GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: דיברנו פה בפרישה רחבה של בעיות, כולל תשתיות, כולל מספר ילדים.
<סארי ג'בארה: אגב, רוב הבעיות שמגיעות אלי הן לא מכפר עקב.
<סארי ג'בארה: יש לי בשועפט, יש לי מבית צפפה, יש לי מאבו טור.
<סארי ג'בארה: בפעם האחרונה שבדקתי אין שם מחסום.
<סארי ג'בארה: אז כאילו באמת, זה טוב, זה בסדר, זאת טענת הגנה טובה של העירייה, אבל זה לא המצב.
<סארי ג'בארה: בסדר, אני מוכן לקבל שיש טענות אובייקטיביות, שיש זה, אבל זה לא המצב בפועל.
<סארי ג'בארה: זה אחד.
<סארי ג'בארה: ופה הילדים לא מבקשים, אנחנו לא מבקשים טאבלט לכל ילד.
<סארי ג'בארה: זה סך הכל מישהו שמבקש להגיע לבית הספר בזמן.
<סארי ג'בארה: יושב פה לידי הורה שהילדה שלו חוזרת כל יום בחמש וחצי.
<סארי ג'בארה: היא אוכלת והולכת לישון.
<סארי ג'בארה: איפה שיעורי בית, איפה חיי חברה?
<סארי ג'בארה: יש דברים שלא מתקבלים על הדעת.
<סארי ג'בארה: אנחנו בארגון קשר עובדים גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית.
<סארי ג'בארה: אז אני יודע גם מה המצב בחברה היהודית.
<סארי ג'בארה: אני מקבל תלונות גם משם, אבל ההיקפים והקושי והסוגיות שעולות שם, יש דומות אבל המון המון פערים גדולים.
<סארי ג'בארה: ושוב, אף אחד פה לא עושה טובה לאף אחד.
<סארי ג'בארה: זו זכות שהיא מוקנית מכוח חוק, מכוח תקנות, מכוח חוזר מנכ"ל משרד החינוך ואנחנו מבקשים - - -
אוסאמה סעדי: סארי, כמה תלונות קיבלתם בשנה האחרונה, בשנת 2016 נגיד.
<סארי ג'בארה: בשלושה חודשים האחרונים למעלה מ-25 פניות וברור לי שרבים לא פנו אלינו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו נכנסים לדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: הדיון מתנהל בשני ערוצים, כאילו אין קשר בין מה שהם כתבו לבין מה שמופיע פה.
אוסאמה סעדי: לא, אני מדבר על - - -
עיסאווי פריג': אבל אתה אומר שחל שיפור, סארי?
אוסאמה סעדי: 25 תלונות - - -
<סארי ג'בארה: שיפור, זה שאם ילד היה מגיע בתשע וחצי והיום הוא מגיע בשמונה וחצי, בסדר, זה שיפור, אבל זה עדיין בעיה.
אוסאמה סעדי: מתוך ה-25 תלונות, פניתם לעירייה ב-25 התלונות האלה?
<סארי ג'בארה: טופלו באופן חלקי, לא כולן ויש כאלה שלא נפתרו.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד שתי בקשות.
עיסאווי פריג': יש לי דיון בשתים עשרה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: תראה אותו, הוא לקח לי את כל הדיון והוא אומר לי.
יפעת שאשא ביטון: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואחר כך סעיד יונס ואנחנו נסכם.
יפעת שאשא ביטון: אמיתי, בבקשה.
<אמיתי שוחט: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<אמיתי שוחט: אז קודם כל באמת הנושא של ההסעות, אז מה שרחל דיברה עליו, הנושא של – נשמח לשלב – אני חושב שבאמת יש מקום לשלב את הילדים בקהילה, רק לעשות את זה בחינוך הכללי, לא לעשות את זה בחינוך המיוחד, לא ליצור סגרגציה כדי לקבל הסעה, אלא לדחוף לשילוב.
<אמיתי שוחט: זה גם מה שיכול לצמצם את ההסעות.
יפעת שאשא ביטון: התלמידים ממזרח ירושלים בכל מקרה מוסעים.
יפעת שאשא ביטון: הם מדברים על מערך מאד מאד גדול שם.
יפעת שאשא ביטון: מה שאתה מעלה זו סוגיה אחרת, חשובה כשלעצמה.
<אמיתי שוחט: נכון, אנחנו מגיעים עכשיו פשוט לדיון - - -
יפעת שאשא ביטון: אז בואו לא נערבב.
<אמיתי שוחט: זה חלק מהפתרון.
<אמיתי שוחט: אנחנו רואים השתדלות של העירייה.
<אמיתי שוחט: באמת יש לה כאן הרבה קשיים אובייקטיביים, ועדיין קיימות בעיות שסארי מעלה במגזר הערבי.
<אמיתי שוחט: אנחנו מכירים גם בעיות שקיימות במגזר היהודי, גם לגבי מספר תלמידים וזמני נסיעה.
<אמיתי שוחט: בכלל, כידוע, כל בעיה שיש במדינה מועצמת בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אז יכול להיות שלכן זה יותר במגזר הערבי.
<אמיתי שוחט: בכל מקרה יש לנו כאן בעיות כוללות בנושא של ההסעות.
<אמיתי שוחט: אין הגבלה על מספר הילדים ועל זמן הנסיעה.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת זה תלוי ברצון הטוב ובמשאבים שיש לכל רשות.
<אמיתי שוחט: אם עכשיו - - -
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שאתם התכנסתם.
יפעת שאשא ביטון: יש דיונים שמתקיימים במשרד החינוך ומנסים לבנות איזה שהוא נוהל אחיד או מחייב.
יפעת שאשא ביטון: זה לפחות מה שאתם דיווחתם.
<אמיתי שוחט: יש דיונים, נכון, אבל כרגע יש התנגדות של משרד החינוך להגבלה של מספר הילדים וזמן הנסיעה.
<אמיתי שוחט: אין פיקוח.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת יש אלפי קווי הסעות בכל יום, של משרד החינוך.
<אמיתי שוחט: אין על זה פיקוח.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת אני לא אומר שהם לא רוצים, אין להם פיקוח על זה.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע למה אי אפשר להגביל את זמן הנסיעה.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, אני פשוט מביאה את זה מהחיים שאני מכירה.
יפעת שאשא ביטון: ילד שמוסע מקריית שמונה לנהרייה או לעכו או לחיפה, שזה נשמע מטורף לגמרי וזה בעיני מטורף לגמרי, אבל יש את בית הספר שרק שם ייעודי לו.
יפעת שאשא ביטון: אתה תגביל את זמן הנסיעה או שאתה תגיד אוקיי, אני אכניס אותי למסגרת מתפשרת כי אין לנו מענה?
<אמיתי שוחט: נכון, ולכן יש - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו כל הזמן נמצאים בתוך הקונפליקט של בין טובת הילד במקום של מסגרת, שבאמת נותנת לו את המענה שהוא צריך, לבין זמן הנסיעה, שאני מודה, מטורף כשלעצמו, להסיע ילד, דווקא ילד עם קשיים ועם מורכבויות והכל, להסיע אותו כל כך הרבה זמן.
<אמיתי שוחט: נכון, ואז באמת השאלה אם אנחנו מתפשרים על הפערים האלה.
<אמיתי שוחט: דווקא בפריפריה אנחנו מתפשרים ואנחנו אומרים בואו ניתן מענה זהה גם בפריפריה.
<אמיתי שוחט: אני חושב שזאת צריכה להיות התשובה.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת אתה נותן מענה?
יפעת שאשא ביטון: אתה מקים בית ספר לילד?
<אמיתי שוחט: או משלב אותו.
<אמיתי שוחט: בונה כיתה בתוך - - -
יפעת שאשא ביטון: כיתה לילד?
<אמיתי שוחט: או שיש כמה ילדים מוגבלים בתוך בית ספר רגיל, כן.
יפעת שאשא ביטון: אז מה שנתתי לך זו דוגמה חיה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לגבות אותה בשמות.
<אמיתי שוחט: נכון, אבל אני הצעתי לזה גם פיתרון.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, שבסוף בסוף אנחנו צריכים להחליט איפה אנחנו מתפשרים או איפה אנחנו מוכנים לספוג, כדי שהילד יקבל מענה מיטבי.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו מוכנים לספוג את זמן הנסיעה או האם אנחנו מוכנים לספוג ולהתפשר על המסגרת החינוכית המיטבית שמתאימה לו, כולל כל הטיפולים הפרא-רפואיים.
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שמסגרת של חינוך מיוחד זה לא מורה כיתה.
יפעת שאשא ביטון: זה מערך שלם של טיפולים שניתנים לילד.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו לא ננסה לפשט את זה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא מורכב.
יפעת שאשא ביטון: צריך להיות מאד יצירתיים בשביל לפתור אותו, אבל גם צריך להגיד את הדברים.
<אמיתי שוחט: נכון, ואני גם כן מכיר.
<אמיתי שוחט: גרתי שנתיים וחצי בקריית שמונה.
<אמיתי שוחט: אני מכיר את האזור, מכיר ועדיין אני אומר שאנחנו מגיעים עכשיו לנושא של מדיניות שילוב ילדים.
<אמיתי שוחט: זה עדיין לא נמצא במקום האידיאלי וחבל שההתפשרות תהיה דווקא בפריפריה.
<אמיתי שוחט: בכל מקרה, עדיין - - -
יפעת שאשא ביטון: אמרנו את זה, אגב, לפני שהגעת.
<אמיתי שוחט: נכון, מצטער על האיחור, זה היה בגלל הדיון שם.
<אמיתי שוחט: ובאמת הנושא הזה של זמן הנסיעה, גם בערים באזור המרכז, שאין בעיה של בתי ספר, אין הגבלה על מספר הילדים ועל זמני הנסיעה.
<אמיתי שוחט: אין סנכרון בין החינוך המיוחד לבין ההסעות.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת שאם עכשיו ילד שמבחינת החינוך המיוחד זקוק להסעה, החינוך המיוחד לפי מה שהוא אומר, אגף ההסעות לא חייב לתת הסעה, זה תלוי בשיקול הדעת של אגף ההסעות וזו בעיה שחוזרת ואנחנו נתקלים בה שוב פעם ועוד פעם.
<אמיתי שוחט: זה רק חלק מהבעיות שאנחנו מעלים כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במשפט שלפני שנכנסת דיברו על זה שכל מערך ההיסעים בחינוך המיוחד הוא מורכב ובעייתי ומלא אתגרים ואנחנו שומעים תלונות באופן חוצה מגזרים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אפתיע אותך, גם ממרכז הארץ אנחנו מקבלים פניות על משך נסיעות של שעה ושעה וחצי.
<אמיתי שוחט: לא מפתיע.
יפעת שאשא ביטון: בגלל שאגב הרבה פעמים ההורים רוצים, כדי להוביל את הילד בדיוק לאותה מסגרת שתיתן מענה שהם חושבים שהוא הנכון ביותר.
עיסאווי פריג': יפעת, בשתים עשרה וחצי יש לי דיון אחר.
עיסאווי פריג': נקודות הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: סעיד יונס ופ"ס, ממש במשפט.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא מסוגל להגיד במשפט, שיוותר.
<סעיד יונס: שלום.
<סעיד יונס: סעיד יונס, מנכ"ל הפורום הארצי של ועדי ההורים הערביים.
<סעיד יונס: אנחנו בקשר ישיר עם ההתאחדות המקומית של ועדי ההורים במזרח ירושלים ועולות כמה סוגיות שמוסכמות על כלל הנוכחים, שיש בעיות הסעה ואיחור בהגעת התלמידים הביתה ובהגעת התלמידים לבתי הספר.
<סעיד יונס: לכן עולות כמה סוגיות שאנחנו חייבים להעלות.
<סעיד יונס: מתוכן – שיש לצייד את הרכבים המסיעים בציוד מתאים לאוכלוסיית הילדים, למשל קשיי נשימה, אפילפסיה ואוטיסטים ותלמידים אחרים עם דפוס התנהגות קשה.
<סעיד יונס: תיעוד ההסעה מנקודת ההתחלה, שם הנהג, טלפון, שם הסייעת, סימון קו הנסיעה שהוא צריך לבצע ולא לבצע החלפות תוך כדי מסלול ההסעה.
<סעיד יונס: המלווה או המלווה יהיו מוכשרים לתת מענה בזמן בעיה, תוך כדי ההסעה, וכמובן המלווה או המלווה יהיו מאושרים על ידי הגורמים הרלבנטיים.
<סעיד יונס: ארבע, אנחנו מבקשים לא לעשות תחנות החלפה לרכבים שמאלצים את הילדים לעבור לרכב אחר, שגם כן עם סכנה שהרכב האחר לא יתאים לתלמידים המוסעים עם המוגבלויות שלהם.
<סעיד יונס: זה יהיה רכב לגמרי אחר, עם נהג אחר, שאני לא יודע אם הוא קיבל את האישור.
יפעת שאשא ביטון: הדברים הועלו כאן.
יפעת שאשא ביטון: יש לך דברים שאתה רוצה להוסיף על הדיון?
<סעיד יונס: כן, כן, אני אוסיף.
יפעת שאשא ביטון: לא, כי זה חשוב, כי אנחנו כבר קצרים בזמן ויש דיונים נוספים וחשוב לי רק אם יש לך דברים נוספים.
<סעיד יונס: נשארו לי רק עוד שתי נקודות, ברשותך.
<סעיד יונס: מבוקש לא לערבב את סוגיות שונות של לקויות, למשל קשיי נשימה לא ייסעו עם אוטיסטים או עם מוגבלות אחרת.
<סעיד יונס: שיהיה מסומן שהקו הזה או ההסעה הזאת מיוחדת לאוטיסטים או לקשיי נשימה או לחולי אפילפסיה, כי מתרחשים דברים קשים מאד תוך כדי הנסיעה.
<סעיד יונס: בעניין המודעות, העלאת המודעות.
<סעיד יונס: אני חושב שגם כן לחברנו בעמותת קשר לא מגיעות הרבה תלונות, מאחר שהמודעות לעניין של החינוך המיוחד וההסעות הן כולן כתובות בשפה העברית.
<סעיד יונס: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך לעבוד על תרגום חוזרי ה - - -
יפעת שאשא ביטון: גם במזרח ירושלים?
יפעת שאשא ביטון: כי זה חברות ההסעה של מזרח ירושלים.
<סעיד יונס: כן, כן, גם במזרח ירושלים, גברתי.
<סעיד יונס: אני חושב שרק בשנה שעברה התחילו לתרגם חוזר מנכ"ל לוועדות השמה וזה תרגום חלקי ואפילו לא התאים לכלל האוכלוסייה הערבית.
<סעיד יונס: לא רק במזרח ירושלים, אם מתרגמים אז זה יהיה גם כן זמין לכלל האוכלוסייה הערבית כולה.
<סעיד יונס: לכן צריך.
עיסאווי פריג': זו נקודה חשובה לסיכום.
<סעיד יונס: בעניין ההסעות חשוב מאד לתרגם את חוזרי המנכ"ל לשפה הערבית וכל עניין החינוך המיוחד הזה אין לו מענה בשפה הערבית בחוזרי המנכ"ל של משרד החינוך.
<סעיד יונס: נקודה אחרונה.
יפעת שאשא ביטון: אמרת שתי נקודות.
יפעת שאשא ביטון: פספסנו כיתה ב'? נו.
<סעיד יונס: לא להושיב את הילדים במושב הקדמי.
<סעיד יונס: יש הסעות שמושיבים את הילדים עם לקות, עם מוגבלות, במושב - - -
יפעת שאשא ביטון: זה כבר דיון בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: ניהלנו פה דיון שלם לגבי הסעות – איפה מסיעים, איפה מותר ומה החשיבות של הסייעת המלווה – איפה היא תשב.
יפעת שאשא ביטון: זה דיון בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו קונקרטי לסיפור הזה?
<סעיד יונס: תודה רבה לך.
עיסאווי פריג': אבל העלית נקודה חשובה, סוגית התרגום.
יפעת שאשא ביטון: נכון, של התרגום, של הנגשת המידע.
עיסאווי פריג': חשוב מאד, הנושא של הנגשת מידע.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אז בסוף הייתה לך תרומה משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: פ"ס, אתה צריך ממש למקד את הדברים שלך, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזדהים של דוברים או של קטינים, שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בלי שמות.
<תמי ברנע: הוא ידבר בערבית והיא תתרגם אותו.
<פ"ס: בסדר.
עיסאווי פריג': יש תרגום?
<תמי ברנע: מישהו צריך לתרגם אותו לפרוטוקול.
אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) הוא מ - - - והבן שלו לומד ב - - -.
אוסאמה סעדי: הבן שלו יוצא כל יום בשעה שש וחצי בבוקר ומגיע לבית הספר בשעה תשע.
אוסאמה סעדי: בחזרה הוא יוצא בשעה שתיים וחצי.
אוסאמה סעדי: הוא מגיע הביתה בשעה חמש וחצי.
יפעת שאשא ביטון: מתי הוא מסיים ללמוד?
אוסאמה סעדי: בשתיים וחצי הוא מסיים את הלימודים.
<פ"ס: למה הוא מתעכב שלוש שעות?
אוסאמה סעדי: ((מתרגם לעברית) אוספים שם עוד מישהו בארבע ורבע ורק אז מתחילים חזרה הביתה.
אוסאמה סעדי: הוא מחכה ברכב יותר משעה והוא צריך לקחת תרופות, והכל כשהוא עדיין ברכב.
עיסאווי פריג': לא, מאכילים אותו דרך הבטן.
אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) פניתי לעירייה.
אוסאמה סעדי: סיפרתי לו את הבעיה שלי.
אוסאמה סעדי: זה הלך יום יומיים ושוב חזר.
<פ"ס: הילד חוזר הביתה בשעות - - -
יפעת שאשא ביטון: איך זה נפתר באותם יומיים שזה כן הצליח?
אוסאמה סעדי: (מתרגם לעברית) ביום יומיים האלה הוא היה יוצא בשעה שתיים וחצי והיה מגיע בשלוש-שלוש וחצי הביתה.
אוסאמה סעדי: זה אחרי שהוא דיבר עם אבי.
אוסאמה סעדי: כשהוא מגיע בשעה חמש וחצי אני לא יכול להאכיל אותו.
אוסאמה סעדי: הוא צריך לעמוד על עמודון, אז אין זמן.
אוסאמה סעדי: בקיצור אין זמן, אם הוא מגיע בחמש וחצי הביתה.
עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) מה שהוא רוצה להגיד שכל התכנית השתבשה – באוכל, בהתנהלות, בגלל אי עמידה בזמנים קבועים.
עיסאווי פריג': גם עניין התרופות השתבש.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, תודה.
עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) הוא חוזר על זה שהוא פנה לעירייה.
עיסאווי פריג': רק כשהוא ישב עם אבי הבעיה נפתרה למשך יום או יומיים.
יפעת שאשא ביטון: אבי, איך הסיפור כן הצליח להיפתר ליומיים ואחר כך זה חזר על עצמו?
<אברהם גיספאן: המציאות שאתה משחק עם הקבלנים שוטרים וגנבים.
<אברהם גיספאן: אתה רק מזיז את הראש לפה, אז כבר - - -
יפעת שאשא ביטון: נו, אבל אם זה כשל של הקבלן, אז צריך לשבת לו על הראש.
<אברהם גיספאן: ננסה למצוא פתרון יצירתי, כי יש לו בעיה שהיא רפואית.
<אברהם גיספאן: רק שישלים לי כל מיני מסמכים רפואיים, כדי שאני אוכל לאשר לו הסעה נפרדת.
<אברהם גיספאן: זה קשה - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תגיד לו את זה.
<אברהם גיספאן: מדובר גם בהסעה ארוכה מאד - - - זה ממזרח למערב.
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תענה לי.
יפעת שאשא ביטון: תגיד לו רק שיארגן את המסמכים.
יפעת שאשא ביטון: למה זה כזה ארוך בערבית?
עיסאווי פריג': הוא אמר יא סאלם.
עיסאווי פריג': (מתרגם לעברית) לפני יומיים התקשרו אנשים מהעירייה, מהפיקוח, אמרו לו שיש לו הרבה תלונות לעירייה, מה הבעיה המדויקת?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, איך הוא אמר – חאלס?
יפעת שאשא ביטון: חאלס.
יפעת שאשא ביטון: תגיד לו, הוא צריך להביא מסמכים כדי שיהיה אפשר לפצל לו את ההסעה.
<קריאה: הוא היה צריך להגיע לכנסת בשביל להגיד את המשפט הזה?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מציעה שאחר כך מי שיכול לסייע, בין אם זה ארגון קשר, בין אם זה אתם, תתווכו את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר לגבי המקרה הזה לאבי ולצוות.
יפעת שאשא ביטון: אם הצלחנו לפתור בעיה כזו למשך יומיים רק כי אנחנו משחקים שוטרים וגנבים עם חברת ההסעות, לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: בעובדה זה הצליח לפרק זמן מסוים להיות פתיר, אז צריך כנראה לשבת כאן לחברות ההסעות.
יפעת שאשא ביטון: זו האחריות שלנו והם צריכים לחטוף בראש כשהם לא מתנהלים כמו שצריך.
עיסאווי פריג': אבי אמר שיאשרו לו הסעה מיוחדת אם הוא ימציא מסמכים רפואיים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, זה בלי שום קשר.
יפעת שאשא ביטון: אבל במקרים שאי אפשר לפצל הסעה וזה רק מחדל וכשל של חברת ההסעות, שיישבו להם על הראש.
יפעת שאשא ביטון: וגם אתה, תצא בקריאה לאוכלוסייה שלך ותגיד חברים, זה הילדים שלנו, תפסיקו עם השטיקים.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה אפשר לעשות.
<אמיתי שוחט: השאלה היא לגבי משרד החינוך, איך הוא מפקח על הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מי שמפקח על הסיפור הזה, האחריות, אנחנו אמרנו בתחילת הדיון, היא של הרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אתייחס לזה בהמלצות.
<סארי ג'בארה: אפשר רק להוסיף משפט?
<סארי ג'בארה: אפשר לבקש משהו?
<סארי ג'בארה: המקרה הזה שהציג פ"ס זה רק דוגמא.
<סארי ג'בארה: יושבים כאן המון הורים בחדר - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו הבנו.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שכולנו מספיק אינטליגנטיים.
יפעת שאשא ביטון: הבנו שיש הרבה מאד תלונות.
יפעת שאשא ביטון: רק בחודש האחרון קיבלת 25 תלונות - - -
<סארי ג'בארה: אבל אני לא שמעתי את השאלה המתבקשת לעירייה – כמה הם אוכפים את זה, כמה קנסות יצאו מתחילת השנה.
<סארי ג'בארה: איזה סנקציות הם מפעילים.
<סארי ג'בארה: אני לא שמעתי את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: יש בכלל אפשרות לתת קנסות לחברת הסעות?
<סארי ג'בארה: כן, אני יודע את זה בוודאות וגם אבי גיספאן אמר לי את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואתם נותנים?
יפעת שאשא ביטון: תוכלו להעביר לוועדה את מספר הקנסות שאתם נותנים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט נתייחס אליה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, כמו שאמרנו, כל הסיפור של הסעות בחינוך המיוחד הוא באמת סיפור מאד מורכב, מאתגר.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב אנחנו שומעים הרבה מאד קשיים לא רק במגזר הערבי, לא רק במזרח ירושלים, אלא בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו ממקדים לסוגיה של מזרח ירושלים, ששם האתגרים הם גדולים יותר ושמענו על המורכבויות שכאן, אני רוצה לפתוח ולומר בראשית הדברים שהאחריות מוטלת על הרשות המקומית, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מסירים אחריות מהרשות המקומית וחשוב מאד שכן, במקומות שאתם מזהים קושי גדול יותר, תהיו יותר עם היד על הדופק, על מנת שאנחנו נמנע את כל הדברים ששמענו.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר, בניגוד לנימה שבה פתחתי, שכן שמענו מהרשות המקומית שיש השתדלות, גם מהבחינה של סייעות או מלוות, שהיום הן מטעם הרשות, כך שיש יותר שליטה על מידע שמגיע.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של האפליקציה שתצא בפיילוט ובשנה הבאה תהיה בפרישה מלאה על מנת לעקוב באמת אחרי זמני הנסיעות.
יפעת שאשא ביטון: הנכונות בעצם להוציא ברכבים קטנים ופרטיים ממקומות שבהם אי אפשר להכניס רכבים גדולים ולהוציא את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש בהחלט צעדים, אבל אנחנו יודעים שאנחנו רחוקים מאיזו שהיא מציאות אופטימאלית.
יפעת שאשא ביטון: אני מאד מבקשת, לגבי הקבלנים, במיוחד כשאנחנו שומעים על כל הפולישטיקים שקורים, שמענו גם ממשרד הבריאות בהקשר של מעונות יום שיקומיים.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שהם גם עושים את זה בפרישה רחבה.
יפעת שאשא ביטון: להיות עם היד על הדופק, לעקוב כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: כל הזמן.
עיסאווי פריג': מה מדד - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אחרי שאני אסיים מרשה לך גם להוסיף נקודות שאתה רוצה לבקש, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת קודם כל לקבל כוועדה נתונים על מספר התלונות שהוגשו גם לרשות וגם לארגונים השונים, כדי שתהיה לנו איזו שהיא אינדיקציה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהרשות לקבל את הנתונים על מספר הקנסות, כדי שנראה שיש באמת איזו שהיא הלימה בין היקף התלונות לבין הסנקציות שאתם נוקטים.
יפעת שאשא ביטון: פאיז, אני מבקשת לעודד תלונות של ההורים לא סתם לשם, אלא להעלות קצת את המודעות בקרב ההורים.
יפעת שאשא ביטון: לעקוב, לדבר איתם, על מנת שתהיה לנו אינדיקציה שאנחנו באמת עוקבים אחרי מה שמתרחב ודרך זה יהיה אפשר לפתור את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לצמצם למינימום את ההמתנה ולא לאפשר המתנה של יותר מחצי שעה.
יפעת שאשא ביטון: חוזר מנכ"ל כתב את זה, משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לקיים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לבדוק את הייתכנות להקמת מוסד לחינוך מיוחד.
יפעת שאשא ביטון: נכון שזה לא ייתן פתרון ל-3,000 ילדים, אבל גם אם זה ייתן פתרון ל-120, בסך הכל מכל מזרח ירושלים, חשוב להגיד את זה עיסאווי פריג', זה ייתן מענה לא רק ליישוב אחד, זה ייתן מענה למזרח ירושלים.
יפעת שאשא ביטון: אז גם זה יתקבל בברכה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של הנגשת המידע.
יפעת שאשא ביטון: חוזר מנכ"ל שנוגע להסעות – שיתור
יפעת שאשא ביטון: גם לשפה הערבית ובכלל שהמידע הרלבנטי יונגש לאוכלוסייה הזו, כדי שגם הם יידעו מה צריך לקרות וגם הם יוכלו להיות יותר מודעים למה שצריך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אפשר להשחיל משפט בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: כהמלצה?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אביבית ברקאי-אהרונוף, עורכת דין מארגון בזכות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש חוזר מנכ"ל כללי שנוגע להסעות, שיש שם כמה סעיפים בודדים, ספורים, שמתייחסים לחינוך המיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: העיקר חסר מן הספר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל העניינים שדובר עליהם קודם, אין עליהם מענים בחוזר מנכ"ל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: משום כך בעצם ביקשנו ממשרד החינוך שיישב ויכתוב תקנות מכוח חוק הסעה בטיחותית, וייתן את כל המענים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם חוזר מנכ"ל יתורגם לערבית – לא ייצא דבר, כי אין בו כמעט דבר.
<שמעון אבני: אנחנו כותבים חוזר חדש.
<שמעון אבני: יש כבר חוזר חדש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא, בסדר, אני רק חייבת להעיר בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז ייכתב חוזר חדש עם התייחסות קצת יותר רחבה לנושא של החינוך המיוחד.
יפעת שאשא ביטון: זה גם נמסר לנו במסמכים שקיבלנו לקראת הדיון.
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו מבקשים זה שכל מידע, בין אם חדש ובין אם ישן בנוגע לחינוך מיוחד, או בכלל, כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה ערבית, מזרח ירושלים, שיהיה מונגש להם בשפה, כדי שהם באמת יוכלו לעקוב.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו נוסף?
עיסאווי פריג': חברים, עיריית ירושלים, משרד החינוך, מזרח ירושלים – כולנו יודעים את הייחודיות של הנושא ו-50 שנה אני גרתי שם, קרוב ל-15 שנה כסטודנט באוניברסיטה העברית ואני רואה איך הדברים מתנהלים.
עיסאווי פריג': צריך להגיד את האמת בפנים.
עיסאווי פריג': להגיד את זה.
עיסאווי פריג': אני שאלתי את השאלה הזו כי אני רוצה מדד הצלחה לביצוע שלכם, בכדי לא להביך אתכם ושלא תביכו אותנו.
עיסאווי פריג': מדד ההצלחה צריך שנקבע אותו עכשיו – מה מדד ההצלחה.
עיסאווי פריג': פחות תלונות?
עיסאווי פריג': יותר בתי ספר לחינוך מיוחד?
עיסאווי פריג': תנו לנו מדד הצלחה שבעוד כמה חודשים נבוא אליכם – הצלחתם.
עיסאווי פריג': זה הכל.
<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה מבחינתי זה מספר התלונות.
<אוריאל אלבז: זה לא סותר את זה שאנחנו מקדמים בינוי של מוסדות וכן הלאה.
<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה, כי אנחנו צריכים הצלחה מחר.
יפעת שאשא ביטון: זה שיהיו פחות הורים לא מרוצים.
<אוריאל אלבז: מדד ההצלחה שלי זה מספר התלונות ולפתור בפועל בעיות ספציפיות שיגיעו אלינו בצורה מסודרת.
<אוריאל אלבז: אני לא חושב שיש פה איזה שהן תלונות שהגיעו אלינו ולא טיפלנו בהן.
עיסאווי פריג': נעשה מעקב.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה ביקשתי את מספר התלונות עכשיו וביקשתי את מספר הסנקציות שנקטתם, לא רק מכם, אלא גם מהארגונים השונים, כדי שאנחנו בפרספקטיבה של זמן נוכל לראות; וכולל זה שאנחנו נעודד את ההורים כן לדבר וכן להתלונן ואז בפרספקטיבה של זמן נוכל לראות אם התופעה מצטמצמת.
עיסאווי פריג': אנחנו נעקוב אחרי זה, אני מבטיח לך.
<אוריאל אלבז: רק שניקח בחשבון שהעידוד הזה עכשיו יכול לתת לנו איזו שהיא סטייה לא מוסברת בתוך התלונות.
עיסאווי פריג': כן, כן.
<אוריאל אלבז: אבל המבחן שלי באמת זה לפתור את הבעיות האמיתיות שישנן בשטח.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, המון תודה לכולם.
<קריאה: אז בשביל ההצלחה, קודם כל, אני אב לילדים נכים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו לא פותחים את הדיון מחדש.
<קריאה: לא, לא, לא דיון.
<קריאה: אנחנו כולנו פה לטובת הילדים ואני אב לילדים נכים במזרח ירושלים ונציג הנכים במזרח ירושלים וראש ועד התייחדות בירושלים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה מנהל לי את הדיון והפרוטוקול כבר נסגר.
<קריאה: רק בשבילם, כל מה שאנחנו מבקשים זה לגבי המלוות שהבאתם השנה.
<קריאה: אין להן הדרכה.
<קריאה: יש לך ילדים עם אפילפסיה, יש ויש.
<קריאה: תעשו להן הדרכה.
יפעת שאשא ביטון: יש מלוות רפואיות.
<קריאה: הן בלי הדרכה.
<קריאה: הן לא יודעות מה לעשות ברגע שיש משהו.
יפעת שאשא ביטון: סייעות רפואיות הרי מתלוות לילדים חולים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מבינה את הדרישה.
<קריאה: ושנית, לשתף את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: את התפיסה הזאת צריך לשנות.
יפעת שאשא ביטון: אם יתחילו להבין שהילדים האלה, בכלל ילדים, צריכים לקבל את הכי טוב, אז הכול יראה אחרת.
<עפרה בן מאיר: כן, אז אני אומרת אמן.
<דליה לב שדה: אבל היא כבר משתנה.
<דליה לב שדה: בואו נהיה הוגנים, בין היתר בזכות קרן שוסטרמן וכדומה.
<עפרה בן מאיר: אז באמת אני אגיד בהקשר הזה שמי שתרמה את ההקמה של המקום, כמובן לא את ההפעלה אבל את ההקמה של המקום זאת לין שוסטרמן, קרן שוסטרמן, שזה באמת המוטו שלה, שגם לאנשי המקצוע ולגם לילדים מגיע את התנאים הטובים ביותר בשביל לעשות את העבודה המאוד קשה שהם עושים.
<עפרה בן מאיר: יש כאן המון שימת לב לפרטים הקטנים.
<עפרה בן מאיר: אני יכולה לתת לכם פה הרצאה על כל שיח, למה הוא שתול ליד הפרח הספציפי והאלמנטים של המים.
<עפרה בן מאיר: הרעיון היה לייצר כאן איזשהו אלמנט מרגיע שמנתק את הילד מההמולה שבתוכה כרגע החיים שלו נמצאים.
<עפרה בן מאיר: הוא תוך איזשהו משהו, להגיד שזה אי של שלווה זה יהיה קצת דמגוגי כי קורים פה דברים מאוד סוערים, אבל לפחות שהחוץ יזמין ויכבד את האנשים שבאים בשערי הקמפוס הזה.
<עפרה בן מאיר: אני רוצה לדייק בזמנים אבל אני כן אנצל את זה שאנחנו עומדים כאן בפטיו המרכזי להגיד מי הגופים שפועלים.
<עפרה בן מאיר: בחלק מהם אתם גם תיכנסו לראות.
<עפרה בן מאיר: את בית לין, תיכף נקבל הצצה פנימה, מרכז ההגנה, שוש תציג לכם.
<עפרה בן מאיר: בקומה מעליהם זה מרכז ההגנה.
<עפרה בן מאיר: בקומה מעליהם יושבת היחידה של מה שקראו פעם השט"י של עיריית ירושלים.
<עפרה בן מאיר: הסדרי דין שלהם יושבים כאן ועיריית ירושלים לרגל המעבר למעשה פתחה כאן יחידה חדשה שנקראת "מעברים" לטיפול בילדים ממשפחות בסכסוך גירושין בעצימות גבוהה.
<עפרה בן מאיר: בעצם זו אחת המסקנות מוועדת סילמן, שצריך להכיר בילדים האלה כילדים בסיכון.
<עפרה בן מאיר: כרגע בעירייה שוקדים על פיתוח של תוכנית טיפול חדשה שאנחנו למיטב ידיעתנו לא מצאנו תוכנית כזאת בארץ על מנת להתערב ולתת סיוע לילדים ולמשפחות האלה.
<עפרה בן מאיר: בקומה מעלינו יושב מיזם שנקרא מיזם גושן, של רופאים מהדסה, ואני אגיד תיכף כמה מילים על הדסה.
<עפרה בן מאיר: הרעיון של מיזם גושן היה להכשיר את רופא המשפחה להסתכל בצורה קצת יותר רחבה ולא רק על המיחושים הספציפיים שהילד כרגע בא להתלונן, אלא על איזה שהן אותות למצוקה, הקשר הדיאדי של הילד עם ההורה, אולי יש סימנים להזנחה, לעוני, דברים שאפשר לתת להם מענה, לנסות טיפה, אפרופו כל הסיפור של מניעה, טיפה לנסות לאתר דברים לפני שכבר זה הופך להיות כדור שלג שאי אפשר לעצור אותו.
<עפרה בן מאיר: מרכז החירום יושב כאן, מרכז חירום שוסטרמן, אותה גברת לין שוסטרמן, שישב בדרך בית לחם.
<עפרה בן מאיר: הם יושבים כאן.
<עפרה בן מאיר: מרכז החירום, מובאים אליהם ילדים בחירום, ילדים שצריכים לצאת כרגע, עכשיו, מייד, מהבית.
<עפרה בן מאיר: הרעיון הוא לעשות במהלך השהות של הילדים, אני נורא מפשטת את הדברים, אז אני מתנצלת, לעשות איזושהי עבודה עם הילד והמשפחה.
<קריאה: בראש ובראשונה הגנה.
<עפרה בן מאיר: ראשית, הגנה, בוודאי, לנטרל את גורמי הסיכון.
<עפרה בן מאיר: העבודה לא יכולה להיעשות כשהילד בתוך המשפחה, אבל היומרה היא להחזיר בסופו של תהליך את הילד חזרה לקהילה.
<עפרה בן מאיר: במקרים שזה מתאפשר הם חוזרים הביתה בסוף התקופה.
<עפרה בן מאיר: במקרים שזה לא מתאפשר, כל הקשת של ההשמות שאנחנו מכירים, כל ילד, מה שמתאים לו.
<עפרה בן מאיר: יושבת כאן יחידה טיפולית, טוני אלישר – שק"ל, שזו יחידה שמטפלת בילדים עם צרכים מיוחדים, נפגעי תקיפה מינית, כלומר המטפלים כאן מחזיקים בעצם את המיומנות של טיפול בילדים עם צרכים מיוחדים וטיפול בילדים נפגעי תקיפה מינית וזה כמובן מאוד מורכב.
<עפרה בן מאיר: מרכז מיטל שאנחנו עומדים פה ליד הכניסה שלהם, מרכז טיפול לילדים נפגעי תקיפה מינית.
<עפרה בן מאיר: אתם תיכנסו פנימה אז אני פטורה מלהרחיב.
<עפרה בן מאיר: מעליהם, המועצה לשלום הילד.