GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: גם אם זה נכון מה שאת אומרת - - - אבל את צודקת אבל השוני במה שאת אומרת לגבי מה שקורה שכל מסגרת חרדית אחרת יכולה כל יום לצוץ ולהקים מסגרת יש הבדל בין המסגרת הארגונית למסגרת של התוכן.
אורי מקלב: מה שאת מביאה זה מסגרות של תוכן חינוכי אחר שרוצים - - - בא אחד עם תפיסה חינוכית שרוצה להקים גן, משרד החינוך בודק אותו, מה התפיסה החינוכית, מה הוא רוצה לעשות לילדים שלנו.
אורי מקלב: ההבדל בין הציבור, מה שאת אמרת, מסגרות חרדיות, בקריית שמונה זה יכול להיות בקריית גת ומקומות אחרים, זה אותה מסגרת תוכן שהיא דומה, שהיא תורנית יותר, שהיא נותנת דגשים אחרים.
אורי מקלב: המסגרת היא המסגרת הארגונית, לכן פעם היא היוזמה, אין איזה מערכת חינוך שהיא פותחת בכל מקום מסגרת תורנית שהיא נותנת מענה ודגשים יותר חזקים לתכנים דתיים שהיא פותחת בכל מקום בארץ.
אורי מקלב: אז מה קורה עכשיו בקריית שמונה יש קבוצה, דוגמה או מקום אחר שהבאת, של הורים שרוצים את המסגרת, את תוכן החינוך החרדי ותורני יותר ודגשים רבים הם מחפשים את המסגרת הארגונית שתעשה להם את זה.
אורי מקלב: אבל תוכן הלימודים - -
יפעת שאשא ביטון: לא, הם לא מחפשים הם פשוט פותחים.
אורי מקלב: - - והפיקוח החינוכי נמצא אותו פיקוח, לכן זה נראה שכל אחד פותח.
אורי מקלב: כל אחד פותח בגלל שהוא צריך את היוזמה המקומית של הורים שדורשים את זה וצריכים את זה והם מרגישים מחסור.
אורי מקלב: זה ההבדל בין תופעות חינוכיות או - - - שיש להם קשיים, זה יכול להיות בצדק, כי אחד שיש לו תפיסה חינוכית חדשה הוא אומר, רגע אתה רוצה עכשיו לקחת ילדים, אתה אולי באת ושירתת הורים שהם רוצים את המערכת הזאת שהיא טובה, יש להם תפיסה פתוחה, לא משנה, כל תפיסה אחרת, בודקים אותה ובצדק, אבל כאן מדובר על אותה תפיסה חינוכית שהיא יותר תורנית.
אורי מקלב: מכירים את הפיקוח, מכירים את המסגרות שהוא רוצה להיום שם ועכשיו באים והוא רוצה להיות בתוך הפיקוח של המחוז, מכיר את זה, המחוז החרדי.
אורי מקלב: למחוז החרדי יש סטנדרטים והוא צריך להתכנס לתוך הסטנדרטים והפיקוח שיש שקיים בכל מקום.
אורי מקלב: רק המסגרת - - -
יפעת שאשא ביטון: רק שהם לא מתכנסים.
אורי מקלב: זה לא נכון.
אורי מקלב: לא מתכנסים לא נותנים את המענה הפיזי, מה שהמשרד צריך לתת.
אורי מקלב: התקציבים הם תקציבים מועטים, לא - - - אנחנו על זה נלחמים בדברים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: בסטטיסטיקה לגבי כמה מקבל תלמיד במגזר הדתי והחרדי אל מול כמה מקבלים במגזר החילוני יש שם פערים אבל אנחנו לא נתווכח כי אני באמת רוצה להשאר - - -
אורי מקלב: לטובת מי?
יפעת שאשא ביטון: לטובת המגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה להשאר במקום של המהות עד כמה באמת יש לנו את הכוח לפעול בתוך המגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין נשארת באותה תפיסה, גם אחרי מה ששמעתי, שהכוח שלנו שם הוא דל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אתכם, תחליטו מי מכם מדבר, מקריית שמואל, סיפור שאני גם ליוויתי באופן אישי.
יפעת שאשא ביטון: תוכלו להתייחס לדברים שנאמרו רק בצורה מכובדת בבקשה.
<קריאה: אני אבא שהייתי באותו שאני שלחתי לך ואת, קודם כל אני רוצה להודות לך, באמת את היחידה קודם כל שהתייחסת בתוך רגעים, את התייחסת ובאמת התייחסת לנושא הזה, באמת, אני אומר את זה באמת.
<קריאה: אני הייתי באותו יום בבית ספר, אני הייתי עם הילדים שם, במקרה לא עבדתי, הלכתי להביא את הילדות שלי מהבית ספר.
<קריאה: מי שהיה נוכח שם היה צריך לראות מה זה הדבר הזה.
<קריאה: איך הילדות מהגג, ילדות בכיתה ח' עד לגנים, כולם יורדים ביחד, את ראית את הסרטון, במדרגות, אני תפסתי את הילדות שלי, ילדות קטנות במדרגות, אם אני לא תופס את הילדה היא עפה לתוך הקיר, ממש ככה, משמיים, אני לא יודע, אם אני לא תופס אותה היא עפה לקיר.
<קריאה: אני לא יודע איך אתם - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מפנים אצבע מאשימה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים לעזרה מכל מי שיכול.
<קריאה: לא מאשים רק לעזרה.
<קריאה: זה אי אפשר עוד יותר.
<קריאה: באמת הילדים סובלים, הם הולכים כל יום בהשרדות לבית ספר הזה.
<קריאה: אני באמת לא פוליטיקה, לא שום דבר, זה ילדים, ריבונו של עולם, לא משנה חרדים, חילוניים, לא יודע מה.
<קריאה: כולם אנחנו ביחד.
<קריאה: זה לא משנה חרדים או לא חרדים.
<קריאה: יהודים חילונים זה כולם ביחד.
<קריאה: אני לא - - -
יפעת שאשא ביטון: כל ילד יש לו זכות ללמוד בסביבה עם תנאים נאותים.
יפעת שאשא ביטון: בוא נסכם רגע רק את הדברים שלך ואני מסכימה, ראיתי תמונות וראיתי סרטונים, תת תנאים.
<קריאה: עוד משהו, יש פתרונות כבר על הנייר, יש פתרונות.
<קריאה: הכל כבר רשום.
<קריאה: אני לא רוצה עוד פעם להפנות אצבע מאשימה.
<קריאה: את צריכה שאת תראי, יש כבר פתרונות.
<קריאה: יש הכל.
<קריאה: רק ליישם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש אחר כך מסיכום הדיון התייחסות ממשרד החינוך לאן זה הולך, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אבל בשניים-שלושה משפטים.
<גיא אטיאס: אני גיא אטיאס, אני גם נציג של הבית ספר בקריית שמואל.
<גיא אטיאס: לפני שנה וחצי התחלנו את המאבק שכבר התחיל לפני 17 שנה ולקחנו את זה צעד אחד קדימה והפגנו וסגרנו את הבית ספר למשך חודש ימים, לא פחות מיום אחד ממה שאני אומר.
<גיא אטיאס: ולא הייתה התייחסות הולמת בכל הציבור שלנו בכלל.
<גיא אטיאס: אני רוצה לציין שאדון איציק זהבי היה אצלי בבית, נכון, יום שישי, היה אצלי וביקש ממני תכניס את הילדים לבית ספר.
<גיא אטיאס: אני לחצתי על כל ההורים להכניס את הילדים בגלל שהוא הבטיח, תכניס, אני אטפל, אני אתן לך תשובות.
<גיא אטיאס: יומיים אחרי זה הפגנו מול בנט בבית שלו.
<גיא אטיאס: בנט בא, דיבר איתי בכניסה לבית שלו, תכניס בבקשה את הילדים לבית ספר.
<גיא אטיאס: אמרתי לו, בנט - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בוא לא ניתן פרוטוקול של מה היה בשנה וחצי האחרונות, אני מכירה את הכרוניקה של הדברים - - -
<גיא אטיאס: יש שם 250 ילדות, לא בנים, 250 ילדות שלומדות מתחת לאדמה, בלי חלונות.
<גיא אטיאס: יש שם מזגנים כדי שיהיה להם טיפה אוויר.
<גיא אטיאס: הבטיח לי, ביקש ממני, אדון איציק זהבי, אני דואג לך לפתרונות.
<גיא אטיאס: עד היום אני מחכה לתשובות.
<גיא אטיאס: גם בנט ביקש ממני.
<גיא אטיאס: טלפון אחד לא קיבלנו על איזה פתרונות הם נתנו או משהו כזה.
<גיא אטיאס: שלחו את תמיר בן משה שיתן לנו איזה פתרונות כלשהם.
<גיא אטיאס: אף אחד לא נתן לנו עד היום.
<גיא אטיאס: לא קיבלנו אפילו טלפון אחד.
<גיא אטיאס: ביקשו אותנו להכניס את הילדים נתתי בזכות המילה של בנט ושל איציק זהבי גם כן, ביקשו להכנס, אני לחצתי עם כל הכוח שיש לי ויש לי כוח שם להכניס את הילדים.
<גיא אטיאס: הכנסנו את הילדים בתוך הבית ספר, בגלל שהוא ביקש מאיתנו.
<גיא אטיאס: עד היום לא קיבלנו, עשו מאתנו צחוק.
<גיא אטיאס: יש שם, זה ממש, אני לא יכול להסתכל על המראה - - -
יפעת שאשא ביטון: אין צורך להמשיך ולתאר אני חושבת שתיארת את זה מספר פעמים - - -
<גיא אטיאס: פעם אחרונה שהסתכלתי במראה וראיתי איזה אבא רע אני שאני שולח את הילדים שלי למקום הזה ואני מתבייש - - -
יפעת שאשא ביטון: אין לך אלטרנטיבות לחינוך חרדי אחר בסביבה שם?
<גיא אטיאס: אין, זה בית ספר יחידי בכל הקריות.
<גיא אטיאס: בכל הקריות יש 400 אלף יחידי.
<גיא אטיאס: חוץ מקריית אתא זה הבית ספר היחידי.
<גיא אטיאס: היחידי ויש שם - - -
יפעת שאשא ביטון: בכל המרחב שם - - -
<גיא אטיאס: בקריות אין בית ספר אחד, זה הבית ספר היחידי שנותן את הפתרונות.
<גיא אטיאס: אני מתבייש להגיד לך אבל אני במדינת ישראל, אני אבא רע, אני גועל נפש של אבא, בגלל העקרונות שלי אני שולח את הילדים שלי למקום הזה.
<גיא אטיאס: ואני אבא רע ואני מסכן את הילדים שלי.
<גיא אטיאס: הבן שלי ביום שישי לפני כמה חודשים שבר את כל האף, את כל הפנים הוא שבר.
<גיא אטיאס: בכניסת שבת רצתי איתו לבית חולים, שבר את כל האף בגלל שהוא שיחק על הגג של הבית ספר כי לא היה להם איפה לשחק.
<גיא אטיאס: היום גם אין את הגג הזה.
<גיא אטיאס: אני לא יודע איך - - - את משרד הבינוי שם איך הוא נותן בכלל רישיון עסק למקום כזה.
יפעת שאשא ביטון: אין לו רישיון.
יפעת שאשא ביטון: יש לו רישוי, איציק, למקום?
<גיא אטיאס: איך, איך, ריבונו של עולם, יש שם 600, יש שם עוד גנים בתוך המקום הזה, איך?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, אנחנו לא הופכים את זה ל- - -
<גיא אטיאס: איך יכול להיות?
<גיא אטיאס: איך נותנים למקום הזה בכלל לשרוד.
<גיא אטיאס: איך נותנים לו בכלל - - -
<קריאה: כבוד היושבת ראש, אני גם מאותו בית ספר, שלום.
יפעת שאשא ביטון: אני הקדשתי יותר מחצי דיון עבור הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין מה להאריך, אני הבנתי את הרעיון - - -
<קריאה: שאלת שאלה לפני כן אם אין בכל בית ספר ומרחב- - -
יפעת שאשא ביטון: יש לך תשובה אחרת מאשר לו?
<קריאה: לא, להוסיף עוד נקודה חשובה- -
יפעת שאשא ביטון: אז לא צריך.
<קריאה: - - יש כ-100 ילדים בקרייה שלא כמונו שולחים את הילדים בסביבה שולחים את הילדים בהסעות במשך כשעה, יש לי שכן, ילד בכיתה א' - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר אני מכירה את זה גם ממקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי את הרעיון, אני חושבת שהתשובה לא היא ברורה, אנחנו תיכף נבדוק עם משרד החינוך, אין צורך להרחיב מעבר לזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, התייחסות קצרה כי אני באמת רוצה לעבור לנושא הבא.
<דוד רינדר: אני דוד רינדר אני הגעתי לכאן כנציג של הפיקוח של החינוך העצמאי על בית הספר בנתיבות משה.
<דוד רינדר: אני הגעתי להתייחס רק לגבי נתיבות משה אבל אני לא יכול שלא להגיב על הדברים שנאמרו על ידך בתחילת הדיון.
<דוד רינדר: אני יכול להעיד ואני חושב ש- - - על הנושא של ההתייחסות של הציבור החרדי לילדים ועל קבלה של ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נגיע, אני אשמח שתישאר כאן כי אנחנו נדבר על דברים קונקרטים.
<דוד רינדר: רק אתייחס לומר.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא רוצה שניה להתייחס למה שאמרתי בתחילת הדיון כי אנחנו תיכף ניגע בדוגמאות קונקרטיות.
יפעת שאשא ביטון: אני יותר מאשמח שתשאר ותתייחס אבל אם יש לך אמירה לגבי קריית שמואל אז בשמחה.
<דוד רינדר: - - - אני אמון על אזור הצפון, מתייחסת עניינית, אני עומד מול המפקחים של - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נבדוק.
<דוד רינדר: - - המגזר החרדי ונותנים מענה לכל מקרה ומקרה.
<דוד רינדר: לא שאין בעיות אבל הבעיות מקבלות פתרון אחד לאחד בנושא הזה במגזר החרדי.
<דוד רינדר: לגופו של עניין, לגבי הבית ספר, הבית ספר נמצא בתנאים תת אנושיים.
<דוד רינדר: אני לא מתבייש לומר פה במדינת ישראל, זה תנאים שלא מתאימים למדינת עולם שלישית, ממש ככה.
<דוד רינדר: כל מה שנאמר פה זה עדיין מעט.
<דוד רינדר: זה רק לבוא ולראות.
<דוד רינדר: מר זהבי היה שם בביקור, אני הייתי נוכח בביקור.
<דוד רינדר: התנאים הולכים ונהיים קשים כי הבית ספר הולך וגדל והביקוש לבית ספר הזה הולך וגדל והתנאים הולכים וקשים מיום ליום ואני פשוט לא מבין, אני ישבתי בשנה שעברה מול מר יהב, ראש העיר של חיפה, וממש באטימות לא, אני לא יכול להגדיר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבקשת, הוא לא נמצא כאן - - -
<דוד רינדר: אני מדבר על עובדות ועל תיעוד של הדברים.
<דוד רינדר: לא אמרתי עליו, אמרתי באטימות לב הוא פשוט לא התייחס לטענות שלנו, לא רוצה לתת לכ-400 ילדים בית ספר, נקודה.
<דוד רינדר: למה?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, אני אשמח שאתה תשאר כי אנחנו תיכף נתייחס לסוגיית הפיקוח, אגב, גם על מקרים שיש בצפון ואנחנו נראה איך אנחנו ביחד, יכול להיות שאתה גם לא מודע להם, איך אנחנו ביחד משנים מציאות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לסגור את הסיפור של קריית שמואל.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אני אוכל לקבל סטטוס תוך חודש לאן זה הולך?
יפעת שאשא ביטון: הילדים לא יכולים להשאר בתנאים כאלה, בין אם זה במקום הספציפי - -
<קריאה: שנה וחצי זה מה שהוא אמר, תן לי כמה ימים, אני מחכה כמה ימים.
יפעת שאשא ביטון: - - לאן זה הולך, בין אם זה באותו מקום פיזי שהם נמצאים, בין אם זה בפתרון פיזי במקום אחר באותו מרחב גיאוגרפי.
יפעת שאשא ביטון: זה שבכלל אין שום פתרון לילדים בחברה החרדית מבחינת אופי החינוך בכל המרחב הגיאוגרפי שבו הם נמצאים זה משהו שדורש התייחסות ותיקון.
יפעת שאשא ביטון: אם אכן זה כך אני מבקשת לבדוק את זה ושיימצא פתרון לאותה חברה.
<דנה פולק: אני רק רוצה לומר שבשיחות עם עיריית חיפה הם אומרים שיש להם כן פתרונות חלופיים.
יפעת שאשא ביטון: לחברה החרדית?
<קריאה: זה פשוט שקר.
<דנה פולק: לאותו מוסד ספציפי יש - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל ברוכות הבאות, רק כדי שאנחנו נבין את סדרי הדיון, לא מתפרצים מהצד.
יפעת שאשא ביטון: מי שידבר שלא ברשות דיבור פשוט ימצא את עצמו בחוץ וחבל.
<דפנה ארביב: אני יכולה להגיב על הנושא הזה?
יפעת שאשא ביטון: בקצרה כי אנחנו רוצים לסגור, אנחנו כבר שעה דנים.
יפעת שאשא ביטון: כמעט כל הדיון אנחנו דנו בנושא של קריית שמואל, אני רוצה לעבור הלאה.
<דפנה ארביב: שלום, שמי דפנה ארביב אני בוועד ההורים של בית הספר נתיבות משה.
<דפנה ארביב: יש חלופות בבית ספר קריית שמואל.
<דפנה ארביב: יש שטחים, אלה שטחים ציבוריים ששייכים לכל תושבי השכונה ולא רק אוכלוסייה מסוימת אמורה להנות מהשטחים האלה.
<דפנה ארביב: הגשנו, אני הגשתי לראש העיר, ישבתי איתו ונתתי לו את בקשת ההקצאה בדיוק עם שטח וגוש וחלקה.
<דפנה ארביב: השטח הזה פנוי לבנייה ציבורית.
<דפנה ארביב: משיקולים שלו, כולם יודעים מה השיקולים שלו, הוא לא מוכן לתת לנו את זה, לא.
<דפנה ארביב: היה דוח מבקר המדינה האחרון, השנה הפתרסם.
<דפנה ארביב: 90 מוסדות בעיריית חיפה שהם נטושים והם לא עושים איתם שום דבר.
<דפנה ארביב: אני אגיד לך עוד משהו, לפני כמה שנים היה בית ספר בקריית חיים שהוא נסגר בגלל התדלדלות האוכלוסייה, הגישו בקשה וממש מתחננים, יש פרוטוקול בשנת 2007 שהוא מבקש, מתחנן, תן לנו את הבית ספר הזה, הוא ריק.
<דפנה ארביב: זה לא רחוק, זה קריית חיים, זה שייך עוד - - - וגם הוא לא נתן.
<דפנה ארביב: עכשיו זה שהוא אומר שיש - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו את הדיון הזה במשך שעה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו העלנו את כל הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי עכשיו כסיכום של הדיון ממשרד החינוך תוך חודש לקבל סטטוס איפה הסיפור הזה עומד.
יפעת שאשא ביטון: בין אם בתוך הסביבה הפיזית הקיימת והרחבתה ובין אם בסביבה פיזית אחרת ובלבד שזה יהיה בתוך המרחב הגיאוגרפי שבו אתם נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי אמרנו את זה כבר לפני שנה וחצי כי הפתרון הוא לא להגיד את זה יותר ולהרים ידיים.
<גיא אטיאס: הם נתנו איזה פתרון כלשהו לבנות עוד שלוש קומות למעלה שהבנות הן גם ככה עולות חמש קומות - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לדון בפתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי ממשרד החינוך לקבל סטטוס תוך חודש מה הולך להיות עם בית הספר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את הפתרון אחרי חשיבה ואחרי שהם בדקו את כל האפשרויות ושהם יודעים את כל החלופות שקיימות.
יפעת שאשא ביטון: אומרת הגברת אביבה שיש פה אפשרויות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: סיימנו את הדיון.
<קריאה: היא נתנה לך תשובה, הנציגה של משרד החינוך נתנה תשובה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה להתקדם לסוגיות נוספות במגזר החרדי.
<גיא אטיאס: הבקשה היחידה שיש לי שלא יסבנו אותך כמו שסיבנו אותנו.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לנהל את השיח בשפה שראוייה לכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לסוגייה נוספת במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הבינוי והסיפור שלכל ילד מגיעה סביבה מותאמת ובטיחותית אני חושבת שאנחנו הדגשנו את זה, אמרנו את זה פעם אחר פעם.
יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלות בסיפור הזה, זה צריך להיות נקודה משרד החינוך מבין, הצטרפה דפנה ואמרה את דבריה ואני מניחה שהדברים גם יהיו חלק מההתייחסות של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לסוגיות נוספות, אפילו טיפה יותר מורכבות.
יפעת שאשא ביטון: כי כאן אנחנו ראינו את הסביבה, ראינו את הבנות, ראינו איפה הם לומדים, הדברים מאוד מאוד ברורים.
יפעת שאשא ביטון: יש מקרים נוספים בתוך המגזר החרדי שהגיעו שלשמם אנחנו מתכנסים וזה סוגייה של קבלת ילדים לתוך המסגרות.
יפעת שאשא ביטון: שמסגרת חינוך מחליטה את מי היא מקבלת ואת מי לא.
יפעת שאשא ביטון: אגב, במגזר החילוני אין לי את הפריבילגיה להחליט את מי אני מקבלת ואת מי לא.
יפעת שאשא ביטון: וסוגייה של טיפול במקרים של אלימות או פגיעה בילדים.
יפעת שאשא ביטון: כבוד הרב או המפקח, אני לא אמרתי שכל המגזר החרדי מתעלל בילדים אבל אני אמרתי שכשיש מקרים כאלה מאוד קשה לטפל בהם.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ומחדדת את זה רק בשביל שהדברים יהיו ברורים.
<דוד רינדר: אני יכול לתת תשובה לגבי אזור הצפון בחינוך העצמאי, אני לא אגיד שאין בעיות ואין קשיים אבל כשיש הם מטופלים כמו שצריך במדינת ישראל על פי החוק.
<דוד רינדר: אני עומד מול המפקחים של המחוז החרדי, יוסף פוליטי ועוד מפקח אחד, אנחנו מטפלים בדברים כמו שצריך.
<דוד רינדר: אני לא יודע, אני לא יכול לתת מענה, אני לא אמור לתת מענה למקומות אחרים ולמגזרים אחרים.
<דוד רינדר: באזור שבו אני אמון על הפיקוח שם זה מטופל במאה אחוז כמו שצריך.
<דוד רינדר: יש מקרים אבל הם מטופלים כמו בכל מגזר אחר.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז ואנחנו גם לא במשפט, זה בסדר, אנחנו נדבר על הדברים, אנחנו נפתור את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמי שיפתח את הדיון זה המועצה לשלום הילד, אחר כך אנחנו נעבור לעדויות.
<רחלי הכהן: תודה.
<רחלי הכהן: האמת שהדוגמה העיקריית שאני כן חושבת שכדאי להעלות לפני שאני אתייחס לזה היא כן דוגמה שקשורה לתנאים דווקא אבל היא דוגמה שהגיעה אלינו רק אתמול והיא לא דוברה כאן, אני חושבת שזו דוגמה משמעותית.
<רחלי הכהן: רק אתמול פנתה אלינו מישהי, קודם כל אני אפתח שזה בעצם נקודת המוצא היא שכל ילד מבחינתנו זכאי לתנאים בסיסיים, משהו שנאמר ואני כן חושבת שכבר הרבה זמן אנחנו אומרים שגם לגבי מוסדות פטור שאמנם פטורים מפיקוח פדגוגי אנחנו כן חושבים שהעניין של הרישוי והבקרה הוא קריטי ומשמעותי - - -
<קריאה: זה לא מוסד פטור, אגב.
<רחלי הכהן: לא, זה לא.
<רחלי הכהן: אני רוצה לדבר על עוד מוסד שהוא גם לא מוסד פטור, מוסד ששייך לרשת החינוך העצמאית שזה מוסד מוכר שאינו רשמי שמתוקצב על ידי המדינה.
<רחלי הכהן: רק אתמול קיבלנו פנייה על 1800 תלמידות בבית הספר שבעצם מה שקרה שם שכולן למדו במבנה אחד, היו תנאים של צפיפות מאוד מאוד גבוהה ויום אחד לפני תחילת שנת הלימודים הרשות המקומית באה ובישרה להם, איזה יופי אנחנו מקבלים מבנה חדש שחלק מכן יכולות לעבור למבנה החדש.
<רחלי הכהן: אבל מה, המבנה החדש לא הותאם בשום צורה שהיא לצרכים.
<רחלי הכהן: אני קיבלתי אתמול תמונות.
<רחלי הכהן: שוב, 1800 בנות שמתוכן מאות בנות הועברו למבנה הזה.
<רחלי הכהן: יש שם שני תאי שירותים על כל 100 בנות.
<רחלי הכהן: בנות בכיתות א'-ב' שזה תנאים לא הגיוניים.
<רחלי הכהן: יש שם מדרגות שבורות ועוד הרבה בעיות.
<רחלי הכהן: זה בית הספר היחיד שנמצא באזור אז מבחינת ההורים זה בית הספר היחיד - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רחלי אבל הקדשנו כמעט דיון שלם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נגיע למקרים שבהם ילדים פשוט יושבים היום בבית, היום כשאנחנו מדברות כי הגננת החליטה שהיא לא מקבלת את הילדה.
יפעת שאשא ביטון: כי אמא שלה מכל סיבה שהיא החליטה שהיא לא מתאימה לאורחות החיים כי הטלפון שלה הוא כזה או כי היא חד הורית או מ-1001 סיבות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: ילדים אחרים שלא נקלטו כי האמא נוהגת.
יפעת שאשא ביטון: לא בדקו למה ואיפה הצורך ופשוט בצורה, אם מדברים על אטימות לב אז זה בדיוק שם.
יפעת שאשא ביטון: הילדים לא נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: ועוד הרבה מאוד מקרים שמסיבות שאפילו לא ידעו להגיד אם זה טלפון או אם זה נהיגה או כל דבר אחר פשוט לא קיבלו את הילד כי הוא לא מתאים לאורחות בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: על זה אני רוצה לדבר.
יפעת שאשא ביטון: יש שם אפליה בשם איזשהי אוטונומיה ואת האפליה הזו אנחנו צריכים להפסיק אז ברשותך, בבקשה.
<רחלי הכהן: אז בהקשר הזה אני כן אגיד שאנחנו קיבלנו פחות פניות בעניינים האלה על אף שהוא נושא שבהחלט קיים ובהחלט עומד על סדר היום ואין לי אלא להצטרף לדברים שאמרת שאנחנו לגמרי חושבים שכל ילד צריך להתקבל לכל בית ספר, זה לא יכול להיות מצב כזה, בטח לא שילדים יושבים בבית בין אם הם חרדים, אם הם אתיופיים, כל ילד זכאי לזכות החינוך באשר הוא ילד בכל מוסד.
יפעת שאשא ביטון: אביבית.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אביבית, ארגון בזכות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני רק יכולה לצרף עוד כמה דוגמאות שבעצם ילדים לא מתקבלים גם בגלל שהם ילדים עם מוגבלות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הגיעה אלינו פנייה גם על גן מהמוכר והלא רשמי שלא היה מוכן לקבל ילדה בגלל שהיא עם תסמונת דאון.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני רוצה להגיד בהקשר הזה שילדים משולבים, מעבר לזה שהם מופלים, במוכר והלא רשמי לצערי הם מופלים פעמיים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ילדים משולבים אמורים לקבל, חלקם, איזשהו תקציב דיפרנציאלי והילדים עם מוגבלויות אחרות אמורים לקבל איזשהו תקציב סטטיסטי לבית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לצערנו מהפניות שהגיעו אלינו הבנו שהתקציב עובר אמנם ממשרד החינוך לבעלויות אבל שם הילדים לא מקבלים את השירות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם לא מקבלים את השירות מכל מיני סיבות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: סיבה אחת זה שאנשי הטיפול, המתי"אות, האנשים שנותנים את השירותים הפארא-רפואיים לא נכנסים לבעלויות ובעצם הבעלות צריכה למצוא את הפיזיותרפיסט, את המרפאה בעיסוק או כל איש טיפול אחר - - -
יפעת שאשא ביטון: למה הם לא נכנסים?
<אביבית ברקאי - אהרונוף: מסיבה שהבעלויות, לפי מה שהבנתי, לא מאפשרות להם להכנס.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז צריך להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שהמתי"אות החליטו שהן לא נכנסות אלא הן לא נכנסות כי בעצם מי שאחראי על בתי הספר לא מאפשר להן גישה פנימה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני אומר גם את הדברים אחרי זה ביחד למשרד החינוך, לא התכוונתי להמעיט ממשרד החינוך.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: על כל פנים הבעלויות עצמן בעצם, מאחר והם מקבלים את התקציב הם נדרשים למצוא את המטפלים אבל השכר שהם מציעים להם הוא שכר זעום.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הוא לא שכר שניתן לאנשים ממקצועות הבריאות - - -
יפעת שאשא ביטון: למה, הם אמורים להחליט את השכר, אין איזשהו אומדן של כמה צריך לשלם לכל בעל מקצוע בפארא-רפואי?
<אביבית ברקאי - אהרונוף: יש, אבל הם לא מוכנים לשלם, ולכן בסופו של דבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל את אומרת שהם מקבלים את התקציב.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם מקבלים את התקציב אבל הילד בסופו של דבר לא מקבל את השירות בכלל או שהוא לא מקבל את השירות מאיש מקצוע.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: כי הם מוכנים לשלם לסטודנט, לסטאז'ר אבל לא - - -
יפעת שאשא ביטון: ומה קורה עם יתרת הכסף?
יפעת שאשא ביטון: איציק, מה קורה במצב כזה שבית ספר מקבל תקציב והוא מחליט כמה הוא משלם או את מי הוא לוקח?
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מפקחים על זה שהכסף שמגיע לילד הולך ישירות לילד?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מגיע באמת בסופו של דבר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: זאת הנקודה הבאה.
<איציק זהבי: קודם כל צריך להגיד בעניין הזה עלו פה כמה נקודות שקשורות לחינוך המיוחד.
<איציק זהבי: הנושא של החינוך המיוחד הוא נושא מאוד מאוד רגיש וגם נבחן אצלי במחוז והשנה עשינו כברת דרך מאוד מאוד גדולה לשינוי, כולל הנושא הזה של שיבוץ ילדים.
<איציק זהבי: לא מקובל באופן חד וברור שמוסד מסוים לא יקבל ילד או ילדה כי היא עם תסמונת דאון או עם משהו מהלידה.
<איציק זהבי: זה קורה וכשזה קורה אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו אוכפים?
<איציק זהבי: אנחנו מטפלים בעניין הזה בצורה מאוד מאוד חריפה, בצורה מאוד מאוד מסודרת כדי שהמקרים האלה יפתרו.
<איציק זהבי: אנחנו רוצים להגיע למצב שבו הילד או הילדה ישתתפו בתוך הפעולה בין אם זה בגן הילדים, בין אם זה בבית הספר בצורה מיטבית.
<איציק זהבי: אין כוונה גם בהתערבות שלי או של המערכת של משרד החינוך בכפייה או בכוח לגרום למצב שאחר כך האווירה סביב הילד וההתעסקות סביב הנושא הזה תהיה אווירה בעייתית.
<איציק זהבי: אז אנחנו מפעילים את המכבש של הלחצים כלפי המנהלים, כלפי המנהלות בתוך המוסדות ויחד עם זאת אנחנו מנסים להגיע בהדברות לכל אחד ואחד מהמקרים.
<איציק זהבי: והיום, אני לא חושב, אני לא בדקתי את העניין הזה לעומק אבל אני אתן לך תשובה מדוייקת.
<איציק זהבי: להערכתי כל המקרים של תלמידים בחוץ, והיו לנו כמה וכמה מקרים מאוד קשים, כולל אחד שנפתר ביום חמישי האחרון באזור המרכז, מצאנו פתרונות לכל הילדים.
<איציק זהבי: מקרים מאוד מאוד מאוד קשים.
<איציק זהבי: אני לא חושב שפה זה המקום להכנס לפירוט.
<איציק זהבי: אני מדבר ברמה עקרונית - - -
יפעת שאשא ביטון: כן אבל השאלה איציק שוב, וזה לא רק אליך, אני גם מפנה את זה לחברה החרדית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים להם יותר מדיי חופש בלהחליט מי כן ומי לא?
יפעת שאשא ביטון: כי אני לא חושבת שבמקומות אחרים חוץ ממקום מסוים שגם לדיון לגביו אנחנו נגיע בוא נגיד במיינסטרים של מדינת ישראל של מערכת החינוך לאף אחד אין את הזכות להחליט איזה ילד הוא מקבל ואיזה ילד הוא לא מקבל.
יפעת שאשא ביטון: למה שם יש לנו איזשהי גמישות?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת זאת שאלה קשה ואני לא בטוחה גם שאתה צריך או יכול לענות עליה.
יפעת שאשא ביטון: אבל למה אנחנו מאפשרים את זה, למה אין לנו שום סמכות לכפות.
יפעת שאשא ביטון: מה זה אני לא רוצה להכניס את הילד בכפייה או ליצור אווירה לא נעימה.
יפעת שאשא ביטון: וזה שדוחים את הילד זה לא יוצר סיטואציה?
<איציק זהבי: אני התייחסתי בעניין הזה לחינוך המיוחד.
<איציק זהבי: ברשותך עוד משפט אחד על המתי"אות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן אני מדברת על החינוך המיוחד.
<איציק זהבי: אז גם על המתי"אות שהוזכרו פה - המתי"אות לא נותנות מענה לציבור החרדי.
<איציק זהבי: כל החינוך המיוחד החרדי נמצא במסגרות של מוכרים שאינם רשמיים והמתי"אות נותנים מענים רק למסגרות ממלכתיות.
<איציק זהבי: אנחנו היום, רחלי אברמזון מנהלת האגף ואני, עושים עבודת מטה כדי להביא לשינוי של הדבר הזה באופן כזה שהמתי"אות יחוייבו לתת מענים גם לילדים חרדים שלומדים במוסדות מוכרים שאינם רשמיים.
<איציק זהבי: זה מהלך מאוד מאוד גדול, מאוד מאוד לא פשוט.
<איציק זהבי: צריך להבין את ההיסטוריה של הדברים, הדברים לא נולדו אתמול.
<איציק זהבי: המוסדות החרדים שמטפלים בילדים עם צרכים מיוחדים הם מוסדות שעושים עבודה לעילא ולעילא, מצויינת, וצריך לראות את הדברים בעיניים.
<איציק זהבי: ואגב גם ילדים חילוניים בני מיעוטים ואחרים כולם יכולים לקבל שם טיפול ומקבלים טיפול באותם מוסדות.
<איציק זהבי: אנחנו מוודאים שני דברים: האחד, שלא תהיה התעמרות כלפי הילדים הללו ושתיים שלא יהיה מצב שבו ילד התקבל או לא התקבל על רקע זה שהוא בא מקבוצה כזו או מקבוצה כזו.
<איציק זהבי: בוודאי ובוודאי בחינוך המיוחד זה בכלל לא רלוונטיף אם אנחנו נפתח את הנושא הזה לנושא של קבלת תלמידים למוסדות באופן כללי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז תיכף אנחנו נשמע עדות ואז אנחנו נוכל להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה עוד משפט כי זמננו ממש קצר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: דיברתי על ילדים משולבים לא על המסגרות של החינוך המיוחד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל מעבר באמת גם לשירותים הפארא-רפואיים שהם לא מקבלים ובעצם שהם בסופו של דבר הם לא יכולים למצות ככה את היכולת שלהם להשתלב באופן מיטבי באותם בתי ספר וחלקם אפילו נאלצים אחרי זה לעבור למסגרות של חינוך מיוחד למרות שהם יכלו להשתלב ולהיות חלק מהחברה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: גם הנושא של הכשרה והדרכה של הצוות לא ברור אם נעשה במסגרות הללו.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: נקודה חשובה נוספת שבעצם אין כתובת אחת.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: התקציבים נמצאים באגף לחינוך מיוחד, הפיקוח אמור להיות פיקוח של המחוז החרדי, הפן המקצועי אמור להיות של המפקחות לחינוך מיוחד אבל הן לא נכנסות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא ברור מי הכתובת שם של ההורים שהם יכולים לפנות אליה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: שוב, זה באמת גם מביא לדברים שנאמרו כאן, כן, בנוגע לפיקוח.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא ברור מי עוקב אחרי כל ילד, אם הוא מקבל את מה שהוא זכאי.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אם נכתבת תכנית חינוכית יחידית לאותם ילדים משולבים?
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ברוב המקומות לא נכתב תח"י ואין אף אחד שמפקח ובודק את זה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אין מי שבודק באמת, אלא אם כן פונים אליכם שלא מוכנים לקבל ילד מסוים בגלל שהוא ילד עם מוגבלות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני חושבת שיש פה איזשהו חסר, אולי מרוב הורים ובעצם אין כתובת אחת ברורה שאפשר לפנות אליה כדי שלא תהיה הדרה של ילדים, שהילדים האלה יוכלו להשתלב ולקבל את השילוב בצורה מיטבית.
יפעת שאשא ביטון: תודה אביבית.