GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עפרה בן מאיר: תיפתח כאן שלוחה של מרכז מסר, מרכז לסימולציות רפואיות, שיושב בתל השומר.
<עפרה בן מאיר: אנחנו בסימולציות עושים שימוש מאוד נרחב בהכשרה של הצוותים.
<עפרה בן מאיר: זה היה בריף מאוד מהיר כי אני רוצה עוד להגיד מילה על המיקום שלנו.
<עפרה בן מאיר: אנחנו יושבים כאן במעונות רזניק בהר הצופים.
<עפרה בן מאיר: המיקום הוא לא מקרי.
<עפרה בן מאיר: שאלו אותי אם יש לאוניברסיטה הרבה נכסים פנויים, אז נכון שזה גם היה ריק וזה התאפשר, אבל המיקום נבחר בקפידה.
<עפרה בן מאיר: אני תמיד חושבת על הקמפוס כעל משולש שהמוקד שלו זה הגופים שפועלים כאן.
<עפרה בן מאיר: הם הלחם והמים של המקום הזה.
<עפרה בן מאיר: הם אלה שעושים את העבודה עם הילדים וכל המשא על הגב שלהם.
<עפרה בן מאיר: הצלע השנייה זו האוניברסיטה על תקציבי המחקר שלה, ההכשרות המעשיות.
<עפרה בן מאיר: סטודנטים מכל מדעי החברה של האוניברסיטה יושבים פה בהר הצופים וסטודנטים מכל הדיסציפלינות הרלוונטיות משולבים כאן ביחידות השונות.
<עפרה בן מאיר: הצלע השלישית זה הדסה.
<עפרה בן מאיר: אנחנו מתוך איזשהו רצון שהקמפוס הזה ייתן מענה הוליסטי למכלול הצרכים של ילדים, לא רק הטיפול הרגשי שהם זקוקים לו או ההגנה שהם זקוקים לה כרגע, אלא כל הצרכים, בין אם הם צרכים שנובעים ישירות מהפגיעה או בין אם צרכים שנמצאים ברקע הפגיעה, רוצים שכאן הילד יקבל את כל המענה ושהמענה יהיה רגיש לעובדה שהם ילדים נפגעי טראומה.
<עפרה בן מאיר: לצורך כך אנחנו מקימים את קומת המרפאות.
<עפרה בן מאיר: יש לנו הסדר עם המרפאה לפסיכיאטריה של הילד, נוירולוגיה של הילד, ריפוי בעיסוק, שבית הספר שלהם יושב גם פה מעבר לכביש.
<עפרה בן מאיר: אנחנו מקווים קלינאי תקשורת.
<עפרה בן מאיר: בינתיים עוד לא הצלחנו להפעיל את זה.
<עפרה בן מאיר: אנחנו מקווים שגם זה יופעל כאן, ורפואת שיניים.
<עפרה בן מאיר: חמשת המרפאות האלה יפעלו כאן לטובת לא רק ילדים שבאים משערי הקמפוס אלא בכלל ילדים נפגעי התעללות והזנחה.
<עפרה בן מאיר: אפשר לשאול, בסדר, מה הביג דיל שהנוירולוג שמאבחן את הילד גם יבין בטראומה.
<עפרה בן מאיר: אני חושבת שמול הקהל הזה אני פטורה מלהוכיח למה אנחנו זקוקים לזה, ואנחנו כאן באמת מבקשים לייצר דיסציפלינה חדשה או תת התמחות חדשה שמה שאתה לא עושה, בהתמחות לילדים נפגעי התעללות והזנחה רפואת שיניים מתחמה, נוירולוגיה וכן האלה וכן הלאה.
<עפרה בן מאיר: אנחנו כבר מפעילים מספר חודשים את המרפאה לריפוי בעיסוק וזה עובד בצורה יוצאת מן הכלל.
<עפרה בן מאיר: כל המרפאות שלנו, מטפלים בהם רופאים מומחים תוך שמשולבים בצפייה, בהתבוננות, סטודנטים.
<עפרה בן מאיר: מה שאנחנו מרוויחים מזה זה שהסטודנטים האלה שהם אנשי המקצוע של המחר יוצאים לשטח כשהם מכירים, רגישים ואולי אני ארשה לעצמי להגיד, מומחים לטיפול בתופעה של התעללות בילדים.
<עפרה בן מאיר: זו הקדמה מאוד קצרה ואנחנו ניכנס.
<שוש תורג'מן: ברוכים הבאים.
<שוש תורג'מן: מי שהוא ירושלמי והיסטוריה מכיר, המרכז הקודם שלנו היה בהדסה הקטנה, מבנה עם גג אדום רחב ידיים.
<שוש תורג'מן: אנחנו המרכז הראשון שהוקם בארץ לפני חמש עשרה שנה.
<שוש תורג'מן: היינו בודדים במערכת, כשבע שנים עד שנפתחו.
<שוש תורג'מן: אנחנו שמונה מרכזי הגנה.
<שוש תורג'מן: הרעיון הוא רעיון אמריקאי.
<שוש תורג'מן: בארצות הברית יש תשע מאות מרכזים כאלה.
<שוש תורג'מן: למדנו את המודל ואני שמחה גם להגיד שהיום אנחנו גם מלמדים אותם קצת על המודל הזה.
<שוש תורג'מן: מרכז ההגנה בעיקרון הוא מרכז שמאגד בתוכו צוות רב מקצועי שכל כולו מוכוון לאבחון, חקירה והתערבות ראשונית בילדים נפגעי התעללות.
<שוש תורג'מן: הכותרת היא מאוד רחבה ואנחנו מתעסקים בעיקר בילדים נפגעי עבירות מין, 90% ו-10% אלימות על ידי אחראי או בתוך המשפחה או במסגרת בית הספר על ידי אחראי שבהגדרת חוק הוא אחראי על הילד.
<שוש תורג'מן: אנחנו יושבים בירושלים.
<שוש תורג'מן: הגזרה שלנו היא מאוד רחבה.
<שוש תורג'מן: אנחנו עובדים פה עם תרבויות שונות, רב גלויות.
<שוש תורג'מן: קצת על העבודה פה והצוות שנמצא כאן.
<שוש תורג'מן: כמו שאמרתי, אנחנו חמש עשרה שנה רצים בתחום הזה.
<שוש תורג'מן: לצערי הרב אנחנו משנה לשנה רואים יותר ויותר ילדים.
<שוש תורג'מן: בדיוק ביקשתי לקראת סיום תפקידי פה דרישה נוספת לכוח אדם.
<שוש תורג'מן: אנחנו פשוט בעומס לא נורמלי.
<שוש תורג'מן: אנחנו עובדים חמישה ימים בשבוע, 8:00-16:00.
יפעת שאשא ביטון: מה היקף המקרים?
<שוש תורג'מן: אנחנו רואים פה כשש מאות ילדים חדשים לשנה, אבל יש לנו למעלה מאלפיים תרבויות, זאת אומרת ילד לא תמיד מגיע רק פעם אחת.
<שוש תורג'מן: הרבה פעמים כמו שאתם יודעים, ילדים, לא תמיד קל להם לדבר על דברים קשים שקרו להם.
<שוש תורג'מן: אגב, לסבר את אוזנכם, 80% מהילדים לא מספרים בזמן אמת על פגיעה מינית, זאת אומרת, אם אנחנו רוצים לעודד ילדים לספר, א', קרוב לאירוע ו-ב', בכלל לספר, צריכים ליצור להם מקום שיאפשר את זה והמקום המאפשר הזה זה מקום שיאפשר גם למשפחה ולהורים שמלווים אותם לכאן, אני לא מדברת כרגע על פגיעות בתוך המשפחה, לדבר.
<שוש תורג'מן: כמו שאתם רואים, המרכז הוא מאוד נעים ויפה.
<שוש תורג'מן: אנחנו עוסקים כמו שאמרתי, על תרבויות.
<שוש תורג'מן: מגזר חרדי, לא מעט ילדים מגיעים לכאן.
<שוש תורג'מן: איך לדבר אל המשפחות, אל לדבר עם ילדים, איך ליצור קשר, איך ליצור קודם כול את האמון, שהם מגיעים למקום שבו הדברים לא נפתחים, לא נפרצים ועדיין שומרים על כבוד המשפחה במובן הזה שבאמת לתת להם את המקום שאפשר לדבר על דברים קשים.
<שוש תורג'מן: הייתה התפיסה, שעל מיניות לא מדברים במגזרים האלה עד החתונה, אבל היום אני שמחה להגיד שגם במודיעין עילית ובערים אחרות יותר ויותר יש תוכניות מוגנות לילדים כדי שיהיו ערים יותר לנושא של פגיעות והגנה על עצמם.
<יוסי גידיניאן: באיזה גילאים?
<שוש תורג'מן: עד גיל 18.
<שוש תורג'מן: אני לא אומרת באיזה גיל.
<שוש תורג'מן: הגיל הכי צעיר, היה פה ילד בן שנתיים ושבעה חודשים, אבל שיכול היה לדבר.
<שוש תורג'מן: שוב, השפה היא הכלי הכי משמעותי.
<שוש תורג'מן: ילד צריך לדבר על הפגיעה.
<שוש תורג'מן: זה היה הילד הכי צעיר.
<שוש תורג'מן: עד גיל 18, נפגעים.
<שוש תורג'מן: אנחנו רואים פה גם ילדים, שוב, עבירות מין ואלימות וגם ילדים עד גיל 12, גיל אחריות פלילית, בפוגענות מינית.
<שוש תורג'מן: אני בכוונה לא אומרת פוגעים.
<שוש תורג'מן: זה נשמע נורא קשה להגיד על ילד בן 11, אבל אני חייבת לציין שבשנים האחרונות ילדים בגילאים הצעירים, יש התנהגויות מיניות סדיסטיות שאי אפשר להגיד התנהגות לא תואמת גיל אלא התנהגות פוגעת מינית, אז אנחנו עושים להם הערכת מסוכנות, לבדוק מאיפה נלמדה ההתנהגות וכו'.
<שוש תורג'מן: אני יכולה לומר שהניסיון המצטבר שלנו לימד שחשיפה לפורנו או לתכנים לא תואמים היא בעיקר רעה חולה בגילאים הצעירים של ילדים בגן שמבקשים, תסלחו לי על הביטויים הגסים, "למצוץ", "ללקק", "לדחוף" לילדים אחרים ומשם לרוב נלמדת ההתנהגות או שהם בעצמם היו נפגעים.
<תמי ברנע: בגן?
<שוש תורג'מן: בגן הילדים אנחנו מקבלים לא סקרנות מינית, לא בוא תראה לי, אראה לך, אלא באמת התנהגויות מאוד מדאיגות, מאוד מחרידות, מה שנקרא רבות משתתפים, זאת אומרת ילד אחד שפוגע בכמה ילדות או ילדות שפוגעות בילדות.
<שוש תורג'מן: אגב, זו לא נחלת הבנים בלבד.
<שוש תורג'מן: גם לגבי נפגעים בעבירות מין, בנים, בנות כמעט באותו אחוז.
<שוש תורג'מן: אני רוצה לחדד משהו לגבי התהליך.
<שוש תורג'מן: יש לי פה צוות רב מקצועי של עובדות סוציאליות לחוק נוער.
<שוש תורג'מן: יש לי כרגע שתי שוטרות במשרה מלאה, אחת שאמורה לתת שירות למזרח העיר.
<שוש תורג'מן: יש לי שני חוקרי ילדים, חוקרת ילדים אחת במשרה מלאה ועוד סיוע של חוקרת דוברת ערבית.
<שוש תורג'מן: יש לי רופא ילדים, יש לי פרקליטה, אושרת, שהיא מפרקליטות מחוז ירושלים.
<שוש תורג'מן: בהחלט זה הצוות הגרעיני שנמצא פה.
<שוש תורג'מן: העבודה פה מתחלקת לשני חלקים מרכזיים: אחד, זה הליך שכל הצוות המקצועי פה שותף.
<שוש תורג'מן: אני חייבת לציין שכל פנייה אלינו היא פנייה שכרוכה בהתייעצות רב צוותית, זאת אומרת כל הצוות יושב והחשיבה היא חשיבה מה טובת הילד, מה הכי נכון, הליך כזה או הליך אחר, איך אנחנו מורידים את ההתנגדות של ההורים.
<שוש תורג'מן: לפני שבועיים הייתה פה משפחה, חבר'ה ממאה שערים.
<שוש תורג'מן: תסכימו איתי, קהילה מאוד סגורה, חסידות מאוד נוקשה.
<שוש תורג'מן: אי אפשר להגיע אליהם.
<שוש תורג'מן: הם הגיעו אלינו.
<שוש תורג'מן: אנחנו רוצים לגייס אותם להגיע לכאן.
<שוש תורג'מן: פגיעה של זר.
<שוש תורג'מן: בסופו של דבר התברר שהפגיעה היא בתוך המשפחה בין אחים.
<שוש תורג'מן: אי אפשר לתקוף את הדבר הזה ולהגיד אוקיי, חבר'ה, יש פה חובת דיווח, מייד הליך פלילי, מייד להגיש תלונה.
<שוש תורג'מן: הם שמעו עלינו.
<שוש תורג'מן: השם שלנו, נקרא לזה, יש לו איזה הורותא בקרב הקהילה החרדית.
<שוש תורג'מן: משפחות נותנות את ההתערבות בלהגיע למרכז ההגנה, באמת אני חושבת, מתוך הבנה של המגזר הזה והכרה, ושוב, אני רוצה לחזור לנושא שהתחלתי בו, הבנה של לאיזה תהליך אנחנו הולכים, כי אם אנחנו מגייסים את ההורים ואת הילדים, אנחנו בסופו של דבר נגיע להליך לטובת הילד.
<שוש תורג'מן: אנחנו רוצים לשמור על המשפחה, אנחנו רוצים לתת בסופו של דבר גם טיפול.
<שוש תורג'מן: אנחנו מתעסקים פה בפגיעות מיניות או פיזיות או בטראומות שילדים עוברים.
<שוש תורג'מן: הדבר הכי משמעותי, שהם יקבלו טיפול, שאם יש איזה פדופיל שמסתובב בשכונה, שהוא ייעצר ויהיה במקום המתאים לו, אבל זה תהליך, זה לא פגע וברח ובזה זה הסתיים.
<שוש תורג'מן: לכן התהליך פה לפעמים כרוך גם בראיית ההורים לבד ולראות את הילדים ולקבל המלצה להליך של ועדת פטור שאומרת, תפתרו אותנו מדיווח, כי הדבר הכי נכון עבור הילדים זה הליך טיפולי ולאו דווקא הליך פלילי.
יפעת שאשא ביטון: כן, רק זה לא יכול לאפיין את רוב המקרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שמרבית המקרים שמגישים, אני חושבת 90% אם אני לא טועה, מגיעים לוועדת פטור, מקבלים את הפטור.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבין סיטואציות שהם בין אחים, כשהאחים הם קטינים, ואני שמה דגש על קטינים, שזה בין קבוצת השווים כשהם קטינים, ששם החשיבה צריכה להיות באמת איך אנחנו גם משקמים את מי שפגע כי הוא עדיין קטין ואנחנו יכולים להציל שם.
יפעת שאשא ביטון: מאוד קשה לי לקבל את זה כשאנחנו מדברים על בגיר גם בתוך המשפחה שפוגע בילד, ופה לדעתי אנחנו עושים קצת יותר מדי הנחות בתהליכים.
יפעת שאשא ביטון: חלק מזה נובע מתוך ההבנה של המורכבות של המערכת למצות דין ועוברים תהליכים מאוד מורכבים ובסוף גם יכול לא לצאת מזה שום דבר מבחינה משפטית, אבל אני חושבת שאסור לנו להתפשר כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני כמעט בטוחה שאם אנחנו נתעקש, ואנחנו מנסים עכשיו קצת לתקן במערכת המשפט ולסדר את זה שם, תשתית תאפשר להביא באמת למיצוי של תהליך, אז אנחנו בסוף גם נצליח.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר שמי שפוגע בילדים יסתובב חופשי.
<שוש תורג'מן: אני מסכימה איתך לגמרי, אבל יש אבל אחד גדול.
<שוש תורג'מן: העובדה היא שיש פה צוות רב מקצועי שבאמת השיקול הוא, אנחנו לא עובדים על אוטומט ואם מגיעה לכאן נערה בת 15 שאחיה הבגיר פגע בה מינית אבל היא סובלת מהפרעת אכילה קשה והתמכרה לסמים והיא אומרת, אתם לא תכריחו אותי להגיש תלונה, כי אם זה יקרה, אני אפגע בעצמי, אז איפה השיפוט?
<שוש תורג'מן: אם זה אבא, אם זה סבא, אם זה דוד, בוודאי שכשיש בגיר ואחראי שפוגע בילד, אין ספק, אבל העובדה היא שאנחנו רוצים לגייס אותה.
<שוש תורג'מן: בסופו של תהליך יכול להיות שהיא כן תוכל להגיש תלונה, אבל זה תהליכי, זה לא משהו שקורה בפגישה הראשונה ואנחנו רוצים ליצור אצלה את האמון.
<שוש תורג'מן: אני אתן רק דוגמא קטנה של נערה שהייתה פה.
<שוש תורג'מן: היא פנתה אלינו.
<שוש תורג'מן: יש לנו אפשרות שאנשים, נערים, נערות פונים אנונימית.
<שוש תורג'מן: לא בודקים מאיזה טלפון.
<שוש תורג'מן: התקשרה לפה נערה בת 17, סיפרה שאבא שלה פגע בה מינית.
<שוש תורג'מן: יש חובת דיווח?
<שוש תורג'מן: יש חובת דיווח.
<שוש תורג'מן: צריך להפליל?
<שוש תורג'מן: יש.
<שוש תורג'מן: את רוצה להגיע אלינו?
<שוש תורג'מן: כן, אבל אני לא רוצה כרגע להגיש תלונה.
<שוש תורג'מן: היא הגיעה, היא לא מסרה את הפרטים שלה, לא את תעודת הזהות שלה.
<שוש תורג'מן: לא צילמנו אותה.
<שוש תורג'מן: היא ישבה עם הפרקליטה והשוטרת שלנו והעו"סית לחוק נוער שלושה מפגשים עוד בטרם בשלה ההחלטה לגבי העניין התהליכי של הגשת תלונה וכו'.
<שוש תורג'מן: אחרי שהיא הבינה בשקיפות מלאה, לא מרחנו אותה ולא סיפרנו סיפורים על התהליך, על המשמעויות, כי לכל החלטה יש מחיר.
<שוש תורג'מן: היא מגישה תלונה, היא מפרקת את המשפחה כי אימא שלה ידעה ולא עשתה עם זה כלום.
<שוש תורג'מן: היא לא מגישה תלונה, היא סוחבת צלקת לאורך השנים.
<שוש תורג'מן: גם ככה היא נפגעה מינית לא מעט שנים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה את הקטע של "מפרקת משפחה כי אימא שלה ידעה ולא עשתה כלום".
יפעת שאשא ביטון: המשפחה הזו, יכול להיות שיש שם עוד ילדים קטנים והאימא תדע גם לגבי האחים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מקבלת צמרמורת בכלל על המחשבה.
יפעת שאשא ביטון: המשפחה הזאת מפורקת.
יפעת שאשא ביטון: אם האימא יודעת והאח פוגע בילד.
יפעת שאשא ביטון: טהרת השלמות של המשפחה?
<שוש תורג'מן: אני מצטטת את הנערה בת ה-17.
<שוש תורג'מן: אני דיברתי כרגע על מה הנערה מביאה, מחיר שהיא משלמת.
<שוש תורג'מן: פה המחיר שהיא משלמת.
<שוש תורג'מן: הנערה, היא כרגע לא מוכנה להזדהות, אז מה עושים?
<שוש תורג'מן: אגב, היא בסופו של דבר הגישה תלונה.
<שוש תורג'מן: הוא נעצר עד תום ההליכים.
<שוש תורג'מן: הוא כרגע יושב 17 שנים בכלא.
<שוש תורג'מן: אני רוצה להגיד משהו על ההליך הזה, ושוב, אני חושבת שהוא נורא משמעותי כי לכולם שלא מתעסקים עם ההורים האלה קל נורא להגיד, בטח, שיגישו תלונה.
<שוש תורג'מן: איך הורה יכול להגיש תלונה על הבן שלו שפגע בילדות הצעירות, במשטרה, וכל כולו מוכוון כרגע, את כל האנרגיה הוא משקיע בבן הפוגע?
<שוש תורג'מן: שוב, אני לא נוקטת פה עמדה אישית, מה דעתי האישית, אבל אני אומרת, להגיד לאבא כזה, בוא תגיש תלונה כשהנפגע או הנפגעים כרגע נזנחים לגמרי כי האבא ישקיע את כל האנרגיה שלו בהליכים המשפטיים, ויש לנו כמה דוגמאות כאלה לא נחמדות שבאמת הלכנו על ההליך הזה והשורה התחתונה היא, משפחה מפורקת, ילדה שעברה פגיעה מינית מאוד קשה אבל נושאת על הגב שלה את כל האשמה שהיא גרמה לזה שאח שלה כרגע עם קצינת מבחן וכו'.
<שוש תורג'מן: אין שחור-לבן.
<שוש תורג'מן: התחום האפור הוא מאוד גדול.
<שוש תורג'מן: אני רק רוצה לסבר את אוזנכם שבפגיעות מיניות בתוך המשפחה יש נטייה לחשוב שרק בוגר פוגע, אז מה לעשות ש-60% מהפגיעות המיניות, גם בספרות וגם פה הן פגיעות בין אחים, ומניסיוני ולצערי הרב אלה המקרים הכי קשים.
<שוש תורג'מן: זו משפט שלמה.
<שוש תורג'מן: מגיעים לפה הורים והם צריכים עכשיו לנקוט עמדה מה הם עושים, איך בתהליך הזה הם מתנהלים.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם הם אחים קטינים או בגירים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מאוד מבינה את המורכבות, אבל לא כל המקרים הם אותם מקרים.
יפעת שאשא ביטון: נכון שכל מקרה הוא מורכב כשלעצמו, אני בטוחה, גם כשלא מדובר בקטינים וגם כשלא מדובר באחים.
יפעת שאשא ביטון: עצם הפגיעה ועצם זה שהם כאן, זה מורכב, אין שאלה, אבל לא המקרים הם מקרי קיצון ואנחנו צריכים להיות המבוגר האחראי שלוקח חסות על הילדים האלה ועוזר להם לעבור את התהליך, ולמי שצריך גם לשלם את חובו לחברה, חד משמעית.
<שוש תורג'מן: רק עוד משפט אחד, ולכן המשמעות היא שכשיושבת איתנו אשרת שוהם והרופא שלנו, ד"ר שביל, והשוטרות שלנו והעו"סיות לחוק נוער וכל הצוות הרב מקצועי ומגיע מקרה לפתחנו, היתרון המשמעותי שכולנו דנים מה הכי נכון לעשות לחברה, למשפחה, לטובת הקטין, כל המילים היפות האלה, מה הכי נכון לעשות.
<ורד וידמן: שוש, למיטב ידיעתי יש מרכזים שבהם אין תקינה, לפחות מה שידוע לי אצל חוקרי ילדים.
<שוש תורג'מן: נכון.
<ורד וידמן: ושהם באים, מה שנקרא no call, הם באים לפי קריאה.
<ורד וידמן: את יכולה להגיד משהו על למה חשוב שיהיה פה ויעבדו כצוות מקצועי?
<שוש תורג'מן: תראו, כל בוקר מ-8:00 עד 9:00 יש לנו ישיבת צוות ומ-9:00 אנחנו מקבלים משפחות.
<שוש תורג'מן: אני באתי מתחום אחר לגמרי, מהצבא.
<שוש תורג'מן: הייתי בקבע המון שנים, קצינת בריאות נפש.
<שוש תורג'מן: הגעתי לתחום של ילדים.
<שוש תורג'מן: לא כל כך היה ברור לי.
<שוש תורג'מן: הייתי סוליסטית בשטח.
<שוש תורג'מן: הגיע חייל, אובדני, לא אובדני, פסיכוטי, לא פסיכוטי, קיבלתי החלטה.
<שוש תורג'מן: מקסימום גייסתי עוד פסיכיאטר.
<שוש תורג'מן: הגעתי לכאן ואני רוצה להגיד לכם, שתיים עשרה שנה פה, למדתי המון ולמדתי מתוך התפיסה הרב צוותית.
<שוש תורג'מן: חשבתי שאני יודעת, וכל פעם, אני חייבת להגיד ואמרתי את זה, בחוויה האישית שלי כשאני יושבת בישיבת צוות ואני שומעת את כול הקולות, אני מרגישה שהדעה שלי מתגבשת לאט לאט.
<שוש תורג'מן: היא לא משתנה מאוד אבל היא מתגבשת לכלל החלטה מה הכי נכון לעשות.
<שוש תורג'מן: אני חושבת שהעובדה שיש לי פה צוות קבוע, גם השוטרת, שלא לוקחים לי אותה כל יום, וחוקרי הילדים והרופא שמגיע פעמיים בשבוע, ואושרת שעושה מאמץ גדול ומגיעה אלינו כל שבוע, כל הצוות שלי יושב פה ויודע שזאת העבודה ומקבלים התייעצויות.
<שוש תורג'מן: חבר'ה, אנחנו מופצצים.
<שוש תורג'מן: הטלפון הזה עכשיו על "השתק" אבל כל יום טלפונים.
<שוש תורג'מן: כולנו עובדים, אז מי מקבל את התייעצויות?
<שוש תורג'מן: הורה, שלא משנה מה קרה לילד שלו, רוצה עכשיו תשובה מה לעשות עם הילד שלו, אז זה שיושב צוות רב מקצועי והמשמעות שבאמת כל החלטה, אפרופו זה שאם הולכים להליך פלילי או לא ואם סתם בשיחה של העו"סית עם המשפחה, עם ההורים, הם אומרים משהו שזה לחלוטין הולך לחקירה.
<שוש תורג'מן: יש לי פה חוקרת ילדים, למה אני צריכה עכשיו להמתין, שעכשיו השעה 12:30?
<שוש תורג'מן: היא כוננית היום, אז היא לא יכולה להגיע כי היא לא יכולה לחקור, אז אני אשלח את המשפחה?
<שוש תורג'מן: אין מצב.
<שוש תורג'מן: לא יקרה מצב שמשפחה תגיע לפה ולא תקבל את השירות.
<שוש תורג'מן: זה לא קרה בתקופתי ואני בטוחה שזה גם לא יקרה אחרי שאני אעזוב.
<שוש תורג'מן: אין מצב שמשפחה תגיע לכאן ולא תקבל את השירות, לכן אני חושבת שבבסיס העבודה במרכז ההגנה, אני חושבת שלא סתם אנחנו עובדים חמש עשרה שנה עם קהילה מאוד רחבה ורב גונית.
<שוש תורג'מן: כולי תקווה שנקבל גם את מזרח העיר בקרוב.
<אושרת שוהם: אני רוצה להוסיף רק לעניין הזה.
<אושרת שוהם: אני חושבת שאין תחליף, אני מכירה גם את ההיסטוריה של לפני מרכזי ההגנה.
<אושרת שוהם: אני יכולה לומר שאין תחליף לתיוג של החקירה גם אם אנחנו מדברים על ההיבט הפלילי, לא רק החוויה של המשפחה שזה דבר מאוד משמעותי בחוויה של הילד, אלא התיוג של מקום כזה, זאת אומרת ילד ומשפחה שנכנסת למרכז הגנה לא צריכים לרוץ ממקום למקום.
<אושרת שוהם: יש לזה משמעות בלתי רגילה.
<אושרת שוהם: חוקר ילדים שישב בהתייעצות בוקר והחליט בעצם מה הכיוון של החקירה והוא זה שימשיך את החקירה ואולי גם יחקור את האחים או שתהיה התארגנות למשל כשיש לו כמה אחים, לכמה חוקרי ילדים במקביל והכול הוא רק כאן ואין שיבוש חקירה, אין לדבר הזה תחליף.
<אושרת שוהם: אנחנו רואים את זה גם בבתי המשפט.
<אושרת שוהם: נכנסים לכאן כמובן סניגורים שעושים כאן למשל מסדרי זיהוי ופעולות חקירה.
<אושרת שוהם: אין לדבר הזה תחליף מבחינת ההיבט של החקירה.
<אושרת שוהם: אוסיף למה ששוש אמרה.
<אושרת שוהם: אני חושבת שאין תחליף וזה בכלל דבר שאנחנו היום מפתחים את התפיסה שלו, של שולחנות עגולים, זאת אומרת שיושבים עם צוות רב מקצועי ומקבלים החלטה שהיא סופר מקצועית וזה באמת על ידי הגורמים המרכזיים בכל מחוז.
<אושרת שוהם: זה יוצר שפה משותפת בכל מחוז וזה יוצר שיתופי פעולה וזה יוצר, אני חושבת, את הטיפול המיטבי בכל תיק.
<אושרת שוהם: זה דבר שהוא סופר משמעותי רק אם זה אנשים שמגיעים in house , מכירים את המקום, מכירים את הדינמיקה.
<אושרת שוהם: אני חייבת להגיד, מה שוש דיברה על המהפכה של החברה החרדית, מרכז הגנה בירושלים מוביל את הדבר הזה ואין ספק שבירושלים אנחנו נמצאים ב-180 מעלות מבחינת מה שקרה בחברה החרדית ומבחינת חשיפה של עבירות מין.
<אושרת שוהם: אני בטוחה שגם במזרח ירושלים שאנחנו מקווים שבקרוב יהיה, אנחנו נראה גם מהפכה בתחום הזה, אין ספק.
<אושרת שוהם: זה גורם משמעותי.
יפעת שאשא ביטון: אמור להיפתח מרכז הגנה למגזר הערבי.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם זה, את יודעת לומר?
<איזבל סרי לוי: זה הגיע לשולחנה של ועדת מכרזים במשרד הרווחה שכרגע עדיין לא אישרה את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה היה אמור כבר לעמוד על טילו.
<אושרת שוהם: הצוות נמצא.
<אושרת שוהם: אנחנו הקצנו עוד פרקליט, המשטרה הקצתה חוקרת משטרה דוברת ערבית, גם חוקרת וגם דוברת ערבית, שזה באמת משמעותי מאוד, חוקרי ילדים.
<אושרת שוהם: יש חוקרי ילדים דוברי ערבית במחוז, עובדים סוציאליים.
<אושרת שוהם: מחכים ל"כלה", שזה תקציב של משרד הרווחה.
<קריאה: זה משהו שאי אפשר להשלים - - -
<אושרת שוהם: אי אפשר, כי המקום כבר עומד כמעט מוכן.
<ורד וידמן: גם אי אפשר שאוכלוסייה אחת תקבל והאוכלוסייה האחרת תצטרך לנדוד.
<אושרת שוהם: זה עוול של שנים שאי אפשר היה - - -
<ורד וידמן: זה עוול מאוד חמור, מה גם שהקרבה הגיאוגרפית, העוול עוד כפול ומכופל.
<אושרת שוהם: חד משמעית.
<איזבל סרי לוי: אני יכולה להגיד שבמכרז האחרון בירושלים שהתמודדו, הכנסנו כבר את הנושא שמשרד הרווחה מצפה מהעמותה שתזכה להקים את היחידה הנוספת במזרח העיר.
<איזבל סרי לוי: אכן חיכינו למעבר דירה לקמפוס.
<איזבל סרי לוי: ברגע שהם עברו, העברנו את זה בחזרה לוועדת המכרזים שאישרו את העברת הכספים וזה כבר יושב כמה חודשים בדיונים בתוך הוועדה עד שהם יאשרו.
<ד"ר איריס לייטרסדורף: ד"ר איריס לייטרסדורף, מנהלת המחלקה לבקרה על קופות חולים, משרד הבריאות.
<ד"ר איריס לייטרסדורף: רציתי לדעת איך הקשר עם קופות החולים, עד כמה בעצם אתם רואים פה את המשפחה, את הילד?
<ד"ר איריס לייטרסדורף: כי הרי יש את הפגיעה המינית או כל פגיעה אחרת שקרתה, אבל עדיין יש לנו איזושהי בריאות שאנחנו צריכים לראות איך מטפלים בה, וכמובן שיש - - - דו כיווניות וצריך לראות מה הרופא המטפל יודע, אם לא, או כשהוא חושב, אז האם הם שולחים אליכם?
<ד"ר איריס לייטרסדורף: אנחנו מנחים להעלות להם את המודעות כבר שנים.
<ד"ר איריס לייטרסדורף: עדיין יש הרבה מה לעשות גם במגזר החרדי.
<קריאה: כל רופא קהילתי, רק שבוע שעבר היו שני מקרים - - -
<ד"ר איריס לייטרסדורף: איך הקשר הזה עם קופות החולים?
<ד"ר איריס לייטרסדורף: איך גם לאחר שהוחלט מה עושים בסופו של דבר, איך המידע הזה עובר לקופה?
<ד"ר איריס לייטרסדורף: כי בסוף הרופא שם צריך להמשיך לטפל במשפחה, בילד.
<שוש תורג'מן: שוב, זה תלוי.
<שוש תורג'מן: יש חומרים שיש עליהם חיסיון בחקירה המשטרתית וכו'.
<שוש תורג'מן: הקשר עם התחום הרפואי הוא קשר של המון השתלמויות, התייעצויות ברופאים, אחיות וכו'.
<שוש תורג'מן: זה נושא רחב מאוד.
<שוש תורג'מן: מערכת הבריאות מפנה הכי פחות ילדים למרכז ההגנה.
<שוש תורג'מן: השאלה למה, אבל באופן עקרוני יש לנו רופא שהוא בילד אין, ד"ר יגאל שביל, שכל הנושא של אם צריך המשך בדיקות וכו', אז הוא איש הקשר שלנו לקופת חולים.
<שוש תורג'מן: אם צריך עוד בדיקות נוספות, עוד בירורים נוספים, עוד מכתב לרופא הקהילה, אבל לגבי התהליך כתהליך, פה אנחנו מפנים את המשפחה בסוף התהליך לטיפול דרך לשכת הרווחה שהוא מיועד לילדים נפגעי עבירות מין.
<ד"ר איריס לייטרסדורף: בסופו של דבר אין דיווח לרופא המטפל?
<שוש תורג'מן: על מה?
<ד"ר איריס לייטרסדורף: אם אין צורך?
<שוש תורג'מן: לא.
<ד"ר איריס לייטרסדורף: יש לזה השלכות.
<עפרה בן מאיר: אני רק רוצה הצעה לייעול.
<עפרה בן מאיר: היות ויהיה דיון אחר כך, חשוב לנו לעמוד בלוחות זמנים.
<עפרה בן מאיר: מירב סבן מנהלת מיטל, כבר כאן.
<עפרה בן מאיר: אנחנו אחר כך נעשה דיון על כל הסוגיות החשובות האלה.
<מירב סבן: שלום לכולם, אני מירב סבן, אני מנהלת את מרכז מיטל.
<מירב סבן: מרכז מיטל הוא המרכז שמטפל בילדים ונוער נפגעי תקיפה מינית עד גיל 18.
<מירב סבן: למעשה בשרשרת התהליכית אנחנו באים הרבה פעמים אחרי מרכז ההגנה.
<מירב סבן: אני אגיד שאנחנו מרכז שממומן ומפוקח על ידי משרד הרווחה.
<מירב סבן: אנחנו מופעלים על ידי עמותת בית לכל ילד בישראל.
<מירב סבן: למעשה המרכז שלנו הוא המרכז ה-13 מבין המרכזים שנפתחו בארץ לטיפול בילדים נפגעי תקיפה מינית.
<מירב סבן: לפעמים יש איזשהו בלבול, חושבים, מרכז הגנה, מרכז טיפול, ולכן אני מאוד שמחה על הביקור הזה שמייצר גם את האבחנה שלמעשה יש שלבים בתהליך שילדים ומשפחות עוברים בתוך מסלול החשיפה עד להחלמה.
<מירב סבן: בדרך יש גם את מחלקות הרווחה שתיכף אני אתייחס גם לזה.
<מירב סבן: אנחנו מרכז יחסית צעיר.
<מירב סבן: אנחנו עובדים שלוש וחצי שנים.
<מירב סבן: למעשה המרכז הירושלמי נותן מענה לא רק לעיר ירושלים אלא גם לעוטף ירושלים.
<מירב סבן: אנחנו נותנים מענה ממעלה אדומים, כל מטה בנימין עד מודיעין.
<מירב סבן: מטה בנימין חולש על בית שמש, מטה יהודה, מבשרת, הר אדר, כל האזורים הדרומיים של קריית ארבע, אפרת, גוש עציון, ממש מקיפים את ירושלים.
<מירב סבן: המרכז יושב כאן אבל המענה לא ניתן רק כאן.
<מירב סבן: יש לנו גם שלוחות ששם יש לנו קליניקות שאנחנו מקבלים מטופלים.
<מירב סבן: יש לנו שלוחה בבית שמש, יש לנו שתי שלוחות בשער בנימין, גם בנעלה, שזה הצד שיותר קרוב למודיעין וגם בשער בנימין.
<מירב סבן: בעיר ירושלים יש לנו את החלק הצפוני.
<מירב סבן: מרוב החלקים הצפוניים מגיעים לכאן וגם ממטה בנימין וממעלה אדומים הרבה מגיעים לכאן.
<מירב סבן: יש לנו עוד שלוחה בדרום העיר, בתלפיות, ששם התחיל המרכז לפני שעברנו כאן לקמפוס.
<מירב סבן: בתלפיות אנחנו מקבלים בדרך כלל גם את עוטף ירושלים, מקריית ארבע, אפרת וגוש עציון.
<מירב סבן: מעבר לנושא של החלוקה הגיאוגרפית והניסיון להנגיש, הוא עדיין לא מוצלח עד הסוף.
<מירב סבן: אני חושבת שיש עוד מה לעשות בהנגשה גיאוגרפית.
<מירב סבן: כמו שהאוכלוסייה של העיר ירושלים, אנחנו נדרשים למענים מאוד מגוונים וזה אומר שבתוך הצוות יש לנו מטפלים שבאים ממגזרים שונים.
<מירב סבן: יש לנו מטפלים חילוניים, יש לנו דתיים לאומיים, יש לנו חרדים, יש לנו מהמגזר הערבי, כי אנחנו צריכים באמת לתת מענה לכול מי שיגיע.
<מירב סבן: זה סיפור מאוד מורכב כי אני צריכה כל הזמן להתעסק ב"שבץ נא" בשביל להצליח לתת לילד המסוים את המענה המסוים במקום המסוים.
<מירב סבן: לא תמיד אנחנו מצליחים בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת במקום המסוים?
יפעת שאשא ביטון: אתם יוצאים החוצה אליהם?
יפעת שאשא ביטון: הם לא כולם מגיעים לכאן?
<מירב סבן: מה שאמרתי קודם זה שיש לנו שלוחות ואז למעשה חלק מהמטפלים מטפלים פה ומטפלים גם בשלוחה, אז אם ילד לומד למשל בבנימין אבל גר בירושלים ויותר נוח לו להגיע אחרי בית ספר, אני אשתדל לתת את המענה שם, אבל אם הילד לומד שם, סביר להניח שהוא גם דתי, אז אני צריכה אולי לתת גם מטפל שיוכל לתת גם את המענה המגזרי, אז לא תמיד זה מצליח לנו כי בשלוחות במיוחד אין לנו תמיד את כל המגוון.
<מירב סבן: זה נעשה בשיח עם המשפחה, עם מחלקת הרווחה.
<מירב סבן: כל ההפניות אליהם הן הפניות אך ורק ממחלקת הרווחה, זאת אומרת שאין מצב שמשפחה מרימה אלי טלפון ואני קובעת איתה למחרת לבוא אלי להתחלת תהליך.
<מירב סבן: ההפניות אלינו נעשות באמצעות עובד סוציאלי שמזמין את המשפחה, שעושה הערכה לגבי הצרכים שלה, ששואל את השאלה האם טיפול בילד אצלנו הוא הטיפול שאותה משפחה, אותו ילד צריך, כשהמיון הזה בדרך הוא מיון שהרבה פעמים הוא מאוד משמעותי כדי לא להגיע למצב שמשפחה עוברת אצלנו תהליך הערכה ובסופו של דבר אחרי שהתהליך הזה כבר נמצא ונמשך זמן, אנחנו פתאום מסתכלים ואומרים, רגע, הילד הזה בעצם לא זקוק.
<מירב סבן: קודם שוש נתנה את הדוגמא של מתבגרת עם הפרעת אכילה משמעותית או עם סמים, שאלה תחומים שצריך קודם כול לתת מענה להם ולעצור אותם, ואנחנו לא יכולים להתחיל לעבוד על הטראומה ולכן יהיה חשוב מאוד שמישהו קודם לכן יסתכל על המשפחה, יסתכל על הילד, יגיד מה מיקוד הטיפול הנכון לרגע זה.
<מירב סבן: זה לא אומר שאחר כך אנחנו לא נקבל את אותה נערה, אבל כן השאלה של מה מיקוד הטיפול היא שאלה שמובילה אותנו בחשיבה של קליטה למרכז.
יפעת שאשא ביטון: מה עיקר הטיפול כאן, טיפול רגשי?
יפעת שאשא ביטון: <מירב סבן:> הטיפול הוא טיפול רגשי.