GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פאיז עמירה: לדוגמא מר שבאנה, מר סאר, שהמשרד שלנו פתוח לכל תלונה ומיד כשאנחנו מקבלים תלונה, אנחנו מנסים עד כמה שאפשר לפתור את הבעיה הזאת.
<פאיז עמירה: אפילו שבאנה באים ללא תיאום ויש צורך לצאת לשטח, אני יורד איתו מיידית והולכים לבדוק את הבעיה.
עיסאווי פריג': אבל עמותת קשר כותבת אחרת.
<פאיז עמירה: שנייה.
<פאיז עמירה: עכשיו בעמותת קשר, בהתחלת השנה היה כמה דברים שאנחנו לא היינו מתוכננים להם.
<פאיז עמירה: למשל לפני 20 יום, או 25 יום, זכינו – אני אומר זכינו – העירייה – לשכור בתי ספר חדשים.
<פאיז עמירה: בתי הספר האלה ביקשו הסעות.
<פאיז עמירה: אז בתוך 20 יום, 15 יום, 30 יום, זה לא קל להוסיף כמעט כ-300 תלמידים.
<פאיז עמירה: לזה צריך תכנית.
<פאיז עמירה: ובכל זאת הכנסנו אותם, כדי לא להשאיר אותם.
יפעת שאשא ביטון: כנראה הם יכלו לבחור.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולתם בעצם להגיע לעוד בתי ספר חדשים שלא היו ברשימה שלפני כן.
<פאיז עמירה: שלא היו ברשימות, כ-300 תלמידים בסיידי.
יפעת שאשא ביטון: שיכלו להגיע לבתי ספר חדשים שהם לא היו מורשים להגיע אליהם לפני כן.
<פאיז עמירה: בדיוק.
<פאיז עמירה: אז זה צריך להיות לפני הזמן, אבל בגלל המציאות של מזרח העיר ועליית התלמידים בכל רגע ורגע, הצטרכנו.
<פאיז עמירה: זו כמות התלמידים.
<פאיז עמירה: כאשר מכניסים אותם בתחילת השנה, זה לא קל.
<פאיז עמירה: זה צריך קצת זמן עד שנתמודד עם זה.
<פאיז עמירה: יש למשל עוד ילדים, אדוני, בחינוך המיוחד.
<פאיז עמירה: למשל בכפר עקב או בשועפאט אין אף בית ספר לחינוך מיוחד שם.
<פאיז עמירה: מביאים ילדים מכפר עקב עד בית צפפה.
<פאיז עמירה: אתה תגיד לי, אדוני, כמה זמן ייקח עד שאתה תביא את הילדים לשם?
<פאיז עמירה: עכשיו, נכון שבמחסום עזרנו לנו לתת לנו מקום מיוחד להסעת התלמידים, אבל מכפר עקב עצמו עד שתגיע למחסום, זה מעבר כמעט לכל רכבי הפלסטינאים שבאים מכל הצפון לדרום.
עיסאווי פריג': כמה תלמידים בעלי צרכים מיוחדים יש בכפר עקב?
<פאיז עמירה: יש בערך בין 100 ל-120 תלמידים.
עיסאווי פריג': ולא צריך בית ספר ל-120?
<פאיז עמירה: לא, לא, לא ככה.
<פאיז עמירה: זה - - -
עיסאווי פריג': זה אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: מה שהם אוספים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה צריך להבין שיש אפיונים שונים.
יפעת שאשא ביטון: גם כשנוסעים ה-120 ילדים, זה עם אפיונים שונים.
<פאיז עמירה: מדובר על כמה סוגים.
<אברהם גיספאן: יש אוטיסטים, יש - - - -
<פאיז עמירה: אני אמשיך.
<פאיז עמירה: יש פיגור קל, פיגור בינוני, פיגור קשה.
יפעת שאשא ביטון: הם נוסעים למוסדות שונים.
<פאיז עמירה: נכים.
עיסאווי פריג': אז 120 מכפר עקב, בסך הכל?
<פאיז עמירה: בסך הכל מחולקים לכל הכפר.
יפעת שאשא ביטון: אם היה בית ספר לא כולם היו נכנסים לשם, כי כל אחד שייך למסגרת אחרת.
<פאיז עמירה: הפקק הוא לא בידיים שלנו, כי באים בתוך הרכב, עד שמגיעים למחסום, כל הרכבים של הרשות הפלסטינית שמגיעים מצפון לדרום.
עיסאווי פריג': אבל יש תלונות לא רק מכפר עקב, איפה שיש מחסום.
עיסאווי פריג': יש ממחנה הפליטים שועפאט.
עיסאווי פריג': יש תלונות מסילוואן.
<פאיז עמירה: ניקח למשל מחנה פליטים.
יפעת שאשא ביטון: הוא נותן לך דוגמאות.
<פאיז עמירה: באופן כללי כל פנייה שמגיעה אלינו, שאנחנו יודעים עליה, אנחנו מנסים לפתור אותה.
<פאיז עמירה: למשל אני אתן לך דוגמאות על כמה דברים שאנחנו עשינו לתושבי מזרח ירושלים.
<פאיז עמירה: למשל בשופעט יש מימבה שופעאט שמחולק לראס חמיס וראס שחאדה, מימבה שועפאט עצמו.
<פאיז עמירה: דחאת אל סאלם, כל מיני דברים.
<פאיז עמירה: הרבה תושבים גרים שם והכביש הוא קצר ובכל זאת הוא רק מכניס רכבים קטנים, לא מאפשר להביא רכבים גדולים.
<פאיז עמירה: לטובתם של התושבים הביאו רכבים קטנים.
<פאיז עמירה: מביאים ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: מתוך הכפר החוצה לתוך הרכב?
<פאיז עמירה: מתוך הכפר עד המחסום עצמו ומפעילים - - -
עיסאווי פריג': נקודת איסוף.
<פאיז עמירה: אדוני, אתה שומע?
<פאיז עמירה: ומפעילים גם רכבים, אוטובוסים גדולים ולוקחים ומפזרים אותם לבית הספר.
<פאיז עמירה: עוד דוגמא שהייתה רב בשבוע שעבר, ששמענו שיש ילדה שקוראים לה ל"ע - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא אומרים שמות ושלא יהיה בפרוטוקול בבקשה, בסדר?
<פאיז עמירה: ילדה, ששמענו שהיא עברה מרכב רגיל למעלון.
<אברהם גיספאן: כיסא גלגלים.
<פאיז עמירה: המעלון דורש שיהיה לו רכב גדול, בגלל שהוא צריך להכניס כסא.
<פאיז עמירה: אז הרכב הגדול לא מאפשר להגיע עד הבית של התלמידה הזאת.
<פאיז עמירה: הלכנו וחיפשנו איזה שהוא דבר שהוא גם לא במכרז.
<פאיז עמירה: אדוני, הלכנו וחיפשנו מונית עם מעלון.
<פאיז עמירה: מונית מעלון היא מונית קטנה, אבל היא מאפשרת להכניס ילד אחד.
<פאיז עמירה: נכון, דני?
<פאיז עמירה: ילד אחד בתוך - - -
עיסאווי פריג': ידידי, המצב במזרח ירושלים מצוין, אתה מרוצה?
<פאיז עמירה: לא, לא, תן לי.
<פאיז עמירה: אני לא אמרתי ככה.
יפעת שאשא ביטון: הם לא אמרו את זה, אבל אי אפשר גם להגיד שאין פה השתדלות.
<פאיז עמירה: הממונים שלי אמרו לך שאנחנו לא פתרנו - - -
עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע ממך.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ההיסעים של החינוך המיוחד בכל הארץ הם לא מזהירים.
יפעת שאשא ביטון: שלא נתבלבל.
<פאיז עמירה: כל מה שאנחנו יודעים עליו, אנחנו מנסים.
<פאיז עמירה: לא כל דבר אפשר לפתור.
<פאיז עמירה: אתה יודע, התשתיות, אתה מכיר, סיפרו לך.
<פאיז עמירה: זה המצב שלנו.
עיסאווי פריג': אתה אומר שאתם עושים את המקסימום.
<פאיז עמירה: נכון, מנסים לפתור את כל הבעיות.
<אוריאל אלבז: אנחנו כל הזמן בתהליך של שיפור.
<אוריאל אלבז: אנחנו בודקים את עצמנו.
<אוריאל אלבז: אנחנו יודעים מה היה מצבנו לפני שנתיים, אנחנו יודעים מה היה מצבנו לפני שנה.
<אוריאל אלבז: אנחנו כל הזמן משפרים את עצמנו.
<אוריאל אלבז: מניתי פה כמה סיבות אמיתיות שקשה לנו לפצח אותן, ועם זה אנחנו צריכים להוציא את המקסימום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם את משרד החינוך ואחר כך את קשר.
יפעת שאשא ביטון: במשפט, כי לא יהיה לנו זמן לשמוע את האחרים.
<פאיז עמירה: אני מזמין אותך אדוני, וגם את האדון חאג' יחיא ומי שצריך, לבוא לשטח.
יפעת שאשא ביטון: אתה רואה, הזמינו אותך.
<פאיז עמירה: למקום.
עיסאווי פריג': אם אני אבוא, לא טוב.
<פאיז עמירה: לא.
<פאיז עמירה: אני מזמין אותך.
<אברהם גיספאן: נתמודד עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אין לדעת.
עיסאווי פריג': אני מכיר את העניינים.
עיסאווי פריג': אני חושב - - -.
עיסאווי פריג': טוב, לא.
עיסאווי פריג': נשמע קודם כל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה פאיז.
יפעת שאשא ביטון: שמעון אבני.
<שמעון אבני: אני אגיד כמה דברים בקצרה.
<שמעון אבני: קודם כל אנחנו כמשרד החינוך רואים את העירייה כאחראית הבלעדית להסיע את הילדים.
<שמעון אבני: ילדי מזרח ירושלים זכאים להסעה בדיוק כמו כל ילד אחר במדינת ישראל לצורך העניין.
<שמעון אבני: כל אחד על פי סוג הלקות שלו, מהבית לבית הספר, מבית הספר הביתה.
<שמעון אבני: על זה אין חילוקי דעות.
<שמעון אבני: זה מופיע בחוזרי המנכ"ל שלנו ובהתאם לזה אנחנו פועלים.
<שמעון אבני: כשאני מסתכל על הדף הזה שחילקתם, אני אומר לכם, הוא לא חריג.
<שמעון אבני: אם ניקח כל רשות אחרת במדינת ישראל - ויושבים פה אנשים - יש לנו את הבעיות האלה באמת של זמנים, של איחורים לבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: של מוסדות חינוך מרוחקים, נכון.
<שמעון אבני: של ילדים שרוצים הסעות נפרדות.
<שמעון אבני: זאת זה מאפיין.
<שמעון אבני: זה לא משהו חדש למזרח, זה מאפיין את כל היישובים, גם במגזר הערבי, גם במגזר היהודי.
<שמעון אבני: הבעיות האלה הן אותן בעיות.
<שמעון אבני: במשרד החינוך יש ועדת חריגים.
<שמעון אבני: זאת אומרת אם יש בעיה, ואת זה צריכה להוביל העירייה.
<שמעון אבני: אני לא יודע, לא מכיר עד הסוף את הבעיות, אבל אני מבין שכנראה לקצר את לוחות הזמנים – ויתקנו אותי אנשי העירייה – כנראה מאד קשה בגלל סיבות אובייקטיביות, שהן לא קשורות בנו או בקבלנים או בעירייה.
<שמעון אבני: יש מחסומים, יש דרכים מורכבות, יש בנייה, תשתיות לא מותאמות.
<שמעון אבני: לכן כנראה משך זמן ההסעה נובע מהבעיות האלה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל שמעון, אני מסכימה עם מי שאתה אומר, אני מקבלת.
יפעת שאשא ביטון: מה זה מקבלת?
יפעת שאשא ביטון: אני לא משלימה עם זה, אבל אני מבינה בהחלט את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת, כשמדובר על ילדה או על ילד שמחכים שעה וחצי, זה פתיר.
<שמעון אבני: אז רגע, הנה, אני נכנס לזה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: כי אני מבינה את משך הנסיעה מרגע שאספו אותה, בגלל כל מיני בעיות אובייקטיביות.
יפעת שאשא ביטון: קשה לי להבין את זה שמגיעים אליה שעה וחצי אחרי.
יפעת שאשא ביטון: זה פתיר.
<שמעון אבני: אז אני נכנס לזה.
<שמעון אבני: תראי, ממה שאני מסתכל כאן, יש פה שעות סיום של לימודים.
<שמעון אבני: עוד פעם, לא בדקתי את זה לעומק, אבל יש פה הרבה שעות סיום של לימודים שהן לא על פי מערכת השעות של משרד החינוך.
<שמעון אבני: זאת אומרת אני - - -
יפעת שאשא ביטון: שמשרד החינוך יתערב.
עיסאווי פריג': בחינוך המיוחד זה ככה.
<שמעון אבני: לא נכון.
עיסאווי פריג': מה?
עיסאווי פריג': למה?
<שמעון אבני: זה לא ככה בחינוך המיוחד.
<שמעון אבני: לא כל הורה יכול להחליט מתי הילד יסיים.
<שמעון אבני: אני אומר לך.
<שמעון אבני: למשל אוטיסטים צריכים ללמוד עד רבע לחמש בערב ואז מגיעה ההסעה.
<שמעון אבני: אם לצורך העניין הילד יוצא בשלוש מבית הספר, אז צריך לבדוק אחד משניים.
<שמעון אבני: או שבית הספר באמת מסיים ללמוד בשלוש, מה שקשה לי להאמין, כי זאת תכנית שמשרד החינוך משלם לגביה כסף והוא צריך להישאר במסגרת החינוכית עד רבע לחמש.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שמשרד החינוך צריך להתערב ולפקח על בתי הספר האלה.
<שמעון אבני: אז אני אומר ואנחנו צריכים לבדוק את הדברים האלה.
<שמעון אבני: יש פה דברים שהם לא רק הסעות.
<שמעון אבני: שהם נושאים פדגוגיים.
<שמעון אבני: ילדה שמסיימת ללמוד באחת בחינוך המיוחד, זה לא נכון.
<שמעון אבני: זה לא צריך להיות.
<שמעון אבני: היא לא אמורה.
<שמעון אבני: לכן היא מחכה שעה וחצי.
<שמעון אבני: אז זה דברים שאנחנו צריכים לבדוק אותם.
<שמעון אבני: אני אבדוק אותם.
עיסאווי פריג': לא קיבלת כאן תלונות לצורך ועדת חריגים?
<שמעון אבני: לוועדת חריגים לא.
עיסאווי פריג': לא?
<שמעון אבני: לא.
<שמעון אבני: עכשיו תראה, אני אומר שוב פעם, אם יעלה לוועדת חריגים, גיספאן יודע, אם יעלה לוועדת חריגים – אנחנו נדון.
<שמעון אבני: אנחנו לא יכולים לתת לכל ילד הסעה פרטית.
<שמעון אבני: אנחנו לא יכולים.
<שמעון אבני: כמו שאתה אומר, זה לא יכול להיות.
<שמעון אבני: יש תחנות.
<שמעון אבני: בכל הארץ אנחנו פועלים בשיטה של איסוף.
<שמעון אבני: במקום שיש בעיה, ילד שהוא מאד קשה, שתציג הרשות, ילד שהוא מאד קשה וצריך להסיע אותו במונית ספיישל, אני אומר לך - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, סליחה, קשה לי לקבל את זה ואני אומר לך למה.
יפעת שאשא ביטון: ואני מדברת מידיעה, לא מספקולציות ולא מתחושות בטן.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה לתת דוגמא את מה שבקריית שמונה יצא לי להיות מופקדת עליו וגם בכפר ורדים, ששם זה בכלל מערך מטורף, כי זה יישוב מבודד, הוציא לכל הזרועות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בנינו מסלולים באופן כזה שההסעה עוברת לצורך העניין מהמקום שמסיים מוקדם יותר למקומות שמסיימים מאוחר יותר.
<שמעון אבני: ככה זה עובד, נכון.
יפעת שאשא ביטון: כי כמו שאתה אמרת, המוסדות השונים מסיימים בשעות שונות, כל אחד על פי האפיון שלו ולכן צריך לבנות את זה בצורה סדורה כזו.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר ליצור מצב שבו ילדים מחכים הרבה מעבר לשעת הסיום.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הם גם ללא השגחה שם.
יפעת שאשא ביטון: מי משגיח עליהם שם?
<שמעון אבני: לא, לא, רגע, רגע, גברתי יושבת הראש, אני אומר לך שילד, על פי חוזר מנכ"ל - - -
<קריאה: המוסדות.
יפעת שאשא ביטון: המנהלת - - - אותם?
<שמעון אבני: על פי חוזר מנכ"ל, ילד לא יחכה יותר מחצי שעה בבית הספר.
<שמעון אבני: למה?
<שמעון אבני: משום שילד בחינוך המיוחד יש לו סייעת.
<שמעון אבני: היא צריכה להגיע חצי שעה לפני תחילת הלימודים ולקלוט אותו עד חצי שעה.
<שמעון אבני: זאת אומרת לצורך העניין בשבע וחצי אמורה להגיע ההסעה.
<שמעון אבני: בתוך פרק הזמן הזה הסייעת קולטת אותו לבית הספר וחצי שעה אחרי סיום הלימודים, כדי לאפשר את הסבב הזה.
<שמעון אבני: אז ילד שמחכה פה שעה וחצי, לא בסדר.
<שמעון אבני: אני אומר לך על הסף, אני לא מנסה פה לספר סיפורים.
<שמעון אבני: על הסף, לא בסדר.
עיסאווי פריג': שמעון, אני אמקד אותך בשאלות שנספיק, ברשותך, יפעת.
עיסאווי פריג': אלף אני שמעתי מראזי, ששאלתי אותי לגבי כפר עקב והשכונות שמעבר לחומה, הרי כפר עקב ברמאללה.
<שמעון אבני: אני יודע.
עיסאווי פריג': כשנכנסים לכפר עקב זה סיפור.
עיסאווי פריג': כששמעתי 120 תלמידים, מה היתכנות להקמת בית ספר מיוחד – עלות מול תועלת, אם אתה משליך על כל מערך ההסעות להקים בכפר עקב, או במחנה הפליטים שועפאט.
עיסאווי פריג': האם נבדק מערך הייתכנות?
<שמעון אבני: זה לא תחום שבאחריותי לבנות בתי ספר.
עיסאווי פריג': בסדר, זה אחד.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שזה מורכב, כי גם אם ייבנה בית ספר - - -
עיסאווי פריג': 120 תלמידים?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אבל הסברתי לך.
יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה בית ספר אחד, עזוב, אני באה משם.
יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה בית ספר אחד ונניח שהוא ייתן מענה לספקטרום קצת יותר רחב, עדיין הוא לא נותן מענה לכל 120 הילדים.
עיסאווי פריג': אבל הוא ייתן מענה לחלק גדול.
יפעת שאשא ביטון: מה, אתה תפתח בית ספר ל-20 ילדים?
עיסאווי פריג': לא, לחלק גדול.
יפעת שאשא ביטון: למה, כולם אוטיסטים או עם בעיות רגשיות או עם עיצוב התנהגות או ברצף אחר על הספקטרום?
עיסאווי פריג': כן, ייתן מענה לחלק גדול.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת לך, עיסוואי, זה מורכב.
יפעת שאשא ביטון: זה מורכב.
יפעת שאשא ביטון: מוציאים הסעות שלמות, מערכים שלמים.
עיסאווי פריג': אני אחדד את שאלתי, ענת.
עיסאווי פריג': סליחה, יפעת.
עיסאווי פריג': אני אחדד את שאלתי.
יפעת שאשא ביטון: אני אבדוק למה אני ענת בשבילך כל הזמן.
עיסאווי פריג': האם אי בניית בתי ספר לחינוך מיוחד בשכונות האלה, נובע ממדיניות עירייה, מדיניות משרד הפנים, החינוך, לא לבנות כי השטח הזה מיועד לפלסטין העתידית?
<שמעון אבני: אני - - -
עיסאווי פריג': אני שואל שאלה.
<שמעון אבני: אני לא יודע לענות על זה.
<אוריאל אלבז: אני מוכן להתייחס.
עיסאווי פריג': אני שואל וממקד.
עיסאווי פריג': האם זה מדיניות בשכונות האלה?
יפעת שאשא ביטון: נסלח לך פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת על זה שקראת לי ענת ופעם אחת על זה שפקפקת בתשובה המקצועית שלי, אבל אני אתן להם לענות.
יפעת שאשא ביטון: והנה, גם רחלי ממשרד החינוך תוכל להתייחס.
עיסאווי פריג': ואני איגדתי את השאלות כולן, שתענו עליהן, משרד החינוך.
עיסאווי פריג': שמעון, תתייחס.
יפעת שאשא ביטון: רגע, בוא ניתן לו, אחרת קשר לא יוכלו לדבר.
עיסאווי פריג': אני רוצה לגמור את השאלות.
עיסאווי פריג': שמעון, אתה התייחסת - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל לא קיבלת תשובה על מה ששאלת מקודם.
עיסאווי פריג': טוב, איך שאתם רוצים.
<אוריאל אלבז: אני חושב שזה מאד יעניין אותך.
עיסאווי פריג': בבקשה.
<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים קיבלה החלטה אסטרטגית לפני שנתיים, לצמצם את הפער בכיתות לימוד בעיר בכלל.
<אוריאל אלבז: אנחנו עשינו בדיקות עומק כדי להבין מה הפערים שלנו ואנחנו יודעים שהפער שלנו במזרח, בלי לנגוע בכל המוכשר, בכמה הנחות עבודה, אנחנו מגיעים למחסור של 1,700 כיתות.
<אוריאל אלבז: אנחנו היום נמצאים בתהליך מאד מאד מואץ של תכנון מוסדות חינוך.
<אוריאל אלבז: אנחנו משקיעים בסביבות 80 מיליון שקלים בשנה שכירויות במזרח העיר.
<אוריאל אלבז: אנחנו מתקשים למצוא מבנים מתאימים לשכור אותן, בדרך כלל - - -
עיסאווי פריג': למה אתם לא בונים?
<אוריאל אלבז: אז אנחנו נערכים לבנייה.
<אוריאל אלבז: הבעיה שלנו זה מחסור בקרקעות.
<אוריאל אלבז: גם קרקעות שנמצאות אצל הווקף.
<אוריאל אלבז: יש לנו קרקעות שאנחנו מקבלים מהווקף לבנייה - - -
עיסאווי פריג': למה לא בונים?
עיסאווי פריג': למה שוכרים בתי ספר?
<אוריאל אלבז: כי בית ספר לוקח לתכנן ולבנות שלוש שנים, בהנחה שיש לך קרקע.
<אוריאל אלבז: אנחנו לא רוצים אפילו לחכות את השלוש שנים האלה ואנחנו במאמצים אדירים לשכור מבנים כל הזמן ואנחנו משקיעים היום סדר גודל של 80 מיליון שקלים בשכירויות, שאנחנו יודעים - - -
עיסאווי פריג': ב-50 השנים האחרונות כמה בתי ספר במזרח העיר?
<אוריאל אלבז: אני יכול להגיד לך - - -
עיסאווי פריג': רק הוא נמשך.
עיסאווי פריג': אני מכיר את הבעיה.
עיסאווי פריג': לא כדאי לא להיכנס לשם.
<אוריאל אלבז: אני מוכן להתמודד איתך בכל רמה בעניין הזה.
עיסאווי פריג': לא, לא כדאי.
<אוריאל אלבז: אני אומר לך, מאחר שאני מופקד על התחום הזה היום, אנחנו נמצאים כיום עם 1,000 כיתות בקנה, מתוכננות ומקודמות.
<אוריאל אלבז: יש לי בית ספר שאני רוצה להתחיל לבנות אותו ולא נותנים לי בג'בל מוכבר.
<אוריאל אלבז: פשוט לא נותנים לי להתחיל לבנות אותו.
<אוריאל אלבז: בית ספר של 24 ועוד אגף שאני משלים שם של עוד 12 כיתות, לא נותנים לי להתחיל לבנות אותו בג'בל מוכבר.
<אוריאל אלבז: אני אשמח אם תהיה עזרה בעניין הזה.
<אוריאל אלבז: אנחנו נערכים לבנייה מאד מאסיבית.
<אוריאל אלבז: יש לנו הבנות והסכמים עם משרד החינוך.
עיסאווי פריג': דווקא בג'בל מוכבר?
<אוריאל אלבז: אדוני שאל שאלה ואני רוצה לענות, כי אני חושב שזה מאד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: יש לך השגה?
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר?
<אוריאל אלבז: יש לנו היום הבנה מאד ברורה עם משרד החינוך, שכל בית ספר שאנחנו נבשיל את התכנון שלו במזרח העיר, לא תהיה בעיה תקציבית.
<אוריאל אלבז: אנחנו מתקדמים שם בקצב מאד מהיר ו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נותן מענה לחינוך המיוחד?
עיסאווי פריג': וכמה בתי ספר בניתם ב-50 שנה?
יפעת שאשא ביטון: די, זה לא רלבנטי, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לשיח הזה.
עיסאווי פריג': תענה לי, כמה?
עיסאווי פריג': ב-50 שנה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מסיט אותנו מהדיון.
עיסאווי פריג': אז זהו.
יפעת שאשא ביטון: גם אם ייבנה שם בית ספר, אני שואלת באופן אמיתי ותיכף רחלי תשיב.
יפעת שאשא ביטון: יש שם פוטנציאל לבית ספר לחינוך מיוחד באיזה שהיא קונסטלציה, שיוכל לתת מענה לכמה שיותר ילדים מתוך ה-3,000 שמוסעים?
<אוריאל אלבז: כמו שגברתי אמרה, הפרישה של מערך בתי הספר לחינוך מיוחד היא סוגיה בפני עצמה, כי שוב, הטווח של הלקויות שצריכים לתת מענה הוא רחב.
<אוריאל אלבז: יש בעיריית ירושלים ממונה על חינוך מיוחד.
עיסאווי פריג': שאלה אחרונה לפני שאתה ממשיך, אני חייב את השאלה.
<אוריאל אלבז: אנחנו בבניה של תכנית של הקמה של מוסדות חינוך גם לחינוך המיוחד, תוך התחשבות בפרישה שלהם בשכונות.
<אוריאל אלבז: לאור כל הקשיים ששמענו, יש לנו רצון מאד מאד גדול להיכנס ולהסיע כמה שפחות.
<אוריאל אלבז: במ"פ שועפט, במחנה הפליטים שועפאט - - -
יפעת שאשא ביטון: ההצעות הן הוצאה מטורפת.
<אוריאל אלבז: אנחנו לא מצליחים לגבש חטיבות קרקע שיכולות להקים מבנה של בית ספר - - -
<קריאה: אבל לבית ספר - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, לא.
<אוריאל אלבז: ואין לנו ברירה אלא לבנות בחוץ.
<אוריאל אלבז: בשופעט עצמה - - -
עיסאווי פריג': אל תיכנס לשם.
<אוריאל אלבז: בשועפט עצמה - - -
עיסאווי פריג': אתה נכנס לסוגיה שתהיה בעיה.
עיסאווי פריג': אתה תפסיד בה.
עיסאווי פריג': בוא נתמקד ב - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא אומר לך מה המצב בשועפאט.
אוסאמה סעדי: אם רוצים להפקיע קרקע מפקיעים מאות דונמים.
אוסאמה סעדי: נו.
עיסאווי פריג': נו, לא ניכנס.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אתם עושים פוליטיקה על הגב של הילדים עכשיו?
אוסאמה סעדי: לא, אז לכן אני אומר, אני לא רוצה להיכנס לזה.
אוסאמה סעדי: אני אמרתי - - -
עיסאווי פריג': בגלל זה אני לא רוצה להיכנס לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: יופי, אז אל תיכנס.
עיסאווי פריג': יש לי שאלה אחרונה לשמעון ולאוראל.
יפעת שאשא ביטון: שאלה אחרונה.
יפעת שאשא ביטון: לפרוטוקול – אחרונה.
עיסאווי פריג': לא לפרוטוקול, אני רוצה תשובה אפילו בכתב.
עיסאווי פריג': כמה סך הכל הסעות בחינוך לצרכים מיוחדים ב-7,000 תלמידים אלה – כמה סך הכל הסעות יומיות עיריית ירושלים מבצעת.
<אוריאל אלבז: כשאתה אומר "הסעות יומיות" – למה אתה מתכוון בדיוק, בכדי שאני אוכל לענות לך.
עיסאווי פריג': אמרת יש לי 7,000 - - -
יפעת שאשא ביטון: 7,000 מוסעים.
עיסאווי פריג': מוסעים.
עיסאווי פריג': שאלתי כמה הסעות יש, לא ילדים.
<אוריאל אלבז: אז אנחנו מבצעים בסך הכל כ-1,200 מסלולים בוקר.
עיסאווי פריג': 1,200 הסעות.
<אוריאל אלבז: לא, לא, לא, רק שנייה.
<אוריאל אלבז: בבוקר כולם מגיעים באותה שעה לבית הספר.
<אוריאל אלבז: הפיזור הוא מפוצל ולכן אחר הצהריים אנחנו מפעילים יותר מסלולים מאשר בבוקר.
<אוריאל אלבז: כמה מסלולים יש לנו אחר הצהריים?
<אברהם גיספאן: 1,700-1,800.
<אוריאל אלבז: יש לנו כ-1,700 מסלולים אחר הצהריים.
<אוריאל אלבז: בסך הכל אנחנו מפעילים כ-3,000 מסלולים ביום.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל אתה מבלבל.
יפעת שאשא ביטון: אה, אתה בודק כמה יש בכל הסעה?
עיסאווי פריג': בדיוק.
עיסאווי פריג': אז ממוצע ההסעה שלך בבוקר 5.8 תלמידים ואתה אמרת לי שממוצע ההסעה שלך 8 תלמידים.
עיסאווי פריג': אחד.
<אוריאל אלבז: החישוב שלך הוא לא נכון.
עיסאווי פריג': שנייה, שנייה.
עיסאווי פריג': אני לוקח מפיך.
<שמעון אבני: אתה לא יכול לעשות, זה לא חישוב נכון.
עיסאווי פריג': 7,000 חלקי 1,800 - - -
<אוריאל אלבז: אבל אדוני - - -
<שמעון אבני: יש מוניות שנוסעות עם ילד אחד, יש רכבים עם שמונה.
עיסאווי פריג': הממוצע הוא 3.8 לעומת הממוצע שאמרת 8.
<שמעון אבני: הקצוות הם מאד גדולים, הקצוות.
עיסאווי פריג': זה נתונים שלכם.
<אוריאל אלבז: עם מספרים אפשר לשחק כמו שאתה רוצה - - -
עיסאווי פריג': אוראל, אתה אמרת.
עיסאווי פריג': אמרת יש לי 8 ילדים ממוצע בהסעה.
עיסאווי פריג': על פי הנתונים שאמרת - - -
<אוריאל אלבז: אדוני - - -
יפעת שאשא ביטון: מצאת שהמצב יותר טוב, אז תגיד - - - אותם ונברר.
עיסאווי פריג': לא, אני אגיע לך למה אני מגיע.
עיסאווי פריג': למסקנה.
יפעת שאשא ביטון: למה אתה מגיע?
יפעת שאשא ביטון: אז תגיד לי מסקנה כדי שנאפשר לאחרים לדבר, עיסוואי.
יפעת שאשא ביטון: בינתיים זה רק דיון שלך.
עיסאווי פריג': אני מעלה את הסוגיה.
יפעת שאשא ביטון: העלית, יופי, אז תיתן לשמוע גם את האנשים.
עיסאווי פריג': המסקנה שלי, אתה יודע מה?
עיסאווי פריג': ממוצע התלמידים בהסעה למזרח ירושלים הוא גבוה ויש פער ענק בין ממוצע התלמידים במזרח ירושלים לעומת מערב ירושלים.
עיסאווי פריג': זו המסקנה.
<אוריאל אלבז: יש לך טעות - - -
יפעת שאשא ביטון: אוי, נו באמת, איזו מסקנה?
יפעת שאשא ביטון: זו מסקנה של פיקוח, זו לא מסקנה של דיון שמתבצע פה.
<אוריאל אלבז: אדוני לא מנתח את המספרים נכון.
<אוריאל אלבז: אני אסביר לך למה.
<אוריאל אלבז: אנחנו במכרז האחרון פועלים - - -
עיסאווי פריג': טוב, אני אשתוק.
עיסאווי פריג': זהו.
<אוריאל אלבז: אנחנו פועלים במרכז האחרון, בשונה ממה שהיה בעבר, לפי מוסד.
<אוריאל אלבז: זאת אומרת אין רכב שמסיע למספר מוסדות, אוקיי?
<אוריאל אלבז: זה הקריטריון שלנו.
<אוריאל אלבז: רכב אוסף ילדים שהכתובת שלהם היא באותו מוסד ספציפי, וזה מכתיב לנו שוני מאד גדול בממוצע בתוך הרכבים.
<אוריאל אלבז: יש לנו מוניות, יש לנו רכבים מיוחדים בגלל מצב קשה של ילדים.
<אוריאל אלבז: יש לנו מעלונים, יש לנו מגוון של כלי רכב.
<אוריאל אלבז: כשאתה רוצה לקבל איזה שהוא מספר שהוא ממוצע, תלוי מה אתה מכניס לתוך אותו חתך של הסעות.
<אוריאל אלבז: ולכן המספר הזה, להגיד אותו באיזו שהיא צורה גורפת וכוללת על כל ה-7,000 ילדים - - -
עיסאווי פריג': אתה ענית – 8.
עיסאווי פריג': ממך לקחתי.
<אוריאל אלבז: הוא מאד מטעה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני ברשותכם חותכת את זה, כי זה באמת לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר את זה על השולחן, גם אם היו מוסעים עשרה ילדים והם היו מוסעים בתנאים טובים ובזמן סביר, אז אני חושבת שלאף אחד פה לא הייתה בעיה.
יפעת שאשא ביטון: הבעיות, כפי שאנחנו העלינו אותן, נובעות מסיבות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחר כך גם נשמע את האבא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את רחלי אברמזון, ממשרד החינוך, אגף חינוך מיוחד, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך קשר ואחר כך נשמע פה עדות.
<רחל אברמזון: תודה.
<רחל אברמזון: אני רק אשלים.
<רחל אברמזון: קודם כל אני רוצה לומר שבאמת לעיריית ירושלים יש תכנית בינוי ופרישה גם לגבי מזרח העיר ותלמידי החינוך המיוחד.
<רחל אברמזון: ויחד עם זה אני רוצה לומר שהמדיניות של המשרד מכוונת לשילוב התלמידים בקהילה שלהם ככל שניתן.
<רחל אברמזון: אני מזמינה כאן כל כפר, כל רשות, כל מקום שחושב שיש איזו שהיא ייתכנות להקים מסגרת של חינוך מיוחד, לשבת יחד עם הפיקוח שלכם, יחד עם נציגי הרשות המקומית ולבוא איתנו בשיח משותף, כדי שאנחנו נקדם את זה.
<רחל אברמזון: אנחנו נשמח להמעיט בהסעות תלמידי החינוך המיוחד ולהשאיר אותם בתוך הקהילה שלהם.
<רחל אברמזון: אז בבקשה.
<רחל אברמזון: אם יש 120 תלמידים, אני אשמח לקבל את המיפוי ולראות האם באמת אנחנו יכולים לכוון איזו שהיא מסגרת שתכיל אותם.
יפעת שאשא ביטון: יש שם יותר מ-120.
יפעת שאשא ביטון: יש שם 3,000 - - -
עיסאווי פריג': לא, זה יישוב כפר עקב בתוך רמאללה.
עיסאווי פריג': זה סיפור.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תשמע לי, הנה, אני אומרת לך, מעכשיו ועד לכשזה יקרה, בתקווה שזה יקרה, בסדר?
עיסאווי פריג': אבל לא בדקו ייתכנות.
עיסאווי פריג': לא בדקו.
יפעת שאשא ביטון: אז ביקשתי בהמלצות שיבדקו, עיסאווי.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את מה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, מתוך ה-3,000 יהיה אפשר להקים בית ספר, אבל עדיין זה ייתן מענה ל-100-120 ילדים ולא לכל ה-3,000.
עיסאווי פריג': גם טוב.
<רחל אברמזון: בואו נראה.
<רחל אברמזון: נבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה רחלי.
יפעת שאשא ביטון: ארגון קשר, מי מציג?
<קריאה: בבית הספר בוואדי ג'וז - - -
יפעת שאשא ביטון: ארגון קשר, מי רוצה לדבר מטעם ארגון קשר?
<סארי ג'בארה: אני סארי ג'בארה, עורך דין בארגון קשר.
עיסאווי פריג': מטייבה, סארי?
<סארי ג'בארה: כן.
עיסאווי פריג': אהלן וסהלן.
<סארי ג'בארה: אז ככה, קודם כל אנחנו גם חייבים להודות לחברי הכנסת עיסאווי פריג' ואוסאמה סעדי, שראו לנכון להעלות את הנושא הזה על סדר היום ולוועדה שהקצתה דיון מיוחד בנושא.
<סארי ג'בארה: אנחנו ארגון קשר, הבית למשפחות המיוחדות.
<סארי ג'בארה: אנחנו פועלים עם ולמען המשפחות שיש בהן ילד עם מוגבלות.
<סארי ג'בארה: אנחנו פועלים בפרישה ארצית.
<סארי ג'בארה: אחת מהתכניות שלנו זה תכנית שוושאיה, שהיא ייחודית בחברה הערבית והיא פועלת ב-10 יישובים.
<סארי ג'בארה: אחד מהמרכזים שלנו נמצא בירושלים, מרכז המידע, ולשם הגיעו עשרות התלונות שאנחנו העברנו וכבר מתחילת השנה אנחנו מקבלים את הפניות האלה.
<סארי ג'בארה: אנחנו העברנו את הפניות גם לעירייה, גם למשרד החינוך ולכל הגורמים הנוגעים בדבר.
<סארי ג'בארה: המכתב הזה שנמצא על השולחן זה אחד מיני רבים שנשלחו.
<סארי ג'בארה: זו רק דוגמא, כי נשלחו אחר כך עוד מכתבים ולפני זה נשלחו גם מכתבים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: כשאתם מקבלים פניות, מה אתם עושים בעצם?
<סארי ג'בארה: אנחנו מבררים את התלונה ושולחים.
יפעת שאשא ביטון: מול מי?
יפעת שאשא ביטון: מול הרשות המקומית?
<סארי ג'בארה: מול הרשות המקומית.
<סארי ג'בארה: על הנושא הזה שילדים עם מוגבלות מסיימים בית ספר בשעות מסוימות, זו טענה ראשונה שאני שומע היום.
<סארי ג'בארה: המכתב הזה כבר נשלח, כמו שאתם רואים ב-31 באוקטובר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז הנה, יש לך עוד סוגיה שצריך להתייחס אליה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לבדוק אותה.
<סארי ג'בארה: ושנית, עדכון רק מהבוקר.
<סארי ג'בארה: אני לא יודע, אתם דיברתם פה על איזה שהם שיפורים.
<סארי ג'בארה: ילד שלא קיבל הסעה מתחילת השנה.
<סארי ג'בארה: אני לא יודע, בטח שזה לא קשור במחסומים ובטח לא קשור בתשתיות.
<סארי ג'בארה: מישהו שזכאי להסעה שהוא לא קיבל.
<סארי ג'בארה: רק אחרי פנייה שלנו וישיבה עם העירייה, היום בבוקר הוא קיבל הסעה.
<סארי ג'בארה: ההסעה הגיעה לאסוף אותו מהבית בשעה שמונה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: בשורה טובה לפחות שזה נפתר, אבל צריך לבדוק מה היה מקור הכשל, שאת זה אנחנו לא יודעים.
<סארי ג'בארה: כן, צריך.
<סארי ג'בארה: אבל זה רק מצביע על הנקודה.
<סארי ג'בארה: על זה שניסו למקד את הדיון רק על בעיה של מחסומים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא ניסו למקד את זה.
יפעת שאשא ביטון: כל אחד שומע מה שהוא רוצה כנראה.