GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: באיזשהו שלב כשהם לא מבינים איפה הם נמצאים עד הסוף, הם אומרים אני מרוויח כי העבודה שלי היא כיפית, אז לא אכפת לי לשלם בזה שאני לא מקבל את כל התנאים.
יפעת שאשא ביטון: כאן אני חושבת שהתפקיד שלנו נכנס לתמונה, במקום שאנחנו אומרים להגן על הזכויות שלהם אל מול המעסיקים כדי שלא הילד יצטרך לבקש את מה שמגיע לו, אלא המעסיק ידע שהוא חייב לתת לאותם נערים את מה שמגיע להם.
יפעת שאשא ביטון: אני מתחברת לגמרי למה שאתה אומר, שמעבר לקו החם וכל מה שנדבר בו, שיוכלו לפנות נערים, אנחנו צריכים להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: להיות שם יותר בשטח ולבדוק כמה מקבלים אותם בני נוער עובדים.
יפעת שאשא ביטון: אתם נערכתם עם דגש לקיץ בקרב בני נוער?
<מאיר דוד: בכל שנה זה ככה.
<מאיר דוד: הדגש הוא בקיץ.
עבדאללה אבו מערוף: כמה מפקחים יש בערך?
יפעת שאשא ביטון: כמה מפקחים יש בכלל?
<מאיר דוד: כ-200, אבל השנה עזבו הרבה מאוד.
<מאיר דוד: אנחנו מגייסים עכשיו 30 עובדים חדשים.
<מאיר דוד: זה עומד כרגע על 170 באיוש.
<מאיר דוד: כולם נרתמים.
יפעת שאשא ביטון: יהיה דגש על בני נוער?
<מאיר דוד: יש דגש על בני נוער, כן.
<מאיר דוד: גם ההנחיות הן כאלה שקודם כל הדגש הוא על בני נוער וכל היתר זה אחר כך נלווה.
<מאיר דוד: מעבר לזה, גם במהלך השנה, ככל שמגיעים למקום ונתקלים בבני נוער, בודקים גם את זה, גם אם זה לא היה בתכנית הראשונית, כן להיכנס לזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מאיר.
יפעת שאשא ביטון: רן, אתה רוצה להוסיף משהו?
רן כהן: רן כהן, מנהל תחום בכיר בטיחות ממינהל הבטיחות במשרד העבודה.
רן כהן: קודם כל, לגבי מספרים – לנו אין מספרים שמפולחים לפי גיל.
רן כהן: יש לביטוח לאומי.
רן כהן: אנחנו עושים אתם בכל שנה דוח משותף שנוגע לתאונות עבודה.
רן כהן: אנחנו לא מציגים פילוח מתחת לגיל 18, אבל יש לנו את המספרים שלהם, אז לפחות לגבי המספרים – ובואו נצא מנקודת הנחה שיש כנראה שיעור של תת-דיווח – כלל תאונות העבודה שבהן מעורבים נערים מגיל 17 ומטה – 17 ו-18 אין לי – הוא מספר יחסית זעום, 136 תאונות ב-2016, לעומת 50,000 בכלל המשק.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי 136 זה - - -
רן כהן: אני לא אומר שזה חמור או לא חמור, אני רק אומר שאלה המספרים שלנו יש.
רן כהן: אני סומך על המספרים של ביטוח לאומי, כי הם משלמים כסף ואנחנו שולחים מפקח.
עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה תאונות לא מדווחות.
רן כהן: אמרתי, נכון, צריך לצאת מנקודת הנחה שיש כנראה שיעור גדול או קטן של תת-דיווח.
רן כהן: באשר לאתרי בנייה – אין איסור על העסקת בני נוער באתרי בנייה.
רן כהן: יש איסור על העסקת בני נוער בעבודה בגובה.
רן כהן: מן הסתם, עבודה בגובה באתרי בנייה הולך בדרך כלל ביחד, אלא אם הנער עושה עבודה במפלס אפס.
יפעת שאשא ביטון: אבל החוק מגביל מהבחינה הזו של עבודות קשות ועבודות קלות.
יפעת שאשא ביטון: עבודות קשות, בן הנוער לא אמור לעשות אותן.
רן כהן: מי שאוכף תקנות עבודת נוער זה מינהל ההסדרה והאכיפה.
רן כהן: אם אנחנו נתקלים בנער – שאלתי את המפקחים שלנו לפני שהגעתי לפה, הם לא זוכרים כאלה מקרים, אולי בגלל שמי שמועסק שם הוא בחור בן 17.
רן כהן: אנחנו לא מבקשים תעודות זהות מהחבר'ה האלה, אז הוא נראה גדול יותר מ-18.
רן כהן: זה גבולי.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מבקשים תעודות זהות?
רן כהן: כי אנחנו לא אוכפים את העניין הזה.
רן כהן: יש לנו הרבה מאוד סיכוני בטיחות באתרי בנייה, ואנחנו משקיעים את המשאבים שלנו במניעה ונטרול של סיכוני בטיחות.
רן כהן: אם אנחנו מוצאים או נמצא נער שעובד באתר בנייה, אנחנו נעביר את הפרטים למקבילים שלנו להמשך טיפול.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, רן, אני אשמח שאתם תנסו להיות עם יותר יד על הדופק לגבי בני נוער שנמצאים באתרי בנייה, גם אם הם נראים גדולים.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שגם ילדים בני 14 היום נראים ענקיים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב מאוד שאנחנו נגן עליהם.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אין להם מה לחפש באתרי בנייה, כי גם אם אנחנו מדברים על גובה אפס, או אם הם עובדים על הקרקע, מדובר בעבודות קשות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה עבודה קלה שאפשר לעשות באתר בנייה, אלא אם כן הוא מכין קפה לפועלים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה על ההקצנה.
יפעת שאשא ביטון: אין להם מה לחפש שם, גם מבחינת ההגדרות של תקנות החוק.
<שרית אולשביץ: יש תקנות שאסור להם לעבוד - - -.
<שרית אולשביץ: יש כל מיני דברים.
<מאיר דוד: עבודות קלות דווקא יש.
יפעת שאשא ביטון: בבנייה?
<מאיר דוד: כן, בבנייה יש כל מיני עבודות קלות.
עבדאללה אבו מערוף: תלוי באיזה שלב הבנייה.
עבדאללה אבו מערוף: אני עבדתי בבנייה הרבה זמן, לפני שנים.
עבדאללה אבו מערוף: אבל בכל זאת צריך לפקח.
<מאיר דוד: יש עבודות מסוכנות ועבודות אסורות שאסורות לבני נוער, ובאתרי בנייה יש לא מעט עבודות שאסור לבצע.
<מאיר דוד: לכן, גם בשיתוף עם מינהל בטיחות, לא רק בהיבט של הנוער, בכלל – אנחנו בקשר כי גם הם עושים ביקור באתרים וגם אנחנו.
<מאיר דוד: ככל שאנחנו נקבל מהם מידע על אתרים שיש בהם בני נוער, בוודאי שניתן לזה עדיפות ונגיע לשם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אתכם, ראובן בן שמעון.
<ראובן בן שמעון: ראובן בן שמעון מהפורום למניעת תאונות עבודה.
<ראובן בן שמעון: אנחנו פעילים בעיקר בנושא של העלאת המודעות הציבורית.
<ראובן בן שמעון: שמעתי פה הצהרות שהן יפות מאוד, אבל בפרקטיקה בשטח, לא עושים כלום כדי להגן על בני הנוער.
<ראובן בן שמעון: וכשאני מדבר על להגן על בני הנוער, אני מדבר על אתרי הבנייה.
<ראובן בן שמעון: רק בשנה שעברה בחודשי הקיץ נפצעו חמישה בני נוער באופן קשה כאשר נפלו מגובה.
<ראובן בן שמעון: היו גם הרוגים.
<ראובן בן שמעון: נזכיר את הנער עלי אלדגאמין בן 17, שנהרג בדצמבר 2016 באתר בנייה, הוא נפל מגובה.
<ראובן בן שמעון: היו עוד נערים נוספים שנפלו.
<ראובן בן שמעון: אני הייתי מצפה ממינהל ההסדרה והאכיפה במשרד העבודה שייתנו לנו תכנית פרקטית מה הם הולכים לעשות בפועל, בשטח, מבחינת אתרי הבנייה, כי שם נמצאים ההרוגים ושם נמצאים הסיכונים הגדולים יותר.
<ראובן בן שמעון: זה שמדברים איתי על משחטות וכאלה – הכול טוב ויפה, אני לא מזלזל.
<ראובן בן שמעון: אני לא מזלזל.
יפעת שאשא ביטון: תתמקד בנושא שלך, כי לי חשוב שהם יהיו לא רק במשחטות, שהם יהיו במסעדה תמימה לחלוטין כדי לוודא שגם שם בני הנוער לא מנוצלים.
<ראובן בן שמעון: מה שאנחנו כפורום מבקשים ממך, מהוועדה, שמשרד העבודה יפרוט לנו מה הם עשו בשנת 2016, ומה הם מתכוונים לעשות בשנה הזאת מבחינת אכיפת חוקי העבודה באתרי הבנייה.
<ראובן בן שמעון: 2016 מול 2017, ולדעת כמה ביקורים הם מתכוונים לעשות בנושא הזה, איך הם מתכוונים לעשות את זה.
<ראובן בן שמעון: האם בשנה שעברה הוטלו צווים למיניהם, קנסות באתרי בנייה?
<ראובן בן שמעון: עד עכשיו אני לא ממש שמעתי אכיפה בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתה שואל ועונה?
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נדלג ונמשיך הלאה.
<מאיר דוד: גברתי היושבת-ראש, רק הערה אם אפשר.
<מאיר דוד: ככל שיש לפורום הזה תלונות או מקומות שהם יודעים על העסקת בני נוער, תעבירו לנו, שזה לא יהיה בגדר חידה.
<מאיר דוד: יש, ואחר-כך תלכו תחפשו אותם בכלל אתרי הבנייה.
<ראובן בן שמעון: אנחנו מתנדבים, אתם אלה שאמורים לבוא לשטח.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני לא אוהבת את השיח שמתנהל כאן.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, לא אתה לבד תצליח לעשות את זה, וגם לא משרד הרווחה יצליח לבד לעשות את זה, לא החינוך לבד ולא הנוער העובד לבד.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נשלב ידיים ונהיה עם היד על הדופק כולנו, בין אם בהתנדבות ובין אם בשכר, אנחנו לא נצליח לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז בוא נתכנס מהותית לדיון.
יפעת שאשא ביטון: אתה שאלת שאלות עם טעם לגבי מהם סדרי האכיפה שנעשו, ותיכף אנחנו נגיד לכם מה אנחנו מצפים מכם כשותפים סביב השולחן.
<ישראל אסל: אם אפשר משפט אחד, לתת נקודה מזווית אחרת.
<ישראל אסל: אני עורך הדין אסל, אני עוסק בנזיקין ובביטוח.
<ישראל אסל: יש בעיה עם עבודות נוער שפוליסות ביטוח מחריגות עבודות נוער.
יפעת שאשא ביטון: רגע, עכשיו אתה מכניס לי סוגיה נוספת.
<תמי ברנע: את מי אתה מייצג פה בדיון?
<ישראל אסל: אני עם הפורום למניעת תאונות עבודה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מדבר איתי על סוגיית הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: שנעשה את זה מסודר.
<ישראל אסל: אנחנו תיכף הולכים לוועדה אחרת, אז אם אפשר להגיד כמה משפטים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לסיים בבקשה את הסוגיה של אתרי הבנייה.
יפעת שאשא ביטון: רן או מאיר, לגבי הפעולות שנעשו בשנה האחרונה ומה מתוכנן להיעשות בתקופה הקרובה.
יפעת שאשא ביטון: כמה דוחות ניתנו – עיצומים, דוחות, תלונות.
<מאיר דוד: לאו דווקא באתרי בנייה, כי ניתנו התראות ועיצומים.
<מאיר דוד: אני כבר אתן לכם את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: אין לך פילוח לפי אתרי בנייה ממש?
<מאיר דוד: לא, אין לנו אתרי בנייה.
<מאיר דוד: לא תכננתי לבוא לפה ולדבר על אתרי בנייה, כי גם לאתרי הבנייה שהגענו – לא היה לנו פילוח של בני נוער או בוגרים באכיפה.
<מאיר דוד: שוב אני אומר, לא התמקדנו בבני נוער באתרי בנייה, כי גם לא נתקלנו וגם מינהל הבטיחות לא ראה את זה.
<מאיר דוד: ככל שאנחנו ניתקל, אנחנו כן נגביר את האכיפה שם.
<מאיר דוד: אמרתי מה סדרי העדיפויות שלנו, פירטתי.
<מאיר דוד: אם יש לפורום, או כל אחד שיש לו מידע על אתרי בנייה, תעבירו לנו אותו, הוא ייכנס מיד לטיפול שוטף.
<ראובן בן שמעון: אני חושב שהיה צריך להיכנס לתכנית עבודה, להגדיר מה היעדים שלנו השנה מבחינת אכיפה, חוקי העבודה של מינהל ההסדרה והאכיפה במשרד הכלכלה, כמה ביקורות יזומות אתם מתכוננים לעשות בתוך אתרי הבנייה.
<מאיר דוד: חבר'ה, זו הפעם הראשונה שזה עולה בוועדה או בכלל, הנושא של אתרי בנייה.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אענה על זה.
<מאיר דוד: אני מבקש – יבוא כל פורום ויגיד אני רוצה להתמקד בחקלאות כי נהרג נער בשנה שעברה על הגדר.
<מאיר דוד: בעבודות תשתית על הגדר, אם את זוכרת, גברתי.
<מאיר דוד: אז עכשיו יגידו לי כמה ביקורות אתה עושה על גדר המערכת?
<ראובן בן שמעון: בתוך אתרי בנייה גם נהרגו וגם נפצעו.
<ראובן בן שמעון: יש לכם 200 מפקחים, תוציאו אותם לשטח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ראובן.
יפעת שאשא ביטון: הנושא הזה אכן פעם ראשונה עולה על סדר-יומה של הוועדה בהקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אנחנו קיימנו כאן סדרה של דיונים, לא ראיתי אתכם באף דיון.
<ראובן בן שמעון: כי לא הוזמנו אף פעם.
יפעת שאשא ביטון: גם הפעם לא הוזמנתם כי לא לקחנו אתכם בחשבון, וידעתם להגיע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח שתהיו שותפים ותביאו גם את הצד הזה.
יפעת שאשא ביטון: ואם יש גופים נוספים או ארגונים נוספים שאנחנו לא יודעים להגיע אליהם או לא חושבים כרגע שהם חלק מהשולחן, הם גם כן מוזמנים להצטרף.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעקוב מעכשיו גם אחרי הסוגיה הזו, כפי שעקבנו אחרי סוגיות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: זה קורא גם לכם לפעולה, שאם אתם מזהים לקונות באתרי בנייה שקשורים בבני הנוער, אתם מוזמנים להפנות אלינו או למשרד הכלכלה באופן ישיר.
יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שהדברים יטופלו.
רן כהן: יש לנו ועדה נוספת שהוזמנו אליה, אז אם אין שאלות נוספות למינהל הבטיחות, אני רוצה לעבור לוועדה.
יפעת שאשא ביטון: למינהל הבטיחות לא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רן.
יפעת שאשא ביטון: רצית לומר משהו על הביטוחים?
<ישראל אסל: משפט אחד.
<ישראל אסל: אותם נערים שנפגעים בתאונות בזמן העבודה, אחר-כך הם נתקלים בקושי לקבל פיצוי על נזקי גוף שלהם מהסיבה הפשוטה שהפוליסות הסטנדרטיות שמעסיק עושה מחריגות עבודות נוער.
יפעת שאשא ביטון: איך הוא מחריג?
<ישראל אסל: הוא מחריג.
<ישראל אסל: חברת הביטוח מחריגה בפוליסה שכל תאונה או נזק גוף שנגרמו לנער שחל עליו חוק עבודת נוער מוחרג מהפוליסה, אין כיסוי ביטוחי.
יפעת שאשא ביטון: את מכירה דבר כזה?
עבדאללה אבו מערוף: הביטוח הלאומי מכיר.
<ורד קירו זילברמן: לא מכירה דבר כזה, וזה חמור ביותר.
<ורד קירו זילברמן: זה מאיין את האפשרות של מעסיק בכלל להעסיק את הילדים אם הילדים לא מבוטחים.
<זאב גולדבלט: הם עושים ביטוח ספציפי.
<ורד קירו זילברמן: הוא אומר שחברות ביטוח בכלל מחריגות.
<ורד קירו זילברמן: זאת אומרת שכל הילדים שאנחנו מעסיקים - - -
<ישראל אסל: הן מחריגות את זה.
<קריאה: אבל ברגע שנער תובע, הוא תובע את המעסיק, הוא לא תובע את חברת הביטוח.
<זאב גולדבלט: צריכים לעשות ביטוח ספציפי לילדים.
<ישראל אסל: זה יכול להיות עבודות נוער במפעל, זה יכול להיות עבודות נוער במסעדה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אי-אפשר.
יפעת שאשא ביטון: גם אין פרוטוקול וגם קשה להבין בצורה כזו.
<ורד קירו זילברמן: השאלה היא אם אפשר לעשות ביטוח ספציפי לילדים.
<ורד קירו זילברמן: אני לא מאמינה שהביטוח - - -
יפעת שאשא ביטון: יש כאן את לשכת עורכי הדין, בואו ננסה להבין.
<אורית רענן: אני רוצה להגיד שיש לכל ילד מגיל 3 עד 18 ביטוח של המדינה 24/7, גם בחו"ל הוא תופס.
<ישראל אסל: יש לכל תלמיד.
<אורית רענן: כן, אבל הוא לכל דבר שקורה להם.
<קריאה: עבודות מסוכנות.
<אורית רענן: עבודות מסוכנות אסור להם לעשות על-פי החוק.
<אורית רענן: על-פי החוק אסור להם לעשות עבודות מסוכנות.
<ישראל אסל: יש לכל תלמיד ביטוח תלמידים.
<ישראל אסל: הביטוח הזה הוא ביטוח תאונות אישיות שקובע סכום - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, והוא לא בהיקפים לתאונות קשות שקורות במסגרת עבודה.
<ישראל אסל: בדיוק.
<ישראל אסל: אם, חלילה, מעסיקים נער באיזשהו מפעל ונקטעה לו כף היד?
עבדאללה אבו מערוף: זו כבר תאונת עבודה, ויש ביטוח לאומי אם הוא רשום כחוק.
<ישראל אסל: אני מסביר.
<ישראל אסל: לאותו נער יש אפשרות לפנות למוסד לביטוח הלאומי ולהיות מוכר כנפגע בעבודה.
<ישראל אסל: המוסד לביטוח לאומי ישלם לו תגמולים לפי התלושים התלת חודשיים שלו.
<ישראל אסל: אבל הנזק הוא הרבה יותר גדול.
<ישראל אסל: את הנזק הוא צריך לתבוע מהמעביד שלו.
<ישראל אסל: יש ביטוח חבות מעבידים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נרוץ בכל פעם ולא ננסה להבין את הסוגיות, חבל, אז בואו נדבר כולם ונסגור את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שאם קורה לו משהו מעבר למה שהוא יקבל בביטוח לאומי ומעבר לתאונות האישיות, הוא יכול לתבוע את הביטוח על נזק שהוא הרבה יותר גדול.
<ישראל אסל: את המעסיק שלו.
יפעת שאשא ביטון: את המעסיק.
יפעת שאשא ביטון: והמעסיק שלו לא מבוטח לגבי עבודות נוער?
<ישראל אסל: הפוליסה שלו מוחרגת לעבודות נוער.
<ישראל אסל: ואז יוצא מצב - - -
יפעת שאשא ביטון: לפני שאתה מסביר את ההמשך, אני רוצה להבין את הנקודה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אם אני תובעת אותך כמעסיק – והמשפטנים בחדר, שינסו לעזור לנו – ולך אין ביטוח, את בית המשפט זה לא מעניין, אתה צריך לשלם לי.
יפעת שאשא ביטון: אז הבעיה היא שלך, לא של בן הנוער.
<ישראל אסל: ואם אין לי לשלם לך?
<ישראל אסל: אם אני מעסיק ללא יכולת כלכלית ולנער הזה נקטעה הרגל, ובית המשפט חייב אותי בשלושה מיליון שקלים, מי ישלם את הכסף הזה?
יפעת שאשא ביטון: אני מחדדת כדי שאנחנו נבין את כל ההשלכות.
יפעת שאשא ביטון: יש לך דוגמה כזו לפוליסות שמחריגות?
<ישראל אסל: אם תרצו, אני ארכז כמה פוליסות שיש את ההחרגה הזו.
יפעת שאשא ביטון: של גופים קונקרטיים.
<ישראל אסל: פוליסות של מבוטחים שקונים ביטוח, ויש החרגה של עבודת נוער.
עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שהמעסיק מודע ויודע שיש פוליסה שמחריגה את עבודות הנוער, זו כבר רשלנות.
יפעת שאשא ביטון: אסור לו להעסיק בני נוער.
<ישראל אסל: זו לא הבעיה.
עבדאללה אבו מערוף: אתה אמרת שלושה מיליון שקל תביעה.
עבדאללה אבו מערוף: אם הוא מעסיק והוא לקח את האחריות על עצמו, הוא לא רשלן, אז הוא ישלם שלושה מיליון שקלים.
עבדאללה אבו מערוף: אני אישית מכיר הרבה מקרים כאלו – קטועי אצבעות, קטועי יד, שברים.
עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר.
עבדאללה אבו מערוף: ולמעסיק לא היה ביטוח בכלל, ומה עוד, הוא אפילו לא רשם אותו בביטוח לאומי והוא שילם.
עבדאללה אבו מערוף: זה מובן.
<ישראל אסל: ברמה המשפטית אתה צודק.
<ישראל אסל: אבל בשורה התחתונה, אותו ילד צריך לקבל כסף?
<ישראל אסל: הוא לא מקבל.
<ישראל אסל: זו השורה התחתונה.
עבדאללה אבו מערוף: לא, בסוף הילד מקבל כסף.
עבדאללה אבו מערוף: הנפגע בסוף מקבל כסף, אפילו אם בעל העסק מוכר את הנכס שלו.
עבדאללה אבו מערוף: היו מקרים בבתי משפט, ואני מכיר הרבה פסקי דין כאלו.
עבדאללה אבו מערוף: הוא מקבל.
עבדאללה אבו מערוף: זה שאתה אומר את הסוגיה, זה טוב מאוד שאתה מעלה את הסוגיה.
עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, זה בטח יעלה לוועדת הכספים, למי שאחראי על אגף הביטוח, נצטרך לדבר על זה.
<ישראל אסל: עוד משפט אחד.
<ישראל אסל: שימו לב לנקודה חשובה אחת – המוסד לביטוח לאומי משלם 75% מהשכר.
<ישראל אסל: זה מה שהוא משלם.
<ישראל אסל: היתרה, 25%, היא האחריות של המעביד.
<ישראל אסל: בשביל היתרה הזאת המעביד רוכש פוליסה שקוראים לה פוליסת חבות מעבידים.
<ישראל אסל: אם הוא לא עושה פוליסה, או שהוא עושה פליסה שלא נותנת כיסוי, אותו נער נשאר מול שוקת שבורה.
<ישראל אסל: אם יצא במקרה שהוא עבד במכונת גריסה בבנק לאומי, אין בעיה, בנק לאומי ישלם.
<ישראל אסל: אבל אם הוא עבד באיזו קונדיטוריה שבקושי גומרת את החודש, מה יהיה?
<ישראל אסל: מאיפה הוא ייקח את הכסף?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול בהקשר של הנקודה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים שני דברים – פעם אחת, מעסיק שמעסיק בן נוער שאין עבורו כיסוי ביטוי, זה פלילי, נכון?
<ישראל אסל: לא, זה לא פלילי.
<קריאה: לא, לא, זה אזרחי.
<ישראל אסל: זה ממש לא פלילי.
<ישראל אסל: הוא לקח על עצמו אחריות אזרחית.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להסיק שאין לו שום אחריות?
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור, שזה פשוט פוגע לו בכיס?
<קריאה: יש לנו המון תיקים רגילים כאלה, שהם לא בנושא ביטוח.
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: זה שאין לו ביטוח על ילד זה בסדר גמור, והוא מעסיק אותו – איפה האחריות של המעסיק על הילדים?
<מאיר דוד: זו אחריות אזרחית, זו לא אחריות פלילית.
יפעת שאשא ביטון: אחריות אזרחית.
<ישראל אסל: אם אפשר עוד משפט אחד.
<ישראל אסל: פוליסת ביטוח תלמידים שחברתי דיברה עליה - -
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הפוליסה, זו סוגיה אחרת.
<ישראל אסל: - - מחריגה מקרים שמוכרים כתאונת עבודה במוסד לביטוח לאומי.
<ישראל אסל: כלומר, אותו ילד שנפגע לא מקבל גם מהפוליסה הזאת.
<ישראל אסל: הוא נשאר בלי כלום.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו הבנו.
יפעת שאשא ביטון: נוער עובד לא מכוסה מבחינה ביטוחית, הבנו את הנקודה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לבדוק מבחינה משפטית, ורד, את הסיפור הזה של נוער עובד שלא מכוסה מבחינה ביטוחית, מה המשמעות של זה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם זה חבות פלילית או אזרחית.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל ממך דוגמאות לפוליסות שמחריגות, שאני יכולה לקרוא ולראות שאכן יש שם החרגה של בני הנוער.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מי אותם מבטחים - - -
<ישראל אסל: פוליסה היא משהו מודולרי.
<ישראל אסל: יכול להיות מבוטח שהסוכן אומר לו אתה יכול לקנות פוליסה כזאת.
<ישראל אסל: אם אתה מעסיק בני נוער, אתה יכול לעשות הרחבה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה משהו היפותטי.
<ישראל אסל: זה לא משהו שהוא שבלוני לכולם.
יפעת שאשא ביטון: תזכיר לי מה שמך.
<ישראל אסל: עורך דין אסל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה משהו שהוא היפותטי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה משהו שהוא אמתי.
יפעת שאשא ביטון: אם יש בידיים שלך גופים שמעסיקים בני נוער, ובפוליסת הביטוח שלהם יש החרגה של בני נוער, אני רוצה לראות את זה.
<ישראל אסל: אני ארכז מספר כאלה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, כדי שאנחנו נוכל לטפל.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הנקודה החשובה הזו, אנחנו בהחלט נבדוק אותה לעומק.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – הדרה, מה קרה אתנו השנה?
<הדרה רוזנבלום: לא הייתה לנו הצלחה גדולה בעניין של ההרצאות בבתי הספר, אני מודה.
יפעת שאשא ביטון: איפה היה האתגר?
<הדרה רוזנבלום: זה נתקע בעיקר בגלל הלחצים – אני אגיד את כל האמת.
<הדרה רוזנבלום: בני הנוער עובדים כל השנה.
<הדרה רוזנבלום: לפחות 60% עובדים כל השנה, ובקיץ כ-90%.
<הדרה רוזנבלום: כל השנה הם עובדים.
<הדרה רוזנבלום: הייתה בחורה נחמדה, ממש מקסימה.
<הדרה רוזנבלום: נתתי לה חמש כתובות, וזה הכול, לא הצלחתי.
<הדרה רוזנבלום: המורים פשוט לא שיתפו פעולה בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: רצים אחרי הציונים שלא משיגים אותם בסוף, ואז מפסידים גם עבודת נוער וגם ציונים?
<הדרה רוזנבלום: ואנחנו התחלנו עם זה באמת.
<הדרה רוזנבלום: התחלנו בזה ממש לפני פורים.
<הדרה רוזנבלום: היו שתי רשויות שאמרו נעשה את זה במסגרת חילופי נוער, במסגרת יום לבן, כל מיני דברים כאלה.
<הדרה רוזנבלום: אבל בגדול, זה לא הלך.
<קריאה: אני יכולה להעיר משהו?
<קריאה: כי אני חושבת - - - אני רוצה לחזור רגע לנושא של הביטוח.
<הדרה רוזנבלום: אני יודעת שהם הזמינו מעט יחסית השנה מכם.
<שרית אולשביץ: אנחנו העברנו כ-250 הרצאות השנה.
<הדרה רוזנבלום: יפה, אני שמחה.
<שרית אולשביץ: זה מעט ביחס לכמות בתי הספר.
<הדרה רוזנבלום: אני לא יודעת מה קרה שם.
<הדרה רוזנבלום: התשובות היו: הילדים יודעים.
<הדרה רוזנבלום: הם יודעים לאן לפנות, עשיתם כזה רעש, אבל שיעור שלם אני לא אתן.
<הדרה רוזנבלום: עכשיו אני באה מפגישה אצל המנכ"ל, ואמרתי שזו סוגיה רצינית מאוד שאנחנו צריכים לתת עליה את הדעת.
<הדרה רוזנבלום: אולי איזה חוזר מנכ"ל חדש.
יפעת שאשא ביטון: זה חוזר חזרה להחזיר את החינוך לבית הספר.
<שרית אולשביץ: יש בחוזר מנכ"ל מחויבות של כל בית ספר להעביר שני שיעורים בסוף שנה על הסיפור הזה לכיתות י', י"א וי"ב.
<שרית אולשביץ: זה רשום בחוזר מנכ"ל.
<הדרה רוזנבלום: ב-י' עוד יחסית עשו קצת.
יפעת שאשא ביטון: אז גם לא מקיימים את חוזר מנכ"ל למעשה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, חוזר המנכ"ל הופך להיות המלצה בכל פעם.
יפעת שאשא ביטון: בכל דיון מחדש אנחנו מגלים שחוזר המנכ"ל הוא רק המלצה.
יפעת שאשא ביטון: למה נלחצים ממנו כל כך?
<מאיר דוד: במוצאי שבת הייתה כתבה בערוץ-22 על בני נוער שעובדים עד שעות מאוחרות מאוד, ומנהלי בית ספר מתלוננים – גם אצלנו הם התלוננו – שהילדים מגיעים עייפים ונרדמים על השולחנות.
<מאיר דוד: אבל מצד שני, כשאנחנו רוצים להגיע לבתי הספר, אנחנו נתקלים בקיר אטום.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לסיפור של בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה נכון שיש הרבה ילדים שעובדים במהלך כל השנה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים לעשות את זה בפריסה שנתית, אבל בלי לוותר על זה שלקראת סוף שנה יהיה תגבור של הסברה, שלטים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על שילוט בפעם הקודמת, של מועצת תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: הם עשו שילוט בבתי הספר?
<הדרה רוזנבלום: עשו, אבל אני רוצה לומר עוד משהו.
<הדרה רוזנבלום: 61 רשויות עשו בזארים לעבודה.
<הדרה רוזנבלום: שם הם חילקו הרבה מאוד דברים של זכויות נוער בעבודה, ושם היו נקודות לשאלות וכל מיני דברים.
<הדרה רוזנבלום: אני ראיתי לפחות שלוש.
<הדרה רוזנבלום: בהחלט הייתה עמדה לשאלות ולסוגיות ולדברים האלה.
<הדרה רוזנבלום: הלוואי והיו עושים יותר.
<הדרה רוזנבלום: שוב, הכול מתחיל ונגמר - - -
יפעת שאשא ביטון: כל דבר שעושים הוא חשוב.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו יודעים מה זה כשמקבלים הרבה פליירים מכל מקום, זה הופך להיות עוד פלייר.
יפעת שאשא ביטון: אבל כשאני באה לשיעור ונותנת את זה כחלק ממה שעשיתי, וכבר גיריתי את המחשבה, ונתתי לילד את המוטיבציה להילחם על מה שמגיע לו, זה כבר הופך להיות משהו אחר, זה הופך להיות ספר התורה שלהם.
<הדרה רוזנבלום: את צודקת לגמרי.
<הדרה רוזנבלום: אני בכל שנה מעבירה קורס למנחי מועצות.
<הדרה רוזנבלום: השנה לקראת הסיום – היו לי 22 איש – נתתי לזה שעה וחצי.
<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, הם היו בשוק, כי הם היו בטוחים שבית הספר עושה את זה.
<הדרה רוזנבלום: אמרתי אל תסתמכו על בית הספר, לא נעים לי להגיד, משרד החינוך.
<הדרה רוזנבלום: תנסו לעשות תוספת, כי אין ברירה.
<רחלי הכהן: למרות שבסוף, לדעתי זה תלוי גם בצעדים של משרד החינוך.
<רחלי הכהן: זאת אומרת, לא את, אבל זה שמנהלים לא רוצים – הם מקבלים את זה כהוראה מלמעלה והם מוכרחים לעשות את זה, זה נכנס והם עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את שומעת מה אומרים.
יפעת שאשא ביטון: זה כתוב בחוזר מנכ"ל והם עדיין לא עושים.
<רחלי הכהן: זה מה שאני אומרת, זה עדיין לא קורה, לכן זה צריך לבוא מלמעלה.
יפעת שאשא ביטון: מה עוד צריך לקרות?
יפעת שאשא ביטון: מה עוד?
<הדרה רוזנבלום: מה עוד למעלה מחוזר מנכ"ל?
<הדרה רוזנבלום: עד שלאחד הילדים יקרה משהו, חס וחלילה, בבית הספר, ואז הם ירצו לעשות את זה.
<זאב גולדבלט: תכניסו למיצ"ב בחינה על זכויות התלמיד ותראי איך בטיל אחוזי החשיפה לנושא הזה עולים.
<שרית אולשביץ: יש להם את זה - - -
<הדרה רוזנבלום: סליחה, זה מופיע בבחינת הבגרות באזרחות.
<הדרה רוזנבלום: השנה הייתה שאלה בנושא.
<הדרה רוזנבלום: דווקא זה - - -
יפעת שאשא ביטון: של עבודת הנוער?
<הדרה רוזנבלום: כן, כן, הייתה שאלה בנושא, וכולם אמרו לי - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאת באה להרצאה זה לא מספיק יבש ומשעמם כמו שיעור אזרחות.
<הדרה רוזנבלום: קיבלתי טלפונים ואמרו סוף סוף חלום שלך התגשם.
<שרית אולשביץ: הייתה שאלה על מנופים בבגרות באזרחות.
<הדרה רוזנבלום: כן, זה היה ממש בבגרות באזרחות השנה.
עבדאללה אבו מערוף: ההורים הם הפקטור החשוב ביותר.
עבדאללה אבו מערוף: מה עם ההורים?
יפעת שאשא ביטון: הם עוברים אצל כולם.
יפעת שאשא ביטון: תודה הדרה.
יפעת שאשא ביטון: מאכזב שמערכת החינוך לא התגייסה, למרות שזה כתוב בחוזר מנכ"ל, אפילו לא צריך לבקש בקשה מיוחדת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוציא דרישה ברורה מאוד לשנה הבאה, שייתנו את זה אפילו בפריסה ארצית, בטוח ימצאו זמן.
יפעת שאשא ביטון: יש להם מספיק זמן להרבה מאוד דברים, שימצאו גם לזה.
יפעת שאשא ביטון: לתת דגש חזק בסוף השנה מבחינת הסברה, שילוט וכאלה, כי אנחנו יודעים שהרבה מאוד בני נוער יוצאים לחופש.
<הדרה רוזנבלום: בקיץ המינהל נותן את התגבור הזה ואת התקצוב לערי ילדים ונוער.
<הדרה רוזנבלום: שם לנסות לתת - - - את זה אני עושה דרך המועצות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מה קורה עם הפיילוט של – אין לי פה מועצת תלמידים של הסיירים.
<הדרה רוזנבלום: היא הבטיחה לי שתבוא.
<הדרה רוזנבלום: המחוז היחיד שלקח את זה בצורה רצינית הוא ירושלים.
<שרית אולשביץ: בית שמש הייתה הסיירת שהזמינה אותנו פעם אחת להגיע.
<הדרה רוזנבלום: בירושלים הם לקחו את זה יפה מאוד.
<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, עכשיו עליתי על עוד נושא – ילדים שבסיירת מפחדים שלא יקבלו אותם לעבודה.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו מופתעות מכל הכיוונים.
יפעת שאשא ביטון: אלו לא הפתעות, כשאנחנו נותנים לפחד לנהל אותנו, יש בעיה.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו צריכים להיות הגב.
יפעת שאשא ביטון: מאיר, אתה רצית להוסיף משהו.
<מאיר דוד: בנושא הלימודים.
<מאיר דוד: לא מעט נערים פונים אלינו במסגרת שיעורי אזרחות, או פרויקטים באזרחות, ומבקשים מידע.
<מאיר דוד: אולי אפשר לחייב שפרויקט באזרחות יהיה דווקא על נושא זכויות עובדים.
<מאיר דוד: הם מקבלים מאתנו מידע, הם נפגשים אתנו, אנחנו מעבירים להם מידע.
<מאיר דוד: הם עושים עבודות יפות מאוד בנושא אזרחות, בנושא זכויות עובדים בכלל, בדגש על בני נוער.
<מאיר דוד: אם זה יהיה פרויקט חובה לבני נוער – אפשר לעשות את זה בדרך הזאת.
יפעת שאשא ביטון: שיעורי אזרחות הם פלטפורמה מצוינת.
<הדרה רוזנבלום: אני הולכת לדבר על זה עם המפמ"רית לאזרחות.
יפעת שאשא ביטון: אבל שיזמינו מישהו מבחוץ.
יפעת שאשא ביטון: יש הבדל בין מורה שעומד ומלמד את זה כמו עוד פרק במשהו, או שבא מישהו שהם גם יכולים לשאול אותו שאלות, שמגיע מהשטח.
<מאיר דוד: בהרצאות שלי מותר לבוא עם אייפונים.
<מאיר דוד: איזה מורים מרשים לבוא עם אייפון?
<מאיר דוד: אני אומר להם להוריד את האפליקציה.
<מאיר דוד: הם ייהנו מההרצאות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לשכת עורכי הדין, רצית להתייחס לנושא של הביטוחים.
<אורית רענן: רציתי להגיד שבדקתי, והפוליסות כן מכסות באופן כללי את עבודת נוער.
<אורית רענן: הוא אפילו אמר לי שאסור להחריג.
<אורית רענן: אז אני אשמח לראות.
<אורית רענן: זה מידע ממישהו מאחת מחברות הביטוח, חברת "שלמה".
<אורית רענן: הוא שולח לי את הג'קט התקני של הפוליסה.
<אורית רענן: תיכף זה יגיע לי במייל, אני אוכל לשלוח למי שצריך.
<אורית רענן: הוא אמר שזה לא מוחרג.
<אורית רענן: כנראה שזה מוחרג כשמישהו מבקש שזה יהיה מוחרג ולא באופן כללי.
יפעת שאשא ביטון: לכן ביקשתי שזה לא יהיה משהו היפותטי, אלא לדעת מי אלה שמבקשים.
<אורית רענן: זה גם לא הגיוני שמעסיקים – זה לא הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין נעשה בדיקה מעמיקה כדי לראות, ואולי נגיע לכל אלה שמבקשים החרגה, ושם נצטרך להתריע.