשנו שיש פערים איך הם מסתכלים על הדברים, איך אנחנו מסתכלים על הדברים.
<חוה לוי: בוודאי יש שונות מאוד גדולה בין ועדות הפטור בפריסה הארצית שלהן.
<חוה לוי: נעשתה, אני חושבת, ישיבה מאוד טובה ואנחנו כבר, נדמה לי בספטמבר אמורים להתחיל להתכנס.
<חוה לוי: אושרת הלכה, היא מובילה כרגע את המהלך הזה מטעם הפרקליטות, לא רק מטעם המחוז, ואנחנו הולכים עכשיו לכיוון של לייצר את השולחן העגול המשותף של הפרקליטים ושל אנשי הטיפול כדי שנהיה מסוגלים לעשות את מה שאת מדברת עליו, ובצדק, כי בפערים האלה ילדים נופלים בין הכיסאות ואנחנו לא רוצים את הנפילות האלה.
<חוה לוי: אנחנו רוצים להחזיק את זה באופן הזה שילד יקבל את הטוב ביותר.
<חוה לוי: צריך לזכור את זה כל הזמן.
<חוה לוי: לא משנה מה שלא נעשה, טובתו של הילד ומכלול הזכויות שלו זה הדבר שצריך לעמוד לנגד עיני כולנו.
<חוה לוי: אני חושבת שכולם נמצאים היום במקום שקשובים לעניין הזה.
<חוה לוי: מהמתווה שהצענו אני מאמינה שכן נוכל ליצור איזשהו שינוי, כשאנחנו, נציגי משרד הרווחה, הסכמנו לגייס גם את הגורמים המקצועיים שלנו, המומחים.
<חוה לוי: ראיתם כאן רק מקצתם, גם את שוש וגם את מירב, יש לנו נציגים נוספים, כדי שבאמת ניצור את השיח המשותף לעניין הזה.
<איזבל סרי לוי: נוסיף עוד מילה לטיפול בילדים פוגעים.
<איזבל סרי לוי: יש במחוזות תקציב למימון טיפולים לילדים שהם לא מוכרים למשטרה ולא הופנו לשירות - - - בעקבות התנהלות מינית פוגעת.
<איזבל סרי לוי: התקציב יושב במחוזות.
<איזבל סרי לוי: עמותת בית לכל ילד שמפעיל את מרכז מיטל, מפעיל גם יחידה לטיפול בילדים פוגעים, יחידה מאוד גדולה בירושלים ובסביבותיה.
<איזבל סרי לוי: כמעט כל הטיפולים שמתקיימים היום ביחידה הזאת ממומנים על ידי משרד הרווחה.
<חוה לוי: איזבל, מכיוון שרחל מהסניגוריה, אז כדאי לדייק.
<רחל דניאלי: מעל גיל 12?
<רחל דניאלי: זה מה שאני שואלת.
<חוה לוי: כרגע המוקד שלנו זה עד גיל 12.
<חוה לוי: אנחנו לא באים להחליף את שירות המבחן.
<קריאה: והלוואי והיה איזשהו מסלול לילד שהופנה לשירות המבחן, כי הוא בכל זאת נחקר במשטרה.
<קריאה: ההורים, איך שהם קיבלו את הזימון לשירות המבחן לנוער, הם מספיק חכמים להבין שמייד הילד שלהם צריך ללכת למסלול טיפולי, אבל הם כבר הופנו לשירות המבחן לנוער.
<קריאה: בגלל הסיטואציות לא הוגש כתב אישום.
<קריאה: ההורים נבונים, מבינים מהר מאוד שהם צריכים לעזור לילד שלהם, מוכנים לשתף פעולה וגם הנער או הנערה מוכנים לשתף פעולה, ונכון להיום הילדים האלה לא משובצים כמעט, אני חושבת, תקני אותי אם אני טועה, והשאלה מה המענה שקיים עבורם היום בשירות מבחן לנוער?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שרציתי לדעת.
<חוה לוי: הם לא נמצאים כאן.
<חוה לוי: כדאי שהם יענו על זה.
<חוה לוי: זה מודל עבודה אחר משלנו.
<קריאה: יכול להיות שהורה יודע שהילד פגע, וחושש.
<קריאה: צריך להיות לזה מענה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים ההורים גם לא רוצים לטפל כי ההורים נמצאים באיזושהי הכחשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שקטין יקבל טיפול מעצם זה שהוא פגע.
יפעת שאשא ביטון: הרי המטרה שלנו בסוף היא לשקם אותו, בגלל זה אמרתי שכשאנחנו דנים בקטינים שפוגעים בקטינים אל מול בגירים, זה סצנריו אחר לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת משני מקרים שאני מלווה שזה ילד בן 14 שפגע בילדה בת 10, במקרה אחר בעיה קצת יותר גדולה והוא לא מקבל טיפול.
יפעת שאשא ביטון: המשפחה בכלל מתכחשת כי מבחינה זו הילדה פיתתה אותו.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא כל כך יכולה להאשים אותם כי הם מנסים להגן על עצמם.
יפעת שאשא ביטון: הם לא מעכלים שבכלל קרה דבר כזה, ואני אומרת, בכלל הטיפול פה צריך להיות רחב.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר גם לא רק הילד, זו גם המשפחה שלו, והם לא, כי זה נמצא במשטרה באיזשהו הליך.
יפעת שאשא ביטון: המשפחה של הנפגעת בכלל לא יודעת מה קורה עם ההליך הזה.
<איזבל סרי לוי: יש לנו היום במרכזים שלנו פוגע ונפגע מטופלים בתוך אותו מקום.
<איזבל סרי לוי: אנחנו מנסים גם פה ביחידות השונות.
<איזבל סרי לוי: יש הרבה מאוד שיתופי פעולה.
<איזבל סרי לוי: מנסים לא לתזז את ההורים בין מטפלים שונים.
<איזבל סרי לוי: בעפולה למשל יש לנו בית שיש שם גם מרכז לנפגעים וגם מרכז לפוגעים.
<איזבל סרי לוי: יש שם טיפולים משותפים, טיפולים משפחתיים.
יפעת שאשא ביטון: צריך באמת אולי לעשות פנייה לשירות מבחן להבין מה קורה עם הילדים האלה עד שיש כתב אישום, אחרי שיש כתב אישום, לדעת מה קורה איתם שם.
יפעת שאשא ביטון: אני נמצאת בלב העניינים כבר הרבה מאוד חודשים ואני אומרת לכם, אין לי מושג מה קורה עם הילד הזה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא נותן תשובות, עם הפוגע.
<רינת וייגלר: יש לו קצין מבחן?
<קריאה: חייב להיות לו קצין מבחן.
יפעת שאשא ביטון: כבר יש תהליך של חקירה.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא הוגש כתב אישום.
<קריאה: אני לא מכירה כמובן את המקרה הספציפי, אבל אני אומרת, הן ברמת מה שמציגים בתוכניות שמוצגות, יש טיפול ייעודי עוד לפני השלב.
<קריאה: השאלה כמובן מה קורה במקרה הספציפי הזה, אבל יש טיפול - - - -
<חוה לוי: השאלה אם משפחה מסכימה או לא מסכימה לשתף פעולה.
<חוה לוי: את יודעת יותר טוב ממני, אבל שירות המבחן לעניות דעתי מוכנים להיכנס בשלבים מוקדמים יותר, עוד לפני כתב האישום במצבים שבהם הקטין או המשפחה מוכנים לשתף פעולה.
<חוה לוי: במצבים שהם לא, אז בעצם מה שנשאר זה למצות את ההליך המשפטי.
<חוה לוי: כך אני הבנתי.
<עפרה בן מאיר: בפרספקטיבה של הקמפוס, אותה הערה של איזבל, כשאנחנו נדרשנו לשאלה הזאת של הפוגעים והנפגעים, והקמפוס הזה הוא קמפוס שמיועד לילדים נפגעי עבירה, החשש שמא ילד שנפגע יפגוש את התוקף שלו פה היה מבחינתנו מחשבה בלתי נסבלת.
<עפרה בן מאיר: מצאנו לזה פתרון ביניים.
<עפרה בן מאיר: יש לנו ממש בסמוך אלינו את מרכז הספורט של האוניברסיטה ושם פשוט היה שטח פנוי והכשרנו את השטח הזה.
<עפרה בן מאיר: נפתחה שם יחידה לטיפול באנשים עם צרכים מיוחדים, התנהגויות מיניות לא מותאמות, לא רק בגירים, גם ילדים, כך שהם כאילו חוסים תחת המטריה אבל הם לא חלק מהקמפוס והם בוודאי לא מסתובבים כאן.
<ורד וידמן: אני רוצה רגע לשאול שאלה.
<ורד וידמן: בזמנו יזמנו תיקון שעבר בוועדה לזכויות הילד בנושא של ילדים שאחד מהוריהם פגע בהם.
<ורד וידמן: לפני התיקון נדרשה הסכמה של שני הוריהם, אז אנחנו יודעים שהדבר הזה חלחל לתוך מערכת הבריאות וגם יצא נוהל חדש.
<ורד וידמן: אנחנו לאחרונה התחלנו לשמוע שבמרכזי טיפול במקום שלא מדובר בעובדים של משרד הבריאות ולא רופאים, יש בעיות עם זה.
<רינת וייגלר: לפי מה שאני זוכרת, החוק הוא תיקון לחוק זכויות - - - , ופה הבעיה.
<רינת וייגלר: התחלנו לבדוק את זה.
<רינת וייגלר: זה נושא שנמצא גם בשולחננו, הגיע אלינו דווקא ממרכזי הטיפולים - - - .
<קריאה: טיפול נפשי.
<רינת וייגלר: לא, קטינים וזנות דווקא.
<רינת וייגלר: דווקא המרכזים שבהם הילדים באים הם מרכזי - - - לטיפול שהוא לפעמים אפילו לא טיפול, ודאי לא טיפול נפשי במובן של טיפול נפשי, אפילו טיפול ראשוני כזה.
<רינת וייגלר: התחילו לעלות כל מיני שאלות של - - - אפוטרופוס.
<רינת וייגלר: זה בוודאי לא רלוונטי שילד שמסתובב ברחוב, אנחנו נצטרך פתאום לבקש הסכמה מאפוטרופוס.
יפעת שאשא ביטון: כמו "בית בלב", הסיפור שאנחנו העלינו בוועדה.
<רינת וייגלר: כן, בדיוק כמו הסיפור הזה.
<רינת וייגלר: אני יודעת שזה עלה וזה היה עוד קודם אצלנו.
<רינת וייגלר: אחרי הוועדה זה צבר תאוצה.
<רינת וייגלר: אנחנו התחייבנו לתת פתרון משפטי.
<רינת וייגלר: אני מקווה שנצליח לתת פתרון בלי תיקון, אבל יכול להיות שלא תהיה ברירה ונצטרך - - -
<חוה לוי: לא ענית לשאלה של ורד.
<חוה לוי: התחלת מחוק זכויות החולה.
<רינת וייגלר: לא, אמרתי שהתיקון לא פתר את הבעיה.
<חוה לוי: נכון, והעובדים הסוציאליים שעובדים במערכות שלנו הם לא חלק מחוק זכויות החולה?
<רינת וייגלר: אני לא רואה איך אפשר בלי תיקון.
<חוה לוי: אני חושבת שצריך לתקן את זה.
<חוה לוי: הבנתי שהקושי בזה הייתה ברירת מחדל.
<חוה לוי: אנחנו חייבים לתקן את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך להכין תיקון.
יפעת שאשא ביטון: את תעדכני אותנו בקרוב.
יפעת שאשא ביטון: - - - אצלכם זה הכי טוב ואם לא אז אנחנו נוביל, אבל אנחנו נצטרך את התמיכה שלכם בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה רק עניין של הרחבה.
יפעת שאשא ביטון: אין פה משהו שהוא חדש לנו.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לסכם ובאמת קודם כל להודות לכם על האירוח.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שנתנו רק חלק מהדברים אבל תוך כדי שיח הבנתי גם מה זה המרכז, הסימולציה, שהוא בעצם להכשרה של המדריכים.
יפעת שאשא ביטון: אשמח אחר כך להיכנס למרכז.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה לבד.
יפעת שאשא ביטון: באמת ישר כוח גדול על העשייה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה, שכל מי שעוסק בנושא הזה בא עם נשמה יתרה, כי אחרת אי אפשר לשרוד את המקרים הקשים.
יפעת שאשא ביטון: אתן אמרתן כמה פעמים, אתגרים ומורכבות, וברור לחלוטין שכמה שלא תגידו את זה, זה הרבה יותר מורכב וקשה ממה שזה מתואר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמודל, שהכול נמצא תחת קורת גג אחת הוא באמת מודל שיש לו פוטנציאל מאוד טוב להצליח, ושוב אני אומרת, אנחנו כאן כוועדה כדי לראות איפה האתגרים בתוך התהליך הזה, שדורשים איזשהו תיקון, כמו מה שהעלינו עכשיו בסוגיה של אפוטרופוס או כל מיני דברים נוספים כדי שאנחנו נוכל לאפשר לכם או לתת לכם את הכלים לעשות את העבודה יותר טוב ממה שאפשר לעשות אותה.
יפעת שאשא ביטון: רק הערה.
יפעת שאשא ביטון: שוש יצאה, אני מבינה שהיא סיימה את עבודתה ממילא - - -
<חוה לוי: אבל יש לנו כבר מנהלת חדשה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, שיהיה לה בהצלחה.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני רציתי להעביר כמסר זה שבשיקולים של ועדות פטור, של טיפול כזה או אחר, אני יודעת שהרבה פעמים המחשבה של מה הילד הולך לעבור בתהליך בגלל המציאות הנוכחית מכתיבה לנו בסופו של דבר את התשובה, אז אני יודעת שכל עוד שהמציאות לא משתנה, זה חלק מהשיקולים, אבל אני רוצה שלצד זה בכל פעם שאתם מזהים מכשול שבגללו אתם בוחרים בדרך מסוימת, תעלו את המכשול הזה כדי שאנחנו נוכל להסיר אותו ורק בצורה כזו אולי נצליח לייצר איזושהי מציאות חדשה שהיא שונה מהיום.
<חוה לוי: האמת שפתאום אני קולטת שחסרים כאן עיריית ירושלים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכל המשתתפים.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא הפיקוח והבקרה על מוסדות החינוך במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי מאוד למקד את הדיון, אני לא הולכת להכנס לכל הסוגיות הפדגוגיות והרעיוניות והעקרוניות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדבר על עצם העובדה שבתחושה האישית שלי המוסדות החרדים מתנהלים כמדינה בפני עצמה, כאיזשהי אוטונומיה, כשלמשרד החינוך אמנם יש פיקוח באופן פורמלי אבל משום מה הפיקוח הזה מאוד מאוד מתקשה להכנס פנימה ולהגן על הילדים שנמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על פניות כמו מקרים של אלימות שהגיעו לשולחני והיה לנו מאוד קשה להכנס פנימה ולטפל.
יפעת שאשא ביטון: נכון שזה קשה גם בחברה בכלל אבל כשמדובר במגזר החרדי זה קשה שבעתיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על כך שבתי ספר במגזר החרדי מחליטים מי ייכנס בשעריהם ומי לא.
יפעת שאשא ביטון: אני כן מבינה את הסוגיה של אורחות חיים, אני חושבת שצריך לשמור על אורחות חיים ולכבד אותם אבל יש כאן איזשהי הקצנה ואיזשהי סלקציה שהיא לא תמיד ברורה לנו עד הסוף מבחינת הרציונל שלה וההיגיון שבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרים נוספים שבהם מחליט מוסד חינוכי מי יעבוד בשעריו ומי לא.
יפעת שאשא ביטון: שוב, שום אוטונומיה למשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הכל מתנהל בתוך הבית.
יפעת שאשא ביטון: והמטרה של הדיון היא פעם אחת לבקש ממשרד החינוך לקחת את הסמכות והאחריות שמוטלת מתוקף החוק על המשרד ולהכנס לתוך המוסדות האלה ולעשות סדר היכן שצריך.
יפעת שאשא ביטון: ולפנות למגזר החרדי בבקשה לשיתוף פעולה כי בסופו של דבר אנחנו כולנו נמצאים כאן לטובת הילדים ששם וחשוב לנו להגן גם על הילדים שנמצאים במסגרות החרדיות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם ביושר – היום, קשה לי לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, הסוגייה הנוספת שעשתה זה ההיבט הפיזי שבו נמצאים הילדים.
יפעת שאשא ביטון: עד כמה אנחנו באמת מאפשרים לילדים ללמוד בסביבה נאותה, בתנאים נוחים, לקבל ידע כפי שאנחנו רוצים וכמו כל ילד במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מוסדות שלא עומדים בתקנים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ראינו את המקרה בחיפה אבל כמוהו יש בעוד הרבה מאוד מקומות אחרים, הם פשוט לא עלו לכותרות וידינו כבולות.
יפעת שאשא ביטון: או שלא נוח לנו להתעסק או שאנחנו לא רוצים להתעסק או שלא חשוב לנו להתעסק או כל אחד יחליט מאיזו סיבה אבל בשורה התחתונה יש ילדים שהולכים כל יום לבית ספר, לומדים בתת תנאים והעולם שותק.
יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון היא לפתוח את כל הסוגיות האלה, לדבר עליהן באומץ וביושר.
יפעת שאשא ביטון: הדיון יהיה קשה, הוא לא יהיה פשוט כי אנחנו נגיד את הדברים בצורה נוקבת ואני אשמח שכל אחד מהשותפים שיושב כאן סביב השולחן הזה יהיה שותף למטרה, לאפשר סביבה בטוחה, הוגנת, הולמת, גם לילדים במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: כם אפתח את הדיון עם משרד החינוך שאנחנו גם ננהל איתו את השיח במהלך הדיון.
יפעת שאשא ביטון: רק כדי לקבל אינפורמטיבית את הסמכויות ואת תחום האחריות שיש לכם במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אם יש אתגרים שאתם מזהים שאנחנו ככנסת או השותפים כאן שנמצאים יכולים לסייע אז אנחנו מאוד נשמח אבל אני מבקשת שתפתחו את הדיון כדי שאנחנו נבין באיזו גזרה אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: איציק, אתה רוצה לפתוח כמפקח המגזר החרדי?
אורי מקלב: אני יכול להגיד איזה משפט אחד קודם?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מקלב, בוקר טוב, בבקשה אחריו איציק זהבי.
אורי מקלב: אני לא יודע אם להודות לך על קיום הדיון או לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה תדע בסוף הדיון.
אורי מקלב: לא, לא, אני שמעתי את הדברים שלך, לכן גם נזעקתי מהר להגיע לחדר.
אורי מקלב: אני חושב שהפתיחה שלך - - - קודם כל אני חושב ש- - - אני מניח ובטוח שאת באה ממקום טוב, את באמת נזעקת לאור אולי עובדות, לא עובדות, אולי דברים שהציגו בפנייך.
אורי מקלב: אבל אני לא חושב שאלה העובדות.
אורי מקלב: אני חושב שאמרת דברים שיפוטיים בלי - - - המציאות.
אורי מקלב: את באה ממקום להגן על הילד.
אורי מקלב: לבוא ולהגיד היום שבמוסדות החינוך החרדיים אין פיקוח, לא שומרים על שלום הילד, יש בעיה שהילד לא מודע לזכויות שלו ולא על תוכן לימודיו ולא על גופו.
אורי מקלב: אני חושב שזה דברים שהלכת מאוד מאוד רחוק בעניין הזה.
אורי מקלב: צר לי, אני יודע שזה לא מגיע - - - אני לא חושב שהכותרת ששמת בעניין הזה היא נכונה ועל זה צריך להיות הבסיס של הדיון.
אורי מקלב: יכול להיות בהחלט, הזכות שלך והזכות שלנו, אולי גם חובתנו, נשמע בכל מוסדות החינוך וודאי מהחלק שלך, הרי בסופו של דבר זו לא ועדת החינוך אלא זה ועדה לזכויות הילד, נשמע איך מתנהלים הדברים, מה קורה כשיש פניות בעניין הזה.
אורי מקלב: לבוא ולהגיד שיש אלימות במוסדות האלה והם לא מקבלים את הטיפול הנכון - אני חושב שזה ממש לא העובדות.
אורי מקלב: וגם אני אגיד לך את העובדות, אמרת את הדברים, כותרות.
אורי מקלב: אם היו מציגים כאן עובדות שנעשה - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נציג את הכל חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: - - שיש פה פעילות שמה שנעשה במוסדות החרדיים הם חורגים ממה שנעשה בשאר המוסדות, אני חושב שבדיוק להיפך.
אורי מקלב: אני חושב שדווקא במוסדות האלה אנשים באים ובאים ההורים לא טיפשים.
אורי מקלב: ההורים ששולחים למוסדות האלה זה עולה להם הרבה יותר יקר, הרבה יותר ממאמצים, כפי שאמרת, חלק מהמוסדות האלה סובלים מניכור של המשרדים הממשלתיים, נמצאים בתנאים פיזיים הרבה יותר קשים ועם כל זה הם מבטאים ורוצים לשלוח את הילדים שלהם למקומות האלה וכזכות הבחירה שלהם רק בגלל שהם יודעים שהתוכן החינוכי, הסביבה החינוכית, הסביבה החברתית היא הרבה יותר טובה ממוסדות חינוך אחרים.
אורי מקלב: אני באמת חושב שאני חייב להגיד את הדברים האלה.
אורי מקלב: הזכות, חובה, אני יודע את הפעילות שלך לגבי הבית ספר בקריית שמואל בעניין הזה, ולכן אני רואה את זה לזכותך.
אורי מקלב: את אמרת את זה כעוד דבר, גם התנאים הפיזיים, נכון.
אורי מקלב: לבוא ולדון במוסדות האלה, באחריות שיש, בשיתוף שצריך להיות, בין אם זה השלטון המקומי, בין אם זה משרד החינוך והמדיניות שלו, זה נושא שאני מברך אותך שזה צריך להיות הבסיס של הדיון.
אורי מקלב: לבוא ולהגיד בדברים האלה באופן כללי שהמוסדות האלה בכותרות ויש שם, לכאורה, פגיעות בילדים, אני חושב שזה לא אלה העובדות ואני חושב שזה - - - לא נראה לי שזה גם המטרה של הדיון שלך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת מקלב.
יפעת שאשא ביטון: רק כדי שנחדד את הדברים, ואני רואה שגם חבר הכנסת גפני הצטרף והנהן, כנראה בדרך שלך מהרגע שהזעיקו אותך עד שהגעת אתה פשוט לא יכולת לשמוע את מה שנאמר כאן - - -
אורי מקלב: לא הזעיקו אותי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה אמרת, הזעיקו אותי - - -
אורי מקלב: שמעתי את הדברים שלך ואני נזעקתי לבוא מייד.
אורי מקלב: אני חבר בוועדה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חבר הכנסת מקלב בוא רק נדייק את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: יושבים כאן אנשים נכבדים ששמעו את דבריי.
יפעת שאשא ביטון: בשום מקום לא נאמר שבחברה החרדית בתי הספר פוגעים בילדים אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן אומרת שבמקומות שבהם יש פגיעה בילד מאוד קשה להכנס פנימה ולטפל.
יפעת שאשא ביטון: ובאותה נשימה גם אמרתי, והכל אגב אנחנו גם מוקלטים ויש פרוטוקול, באותה נשימה אני אמרתי שגם בכלל בחברה ובמערכת החינוך מאוד קשה לנו לטפל במקרים כאלה וכשמדובר בחברה החרדית קשה שבעתיים.
יפעת שאשא ביטון: המשפט הזה נאמר.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאני אתייחס אליו בדיון כדי לבסס עליו את הדיון הוא עובדות, הוא עובדות.
יפעת שאשא ביטון: הבית ספר בקריית שמואל הוא עובדות, פנייה של הורים שרצו לרשום את הילדים שלהן, כן, הם נלחמים כדי לרשום את הילדים שלהם בבית ספר מסוים כי הם מאמינים בו והם רוצים את החינוך הזה ובית ספר מחליט שהם לא יהיו בשעריו.
יפעת שאשא ביטון: כי הטלפון הוא לא כשר, גם אם יש שני מכשירי טלפון ולא בודקים מה הסיבה.
יפעת שאשא ביטון: אין פגיעה של הילדים באורחות החיים אבל מישהו החליט שההורה כי הוא גרוש או האמא כי היא גרושה זה לא מתאים ואנחנו פונים למשרד החינוך ואומרים לנו, יש לבית הספר את הזכות האוטונומית לבחור מי ילמד שם ומי לא.
יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת שבמגזר אחר אנחנו נותנים למישהו את הזכות לבחור מי ילמד שם ומי לא כל עוד שהילד לא פוגע באורחות החיים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מקרה של אמא לילד עם מום לבבי שחייבת רישיון כי היא צריכה באמצע הלילה, שלא נדע, לנסוע לבית חולים אם חלילה קורה מקרה חירום והיא התריעה ואמרה, ובכל זאת לא קיבלו את הילדים לתוך בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על דברים שהם קונקרטיים.