GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<א': אם אפשר להוסיף משהו שגם העליתי בוועדת החינוך, שמעבר להתבטאויות של הרבנים כרבנים, כאנשים פרטיים, מערכת החינוך עצמה – קיים בה שיעור שבבתי הספר הדתיים נקרא בכה מחלמיש ובו בעצם במערכת עצמה - - -
יפעת שאשא ביטון: יש הדרה של - - -
<א': מערך שיעורים מיוחד בנושא הקהילה הגאה שבו בעצם מעלים סרטונים של רבנים שמתבטאים נגד ובעצם זה עוד הרבה מעבר לדעה האישית של הרבנים, זה מובנה במערכת החינוך עצמה.
<אורי ברוולר שאער: אנחנו הולכים רחוק בזמן שגם בכנסת, גם חברים וחברות שלכם - - -
<אורי ברוולר שאער: אני אורי ברוולד, אני בת 29 מכפר שלם, תל אביב.
<אורי ברוולר שאער: יש מעין אוירה כזו בתל אביב שהיא נוצצת והכל מותר בה והכל אפשרי, אבל זה לא תמיד ככה לצערנו הרב.
<אורי ברוולר שאער: גם אני מצאתי את דרכי החוצה מהבית, אז חשבו שאני לסבית, אוי ואבוי אני בכלל ביסקסואלית, אבל לרזולוציות האלה לא מגיעים בכלל.
<אורי ברוולר שאער: אני התפרצתי לדיון כי יש משהו נורא קל בלדבר על הרבנים האלו, אבל זה לא רק הרבנים, זה נמצא כאן, נמצא בכל מקום ואלה אמירות שנמצאות וחייבים לגנות אותן וזה גם התפקיד שלכן, ברמה הכי בסיסית כמי שאנחנו מסתכלות עליהן מחוקקות היום חוקים, זה גם שלכן לעשות את זה.
<אורי ברוולר שאער: אני יושבת היום, אני בת 29 וכבר עברתי את השנים הקשות בחיי כמי שחיה בארון שנים רבות, אבל זה מצחיק אותי לחשוב אפילו שבכנסת הקודמת הייתי יועצת פרלמנטרית, זה כאילו נורא נחמד ונעים ומקדם - - -
רויטל סויד: של מי?
<אורי ברוולר שאער: מה?
<אורי ברוולר שאער: של ניצן הורוביץ.
רויטל סויד: אנחנו יושבים בלשכה שלכם.
<אורי ברוולר שאער: כן, החלפנו חדרים.
<אורי ברוולר שאער: הייתי צריכה להלחם כדי להגיע למקומות האלה ולהגיע לאקדמיה מהמקומות שמהם הגעתי ומהמצוקה הכלכלית שבה נמצאתי וזה פשוט חייב לקבל מענה בצורה – אחד קודם.
יפעת שאשא ביטון: את חווית את החוויות שמדוברות כאן?
יפעת שאשא ביטון: זו היתה אמורה להיות השאלה הבאה שלי, רק רציתי לתת לחברת הכנסת להשלים את דבריה, אבל את חווית את זה גם במסגרות הממלכתיות?
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאת באה מסביבה חילונית?
יפעת שאשא ביטון: או לא חרדית ולא ערבית מן הסתם, חווית את זה במסגרת בית הספר, את ההדרה הזו של הקהילה, את היחס המזלזל באופן מובנה בתוך המערכת?
<אורי ברוולר שאער: אז אני אגיד שלזלזול יש כל מיני גוונים, יש את הגוון המובהק שעלה פה ובאמת, ליבי יוצא אליכם בכנות מלאה.
<אורי ברוולר שאער: אבל אני למדתי בעירוני א', בית ספר לאומנויות, הכי פתוח, זה הכי לגיטימי, זה הכי קורה, אבל גם לבית הספר שלנו לצורך העניין לא הכניסו את חוש"ן, דאז, שהוא זה שמגיע לבתי הספר ומדבר עם בני ובנות הנוער, גם אלו שהם סטרייטים וגם אלו שהם לא.
<אורי ברוולר שאער: המטרה היא לפנות לכולם כדי להבהיר את הרגישות שצריכה להיות במקום הזה ויותר מזה אני אגיד, על הפער שלפעמים נמצא וזה מה שהיה אצלי, בין הבית שהיה מאד סגור ולא מקבל ולא מכבד, לבין הנאורות הלבנה של תל אביב לכאורה וזה מייצר קשיים.
<אורי ברוולר שאער: אני את הצבא שלי העברתי כחיילת בודדה - - -
יפעת שאשא ביטון: מתי בעצם יצאת מהבית?
<אורי ברוולר שאער: זה בשלבים, בצבא לגמרי הייתי בחוץ.
<אורי ברוולר שאער: הייתי מאד מאד בארון, אז לקח זמן גם לראות בכלל לאיפה אני הולכת, אני לא הרגשתי בנוח ללכת לכל מיני ארגונים, לא בהכרח ידעתי שיש ארגונים ואת הדבר הזה.
<אורי ברוולר שאער: אני מסתכלת היום על בני ובנות נוער כשאני נכנסת לכיתות מטעם חוש"ן ומתוכם אני מזהה בני נוער שהם כמוני ולצידם אני מזהה גם חברים וחברות סטרייטים לכיתה, שהם גב התמיכה הכי בסיסי לבני ובנות הנוער האלה וזה אחריות שלנו לדאוג שזה מה שנכנס באופן אוטומטי, שזה מגיע גם מהצוות המקצועי של בית הספר, מהנהלה, מה בני ובנות הנוער האלה עוברים וכמובן להגיע עם לזה לרזולוציות הכי פשוטות ומונגשות לני הנוער, לדעת לאן לפנות, כי יום לא כולם יודעים את זה וזאת אחת הנקודות הקשות ביותר.
<אורי ברוולר שאער: דבר אחרון שאני רוצה לומר, ממה שהתחלתי ואני פונה אליכן, ברור לי שאתן כאן ואתן שותפות דרך וזה מהמם וזה מרגש ואני באמת רוצה להודות לכן על זה.
<אורי ברוולר שאער: אבל אני גם שואלת אתכן מה אתן יכולות מחר לעשות ואיך אתן מתמודדות עם אמירות שמגיעות נגד הקהילה הגאה, מכתלי הכנסת, זה מקרין החוצה ואנחנו חייבות לדעת לשים לזה סוף.
רויטל סויד: מה שמך, סליחה?
<אורי ברוולר שאער: אורי.
רויטל סויד: אורי, תראי, קודם כל תודה לך על הדברים ואנחנו פשוט נמצאים פה בדיון שהוא גם בוועדה לזכויות הילד והוא באמת מאד מאד יעודי לענייני בני נוער ואיך מתמודדים עם חטיבה ותיכון ובכלל ביסודי.
רויטל סויד: אבל אין ספק שעצם העובדה שאנחנו מקיימים פה היום יום מיוחד, לקהילה, לזכויות הקהילה הגאה, זה לצערי הרב ואני ממש מתביישת שאני אומרת את זה, זה כבר הישג מאד גדול ובבית הזה קורים דברים מדהימים לטוב וליותר טוב.
רויטל סויד: אני מזכירה לך את יום הקהילה הגאה שנה שעברה, אני הגשתי הצעת חוק הכי לגיטימית - - -
<אורי ברוולר שאער: מדהימה.
רויטל סויד: הכי ברורה, שלא יכול להיות עליה בכלל עוררין וספק, להכיר בבני זוג חד מיניים כהורים שכולים, משהו שהוא כל כך בסיסי וכל כך נכון במדינת ישראל שמקדשת את השכול, לצערי הרב אנחנו חווים וגם נחווה, זה נפל בדיוק למחרת, יום ציון זכויות הקהילה הגאה שנה שעברה בכנסת ואנחנו רואים סדרת חוקים שעלו גם ביום ראשון האחרון ונפלו וכל זה נובע מתפיסות מאד מאד שונות שיש בבית הזה, כשקומץ מועט – כי כשאנחנו נלך ברחוב ונשאל על זכויות לקהילת הלהט"ב רוב האנשים ולא משנה מאיפה הם – שוויון זכויות מלא, בנישואים, בגירושים, באימוץ ילדים, בהורות, בחיים, על הכל.
יפעת שאשא ביטון: על הגירושים אנחנו עוד יכולים לדבר.
רויטל סויד: בכל זאת אנחנו רואים שיש כאן באמת קולות מיעט, אבל מיעוט שלא מאפשר להעביר אף הצעת חוק.
רויטל סויד: את יודעת שכשהגשתי את הצעת החוק וישבתי אז אמרו – רגע, כתוב פה קהילת להט"ב, כתוב פה הומוסקסואלים, כתוב פה חד מיניים, המילה חד מיניים מופיעה?
רויטל סויד: התשובה היא כן, ברור.
רויטל סויד: אם ככה היא לא תעבור בקדנציה הזו, היא לא תעבור בכנסת הזו.
רויטל סויד: ולכן, ברור שצריך להרים קול ומרימים את הקול ואומרים ומציינים ומגיעים לדיונים ויושבים ומדברים וזועקים את העקה וזה באופן כללי.
רויטל סויד: אבל אני רוצה כן להתייחס לרגע לדיון עצמו, כשאנחנו רואים שלפני חצי שנה א' מוצא את עצמו לא יודע למי לפנות ואין לו לאן ללכת והוא צריך לשקול ללכת למקום כמו זולה, שעכשיו אני שומעת בכלל מה הוא, אז זה מצב אבסורד.
רויטל סויד: אז נכון, דיברת ושכחתי את שמך - - -
<זאב נהוראי גורן: נהוראי.
רויטל סויד: נהוראי, דיברת על פן בחברה הדתית ואתה מדבר עוד על כיפות סרוגות, לצערי הרב זה משהו שצריך לטפל בו ולטפל בו לעומק, אבל קודם כל שילד יקום ויצליח לפתוח את המחשב וידע לאן ללכת, למי לפנות, עם מי לדבר, מה לעשות, איך הוא יכול להיות תקוע כל כך ובלי יכולת ומסוגלות למי לפנות ואם זה לא ההורים וזה לא היועצת אז לאן ולמי ובזה אנחנו צריכים לטפל ואלה המסקנות שצריכות להיות מהדיון הזה.
רויטל סויד: המסקנות האופרטיביות מהדיון הזה צריכות להיות שלא יהיו נער או נערה, צעיר או צעירה, ילד או ילדה, שיקומו בבוקר ולא יהיה להם למי לפנות ואם זה לא בא מהבית אז זה חייב לבוא מהמסגרות מסביב, מהמסגרות החינוכיות, מהיועצת או משהו, שתהיה להם את היכולת לחיות עם עצמם ולא לעבור את מה שאת עברת לפני עשור וא' וזיזו עוברים אותו היום, זיזו כבר לא, אתה כבר נראה לי שאפילו פרצת דרך.
רויטל סויד: זה המענה שצריך להיות מהדיון הזה ואני מתנצלת שאני צריכה לעזוב, כי אני צריכה לעבור לדיון אחר, אבל נמשיך להאבק, ביחד.
<אחינעם כץ: אם אפשר רגע - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, שניה, אני רק רוצה לאזן את הדברים כדי שלא ישמע שכל חקיקה שנופלת בהקשר של הלהט"ב זה בגלל בורות כאן בכנסת - - -
רויטל סויד: לא בורות, ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: או חוסר תמיכה או חוסר רצון להעביר - - -
רויטל סויד: אף אחד כאן לא בור, יש כאן הסכמים קואליציוניים שבהם גם הסיעות החרדיות וגם הדתיות - - -
יפעת שאשא ביטון: יש גם דברים יותר מורכבים, יש עוד הרבה מאד הצעות חוק שנופלות מידי שבוע, זה לא הכל מתוך ניכור לקהילה הלהט"בית, חשוב להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מסכימה שיש לנו עוד הרבה דברים לעשות.
<אחינעם כץ: אני אשמח רגע להגיד לנהוראי וא' לגבי מה שאמרו, אני אחינועם, אני דירקטורית בחוש"ן שזה מרכז לחינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש בקצרה כי את לא ברשות דיבור ויש פה אנשים שביקשו ואני רוצה לתת - - -
<אחינעם כץ: יש לנו רשות דיבור יותר מאוחר, אין לי בעיה לחכות לרשות דיבור שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי תגידי כבר את הדברים בקצרה.
<אחינעם כץ: אוקיי, קודם אני אגיד על חוש"ן, אנחנו מרכז לחינוך והסברה, אנחנו נפגשים עם 30 אלף אנשים בשנה, אנחנו מומלצים על ידי שפ"י לפעילויות בנושא של מגדר ונטיה מינית.
<אחינעם כץ: מה שאנחנו שומעים זה שנוער להט"בי היום הוא בסיכון גבוה, לכל מיני דברים.
<אחינעם כץ: לאלימות, לאלימות מילולית, להטרדות מיניות, עד הדרה מהבית ויציאה מהבית וחיי רחוב שזה מגיע גם לפשע וזנות בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: שזה הנושא שלנו ונשמח אם נתמקד כי ממש לא נוכל לתת מענה.
<אחינעם כץ: אני ממש על זה רוצה לדבר, אני אגיד שמבחינתי שני מעגלי התמיכה העיקריים שיש לבני נוער זה המשפחה שלהם ומערכת החינוך, אלה מעגלי התמיכה ואני חושבת שכולנו יודעים שכשיש מעגל תמיכה שהוא תומך, גם אם הסביבה בחוץ היא לפעמים קצת כואבת, כשיש לי מעגל להשען עליו אז היכולת שלי להתגבר על הקשיים שאני אפגש בהם בהמשך הם הרבה יותר גדולים.
<אחינעם כץ: אני אגיד שבחוש"ן בשנתיים האחרונות פיתחנו הרבה מאד תכנים לגננות, למורים ליסודי, למורים לחטיבות ביניים ולסטודנטים לרופאה, לעבודה סוציאלית, להמון תחומים ואנחנו לאט לאט נכנסים למקום הזה ואנחנו באמת צריכים להיכנס יותר ואולי גם לחברה הדתית או לארגון שובל, שהוא ארגון המקביל שלנו בחברה הדתית, להיכנס ולעשות את ההסברה הזאת.
<אחינעם כץ: אוכלוסייה שמאד קשה להגיד אליה זו אוכלוסיית ההורים, כי אוכלוסייה שהיא לא מאורגנת.
<אחינעם כץ: יש לנו היום פעילות בשיתוף עם תהילה, שזה הארגון לליווי של הורים של להט"בים, אנחנו עושים סיפור משפחתי, מדברת אמא או אבא ללהט"ב ולהט"ב בוגר ומדברים ביחד ומספרים את הסיפור המשפחתי שלהם, של ההתמודדות הזאת ואנחנו מאד שמחים להביא את זה לכל מיני פורומים של הורים, שוב, זה אוכלוסייה שמאד קשה להגיע אליה ואין ספק ש - - -
<קריאה: אפשר להגיע גם דרך מערכת החינוך עצמה.
<אחינעם כץ: להורים, נכון, יש ניסיון כזה וזה לא פשוט ולא כולם ששים לערב את ההורים בתוך הנושא הזה, הרבה מאד בתי ספר מפחדים לפנות עם הנושא הזה להורים כדי שלא לעורר התנגדויות.
<אחינעם כץ: אני חושבת שאחד הדברים החשובים זה שנגיע גם לקבוצות של הורים, כי יש משהו במפגש הזה של הסיפור האישי וראינו פה, איך הסיפור האישי ישר נוגע וישר מתחבר ללב ולעשות שם איזו שהיא עבודה מול ההורים ואנחנו באמת מבקשים את העזרה שלכם, של האנשים ממשרד החינוך שיושבים פה, איך אנחנו מצליחים להגיע לקבוצות גדולות של הורים, לעשות להם את ההסברה הזאת וללמד אותם איך להתנהל מול הילדים שלהם כשהם יוצאים מהארון ואיזה כלים יש להם ואיזה מעגלי תמיכה הם יכולים להשתמש בהם, תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, איריס ממשרד החינוך ואחר כך הבחור שלידך, שמך?
<דני סלייפר: דני, דני סלייפר, מורה בבית ספר תיכון.
יפעת שאשא ביטון: אה יופי, זה אפילו מתחבר.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא ביחד.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני יודעת, לא חשוב בבקשה איריס.
<איריס מנדה בן יעקב: שלום לכולם, אני מברכת על הוועדה - - -
יפעת שאשא ביטון: עלו פה טענות קשות.
<איריס מנדה בן יעקב: עלו פה טענות קשות ואני שמעתי גם בוועדת חינוך ואני מניחה שנמשיך לשמוע טענות קשות.
<איריס מנדה בן יעקב: אני באמת, צר לי לשמוע את הסיפורים האישיים ואת החוויות הקשות שכל אחד ואחד מהיושבים מספר, אני מניחה שזה צובע את החוויה כלפי מערכת החינוך בכלל, אבל אני רוצה דווקא להראות את החלק הטוב, את החלק שכן עושים וכמובן שהדרך עוד ארוכה.
<איריס מנדה בן יעקב: כלומר, גם אחרי שאני אספר מה שאני אספר יכול להיות ששנה הבאה אנחנו נשב בוועדה וימשיכו להיות עוד סיפורים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שמה שאנחנו עושים טוב או לא מספיק או לא נכון או לא אפקטיבי.
<איריס מנדה בן יעקב: או שתהליכים הם איטיים, את יודעת בוועדה הקודמת אמרו – כדי להגיע רחוק צריך ללכת לאט, אז אנחנו מחכים, באמת הדרך עוד ארוכה ויש מקומות שיותר קשה ויש מקומות שיותר קל.
<איריס מנדה בן יעקב: אז אני רק רוצה להגיד שהיועצות החינוכיות, כולן, עוברות הכשרה בנושא להט"בים, כולן.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו עושים את זה בשיתוף עם חוש"ן, אנחנו מגיעים לכל מיני חתכים של אוכלוסייה במערכת החינוך, כי הרי מערכת החינוך לא מבוססת אך ורק על יועצות, אז גם מנהלי בתי הספר, מפקחים, אנחנו מכניסים את זה לאט לאט, וכמובן לתלמידים.
<איריס מנדה בן יעקב: עד היום עשינו סדנאות בליווי הארגונים הגאים, בעיקר חוש"ן.
<איריס מנדה בן יעקב: היום זה יום חגיגי מבחינתנו כי יצאה תקנה תקציבית, בזכות מירב בן ארי שבאמת עמלה רבות יחד אתנו להוציא את התקנה הזו וזה אומר שבתי ספר יוכלו לקבל הרצאות בחינם לתלמידים ולאנשי הצוות מגיל הגן.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת בגיל הגן הם יעברו סדנאות על חינוך רגיש מגדר ועל משפחות - - -
יפעת שאשא ביטון: זה וולונטרי או שזה מחייב את כל המערכת?
<איריס מנדה בן יעקב: זה וולונטרי ואני מאד מקווה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה שוב לשכנע את המשוכנעים.
<איריס מנדה בן יעקב: זה לאו דווקא, לפעמים בתי ספר לא מזמינים כי אין להם תקציב.
<איריס מנדה בן יעקב: ומפקחות לא מזמינות כי אין להם תקציב ויש ריבוי של נושאים, אבל ברגע שבאמת הנושא יגיע לפתחם והוא גם יהיה ללא עלות, אני מניחה שיהיה יותר קל להכניס.
<איריס מנדה בן יעקב: אני גם רוצה להגיד שאנחנו גם נלמד מתוך הנתונים על איפה יותר ואיפה פחות – אנחנו קיבלנו מיליון וחצי, אז אם אנחנו נעבור את המיליון וחצי אז נתעדף כמובן מדדי טיפוח גבוהים.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, איריס, אני אומר משהו אולי גם הם לא יאהבו כל כך לשמוע את זה, גם את לא תאהבי וגם הם ובכל זאת אני לוקחת את הסיכון.
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו במערכת החינוך מנסים לחנך או להעביר את המסר של לקבל את כולם ולהכיל את כולם עם כל השוני וכל המורכבות של כל אחד, וכל ילד באמת מגיע עם התיק שלו.
יפעת שאשא ביטון: אז בהתחלה דיברו על ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים נכים וילדים כאלה וילדים כאלה ובסוף כולם ילדים ויש גם ילדים שהם מהקהילה הלהט"בית.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, שעוד לפני ההרצאות ולפני כל מה שאנחנו רוצים לעשות יש פה דבר בסיסי – לא לפגוע בהם.
יפעת שאשא ביטון: כל ביטויי הגנאי שיש כאן, ההדרה שלהם באופן מובנה מהמערכת על ידי זה שמגדירים אותם כמשהו שהוא אחר, כמשהו שהוא לקוי, כמשהו שצריך להיות מודר או צריך לשנות את עצמו, אנחנו הרי לא מבקשים מאף ילד לשנות את עצמו בשבילנו, אנחנו לא נבקש מילד מחינוך מיוחד לשנות את עצמו בשבילנו, לא מאוטיסט ולא מנכה ולא מאף אחד, זה הם ואנחנו צריכים להיות שם בשבילם.
יפעת שאשא ביטון: אז איך אנחנו מטפלים לפחות בנקודה הבסיסית הזו?
<איריס מנדה בן יעקב: המדיניות הבסיסית שלנו היא לא הדרה, כמובן שלא.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שיש באמת מקומות שיותר קשים, למשל בחברה הערבית קצת יותר קשה כי זה נוגד את הדת ושם אנחנו קיימנו שולחן עגול עם הארגונים הגאים כבר זו שנה שניה ובארגונים הגאים אנחנו הצלחנו להביא את הסוואט, אבל הם לא החזיקו מעמד מכל מיני סיבות שאני לא אפרט אותן.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לא לתקצב אותם.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לי יועצת חינוכית בתוך בית ספר ערבי או בתוך בית ספר חרדי, שמקבלת כסף ממשרד החינוך ולא יודעת להכיל את הילדים שיש שם או שלא תהיה שם או שלא תקבל תציב, שלא יתוקצב התקן.
יפעת שאשא ביטון: באמת, כאילו, למדינה יכול להיות סיי ואני מנסה לחזק אתכם פה, יכול להיות לכם סיי, הרי אנחנו לא נרשה שזה יקרה לא לגבי ילדים שהם מחינוך מיוחד ולא לגבי ילדים אחרים, אז גם כאן, מי שלא מסוגל לעשות את העבודה שלו או החוצה או אין כסף.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו מדיניות מאד ברורה בנושא וברגע שמגיעות אלינו פניות – ומגיעות אלינו פניות – אנחנו פונים ישירות למפקחת, למחוזות ואנחנו מטפלים בזה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש כל מיני אמירות - - -
יפעת שאשא ביטון: יש כתובת עליונה במשרד החינוך שהילדים המקסימים האלה יוכלו לפנות אליה?
יפעת שאשא ביטון: כי הרי הם מפחדים, הם מפחדים שיזרקו אותם, זורקים אותם מפה ומשם.
יפעת שאשא ביטון: יש כתובת שאפשר לפנות אליה?
<קריאה: אפשר להגיד משהו?
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה רגע להגיד את הדברים שלי ברצף.
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל יש את יועצות בתי הספר, היועצות מקבלות הכשרה, בחמד – בחינוך הדתי – ובחי' הערבי אני רוצה להגיד שבחינוך הדתי אנחנו התקדמנו מאד.
<איריס מנדה בן יעקב: היה יום מאד גדול לכל המנהיגים של חמד, היתה אמירה מאד ברורה של הרבנים שלא מוציאים את הילדים האלה מבית ספר, זו אמירה מאד ברורה מהמנהיגים ולא ממני - - -
<א': אני חייב אבל לומר משהו - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה טל, אנחנו נאפשר לה לסיים את הדברים.
<איריס מנדה בן יעקב: וכמובן השיח על חינוך למיניות בחמד, בחינוך החילוני זה קצת יותר פשוט, יותר קל.
<איריס מנדה בן יעקב: בחברה הערבית, כמובן, הדרך עוד ארוכה.
<איריס מנדה בן יעקב: שוב, אני פה כי אני אומרת שיש לנו עוד הרבה מה לעשות, אבל אנחנו יושבים עם הארגונים הגאים בשולחן עגול, זאת השנה השנייה, יחד עם כל מיני אגפים במשרד החינוך, עם קידום נוער ועם האחראיים על מקצועות שונים כמו אזרחות, מדעי החברה, כל מי שבעצם קשור ויכול לעזור.
<איריס מנדה בן יעקב: לראות איך אנחנו מרחיבים את העשייה ומעמיקים את העשייה, אנחנו חיים בחברה לא פשוטה ואנחנו יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: נכון ואני עדיין מפנה את השאלה ויכול להיות שצריך לחשוב על זה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה לא רק במערכת החינוך ולכן אנחנו עסוקים בשאלה של איך עוד ומה עוד לעשות.
<איריס מנדה בן יעקב: הרי הלהט"בפוביה באה מחוסר ידע.
<איריס מנדה בן יעקב: חוסר ידע ומבורות ולכן התפקיד שלנו גם להנגיש את המידע הזה לאנשי חינוך ולהסביר מה זה ושהם לא זרים ולא שונים וזה לא סטיה.
יפעת שאשא ביטון: לא, הם שונים וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו שונים, גם אני שונה ממך - - -
<איריס מנדה בן יעקב: בסדר, לא, המערכת מכוונת למשפחות הטרוסקסואליות, בעיקר, אנחנו פה כדי באמת להראות את משפחות הקשת, לתת ביטוי למשפחות הקשת, לחינוך רגיש מגדר, זה הכל ביחד.
יפעת שאשא ביטון: איריס, אני רוצה לעשות לך חיים יותר קלים ואני אפילו עושה לך החנות, באמת אני אומרת, אני עושה לכל המערכת הנחות בזה שאני מבקשת את הדבר הבסיסי הראשוני הזה.
יפעת שאשא ביטון: שתהיה כתובת לילדים, לא כי לא היכלו אותם או כי עכשיו עושים בשבילם אקסטרה, אלא כי גינו אותם ופגעו בהם בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: של התנהגות שהיא לא נאותה כלפיהם בגלל שיש להם נטיה כזו או אחרת, זה יכול להיות אגב הקהילה הלהט"בית ויכול להיות שזה גם יפתח לנו לתלמידים נוספים שזוכים ליחס מאד מזלזל ומנכר כי הם פחות יפים בעיני המורה שהם שמנים מידי בעיני המורה, אני מעלה את כל הדברים האלה כי אנחנו דיברנו גם על הסוגיות האלה בוועדה.
יפעת שאשא ביטון: שתהיה כתובת במשרד החינוך שיודעים הילדים האלה שהם יכולים לפנות אליה והם יקבלו מענה והם ידעו שיהיה מי שידבר בית הספר ומי שיפתח עין ושהמורים, את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: גם אם הם לא מקבלים אותם, שלא יפגעו בהם, זה הדבר הראשוני.
יפעת שאשא ביטון: ראית?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבקשת עכשיו שנתקצב ונחנך את כולם.
<איריס מנדה בן יעקב: אז קודם כל יש את היחידה שלנו, היחידה למיניות ומניעת פגיעה, שכשיש מקרים כאלה פונים אלינו, יש את יועצות בית הספר ואנחנו כמובן בשאיפה שכל מורה יהיה הכתובת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא יועצת בית הספר, אני רוצה את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך יועצות בית ספר לא מקבלות אותם.
<איריס מנדה בן יעקב: משרד החינוך זה אנחנו.
<א': אבל זה לא מגיע לתלמידים.
<א': את אומרת שיש את היחידה, היחידה הזאת אם תשאלי עכשיו תלמידים בבית הספר, מישהו שמע על זה?
<א': מישהו ראה על זה?
<א': אין פרסום של זה בבתי הספר, אין לוח שבו אתה רואה לאן מתקשרים, למי אני פונה, זה שמור אצל היועצת במגירה סגורה שבה היא שמה - - -
<איריס מנדה בן יעקב: זה מגיע מכל מיני כיוונים, זה מגיע לפעמים חוש"ן או איגי מפנים אלינו, ארגונים יודעים.
<א': אבל גם מה שאמרת על הסמינרים והכשרות של יועצות - - -
<איריס מנדה בן יעקב: ככה זה עובד?
<א': סליחה.
<א': על הכשרות, דיברתי עם היועצת שלי והיא אמרה לי אישית - - -
<איריס מנדה בן יעקב: סליחה, לא, זה מקובל עליכם הפינג פונג הזה?
יפעת שאשא ביטון: לא, אני חושבת – לא, לא על מקובל או לא, אני חושבת אבל שהשיח הוא נכון ולא צריך להיבהל ממנו, אנחנו פשוט התייעצנו.
יפעת שאשא ביטון: איריס, אני חושבת ואני יודעת שזה לא את אישית כי אני יודעת שזה לא בידיים שלך להחליט אבל את מייצגת כאן את משרד החינוך ואנחנו נעביר את זה.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי צריכה להיות כתובת שתיתן מענה לקהילה הזאת, אבל היא תיתן מענה לכל התלמידים במדינת ישראל, של נציב תלמידים, נציב תלונות תלמידים או אולי אפשר לעשות את זה דרך היחידה לזכויות התלמיד, דרך טובה בן ארי, צריך לחשוב איך נכון.
<איריס מנדה בן יעקב: יש קו פניות.
יפעת שאשא ביטון: יש קו פניות?
<איריס מנדה בן יעקב: יש קו.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך באמת להנגיש את קו הפניות, זה היה השיח פה ובגלל זה קצת התנתקתי, כי ניסינו להבין מה הכי נכון, אנחנו כבר בפרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: אולי באמת צריך להנגיש את קו הפניות דרך היחידה לזכויות התלמיד, שהתלמידים ידעו שיש להם כתובת ובזה אנחנו נתחיל לטפל במקרים הקשים, כי אני מניחה שמי שיגיע זה באמת אלו שחוו חוויה שהיא באמת קיצונית וחריגה.
<איריס מנדה בן יעקב: חוץ מזה שהנושא השנתי שלנו, אני שוב חוזרת על זה ואני מרגישה קצת שאני חוזרת על עצמי, אבל הוא פניה לעזרה באופן כללי, כלומר כל היחידות יתגייסו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הסיפור הגדול הוא שאין להם למי לפנות לעזרה בתוך חלק מבתי הספר – אנחנו לא נכפיש את כולם – בחלק מבתי הספר אין הכלה, אז אני אומר שאם יהיה מישהו מלמעלה – את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: זה יעזור לנו כמערכת, זה לא במקום של 'נו נו נו' וענישה, אלא אם אנחנו יודעים שיש התנהלות כזו בבית ספר מסוים, אז כנראה שיש שם פחות מודעות ועברו פחות תהליך ואנחנו נדע שבבית הספר הזה אנחנו, כמערכת, צריכים לגעת יותר בנושא הזה או בנושאים אחרים, זה יעזור לנו גם ככלי עבודה ולא רק ממקום של – בואו נראה את מי מענישים.
<קריאה: בחינוך הדתי - - - לא קורית.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה מוזמן לדבר ברשות דיבור.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לדני, יש לנו 20 דקות לפני שיוציאו אותנו מהחדר.
<דני סלייפר: אני אשתדל לתמצת, שמי דני סלייפר, אני מורה לאזרחות, פיזיקה, מחנך כיתה י"ב בבית ספר תיכון ברמת גן.
<דני סלייפר: אני לא באתי מטעם משרד החינוך, אני לא מייצג את משרד החינוך, באתי עם מיזם פרטי שלי ואני מנצל את ההזדמנות לדבר פה בוועדה כדי להגיב בעיקר למה ששמעתי מא' ומנהוראי, בנושא של רבנים שאומרים שהומוסקסואליות זו סטיה ובעצם גורמים לתלמידים ובית הספר להרגיש רע הם הזהות שלהם.
<דני סלייפר: קודם כל, את עלית פה על משהו ואת שאלת את האיריס האם זה וולונטרי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס למערכת החינוך, ברשותך.
יפעת שאשא ביטון: הדיון פה זה על הנושא של נידוי ילדים מהבית וצריך למצוא את המענים והכלים שצריך לתת, אז אנחנו לא ממשיכים את הביקורת על משרד החינוך כי אני חושבת שאמרתי את הדברים בצורה מאד ברורה ונוקבת.
<דני סלייפר: לא ביקורת.
<דני סלייפר: משפט אחד של הצעה אופרטיבית לגבי מה שהעלו פה החברה?
<דני סלייפר: אותי, אם אני אגיד בכיתה דבר שהוא לא מקובל בצורה מרחיקת לכת, יזמנו אותי לשימוע על ידי משרד החינוך לפיטורים.
<דני סלייפר: אני חושב שיכול לצאת חוזר מנכ"ל של מהשחי' שיקבע בצורה ברורה וחד משמעית מה מותר להגיד ומה אסור להגיד ואם מורה, רב, אדם, במערכת החינוך יעז לבוא ולהגיד דברים כמו שנהוראי אומר שאמרו לו, יזמנו אותו לשימוע, יזהירו אותו ואם צריך גם יפטרו אותו.
<דני סלייפר: למען יראו ויראו, זה לא צריך לקרות.
יפעת שאשא ביטון: אם אפשר היה לפטר כל כך בקלות ממשרד החינוך, אני יכולה להגיד לך בצער רב, אל תדאג לא יפטרו אותך בכזאת קלות, לצערי הרב, גם אם אתה תהיה אלים וזה בג אחר של המערכת שצריך לטפל בו.
<דני סלייפר: זה נכון, אבל עדיין צריך שחוזר מנכ"ל יהיה לו את השוט הזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה בלי שום קשר.
יפעת שאשא ביטון: אני פשוט אחזור ואגיד את זה עד שמישהו שם למעלה יבין שהגיע הזמן שאנחנו נשנה דיסקט.
<קריאה: סלחו לי רגע, אני יכול אולי להעלות פשוט קול שממש לא דובר פה?
יפעת שאשא ביטון: אני אאפשר לך, אבל אני רוצה רגע שנשמע גם את ארגון עלם כי אני גם רוצה שאתם תצאו מכאן עם כלים ואתם תדעו מה המענים שיש ואם אנחנו נזהה שחסרים מענים אז אנחנו גם נדע לבקש אותם, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל אני מבטיחה לתת לך לדבר.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה רעות, רעות ואחר כך גילה רונן.
<רעות גיא: קודם כל אני רוצה להודות לך באופן אישי, אני חברת ועדה די קבועה בשלוש ועדות בכנסת, גם בוועדת המשנה לצעירים וצעירות חסרי בית, גם בוועדת המשנה למאבק בסחר נשים בזנות וגם בוועדה שלך כשיש דיונים שהם בעניינו ועניינו הם בני נוער קטינים וקטינות, אחר כך אנחנו רואים אותם בשלבים יותר מאוחרים בגיל 18, 19 ו-20 והמצב לא הולך ונהיה יותר טוב, שבעצם איבדו את העוגן שלהם, איבדו את הבית, איבדו את התמיכה המשפחתית הראשונית, אחר כך גם את הקהילתית, אחר כך גם אולי את החברתית.
<רעות גיא: אני חושבת שהדיון ממשרד החינוך והמניעה הוא מאד חשוב, המענים שם מאד חשובים, לא נעים לי להוסיף עוד עשור למה שכבר הוסיפו פה ביני לבין א' כבר 2.5 עשורים, הדברים לא הולכים ונפתרים.
<רעות גיא: זה ברור שזה תמיד היה וזה תמיד יהיה, אבל אולי אנחנו יכולים להשתנות ולשנות.
<רעות גיא: אני כן אגיד שבעשור האחרון גם, לפני שעבדתי בעלם, עבדתי שלוש שנים בבית דרור שבטח יעל תציג, מרכז חרום לנוער הומו-לסבי-בי-וטראנס שנפלט מהבית, ארבע שנים לפני גם התנדבתי בארגון הנוער הגאה ואני אעצור כאן עם הגיל שלי כי זה מביך, אבל אני כן רוצה להגיד שיש ארגוני קהילה מאד חזקים, שאגב נסמכים בעיקר על תקציבי התנדבות וכו', צריך מאד לחזק אותם אבל צריך גם לזכור – ואני אומרת את זה בביטחון מלא כי אני גם חברת קהילה, אז אין לי בעיה להגיד את זה וזה ספוילר גם לדיון שיש לנו ב-13:00 לתופעת הזנות בקהילה שלנו ואת גם דנת בסיפור הזה כאן בוועדה לא מעט פעמים.
<רעות גיא: אני גם רוצה להודות לך ולהגיד שזה לא רק עניין שאפשר לבקש את עזרתך או לא, אנחנו חייבות את עזרתך ולא רק עזרתך, כל מי שהוא מחוץ לקהילה שלנו ואני אומרת את זה בתור מי שעבדה והתנדבה בקהילות הלהט"ב ויצאה לעבוד בארגון כמו עלם ופתאום, נפתח צוהר גדול בשבילי כי ראיתי שגם לארגון גדול כמו עלם, שהוא לא מזוהה עם נוער להט"בי כזה או אחר, הוא נותן מענה לכלל בני הנוער בסיכון על רצף הסיכון הרחב - עלם זו עמותה שפוגשת 20 אלף בני נוער בשנה בפריסה ארצית של 40 ישובים בארץ, חלק מהפרויקטים והמענים שאנחנו מפעילים הם בתקציבי המשרדים השונים כמו משרד החינוך, משרד הרווחה, לדיון הזה זה לא משנה, אבל פתאום ראיתי שבתוך העולם הגדול והרחב בחוץ, קודם כל יש בני נוער שמעדיפים לפנות לארגונים שהם לא מזוהים עם הקהילה, כי נוצר משבר מאד גדול וצריך להבין, ילדים בני 15, 16 - - -
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם ככה נכון שיהיה, אגב, יצא לי לדבר כמה פעמים עם נציגי איגי ואמרתי להם שאני חושבת שהשירותים שלכם צריכים להינתן בתוך הסל הכולל כדי שגם אתם לא תרגישו חריגים.
<רעות גיא: אני חושבת שיש יתרונות לייחודיות ובאמת אני חושבת שאילולא ארגוני הקהילה, אף אחד מאתנו בחוץ לא היה משכיל להבחין בתופעות ולהגיד זה מה שקורה ועל זה צריך לשים את הדגש ועדין, ארגוני הקהילה, אני אומרת את זה בפה מלא, לא יכולים לעשות את המלחמה הזו לבד.
<רעות גיא: הם חייבים את העזרה – אגב, גם המשפחות וההורים צריכים את העזרה ואני זוכרת עוד בימי, כמדריכה בבית דרור, היו מגיעים נערים עם תיק על הגב והייתי אומרת להם – כמה זמן לקח לך להבין שאתה הומו, כמה זמן לקח לך להבין שאת לסבית, אוקיי בואו ניתן להורים צ'אנס – חודש, חודשיים, שנה, שנתיים – גם הם צריכים את הזמן הזה.
<רעות גיא: הם צריכים את הזמן לעכל את זה, הם צריכים את הזמן להבין את זה, צריך לעבוד איתם, צריך להכווין אותם.