GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אגב, את הפלונטר של מי יתקין ואיך יתקין, גם את זה פתרנו, כי דיברנו על כך שכל מי שיש לו כיסא בטיחות של ילד פירושו שהוא מסיע ילד.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה רגע שאני שואלת.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו רגע.
איילת נחמיאס ורבין: כמה דיונים אפשר לקיים על הדבר הזה?
איילת נחמיאס ורבין: הוצאנו מכתב, חברת הכנסת שאשא ביטון ואני, ביקשתי ממנה, אמרתי: תקשיבי, אני לא רוצה עוד פעם להגיע לקיץ, נמאס לי כבר מהדיונים האלה לקראת הקיץ.
איילת נחמיאס ורבין: בדצמבר הוצאנו עוד מכתב למשרד הבריאות, למשרד התחבורה, כי התעקשתי על זה, כי לא יכול להיות שנקיים על זה עוד דיון ועוד דיון, והנה, שקד איננה.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו תסתכלו.
איילת נחמיאס ורבין: סתם, תראי, זה רעיון שמישהי שלחה לי, חן אור סאלם, תראי איזה דבר קטן, הלכתי במיוחד בשבילכם – מוצץ, הילדים שלי כבר לא משתמשים במוצץ, מוצץ, חיברו אותו למחזיק מפתחות.
איילת נחמיאס ורבין: אבל מה?
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה החיסרון של זה.
יפעת שאשא ביטון: שאת מתרגלת.
איילת נחמיאס ורבין: שבסוף גם לזה אתה מתרגל.
איילת נחמיאס ורבין: גם לזה אתה מתרגל.
<לילי פוקמונסקי: הוא לא מצפצף.
איילת נחמיאס ורבין: וכמה זמן אנחנו צריכים?
איילת נחמיאס ורבין: ברצינות, אי-אפשר ככה.
איילת נחמיאס ורבין: גם למכון התקנים אני מפנה, באמת, טרוניה מאוד מאוד רצינית בעניין הזה, עם כל הכבוד, ובמיוחד למשרדי הממשלה.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, ישבנו, תקשיבי רגע, יש לנו הרגל - - -
<ורד אורן: מכון התקנים סיים את העבודה מזמן.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: יש לנו הרגל, ליפעת ולי, קורה אסון, שלא נדע, ילד נופל, ילד טובע, שלא נדע - - -
יפעת שאשא ביטון: התכנסנו פה עוד לפני שהיה אסון.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, היינו כאן לפני שזה קרה.
איילת נחמיאס ורבין: מתי היה הדיון האחרון?
יפעת שאשא ביטון: לפני חודשיים.
<תמי ברנע: ב-21 במרס.
איילת נחמיאס ורבין: ב-21 במרס.
איילת נחמיאס ורבין: תגידו, כמה, ברצינות, נו, תפסיקו כבר עם הרפיון הזה, די, אי-אפשר לחכות.
איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר לחכות לילד הבא.
איילת נחמיאס ורבין: אי-אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת למה שאמרתי, משרד התחבורה, ואני לא סתם חוזרת על זה, ואני לא סתם גם אומרת את זה לפרוטוקול, בלי תקנה שום דבר שנעשה כאן לא שווה כלום.
יפעת שאשא ביטון: ואני מבקשת שהמסר הזה ירד, שלפחות תהיה תקנה, שברגע האמת, ברגע שיש לנו את העזרים הטכנולוגיים אנחנו מפעילים אותם ומחייבים כל אחד להתקין.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני רוצה להגיד עוד משהו, סליחה, אני מתנצלת שהיום אני לא מתנהלת בסדר.
יפעת שאשא ביטון: בואי, גם אנחנו – אוקיי.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, משרד התחבורה שידע, אם לא תהיה תקנה, בתוך זמן קצר תהיה חקיקה, והם צריכים לשמוע את זה מאתנו.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת ואני זהירות בחקיקה, לא מגישות הצעת חוק על כל דבר, נורא מנסות, למרות שהגשנו חקיקה כבר בשנה שעברה, חיכינו אתה בסבלנות, אנחנו רוצות להקשיב למשרדי הממשלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל, איילת, צריך להגיד את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה להגיד: חברים, מחר יש חוק או מחר יש תקנה.
יפעת שאשא ביטון: אבל רגע, יש חוק אתמול, אין עזרים.
איילת נחמיאס ורבין: יש.
יפעת שאשא ביטון: אין עזרים טכנולוגיים שעומדים בתקינה.
איילת נחמיאס ורבין: יש, יפעת, יש עזרים טכנולוגיים.
יפעת שאשא ביטון: היה פה אחד – לא, איילת, איילת, אני לא רוצה להתווכח.
איילת נחמיאס ורבין: הנה, יושבת כאן ורד, שתגיד לנו אם יש עזרים או אין עזרים שעברו את מכון התקנים.
יפעת שאשא ביטון: קיימנו פה דיון, יש גוף אחד שהצליח להשלים.
איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת, הוא יושב פה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, שהצליח להשלים את זה במחירים - - -
איילת נחמיאס ורבין: מתקן על הדלת.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, הרי אנחנו נמצאות באותו מקום.
איילת נחמיאס ורבין: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא ששני הדברים צריכים להיעשות במקביל, ההגמשה של התקן חייבת להיעשות כדי שיהיו יותר עזרים בשוק, כדי שזה גם יהיה בר השגה, כדי שהמחירים יאפשרו.
יפעת שאשא ביטון: למרות שבעיני אין מחיר לחיי ילד, אבל בכל זאת, אנחנו רוצים לעשות את הכול כדי שלא יהיה שום מכשול בדרך.
יפעת שאשא ביטון: במקביל חייבת לצאת תקנה.
יפעת שאשא ביטון: ואני פונה אליך, אבנר, שיהיה ברור למשרד התחבורה, אמרתי את זה בצורה בוטה בפעם הקודמת, אם לא תהיה תקנה זה על הראש שלנו, זה על הראש שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כל הילדים האלה שנשכחים שם ומתים, אם לא תהיה תקנה הם על הראש שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ואני מבקשת שהדברים ייעשו במקביל כדי שכשנשב בדיון הבא, ואני מקווה בעזרת השם שנשב ולא נצטרך לספר על אף ילד שנצלה באיזה רכב, נדע שכבר יש תקנה וכבר יש התקדמות מבחינת העזרים.
איילת נחמיאס ורבין: כמה זמן אנחנו נותנות לזה?
יפעת שאשא ביטון: ניתן לזה חודשיים, כי הם צריכים להשלים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לקיץ הזה זה לא רלוונטי כי אין לנו עזרים טכנולוגיים, אבל אנחנו כן צריכים, איילת, בלי פשרות, ובאותה נחישות שלך.
איילת נחמיאס ורבין: אז מה עושים?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה עושים, מגייסים בינתיים - - -
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שנתיים עובדות על זה, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: מגייסים בינתיים את כל הכוחות, לא נותנים לאף אחד פריבילגיה להגיד: אני לא חלק מהסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, המועצה לשלום הילד, ואחר כך – ארגון "בטרם", ונמשיך עם משרדי הממשלה.
<כרמית פולק-כהן: תראי, אני באמת חייבת להגיד, רצו להעביר פה חוק השידור הציבורי, ישבו במהלך "צוק איתן" יום יום, ערב ערב, גם בוועדות הכנסת.
<כרמית פולק-כהן: מצדי, וזה מדהים שאנחנו שנה, שנה אחרי כל מקרי המוות מהקיץ האחרון, ואנחנו רואים ילדה מתה בייסורים.
איילת נחמיאס ורבין: זה נורא, נורא.
<כרמית פולק-כהן: בסוף האחריות הזו היא לפתחכם.
<כרמית פולק-כהן: למה לא באתם לכאן עם בשורה אחרת מהבשורה הקודמת שבאתם אליה?
איילת נחמיאס ורבין: כן, אתם לא יכולים לבוא אותו דבר.
<כרמית פולק-כהן: ואמרתם: אנחנו מתחייבים להתקין תקנה.
<כרמית פולק-כהן: ואתם, אתם שהרוויזיה הזאת מתבקשת מכם, מכון התקנים, הרוויזיה הזאת - -
איילת נחמיאס ורבין: אתם לא יכולים לבוא אותו דבר, לא יכולים לבוא באותה פוזיציה כל הזמן, לא יכולים.
<כרמית פולק-כהן: - - מתבקשת מכם כבר חודשים, אז אל תגידי לי חודשיים-שלושה, תגידי לי: אני עכשיו אשב כל יום, כל ערב – ראיתי את התגובה שלכם ליפעת שאשא ביטון, אמרתם: נזמן אלינו את - - -
איילת נחמיאס ורבין: די, אני לא יכולה יותר.
איילת נחמיאס ורבין: אני אשמע עוד פעם את המילה זימון, את המילה דיון, את המילה ועדות בין משרדיות, די.
איילת נחמיאס ורבין: די.
<כרמית פולק-כהן: מה נהיה?
<כרמית פולק-כהן: תשבו ערב ערב, יום יום, תגידו: נעשה את כל המאמצים.
<כרמית פולק-כהן: אנחנו בחודש מאי, יש לנו יוני, יולי, אוגוסט, ספטמבר, ארבעה חודשים בשביל שתעשו את הדבר הזה.
<כרמית פולק-כהן: מה כל כך קשה?
<כרמית פולק-כהן: מה כל כך קשה למנוע את המוות הבא?
<כרמית פולק-כהן: מספיק עם זה.
<כרמית פולק-כהן: מספיק עם ההתנערות הזאת מהאחריות.
<כרמית פולק-כהן: די.
<כרמית פולק-כהן: נכון, האחריות היא של כולנו, האחריות היא לפתחי ההורים, האחריות היא לפתחי הגננות, האחריות היא לפתחי כולנו, אבל יש בידיכם לעצור את זה.
איילת נחמיאס ורבין: - - - אני לא יודעת אם היה תחיה אחרי זה.
<כרמית פולק-כהן: יש בידיכם לעצור את זה.
<כרמית פולק-כהן: תגידו לי אתם, הסטטיסטיקות שלכם לא אומרת שחגורות בטיחות, שהאפוד הזוהר, שכול הדברים שהכנסתם לתקנות לא הפחיתו את תאונות הדרכים?
<כרמית פולק-כהן: לא הפחיתו את המוות?
<כרמית פולק-כהן: הפחיתו באופן יחסי.
<כרמית פולק-כהן: אז תעזרו.
<כרמית פולק-כהן: תעזרו.
<כרמית פולק-כהן: תבואו לכאן עם בשורה שאתם הולכים להתקין תקנה, בשנייה שמכון התקנים עושה את הרוויזיה.
<כרמית פולק-כהן: ואתם תבואו עם בשורה שאתם עכשיו יושבים ערב ערב, יום יום, שעה שעה, ותעשו את הרוויזיה הזאת לא תוך חודשיים, אלא תוך שבוע.
איילת נחמיאס ורבין: כן, קדימה, די.
<כרמית פולק-כהן: וזה לא מעניין אותי מה זה ידרוש, שכולכם תעבדו 24 שעות.
<כרמית פולק-כהן: זה לא עדיף לכם שהילד הבא לא ימות?
<כרמית פולק-כהן: אני שואלת ברצינות.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו רגע, למה ההורים צריכים באמת, אני אומרת לכם ברצינות, למה ההורים צריכים לחשוב על פתרונות כאלה כמו לקשור את המוצץ?
איילת נחמיאס ורבין: למה אני הולכת אחרי הדבר הזה, מתקשרת אל יפעת, ואומרת לה - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כול, ההורים כן צריכים לחשוב על פתרונות, עם כל הכבוד, אני לא מסירה מהם אחריות.
איילת נחמיאס ורבין: לא, ברור שלא.
יפעת שאשא ביטון: חברים, כולם צריכים להירתם כאן.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, אבל כמו שאין תחליף ל-Mobileye, בואו נגיד את האמת, סליחה שאני אומרת שם של חברה מסחרית, אין תחליף ל-Mobileye בדברים האלה, לצערי, אני אומרת את זה בכאב לב גדול, אין תחליף לפתרון טכנולוגי.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, אסור לנו לשכוח את זה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מחפשות כל מיני פתרונות דמה כאלה, כי אנחנו מבינות, אנחנו אומרות לכולם לשים את התיק מאחור.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה של פתרון טכנולוגי, הוא מקפיץ אותנו כמה צעדים קדימה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לומר כאן, ושכן ייזכר שאמרתי את זה, שפתרון טכנולוגי לא מסיר מאתנו את האחריות.
<כרמית פולק-כהן: זה ברור.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שזה ייאמר.
יפעת שאשא ביטון: כי בסוף אני אומרת, אנחנו מדברים כאן על מוות כל כך מיותר, טרגי.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, מסכימה אתך, מסכימה.
איילת נחמיאס ורבין: ניסחתי את עצמי לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: את בסדר גמור, אני לא מדברת על הניסוח שלך.
איילת נחמיאס ורבין: ההורים צריכים למצוא פתרונות, את צודקת.
יפעת שאשא ביטון: פשוט שמנו, לא רק ההורים, אבל אני אומרת ששמנו רגע פה את כל הפוקוס על הסיפור של משרד התחבורה, ושחלילה אף אחד לא ירגיש שזה שולח את כל האחרים הצדה.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזה פתרון שנותן לנו boost מאוד משמעותי, אבל אני אומרת לכם, המוות הזה הוא כל כך מיותר וטרגי, שאם לא נירתם כולנו אז לא באמת נצליח לפתור את זה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית, "בטרם".
<גלית גלעד: אני לא יודעת מה להגיד לכם.
<גלית גלעד: בחודש שעבר ב-30 במאי נהרג ילד בן שנה ושלושה חודשים מאשדוד, ואמרנו ב"בטרם" בואו נחכה, נראה מה קורה במאי הקרוב, הרי בסך הכול אנחנו מדברים על זה הרבה.
<גלית גלעד: ואז ביום חמישי שעבר זה קרה שוב.
<גלית גלעד: אתם יודעים מה קרה ב"בטרם"?
<גלית גלעד: אני מזמינה אתכם, לא יודעת אם זה אפשרי, להגיע ביום כזה ל"בטרם".
יפעת שאשא ביטון: הם כבר יודעים.
<גלית גלעד: עטים עלינו מאות ואלפים של הורים ושואלים אותנו: גלית, אורלי, תצילו, תגידו מה אפשר לעשות.
<גלית גלעד: וזה ההבדל בין השנים הקודמות.
<גלית גלעד: ההורים מתחילים להתעורר ולהיכנס לפאניקה.
<גלית גלעד: הם מבינים שיש משהו שהוא לא בשליטתם, שהם צריכים עזרה, הם מבולבלים, והם לא יודעים למי לפנות.
<גלית גלעד: ואני רוצה להגיד לכם פה על השולחן, טוב שיש "בטרם", אבל זה לא מספיק.
<גלית גלעד: ואני קוראת פה על השולחן, יש לנו את סמדר שמייצגת את משרד הבריאות, ויש לי פה את נציגת משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: איפה מירי באמת?
<גלית גלעד: ויש לי את אגף מעונות, וחסר לי פה נציג של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<גלית גלעד: אני רוצה שאתם תבקשו או תנחו או תצעקו, שיתחיל לצאת קמפיין לא מפסיק מהיום הראשון שמתחיל להיות חם ועד היום האחרון, שקורא להורים לערנות, שנותן להורים טיפים.
<גלית גלעד: כי עד שמכון התקנים, שיעשה את עבודתו נאמנה כדי שדברים אחרים לא ייפגעו ברכב, בוא נהיה זהירים - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרתי שלא אמרתי להם כאן ועכשיו, אבל אין שאלה שזה צריך לקרות מהר.
<גלית גלעד: זהירות בדרכים כוללת את כל המכלולים.
<גלית גלעד: אני לא הדוברת שלהם, יש להם דוברת מדהימה, אבל אני רוצה להגיד לכם שאם נחכה לרגולציה, אם זה חקיקה פרטית, אם זה תקנה, זה לא יעזור.
<גלית גלעד: זה לא יעזור.
<גלית גלעד: ולנו, לך יש את הכוח, ולך יש את הכוח להרביץ על השולחן של אבוהב ושל כל המנכ"לים ושל ליצמן ולהגיד להם: תעשו מעשה.
<גלית גלעד: מה זה משנה, על כוויות משרד הבריאות הוציא חצי מיליון שקל.
<גלית גלעד: מה הבעיה?
<גלית גלעד: שני מיליון שקל קמפיין, קדימה.
יפעת שאשא ביטון: זו המטרה, גלית.
איילת נחמיאס ורבין: לא, סליחה, שגם יתחייבו.
איילת נחמיאס ורבין: יפעת, תקשיבי שנייה, גם סביב התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים שקידמת, וגם ישבו פה כמה פעמים אנשי משרד הבריאות ודיברו על קמפיינים בעניין הזה, בסוף אתה רואה את הקמפיינים הקשים מנשוא.
איילת נחמיאס ורבין: הקמפיין שהראית של "איחוד הצלה", שהוא פשוט קמפיין בלתי נסבל.
איילת נחמיאס ורבין: אני עצמי השתתפתי בקמפיין נוראי, שזה היה הקמפיין בשנה שעברה של Energy, שהכניסו אותי לתוך רכב ולא הצלחתי לעמוד בזה.
איילת נחמיאס ורבין: אבנר, אתה ואני לא יכולנו להיות ברכב יותר משמונה דקות.
איילת נחמיאס ורבין: זהו, בס, נגמר.
<גלית גלעד: אבל, איילת, הקמפיינים האלה עשו מעשה בארצות-הברית.
איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה אתך, בגלל זה השתתפתי בזה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, הם חשובים, אבל השיח היה שאנחנו מקדמים קמפיין.
<גלית גלעד: זו חלופה - - -
איילת נחמיאס ורבין: דיברתי נגד הקמפיינים?
<גלית גלעד: לא, אני אומרת שצריך רציף - - -
איילת נחמיאס ורבין: יופי.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאמרתי זה למה אין קמפיין.
איילת נחמיאס ורבין: למה אין קמפיין לאומי.
<גלית גלעד: לא הבנתי את הנגטיביות.
יפעת שאשא ביטון: חברים, שלא נתערבב בשיח.
יפעת שאשא ביטון: אתם מוציאים קמפיין?
<אבנר פלור: כן.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זו המטרה, גלית, של השיח, לשמוע מה כל משרד עושה.
יפעת שאשא ביטון: פתחנו עם משרד התחבורה כי הם הראשונים שצריכים לקדם אותם כדי שגם נספיק להגיע לשאר.
<אבנר פלור: אבל לא נתתם לי לסיים.
<אבנר פלור: מה שאני מציע, אולי אני אשמע את כולם, ואז אני אגיד מה העמדה ומה אנחנו עושים.
<אבנר פלור: כן, עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יצא קמפיין כמו בשנה קודמת בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: הם חסרים לי פה.
<אבנר פלור: בחודש הקרוב.
<אבנר פלור: נעביר אליכם לוח זמנים.
<קריאה: לא צריך לחכות לקיץ.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אשאל את גיורא רום.
יפעת שאשא ביטון: אבל תקשיבו, קמפיין צריך להיות אגרסיבי, הוא צריך להיות ממושך.
איילת נחמיאס ורבין: ממושך זה הכי חשוב.
<קריאה: ולא חוזר על עצמו.
יפעת שאשא ביטון: כבר נכנסנו לתוך הקיץ, זה צריך לקרות כאן ועכשיו, אין לנו את הפריבילגיה לחכות בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ראינו, הילדה הזו שהלכה לה, אמרה לכולנו: חברים, אין לכם את הפריבילגיה לחכות.
<אבנר פלור: הקמפיין יצא בקרוב מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים ממשרד התחבורה לדעת תאריך.
איילת נחמיאס ורבין: שיודיעו לוועדה.
<אבנר פלור: אבל אני כן אשמע את כולם, ואני רוצה להגיב בצורה מסודרת על כל מה שעולה פה.
יפעת שאשא ביטון: נחכה למירי ממשרד הבריאות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שימו לב, בתוכנית בטיחות ילדים כל משרד התחייב להשתתפות תקציבית, אני רוצה לדעת מה קורה עם זה, ואיפה החלק של שכחת הילדים בתוך הסיפור הזה, בבקשה.
<סימה חדד: לגבי ההשתתפות התקציבית אני לא ממש יודעת.
<סימה חדד: אבל אני יכולה לומר שלאורך השנה, מאז הקיץ האחרון לקחנו על עצמנו את כל הנושא של מודעות, גם בקרב הגננות, ובעיקר בקרב ההורים.
<סימה חדד: כך פתחנו את השנה בעצם של עבודה של מודעות קודם כול כלפי הגננות, שבתחילת השנה בעצם קיימו סדנאות עם ההורים בנושא של מודעות, והגיעו להסכמות באשר לנהלים מי בעצם דואג לוודא שהילדים הגיעו, איך, באיזה מתכונות.
<סימה חדד: היו רעיונות שונים.
<סימה חדד: לאורך השנה יחד עם "בטרם" בכל מסמך של נהלי בטיחות וכו' הוספנו סעיף, תמיד לקראת הסוף.
<סימה חדד: גם אתמול או מייד אחרי יום העצמאות הוצאנו מסמך שקשור אומנם לקיץ, אבל בתוכו גם נכללת - - -
יפעת שאשא ביטון: הוצאתם מסמך למי?
<סימה חדד: לגננות.
<סימה חדד: לפחות לגננות.
יפעת שאשא ביטון: ומה יש בו?
<סימה חדד: זה קהל היעד שלנו, שבעצם מבקש לרענן שוב להורים את הנושא הזה של שכחת ילדים ברכבים, ומה ניתן לעשות, ואיך אפשר למנוע.
יפעת שאשא ביטון: רעננו.
יפעת שאשא ביטון: זה הריענון?
<סימה חדד: אין לנו דרך אחרת.
<אורה גולדהירש: גם יש סעיף נוסף - -
<סימה חדד: לגבי ההסכמות.
<אורה גולדהירש: - - שההורים מתבקשים להודיע על היעדרות ילד כשהם יודעים, וככה זה מצמצם בעצם.
<אורה גולדהירש: אם יישאר ילד אחד שלא הודיעו אז אפשר לבדוק מה קרה אתו.
<אורה גולדהירש: אבל מתבקשים ההורים להודיע כשילד חולה או לא מגיע.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש איזושהי הסכמה בין ההורים לבין הגננות – נניח, ברמה הכללית, לא בטוח שזה גם יתקיים בכל המקומות – שההורים בעצם אמורים להודיע.
יפעת שאשא ביטון: ואם ההורים לא מודיעים, לא קראתם לגננות באופן וולונטרי להתגייס לסיפור ולבדוק מה קורה עם הילדים?
יפעת שאשא ביטון: באופן וולונטרי?
<סימה חדד: כן קראנו.
<סימה חדד: קודם כול קראנו באופן וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: כי במסמך שראיתי הזדעזעתי.
יפעת שאשא ביטון: אגב, קיבלתי תשובה משר החינוך, לא ידעתי אם לצחוק או לבכות, חברת הכנסת ורבין.
יפעת שאשא ביטון: במשרד החינוך הוא כתב שהם יקראו להורים להודיע שהילד לא הגיע כדי שהגננות תדאגנה פחות.
איילת נחמיאס ורבין: תדאגנה פחות?
יפעת שאשא ביטון: ברור שאני לא רוצה שהגננות ידאגו, אבל אני שואלת איפה אנחנו – אני אומרת לך, ככה זה כתוב, ציטוט.
<סימה חדד: אני לא יודעת בסופו של דבר מי מנסח את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: כדי שאף אחד לא יגיד שאני חוטאת לזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו, יפעת, אני מוכרחה להגיד, אני ממש נבוכה מהדיון הזה, לא בגללך, חס וחלילה.
איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממש נבוכה מהדיון הזה.
איילת נחמיאס ורבין: תשמעו, אי-אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כאילו מנסים לשכנע את כולם להתגייס.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות, יפעת ואני פה שנתיים וחצי.
<סימה חדד: אני לא חושבת שצריך לשכנע.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי רגע, זה לא העניין הזה, אתם חייבים להבין משהו, יפעת ואני התגייסנו לעניין הזה של בטיחות ילדים בערך חודש אחרי שנכנסנו לכאן, מייד אחרי שיפעת נכנסה לתפקיד.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו מקיימות את אותם דיונים באותם דפוסים באותה גישה, למרות שאנחנו כבר אחרי עשרה דיונים בערך בשנתיים וחצי האחרונות באותו נושא.
איילת נחמיאס ורבין: ועוד רגע, שלא נדע, חס וחלילה, אלוהים עדי שאני לא רוצה שיקרה, נתעסק בטביעת ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת את זה, כי לא נתנו ליפעת לקדם את התקנה שלה בנושא גידור בריכות פרטיות, ולא נתנו לי, באותה נימה, לקדם הצללה בגני משחקים.
איילת נחמיאס ורבין: אין לי בעיה, באמצעות תקנה, לא אכפת לי, אבל לא נותנים לקדם את זה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, כל מה שקשור לבטיחות ילדים לא נותנים לקדם.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד לתוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, אני אומרת לך, יפעת, יש פה משהו פשוט לא ענייני.
יפעת שאשא ביטון: יש כל מיני שיקולים שנכנסים פנימה וכולם צדיקים.
איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות, הדיונים נראים אותו דבר, עם כל הכבוד לכם, עם כל הכבוד למשרד התחבורה, עם כל הכבוד למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע, כי אנחנו גם קצת סובלניים, ומשום מה ככל שמדובר בילדים תמיד יש שיקולים של פרטיות ושל אחריות ושל אלף ואחד דברים שאנחנו לא מסוגלים להתמודד אתם.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, יפעת, כי אנחנו יודעות שלא יתנו לנו להעביר.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לך משהו, בגלל זה אני מנסה להגיע למצב שתהיה פה לשכה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, התביעה כן מתקדמת.
איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לך שההצללה, לצערי, לא מתקדמת.
איילת נחמיאס ורבין: הלוואי ונצליח להגיע למצב שיהיה פה צוות מיוחד בכנסת, משותף לממשלה למרות הבעייתיות, שעוסק בקידום תקנות, חוקים, שחברי כנסת מביאים, שיכולים להיות מקודמים בצורה של תקנות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, ברשותכם, להקריא את המשפט: מוצע לגננות להגיע להחלטה משותפת עם ההורים של ילדי הגן, לקיים נוהל שבו מתבקשים ההורים להודיע לצוות הגן על היעדרות צפויה של ילדם מן הגן עקב מחלה או מכל סיבה שהיא – חשוב, לגיטימי ונכון, אבל – כך תפחת הדאגה שכאשר ילד לא הגיע לגן אולי, חלילה, נשכח ברכב ההורים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, אם חלילה יש דאגה כזאת – וזה של שר החינוך, זה חתום לי - - -
איילת נחמיאס ורבין: זה צריך להיות בדיוק הפוך.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, יש דאגה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול אני שמחה שיש דאגה, לרגע לא היה לי ספק, אגב, לא הייתי פונה מראש למערכת הזאת אם הייתי חושבת שלמישהו שם לא אכפת.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה עושים עם הדאגה הזו?
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו לא באים באומץ ואומרים – כמו שאני אדרוש תכף מהמשטרה, ואני אדרוש מפקחים של השלטון המקומי, ואני אדרוש מכל גורם אחר, שבמסגרת התפקיד שלו יעשה עוד מאמץ קטן כדי לוודא שאין שום ילד ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר לפנות באומץ לאנשי החינוך ולהגיד להם: בבקשה, וולונטרית, מיוזמתכם?
יפעת שאשא ביטון: למה את עושה לי ככה, לילי?
יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר להגיד להם: תתגייסו גם אתם למאבק הזה?
<לילי פוקמונסקי: חברת הכנסת שאשא ביטון.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן גב' לילי פוקמוסנקי, בואי, תגידי לי.
<לילי פוקמונסקי: אני עושה לא, כי את מעבירה את כל האחריות - - -
יפעת שאשא ביטון: הנה, עוד הפעם.
יפעת שאשא ביטון: תגידי, את שומעת את עצמך?
יפעת שאשא ביטון: מילא אותך את לא שומעת.
יפעת שאשא ביטון: אותי את שומעת?
<לילי פוקמונסקי: את מוכנה לתת - - -
יפעת שאשא ביטון: דיברתי פה על אחריות?
יפעת שאשא ביטון: ריבונו של עולם, מישהו מהילדים שיושבים כאן
יפעת שאשא ביטון: בצד שמע שאני מדברת על אחריות
<לילי פוקמונסקי: אני לא מדברת על האחריות.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על התגייסות, אני מדברת על עניין וולונטרי, ששוטר יעבור מתוקף תפקידו בסיור ויסתכל ברכבים שחונים שאין שם ילד שנשכח ברכב, זה לא אחריות שלו.
יפעת שאשא ביטון: אז למה את רואה את זה כל הזמן מהמקום של אחריות?
<לילי פוקמונסקי: סליחה, כי קודם כול אני רוצה שתצייני שהראשון שצריך להיות אחראי על הילד שלו זה ההורה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, לא אמרתי את זה לפני רגע?
איילת נחמיאס ורבין: מי אמר שלא?
<לילי פוקמונסקי: ואת לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי את זה לפני רגע?
יפעת שאשא ביטון: אני מנהלת פה שיח חרשים?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה, עם מי אני מדברת?
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה, אמרתי שגם עזר טכנולוגי לא מסיר מהאחריות לא של ההורים ולא של אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת, גב' לילי פוקמונסקי, למה את נמצאת כאן שנה אחרי שנה ומסרבת לשתף פעולה?
יפעת שאשא ביטון: הגננות בשטח משתפות פעולה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת כמה מהן כן מרימות טלפון?
יפעת שאשא ביטון: את יודעת לכמה מהן כן אכפת?
יפעת שאשא ביטון: וזה לא כי הן אחראיות.
יפעת שאשא ביטון: וכותרת לא תהיה: גננת שכחה להתקשר, הכותרת תהיה: גננת הצילה ילד.
יפעת שאשא ביטון: כי אין לה אחריות, היא עשתה את זה מטוב לבה ומתחושת השליחות שלה ובצורה וולונטרית.
<לילי פוקמונסקי: גברתי, את ממרידה את הציבור נגד הגננות.
איילת נחמיאס ורבין: השתגעת?
<ורד קירו זילברמן: היא הגזימה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: את ממש הגזמת.
<לילי פוקמונסקי: אני לא, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: ממש הגזמת.
<לילי פוקמונסקי: אני לא מגזימה.
איילת נחמיאס ורבין: מישהו מאתנו?
איילת נחמיאס ורבין: את יודעת מה, סליחה - - -
יפעת שאשא ביטון: את ממרידה את הגננות.
איילת נחמיאס ורבין: את מביישת אותי עכשיו אל מול הגננת של הילדה ששמה מתי - -
יפעת שאשא ביטון: גב' פוקמונסקי, את ממרידה את הגננות.
איילת נחמיאס ורבין: - - הגננת האהובה של כל ילדי.
איילת נחמיאס ורבין: השתגעת לגמרי?
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אוהבות ואוהבים פה את גננות ישראל ואת מורי ישראל, מעריצים אותם על מה שהם עושים.
יפעת שאשא ביטון: מאמינים בהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה בהם יותר ממך.
איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור בכלל?
יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה שאני מגישה פנייה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: אבל את ממרידה את הגננות נגד הילדים, ואת ממרידה את הגננות נגד כל התהליכים שאנחנו מנסים לעשות כאן בשביל לשמור על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לשמור על הילדים, הרי זה מה שחשוב לכולנו.
<לילי פוקמונסקי: את חושבת שאם את צועקת את צודקת?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני צודקת גם אם אני אומר את זה בשקט.
איילת נחמיאס ורבין: היא נעלבת ממך.
איילת נחמיאס ורבין: מותר לה להיעלב ממך.
איילת נחמיאס ורבין: וגם לי מותר להיעלב ממך, גברתי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נעלבת, לא להגזים.
איילת נחמיאס ורבין: אף אחד מאתנו לא האשימה את הגננות בכלום.
<לילי פוקמונסקי: סליחה, סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רק מנסות להגיע להבנה.
<לילי פוקמונסקי: לא אמרתי שהגננות לא נרתמו למערכת הזאת.
<לילי פוקמונסקי: שנה שעברה - - -
איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו אמרנו את זה?
יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם את תקראי להם וולונטרית.
איילת נחמיאס ורבין: אמרנו שהן לא נרתמו?
יפעת שאשא ביטון: תהיי מסוגלת להוציא מפה שלך אחרי 23, אחרי הבחירות, תהיה מסוגלת להוציא מהפה שלך - - -
<לילי פוקמונסקי: עוד פעם את מערבבת פוליטיקה ודברים שלא צריך.
<לילי פוקמונסקי: סליחה, זאת לא הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מערבבת כלום.
יפעת שאשא ביטון: זה השיח שאת מנהלת, ואני שואלת אותך אם את תהיי מסוגלת לצאת לגננות ולהגיד להן: בנות, בואו ננסה - -
<לילי פוקמונסקי: אני אחליט מה אני אגיד להן.
יפעת שאשא ביטון: - - כל אחת על-פי יכולתה, בואו ננסה להתגייס.
יפעת שאשא ביטון: את מסוגלת להגיד את זה בקולך שלך?
<לילי פוקמונסקי: אני לא צריכה להגיד לך למה אני מסוגלת ולמה לא.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה?
יפעת שאשא ביטון: אז למה באת לדיון?
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה את רשות הדיבור.
איילת נחמיאס ורבין: גברתי הנכבדה, סליחה, לא פגעתי בך מעולם, לא תפגעי בעבודה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כן, היא קצת התבלבלה.
איילת נחמיאס ורבין: העבודה שלנו והאחריות שלנו היא לפקח על מערכות המדינה, ביניהן על מערכת החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, גברתי, וזאת לגמרי - - -
<לילי פוקמונסקי: סליחה - - -
איילת נחמיאס ורבין: ואת לא תגידי לנו סליחה, את תיתני לי לסיים.
איילת נחמיאס ורבין: ואת לא תאמרי לנו שאת לא חייבת להגיד לנו מה את יכולה ומה את לא יכולה.
איילת נחמיאס ורבין: זכותנו, במיוחד לאור - - -
יפעת שאשא ביטון: גם שכחה שהיא בכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: זכותנו במיוחד לאור - - -
יפעת שאשא ביטון: שכחת שאת בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: את לא בהסתדרות, את בכנסת.
<לילי פוקמונסקי: אני משתפת פעולה עם משרד החינוך בכל דבר כזה.
<לילי פוקמונסקי: אתם לא תגידו לי שלא עשיתי - - -
איילת נחמיאס ורבין: מי אמר שאת לא?
<לילי פוקמונסקי: כי אני יחד עם משרד החינוך עשיתי.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שלא עשית.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רק אגיד לך שאת לא עשית, אני גם אגיד לך שבכל ניסיון, גם של הגננות עצמן בשטח, את עושה הכול כדי למנוע את התמיכה שלהן ואת ההתגייסות שלהן, כי את מכניסה להן לראש שתהיה להן אחריות פלילית, כשנאמר כאן פעם אחר פעם אחר פעם - - -
איילת נחמיאס ורבין: שלא תהיה.
יפעת שאשא ביטון: זה מתועד בכל מקום, יצאתי בפומבי, כתבתי, כל מה שאפשר, נשאר לי רק לרדת על הברכיים ולהסביר: חברים, אין כאן אחריות פלילית.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש פה תחנונים, תחנונים שתתגייסו.
איילת נחמיאס ורבין: אין דרך אחרת לתאר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנשים פה מתחננים על מה?
יפעת שאשא ביטון: על להציל חיים של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני משתגעת מזה.
<רותי ברק: אבל את אומרת שהן עושות את זה בשטח.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו את מבינה, איילת, למה אנחנו נמצאים באותו דיון?
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לכם, סליחה, אני רוצה להוסיף משהו.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעות ויודעים שעברנו תהליכים מאוד מאוד מורכבים עם אופן הדיווח של עובדי ההוראה, מגננות ועד מורים, בנושאים אחרים, כמו למשל התעללות בילדים ובחסרי ישע.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים את זה.
איילת נחמיאס ורבין: עברנו תהליך.
איילת נחמיאס ורבין: זה תהליך חברתי קשה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאמינה בגננות ובמורי ישראל, חד-משמעית, אני יודעת שגם חברת הכנסת שאשא ביטון מאמינה בכם מאוד.
איילת נחמיאס ורבין: מה השאלה בכלל.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו זקוקים לכל הצלעות של המרובע, המשולש, איך שתרצי לקרוא לזה.
<לילי פוקמונסקי: - - -
איילת נחמיאס ורבין: הנה, עזבי, תראי איך היא מדברת.