GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אמא שלו יכולה לשבת בבית גם בשביל הכיף, אבל אנחנו צריכים לתת את המענה לילד, וכשאנחנו נשנה את התפישה הזו, ואני משתמשת במה שאתה אומר; אני לא באה נגדך – כשאנחנו נשנה את התפישה הזו, גם לידה עד 3 יעבור למשרד החינוך, שזה הבית הטבעי שלו בעיניי, וההתייחסות תהיה אחרת, כי בגיל 3, כשזה כבר נמצא במשרד החינוך, אין שאלה אם תהיה סייעת או לא תהיה סייעת אלא להפך – אנחנו היום מקיימים שיח, ואנחנו ממש בסוף תהליך, שאנחנו מבינים שסייעות זה לא הפתרון כי זה חלקי, אז נקים מנגנונים שלמים שייתנו מענה לכולם, שייתנו מענה לילדים אפילפטיים וילדים סוכרתיים וילדים חולים אחרים ואלרגיים והכול, וזה יהיה אין האוס ובצורה מקצועית לאורך כל שעות היום במשך כל השבוע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להתקדם עם התפישה ולא ללכת אחורה.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה לך באמת על הדברים רק משום שהרמת לי להנחתה, שזה בדיוק חלק מהתפישה שאנחנו צריכים לשנות.
<הדר אלחייק: אני רוצה לשאול, בתכל'ס, בספטמבר, מה אני עושה?
יפעת שאשא ביטון: שאלה מצוינת.
יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי את זה בתחילת הדיון, מה אני אומרת להורים האלה, ואמרתי לכם – זה לא יקרה מחר בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: זה יקרה בסוף הדיון.
יפעת שאשא ביטון: הנה סוף הדיון, והנה השאלה באה.
<הדר אלחייק: מה אני אמורה לעשות?
<הדר אלחייק: מי ייקח אחריות על המוות- - -
יפעת שאשא ביטון: חס וחלילה.
יפעת שאשא ביטון: לא לדהור עם הרכבת.
יפעת שאשא ביטון: לא להקצין.
יפעת שאשא ביטון: בואי נישאר בפרופורציה של המקצועיות.
יפעת שאשא ביטון: קצת הקצנו.
<הדר אלחייק: אני לא מקצינה.
<הדר אלחייק: זה מוות ודאי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לשמוע את זה, מודה.
יפעת שאשא ביטון: צריך למצוא לכם פתרון, צריך לשמור על הילד.
יפעת שאשא ביטון: מפה ועד למוות ודאי – לא פה.
<הדר אלחייק: מה הפתרון?
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להוציא אותך.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, תודה רבה לכל המשתתפים בפעם המי יודע כמה, אבל אני מבקשת לקבל גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד – אני לא מנכה פה את משרד הבריאות מהסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי, אנחנו במצב חירום.
יפעת שאשא ביטון: נגדיר את זה – אנחנו עכשיו במצב חירום.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו הורים שצריכים לקבל מענה שלשום, כי הם קיבלו סייעת, כבר התקבלו לגן, שילמו מקדמות, עשו את כל התהליך, ופתאום עצרו להם את הרכבת ואמרו: תרדו, כי מישהו שם החליט שאנחנו לא בתוך התהליך הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת למצוא פתרון תוך שבוע – משרד הרווחה יחד עם משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני אנסה גם לדבר עם המנכ"לים כדי לגייס את התקציב, אולי אפילו במשותף.
יפעת שאשא ביטון: אנסה לדבר עם כל מי שרק יוכל לעזור כדי שנוכל לתת מענה לחודשים הראשונים של השנה.
יפעת שאשא ביטון: לפחות לתת מענה לילדים האלה שכבר נמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: במקביל, אני מבקשת שנצא לתוכנית; לא נחשוב על תוכנית אלא שנצא לתוכנית.
יפעת שאשא ביטון: חגי, התחלת את הכיוון, והכיוון הוא נכון, שאם אנחנו הולכים לכיוון של הכשרות של צוותים, ואם אנחנו הולכים לכיוון של הכנסת אפיפן, ואם אנחנו הולכים לכיוון שאנחנו מגדירים אילו ילדים יוחרגו וכן יקבלו מענה בתוך המערכת, כי – ואפשר גם לתקצב את זה, ואם צריך, נילחם על התקציב הזה, אבל בואו שיהיה לנו איזשהו מסמך.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שאמרתי בדיונים הקודמים.
יפעת שאשא ביטון: תנו לנו על מה להילחם.
יפעת שאשא ביטון: תגידו: אנחנו צריכים את זה, ועם זה אנחנו יוצאים למלחמה, אבל אי אפשר בעלמא כל הזמן לדבר ולנסות שהפתרונות יבואו מעצמם.
יפעת שאשא ביטון: אז שני דברים, אני מחדדת – אחד, פתרון מיידי – אני מבקשת תוך שבוע לדעת מה קורה ב-1 בספטמבר, אם אנחנו מסוגלים לתת את המענה לשלושה חודשים עבור הילדים האלה, שאחד מהם נמצא כאן ובלייב אומר לנו: אני צריך את עזרתכם; והפתרון השני – חגי, עד סוף החודש, לאיזו תוכנית ארוכת טווח אנחנו הולכים.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שאתם תצטרכו כאן גם את השיתוף של משרד הבריאות כדי להבין את המענים שנדרשים, ונדע עם מה לבוא למשרדים ולאיזה תהליך אנחנו יוצאים ומה זה אומר מבחינת המעונות, שגם הם יירתמו וייערכו.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות שילוב ידיים.
יפעת שאשא ביטון: זה עם המעונות והמעונות יחד אתנו, כי לבד, ובטח בהנחתה, זה לא יעבוד.
יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, הייתי מספיק מובנת?
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רק בשורות טובות.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון בנושא מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: הכותרת הזו לא חדשה לאף אחד שיושב כאן סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר הדיון השלישי שאנחנו מכנסים בחודש וחצי האחרונים, כשהדיון הראשון היה מתוך מקום של הרבה מאוד אופטימיות, של לבוא ולבחון מה המענה הנכון ולאיזה כיוון אנחנו הולכים.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד מאיתנו, אני בטוחה, לא תיאר לעצמו שמישהו כאן יגיד, 'אה, אוקיי, אם המענה שאנחנו נותנים הוא לא באמת המענה האופטימאלי אז בואו לא ניתן מענה בכלל', במקום ללכת לכיוון של איזו חלופה אנחנו מציעים ואיך אנחנו מתקדמים לשם.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הקודם היה דיון חירום, ומבחינתי הדיון הזה הוא יותר חירום מחירום, כי אנחנו כבר נמצאים ערב פתיחת שנת הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאנחנו עומדים מול שוקת שבורה.
יפעת שאשא ביטון: קיבלתי את תשובות המשרדים, הרווחה ומשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: , אף אחד מהם לא העלה ולו ניצוץ של תקווה בעיניי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לראות איך אנחנו מנסים בכל זאת לתקן את המציאות לקראת פתיחת שנת הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: היום, במצב שאנחנו נמצאים, זה כאילו מדינת ישראל אומרת ויתרנו עליכם, 350 הילדים שהם אלרגיים, אנחנו לא לוקחים עליכם אחריות, תסתדרו.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה מה שאנחנו רוצים באמת לשדר לאוכלוסייה הזו, רק בגלל שמדובר בילדים אלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אפתח דווקא עם משרד הרווחה, אנחנו נגיע גם למשרד הבריאות, לפני שאתם נושמים לרווחה, אבל זה חנה במגרש של משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה מבחינתי מפעיל את מעונות יום, משרד הרווחה אחראי.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור, המשוואה היא מאוד מאוד פשוטה, והשאלה היא איך משרד הרווחה בכל זאת יוצר איזשהו מהלך שאנחנו ניכנס למערך של תמיכה סדירה בכל הסיפור של הנושא של האלרגיים כבר מתחילת ספטמבר.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מי מכם רוצה לדבר?
יפעת שאשא ביטון: ורד שם וחגי כאן, משאירה לכם את הבמה, בבקשה.
<חגי פורגס: בוקר טוב.
<חגי פורגס: כמו שציינתי בדיון הקודם, וזה רלוונטי גם לעכשיו, המהלכים שאנחנו נעשה, עשינו במהלך שנת הלימודים, שנות הלימודים הקודמות ובשנת הלימודים הבאה ביתר שאת בעקבות ההחלטה האחרונה של המנכ"ל, היא, אל"ף, יצירת סביבה בטוחה יותר במעון בכל הנוגע לסיוע, למענה לילדים אלרגיים, כדי שלא ייחשפו לאלרגנים האלה, הכשרות לצוותים, שגם כוללות מודולות של מד"א, של עזרה ראשונה במקרם של התפרצויות, גם יש לנו שיתוף פעולה עם עמותת יה"ל שעוזרת לנו בביצוע ההכשרות, והשנה אנחנו גם נלך עם זה קצת יותר קדימה כדי לעשות את ההכשרות האלה ביותר אינטנסיביות.
<חגי פורגס: אנחנו גם פועלים לאספקת מזרקים, מזרקי אפיפן להורים במעונות, ובשיח מתמיד עם משרד הבריאות למתן מענים, למתן כלים למטפלות - - -
יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה לשאול אותך, הרעיון הוא ללכת לתכנית כוללת טובה יותר.
יפעת שאשא ביטון: כולנו מסכימים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני גם אומרת את זה, כל פעם כששואלים אותי אני אומרת נכון, סייעות זה לא הסיפור, למעט במקרים מאוד מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: מצד שני, אני לא יודעת באמת להצביע על חלופה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו מה שאתה אומר זה משהו שהוא כזה בגדול.
יפעת שאשא ביטון: יש באמת תכנית סדורה?
יפעת שאשא ביטון: כי למשל יה"ל שלחו לי מסמך, שבו מתואר איך מתנהלים במקומות אחרים בעולם, ורק מהקצת שהם שלחו לי אתה רואה שיש שם שיטה סדורה של מה עושים, איך מתנהלים, מה עובר הצוות, איך מתנהלים בתוך הגן, איפה אוכלים בתוך הגן, איזה הנחיות יוצאות להורים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים מאוד מאוד שיטתיים.
יפעת שאשא ביטון: לקחת את המסמך הזה ולהפוך אותו לתכנית עבודה, בקלי קלות.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא אם במשרד הרווחה, חוץ מלהגיד ברמת הכלל 'אנחנו נעשה הדרכות, אנחנו נכניס מזרקים', יש איזושהי תכנית אמיתית של איך אנחנו יוצרים סביבה בטוחה לילדים האלה?
יפעת שאשא ביטון: והשאלה השנייה, האם אנחנו בכלל ערוכים ל-1.9?
<חגי פורגס: אני רוצה להבין רק, כשאת אומרת תכנית למה הכוונה?
<חגי פורגס: זאת אומרת, יש לנו סל כלים שאנחנו מפעילים אותם.
יפעת שאשא ביטון: 'הדרכנו את הצוות', בסדר?
<חגי פורגס: הדרכנו את הצוות ואנחנו מכניסים תכנים של עזרה ראשונה, ושנה הבאה אנחנו, בשנת הלימודים הקרובה אנחנו פועלים לאספקת מזרקים להורים.
יפעת שאשא ביטון: שזה חשוב וזה טוב, וזה חלק מהמהלך.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני, אני מוכנה, אני מוכנה לעזור לך, למעונות.
<תמי ברנע: לא, הוא אמר אספקת מזרקים להורים.
<תמי ברנע: זה מה שאמרת.
<חגי פורגס: מה זאת אומרת להורים?
<חגי פורגס: ילדים, במקום, כדי לעזור להורים להביא מזרקים.
<חגי פורגס: זאת אומרת שיהיה, בכל מעון שיש בו ילד אלרגי אנחנו נסייע באספקת מזרקים לאותו מעון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא יהיה בכל מעון?
יפעת שאשא ביטון: כי הרי אנחנו דיברנו על זה שיש ילדים שאנחנו לא יודעים, אם אנחנו כבר הולכים להיות חכמים, ואנחנו רוצים להיות כאלה, אז אנחנו בעצם אומרים, יש ילדים שגם לא יודעים שהם אלרגיים וזה פתאום התפרץ, אז האם אנחנו יכולים לתת גם להם מענה?
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו כבר שם אז למה לא?
<חגי פורגס: אנחנו עכשיו מתחילים עם הדבר הזה, בעקבות ההחלטה האחרונה אז, עד עכשיו לא עשינו את זה.
<חגי פורגס: עכשיו, כמענה משלים, אנחנו כן הולכים לשם.
<חגי פורגס: עוד לא נכנסנו לפרטים האלה.
<חגי פורגס: מדובר בהיקף מאוד גדול של מעונות ומסגרות לילדי הגיל הרך שאנחנו מפקחים עליהם.
<חגי פורגס: זה לא יהיה, זאת אומרת אין לנו במחסן מזרקים שאנחנו מחלקים.
<חגי פורגס: זה תהליך שאנחנו מתחילים אותו מאפס.
יפעת שאשא ביטון: אז ב-1.9 זה לא יהיה, נכון?
<חגי פורגס: אז שוב, בדבר כזה של תקציבים והתקשרויות ומערך שצריך להתחיל להפעיל אותו מאפס זה לא קורה בשבועיים, אבל שוב, אנחנו נעשה מאמצים כן לראות איך אנחנו נותנים את הפתרונות הכי מהירים.
יפעת שאשא ביטון: איזה פתרונות מהירים אנחנו יכולים לתת?
<חגי פורגס: שוב, בהיבט של - - -
יפעת שאשא ביטון: מה משרד הרווחה מציע לנו?
יפעת שאשא ביטון: יש פה הורים.
יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת כאן, אני רואה פנים של הורים שאני בקשר איתם כבר אפילו יותר משנה, כי עוד היינו בסאגה הזו לפני שנה, לפני פתיחת שנת הלימודים הקודמת, עם כל הסיפור של הסייעות, מה אני אומרת להורים האלה?
יפעת שאשא ביטון: אתם עכשיו לא חלק מהמשחק, חכו שנתארגן?
יפעת שאשא ביטון: באמת מה אני אומרת?
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך אמיתי.
<חגי פורגס: בכל מה שנוגע לסייעות יש את החלטת המנכ"ל האחרונה, שאנחנו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: הבנתי אותה.
<חגי פורגס: בשאר, אז לכן - - -
יפעת שאשא ביטון: היא בעיניי חלם רק מהסיבה הפשוטה שהוא אמר ביטלתי, אבל הוא לא אמר מה נתתי.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתו, שסייעות זה לא הפתרון הנכון.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הוא השתמש בוועדה הזו כדי להגיד 'אוקיי, אנחנו מוציאים את זה מתוך המערכת', רק הוא פספס את החלק בוועדה שאמר 'אנחנו מוציאים את זה מתוך המערכת כדי לתת משהו יותר טוב'.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם המשהו היותר טוב?
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר אנחנו בהתהוות.
יפעת שאשא ביטון: מה אני עושה ב-1 בספטמבר?
יפעת שאשא ביטון: באמת, אני לא מנסה לשים אותך בפינה, אני רוצה שננסה לחשוב מה אנחנו עושים ב-1 בספטמבר.
<חגי פורגס: אז אני שוב אומר, הורה שצריך סייעת, אוקיי?
<חגי פורגס: וחוות הדעת הרפואית אומרת שהילד צריך סייעת, המענה הוא זה מה שהמנכ"ל החליט.
יפעת שאשא ביטון: המענה אומר הילדים לא, אל תביאו את הילד?
<חגי פורגס: יש חוות דעת רפואית.
<חגי פורגס: ברגע שיש חוות דעת רפואית, שהרופא אומר שהילד צריך סייעת אז הילד צריך סייעת, אי אפשר להכניס אותו למעון בלי סייעת.
<חגי פורגס: לכן, המענה שאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אז משרד הרווחה אומר, ילדים שאין להם סייעת לא יכולים להיות חלק מהמערכת, אלא אם כן הם מממנים סייעת.
<חגי פורגס: זה תמיד.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא תמיד, כי בעבר הם קיבלו סייעת.
יפעת שאשא ביטון: הם קיבלו סייעת של שעתיים.
יפעת שאשא ביטון: תכף אני אדבר גם על זה בהקשר של משרד הבריאות ואני אראה גם את כל החלמאות שיש בסיפור הזה של הסייעות, אנחנו נגיע גם לשם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, ילד שנכתב לו שהוא צריך סייעת משרד הרווחה אומר לו 'אצלנו אין לך פתרון, אלא אם כן אתה מביא סייעת מעצמך'.
<חגי פורגס: לא, אז אני שנייה אפריד.
<חגי פורגס: יש את חוות הדעת הרפואית וההנחיות למעונות ויש את הצד של מימון הסייעות.
<חגי פורגס: ההנחיה למעונות, ונראה לי שזה אך טבעי שאם יש חוות דעת רפואית שאומרת הילד נכנס למעון רק אם יש לו סייעת, וזה היה תמיד, אוקיי?
<חגי פורגס: אז ילד לא יכול להיכנס למעון בלי סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אז זה מה שאני אומרת.
<חגי פורגס: הצד השני - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק אומרים את זה, אנחנו, אתה אומר את זה בעדינות, אני לא.
<קרן איוס: ואז הילד הזה מגיע למגזר הפרטי וברוחב לב אנחנו רוצים לקבל אותו ואנחנו מכניסים את הגננת למתחם הסיכון הסביר מבחינה משפטית, אפילו לרמה שנתקלנו בזה - - -
<חגי פורגס: את יכולה להציג את עצמך רק?
<קרן איוס: כן, סליחה, קרן איוס, אני יו"ר איגוד הגנים הפרטיים הארצי.
<קרן איוס: אנחנו פינינו לפני חודש ילדה שנגעה בחומוס בגן ילדים פרטי לבית חולים בבאר שבע וההורים מאיימים על הגננת ברשלנות למצב של מסכן חיים.
<קרן איוס: הגננת, ברוחב לב, קלטה את הילדה מוך רצון טוב לייצר לה סביבה, לייצר לילדה סביבה אופטימאלית, שהיא תצליח להגן עליה מהכל.
<קרן איוס: מסתבר שהיא רגישה לעוד דברים חוץ מלחומוס, אבל הם לא זכאים במגזר הפרטי - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו תכף נתייחס למגזר הפרטי.
<קרן איוס: לא לסייעת לשם, לא להדרכה, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אז רגע, אנחנו תכף נתייחס למגזר הפרטי, כי שם בכלל לא אפשרו לסייעות להגיע.
<קרן איוס: הלוואי שהם היו קולטים אותה במעון, אז היא לא הייתה נזרקת למגזר הפרטי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שלהגיע למגזר הפרטי זה להיזרק, תלוי לאיזה, אבל בסדר.
<קרן איוס: לא, לא, לא, אני מתכוונת לזה שעצם זה שהיא לא נכנסת בלי סייעת, האמא נשארה בבית, אבל עד נקודה מסוימת, אז גם, כשזה מגיע אלינו אנחנו גם צריכים איזשהו פתרון בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף, אנחנו תיכף נגיע למגזר הפרטי.
<קריאה: זה לא אנחנו, זה לא הם, זה הילדים צריכים פתרון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נגיע גם לפתרון שחשוב שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: חגי, שורה תחתונה אני מבינה שאנחנו לא מתקדמים בכלום, זה המסר.
יפעת שאשא ביטון: מי שצריך סייעת, חברים לא השנה, או שתביאו סייעת מעצמכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה בצורה ישירה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאתה אומר את זה בעדינות, אבל זאת המציאות.
<חגי פורגס: לא, אבל אני חייב לדייק.
יפעת שאשא ביטון: בוא תדייק.
<חגי פורגס: לאורך כל השנים ילד שרופא אומר, קובע שהוא צריך סייעת הוא יכול להיכנס למעון רק אם יש לו סייעת.
<חגי פורגס: אני לא יודע, אני לא מכיר - - -
יפעת שאשא ביטון: ומי נתן סייעת עד עכשיו?
<חגי פורגס: אבל אז אני לא מכיר את אותה הגננת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, עזוב רגע, אני עוזבת שנייה את הגנים הפרטיים.
<חגי פורגס: שלוקחת על עצמה סיכון, אני אישית לא הייתי עושה את זה, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני עוזבת שנייה את הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על משרד הרווחה.
<חגי פורגס: לא, גם, אבל גם במעונות המפוקחים יש - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, במעונות המפוקחים משרד הרווחה נתן סייעת של שעתיים.
<חגי פורגס: יפה, אז - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם כשהוא ידע שצריך סייעת כל היום הוא הסכים לקבל אותה עם סייעת של שעתיים.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, כולנו מעגלים קצת פינות פה, קצת שם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה רגע לומר משהו לגבי הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני מבינה את העמדה של משרד הרווחה, אני רוצה רגע לעבור גם למשרד הבריאות ואני רוצה גם לומר משהו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: שגם על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת, ואחר כך אנחנו נעבור לפרקטיקה, אני אבקש מארגון יה"ל להציג את התכנית שלפחות הם שלחו לי.
יפעת שאשא ביטון: נוצר מצב של מסחרה בסיפור הזה של הסייעות, סליחה שאני אומרת, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל צריך גם להגיד את הדברים ביושר.
יפעת שאשא ביטון: הורים שמגיעים עם אישור רפואי שילד הוא אלרגי לאיזשהו מרכיב, אפילו אם זה אחד, מגיעים למעון ומנהלת המעון אומרת 'לכי תגידי לרופא שיכתוב שאת צריכה סייעת, משרד הרווחה נותנים הקצאה'.
יפעת שאשא ביטון: לא סיפור בשמים, אני מוכנה לעמוד מאחורי המילים שלי, ויש להן פנים ושם והכל ולא רק דוגמה אחת, אני יכולה שאתם תבחרו באיזו דוגמה להיאחז.
יפעת שאשא ביטון: האנשים האלה חזרו לרופא וביקשו שירשמו להם שהם צריכים סייעת, כדי שמשרד הרווחה יוכל לסייע להם והרופא רשם להם שהם צריכים סייעת ועם זה הם הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו איך אני בכלל, לא שאני לא ידעתי שזה קיים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל לא אמרו לי במפורש שזה קיים עד שיצאתי מהדיון כאן לפני שבועיים ואנחנו הבנו ממשרד הרווחה שמי שכתוב לו שהוא צריך סייעת לא ייכנס לגן, אבל מי שהוא אלרגי ולא כתוב לו שהוא צריך סייעת יוכל להיכנס לגן, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה היה בשיח בינינו.
יפעת שאשא ביטון: ואז אני התקשרתי לחלק מההורים ואני אמרתי 'תגידו, כתוב לכם שאתם צריכים סייעת?
יפעת שאשא ביטון: כי אם לא כתוב לכם אז חייבים לקבל אתכם לגן, תתעקשו על זה'.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם אמרו, 'יואו, אבל עכשיו כתוב לנו שאנחנו צריכים סייעת', אז אמרתי 'מה זאת אומרת עכשיו כתוב?' אז הם אמרו שהם היו אצל הרופא והוא לא כתב שצריך, ועכשיו, אחרי שהם היו אצל המנהלת, קרה מה שקרה, ואז תוך כדי שהם מספרים לי הם אומרים לי 'את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך אליו שוב שיוריד לנו את הסייעת'.
יפעת שאשא ביטון: ואני שואלת את עצמי, באמת עכשיו, לא רק מהצד של המערכת או מהצד של ההורים, איך אנחנו מצפים שבכלל יהיה אמון בתוך הסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו נדע שכשבאמת ילד חייב, חייב, חייב ליווי אישי אנחנו נוכל להתייחס אליו באותה מידת הרצינות כשאנחנו יודעים שכל אחד יכול לשחק בזה?
יפעת שאשא ביטון: ששעה אחת הוא צריך סייעת וחצי שעה אחר כך לא ופתאום 10 דקות אחרי זה, כי הוא הבין שלא, זה לא ישרת אותו אז הוא יכול להחזיר את הגלגל אחורה.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את התשובה שלכם, משרד הבריאות, ואני חושבת שפה זה כן המקום שלכם, ברמה של ההנחיות המאוד ברורות והפיקוח גם על מה שקורה בקרב הרופאים, לא יכול להיות שאנחנו משחקים בצורה כזו, זה לשחק בבריאות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, זה כאילו שאנחנו משחקים בכסף ואנחנו משחקים בסייעות, אבל אנחנו לא, אנחנו משחקים בבריאות של ילדים, כי כבר מרוב שהמערכת מתרגלת לזה שהכל הוא פיקציה אז כשבאמת יהיו צריכים אותנו אנחנו לא נוכל להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה את ההתייחסות שלכם וגם איזושהי דרך פעולה כדי שאנחנו נוכל למנוע את זה ומשם אנחנו נקפוץ לפרקטיקה.
<טליה אגמון: טוב, משרד הבריאות בנושא הזה נותן את הסיוע המקצועי שהוא יכול לתת למשרדים שעוסקים בזה, גם בגיל היותר בוגר משרד החינוך וגם בגיל הזה משרד הכלכלה, ועכשיו משרד הרווחה.
<טליה אגמון: הייתה פגישה, יש כל הזמן פגישות, אבל הייתה גם לאחרונה פגישה נוספת עם איגוד האלרגולוגים, והבעיה הזאת שגברתי דיברה עליה היא מוכרת ודיברנו איתם על זה והם יעדכנו את ההנחיות שלהם ככל שניתן.
<טליה אגמון: אנחנו לא יכולים לאסור על רופאים לכתוב מה שלפי שיקול דעתם הם חושבים שהוא נכון - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא שיקול דעתם.
יפעת שאשא ביטון: צריך את שיקול דעתם המקצועי הרפואי, לא את שיקול דעתם בהתאם למה שמתאים להורה או למוסד החינוכי.
<טליה אגמון: יפה.
<טליה אגמון: מה שאנחנו ננסה ונחדד, ביחד עם איגוד האלרגולוגים, זה באמת את האמירה הברורה, שהציון בתעודה רפואית או ברישום רפואי שילד חייב סייעת ייעשה רק במקרים שבאמת הוא נמצא בסכנת חיים אמיתית, כשאין לצדו השגחה צמודה מהסוג הזה.
<טליה אגמון: ואני מסכימה עם גברתי שזה לא הפתרון הנכון, לא בגילאים האלה ולא בגילאים היותר בוגרים, ואנחנו באמת עובדים יחד עם המשרדים השונים כדי לקבוע הנחיות יותר ברורות ומפורטות איך לא מכניסים אלרגנים לגנים, ויש את ההצעות שעולות מדי פעם לשים מזרקי אפיפן בכל מיני מקומות, כולל דובר על מוסדות החינוך וזה.
<טליה אגמון: יש לזה השלכות תקציביות מסוימות, אז אני לא בטוחה כרגע לומר איפה זה עומד, אבל אנחנו עושים עבודה בנושא הזה עם איגוד האלרגולוגים, הם מודעים לבעיה והם מעדכנים ממש בימים אלה את ההנחיות שלהם בנושא הזה.
<טליה אגמון: ושוב, אני חושבת שאין פה נציג של ההסתדרות הרפואית, אבל רופאים שנמצאים בקשר טיפולי עם משפחה, אני לא מקבלת או מאשרת את זה, אבל אני יכולה להבין את הנכונות של רופאים לסייע כשהם חושבים שזה מה שהם עושים.
<טליה אגמון: הם חושבים שהם עוזרים.
<טליה אגמון: ברגע שהם יבינו שהם לא עוזרים אני חושבת שהשיקול יהיה - - -
יפעת שאשא ביטון: רופא יכתוב לי איזושהי אבחנה שהיא לא נכונה רק בשביל לעזור לי?
<טליה אגמון: כל מיני, אני יודעת מה?
<טליה אגמון: רוצים עוד סייעת בגן הילדים, זה אף פעם לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא דבר של מה בכך.
<טליה אגמון: נכון, נכון, אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: כי עוד סייעת, מעבר להיבטים התקציביים ומעבר להיערכות, זה עכשיו מעמיד את ההורים מול שוקת שבורה, הם רצו לברך ויצאו מקללים, לצורך העניין.
<טליה אגמון: אני לא מגנה על זה, ורופאים בוודאי לא צריכים לשמש כלי בניסיון להוסיף סייעות לגני הילדים ואנחנו בהחלט נוציא הבהרה כזאת בצורה מסודרת.
<טליה אגמון: אבל שוב, במקום שבו רופא באמת סבור שילד צריך השגחה צמודה אז הוא יכתוב את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש איזושהי סנקציה או איזשהו הליך שאפשר לפעול מול רופא?
יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא בעיה לראות, אם תפתחי תיקים את תראי את מה שמוציאים הרופאים, כדי שהם יבינו שכשהם כותבים משהו שהוא לא תואם את המציאות יש לזה איזשהו מחיר.
<טליה אגמון: אני חושבת שזה יהיה קצת קשה להוכיח, אבל אם יש מקרה שבו יהיה לנו מאוד ברור שרופא כתב אישור שהוא לא נכון, זה אישור שהוא כוזב מבחינה רפואית, יש סנקציות שאפשר לעשות, אבל מישהו צריך להתלונן ולהביא לנו את ההוכחה.
יפעת שאשא ביטון: יהיה אפשר לכתוב את זה בהודעה לרופאים, כשאתם, בפנייה לרופאים, תכתבו שאתם מבקשים להיצמד להנחיות הרפואיות, כפי שהן מתאימות לילד, אם תהיה התייחסות כוזבת אז?
<טליה אגמון: בהחלט נחדד את הנקודה הזו, שבעצם מתן אישור - - -
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, כי אחרת אנחנו עוד פעם נשארים ברמה של המלצה.
<טליה אגמון: כן, אפשר לחדד את האמירה שמתן אישור שהוא לא נכון מבחינה רפואית זה סוג של רישום - - -
יפעת שאשא ביטון: זה רישום כוזב.
<טליה אגמון: כוזב.
<טליה אגמון: כן.
יפעת שאשא ביטון: כדי שאנחנו נדע, בפעם הבאה כשבאמת מגיע אלינו מקרה כזה אז הם באמת התכוונו.
<ראמי גריפת: אני חושב שמה שכן יעזור שרופאים יפסיקו לתת את ההמלצה הזאת, הגורפת לסייעות, זה שיופץ נוסח אחיד למקרים האלה על ידי איגוד האלרגולוגים.
<ראמי גריפת: כפי שקרה במקרים קודמים, של המלצות, אישורים רפואיים לחדרי כושר ודברים כאלה.
<ראמי גריפת: והייתה היענות טובה של רופאים, ואני צופה שכן תהיה היענות.
<ראמי גריפת: ועוד תוספת קטנה, שקיים אצלנו תיק חומרי הדרכה למניעה וטיפול של תגובה אלרגית בילד.
יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן אתם יכולים להתארגן לכך שכל המעונות יקבלו את ההדרכה הזו?
<קריאה: הם לא מציעים הדרכה, הם מציעים תיק, ניירת.
<ראמי גריפת: יש לנו את החומרים, את התוכן - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה נותן מסמכים?
קריאה: בוודאי, שיש לנו.
<ראמי גריפת: מצגת, חומרים וכולי,
<טליה אגמון: סרטונים, כן.
יפעת שאשא ביטון: ועשה זאת בעצמך?
<טליה אגמון: חלקם נמצאים באתר האינטרנט של המשרד?
<ראמי גריפת: כן.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, זה רציני?
יפעת שאשא ביטון: אני שולחת עכשיו לגננות קחו, תלמדו ואנחנו נכניס את הילדים שלנו - - -
<טליה אגמון: זה חלק מהמערך, זה ודאי לא פתרון שלם, זה חלק מהדברים.
<ראמי גריפת: אני הצעתי את זה כבר כעזרה למשרד הכלכלה, שההדרכות שהם עושים - - -
יפעת שאשא ביטון: הדרכות בפועל, אתם לא מוכנים להירתם יחד עם משרד הכלכלה ולממן לפחות, ככה בכניסה לתהליך, את כל הסיפור הזה?
<ראמי גריפת: אישית אני לא יכול להגיד, אני יכול להעביר את זה הלאה.
<טליה אגמון: ההדרכות האלה, יש הדרכות שנעשות להחייאה ולעזרה ראשונה וגננות עוברות אותן, אפשר לשלב את זה בתוך הדבר הזה, אבל זה לא עניין יקר.
<טליה אגמון: מי שמפעיל את המעון או משרד הכלכלה, או מי שמממן את המעון, יכול לספוג אותו.
<טליה אגמון: זה לא יקר, ההדרכות האלה, זאת אומרת ההדרכה לעזרה ראשונה, לשלב בתוכה גם הדרכה בנושא תגובה נאותה לאלרגיות.
<טליה אגמון: זה לא צריך להיות מאוד מסובך, אנחנו ניקח את זה למשרד ונבדוק את העניין.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו מבקשים, זה לא כל מעון, אנחנו מדברים על מערך שלם.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה אגב עד היום השקיע 10 מיליון שקלים בנושא של הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: מישהו עשה איזושהי הערכה לגבי מה העלות של הדרכה?
יפעת שאשא ביטון: מה העלות של הכנסת מזרקי אפיפן?
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה הרבה יותר זול ממה שיעסיקו את הסייעות, כן?
יפעת שאשא ביטון: אבל מישהו עשה איזושהי הערכה תקציבית כדי להבין מה אנחנו באמת צריכים?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו עד עכשיו מדברים באוויר, זאת אומרת צריך ככה, צריך שם, אבל אנחנו לא באמת יודעים כמה זה עולה, על מה אנחנו צריכים להילחם.
<חגי פורגס: כמו שאמרתי, התכנית הזאת היא חדשה, אנחנו עושים אותה מאפס, מעולם לא עשינו, לא סיפקנו מזרקים למעונות.
<חגי פורגס: בגלל ההחלטה האחרונה אנחנו מתכוונים להיכנס לזה, אנחנו עוד לא בפרטים אבל אנחנו נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מתי?
יפעת שאשא ביטון: אני מתחילה להצטער שלא הבאתי לכאן את שני השרים יחד עם המנכ"לים שיגידו מתי.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר לא רוצה לשמוע מה, רק שיגידו מתי הם מתכוונים לעשות את זה.
<חגי פורגס: אנחנו עושים את כל המאמצים כדי שזה יהיה כמה שיותר מוקדם, אני עוד לא יודע להגיד.
<טובה סיני: נעמ"ת, טובה סיני.
<טובה סיני: אני רוצה להבהיר לעצמי כמה נקודות.
<טובה סיני: הכנסת מזרקים למעונות, למי?
<טובה סיני: לילדים האלרגיים, פר ילד, או הכנסת ערכת מזרק?
<טובה סיני: כי כל ילד שיש לו אלרגיה ודורש מזרק הוא מביא את המזרק מהבית, עם ההורים שלו.
<טובה סיני: הוא זכאי לזה בסל.
<טובה סיני: הוא רוכש את זה באמצעות קופת חולים, והוא מגיע עם המזרק למעון.
<טובה סיני: מה יעזור שתספקו מזרקים?
<טובה סיני: למזרקים יש תאריכי תפוגה.
<טובה סיני: ההורה מבחינתנו הוא אחראי להחלפה של המזרק.
<טובה סיני: למי אתם מספקים מזרקים?
<חגי פורגס: אמרתי, אנחנו עוד לא בפרטים האלה, אנחנו נשמח - - -
<טובה סיני: שאלה, אם זה ערכת מזרק, רגע - - -
<חגי פורגס: אנחנו גם נשמח לשתף איתכם פעולה בהיבט הזה, שתתרמו לנו לידע.
<טובה סיני: רגע, יש גם משהו טוב ברעיון הזה.
<טובה סיני: אחד הדברים שאין לנו היום זה את הערכה למקרה הלא ידוע, למקרה של אד הוק.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו מכוונים גם לשם.
<טובה סיני: אז אם זה מזרק למעון אני מאמינה שכולכם תשרדו בהיבט הזה.
<טובה סיני: עכשיו, לשאלת ההדרכה, הדרכה הכנסנו לכל הגורמים שהיום מדריכים במעונות, כל הגורמים המקצועיים, בין אם זה מד"א, סייפטי מדיק ועוד גורמים נוספים, הם מדריכים, וזה נכנס.
<טובה סיני: אנחנו, הארגונים, יזמנו את הכנסת ההדרכה של האפיפן, לא המשרדים, וזה נכנס, ואנחנו ממנים את זה, אבל לא זו הבעיה.
<טובה סיני: הבעיה היא מה קורה כשצוות מצטרף במהלך שנה.
<טובה סיני: אנחנו מחויבים בהדרכה הזו אחת לשנתיים.
<טובה סיני: יש לנו גם הנחיות מאוד ברורות מהמשרדים.
<טובה סיני: אנחנו עושים את ההדרכה אחת לשנתיים.
<טובה סיני: שוב, אנחנו צריכים את האד הוק.
<טובה סיני: כשילד נכנס במהלך שנה ויש לו אלרגיה מהסוג המסכן חיים אנחנו צריכים בו במקום את ההדרכה, את הרענון, כי את ההדרכה העקרונית עשינו ואנחנו לכאורה מכוסים לשנתיים, אבל גם צוותים מתחלפים וגם ילדים נכנסים במהלך שנה.
<טובה סיני: אנחנו צריכים את הפתרונות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אפשר למצוא לזה פתרון.
<טובה סיני: יפה.