GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבנר פלור: אני שוב חוזר ואומר, יחד עם זאת, אני אומר שנבצע את כל הצעדים והפעולות הנדרשות למגר את התופעה.
יפעת שאשא ביטון: תגיד לי.
<אבנר פלור: הנושא של עדכון הנוהל, הנושא של עדכון התקן, שתהיה אופציה, ונרחיב את - - -
יפעת שאשא ביטון: אז יהיה לי נוהל ולא יהיו לי ילדים חיים פה כי הם נשכחים לי.
<אבנר פלור: ונרחיב ליותר ויותר מערכות שיוכלו להשתמש ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אין חובה אז למה שישימו את זה?
<אבנר פלור: זה גם ייתן מענה, והאחריות ההורית – הכול זה ביחד.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה אתכם?
יפעת שאשא ביטון: אתם כולכם, אתה מזכיר לי עכשיו את מה שהיה בדיונים הקודמים של משרד החינוך.
<אבנר פלור: סליחה.
יפעת שאשא ביטון: כולם חוץ מאתנו.
יפעת שאשא ביטון: אז שם לפחות סוף סוף כבר פרצנו את המחסום.
<אבנר פלור: סליחה, הצגתי גם את הפעולות שעשינו.
<אבנר פלור: עשינו גם את הפעולות שעשינו.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא עוזר לי.
<אבנר פלור: ברכבי הסעות עשינו קמפיין, עשינו תקן ישראלי, עשינו המון פעולות.
יפעת שאשא ביטון: למה שלא יהיה גם ברכב פרטי?
<אבנר פלור: יש.
<אבנר פלור: הוא גם ברכב פרטי.
<אבנר פלור: התקן הישראלי חל גם על רכב פרטי.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, בוא, תן לי קצת קרדיט לאינטליגנציה שלי.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את ההבדלים בין תקן לתקנה, ויש לי אגב מה להגיד לך על זה, זה לדיון אחר.
יפעת שאשא ביטון: ברכבים של הסעות ילדים יש תקנה שמחייבת אותם, לא רק שמחייבת אותם.
יפעת שאשא ביטון: גם עזוב שהתקנה יצאה ועוד לא היה להם איפה לעשות את הטסטים והכול, הם היו צריכים לחכות, הם קצת הוציאו את זה לפני, אבל בסדר, זה חבלי לידה.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא רוצה לדבר אתך כמה כסף הם צריכים לשלם בשביל לקבל את האישור, הכול בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אז שם יש תקנה שמחייבת, ואיפה שאנחנו רוצים להציל ילדים ברכבים הפרטיים, זה לא.
יפעת שאשא ביטון: למה שפה לא תהיה תקנה?
יפעת שאשא ביטון: ממה אנחנו מפחדים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מפחדים שהציבור יכעס עלינו?
<אבנר פלור: זה לא עניין של פחד, זה עניין של בשלות.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לא?
יפעת שאשא ביטון: מה זה בשלות?
יפעת שאשא ביטון: מה צריך לקרות כדי שנהיה בשלים?
<אבנר פלור: לא קיים בעולם, לא באירופה, לא - - -
אוסאמה סעדי: עוד כמה ילדים צריכים להישכח ולמות?
יפעת שאשא ביטון: לא אכפת לי מהעולם, אכפת לי מילדי ישראל.
אוסאמה סעדי: עוד כמה ילדים?
יפעת שאשא ביטון: אני יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד של הילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק, אני רוצה לדעת כמה ילדים צריכים למות בשביל שנהיה בשלים?
יפעת שאשא ביטון: שאני אדע מתי לקרוא לכם.
אוסאמה סעדי: נשנה את החקיקה.
<אבנר פלור: מה שאני מציג עכשיו - - -
יפעת שאשא ביטון: איזו מין אמירה זאת?
<אבנר פלור: העמדה של המשרד בשלב הזה לא לתקן תקנות.
<אבנר פלור: הסברתי.
<אבנר פלור: הסברתי לכם.
יפעת שאשא ביטון: לילי, את רוצה?
<לילי פוקמונסקי: לא, תודה.
אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, נדמה לי שזה דיון שני, שלישי, רביעי?
יפעת שאשא ביטון: כבר אי-אפשר לספור.
אוסאמה סעדי: אי-אפשר לספור.
<קריאה: שש, שבע, שמונה.
אוסאמה סעדי: כן, נכון?
אוסאמה סעדי: וכשאנחנו מדברים על אותם דברים, אבל האמת, לא קורה כלום.
אוסאמה סעדי: רק עוד ילדים נשכחים ועוד ילדים מתים ומוצאים את מותם.
אוסאמה סעדי: ועוד לא התחלנו את הקיץ, וכבר התחלנו לספור.
יפעת שאשא ביטון: פתחנו אותו רע מאוד.
אוסאמה סעדי: פתחנו אותו, ועוד לפנינו יוני, יולי, אוגוסט, אלו החודשים הקטסטרופליים.
אוסאמה סעדי: עכשיו אני נוסע עם הרכב עם ה-Mobileye הזה שכל הזמן - - -
יפעת שאשא ביטון: Mobileye.
אוסאמה סעדי: Mobileye שכל הזמן מצפצף מצפצף, מפריע מפריע, אבל זה בסדר.
אוסאמה סעדי: ועכשיו מכרו את זה ובכל העולם קנו את זה.
אוסאמה סעדי: ואנחנו מדברים על רכבים פרטיים, על מכשיר שיתריע על הימצאות ילדים ברכבים הפרטיים שמסיעים ילדים.
אוסאמה סעדי: וכמה שנדבר וכמה שנגיד חינוך ועוד פעם חינוך ועוד פעם מסע, אבל כנראה שבסופו של יום אתם מתארים לעצמכם שמישהו, אבא - -
יפעת שאשא ביטון: צריך גיבוי טכנולוגי.
אוסאמה סעדי: - - שוכח ילד, אימא לקחה אותו לגן ושכחה אותו.
אוסאמה סעדי: על מה אנחנו מדברים?
אוסאמה סעדי: שכחה אותו.
אוסאמה סעדי: והיא לקחה את הילד לגן, שכחה אותו, ואחרי כמה שעות נזכרה.
יפעת שאשא ביטון: התקשרה לשאול מה שלומו בגן.
יפעת שאשא ביטון: היא אפילו לא ידעה שהיא לא הורידה אותו.
יפעת שאשא ביטון: מטורף, מטורף.
אוסאמה סעדי: על זה אנחנו מדברים.
אוסאמה סעדי: כמה שנעשה קמפיינים ואל תשכחו ילדים, בסופו של יום כנראה - - -
<רותי ברק: אולי חינוך להורים.
אוסאמה סעדי: אבל גם כמה?
יפעת שאשא ביטון: גם, אבל זה לא יעזור, נו, בחייכם.
אוסאמה סעדי: את מתארת לעצמך, מה זה חינוך להורים?
אוסאמה סעדי: היא עושה את זה בכוונה?
אוסאמה סעדי: מישהו עושה את זה בכוונה?
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים שקורה לנו משהו רע?
אוסאמה סעדי: מישהו עושה את זה בכוונה שהוא שוכח ילד ברכב?
אוסאמה סעדי: צריך משהו טכנולוגי שיזכיר שבאמת או שיצפצף או משהו, כמה זה עולה?
אוסאמה סעדי: אבנר, כמה זה עולה?
<אבנר פלור: אבל זה קיים.
אוסאמה סעדי: כמה זה עולה?
אוסאמה סעדי: ילד אחד שנציל את החיים שלו זה שווה את כל התקציבים.
אוסאמה סעדי: עזבו את זה.
<אבנר פלור: הטכנולוגיות קיימות, שירכשו אותם.
אוסאמה סעדי: עזבו, נו, בחייאת דינקום.
<לילי פוקמונסקי: "יד שרה" בחינם.
יפעת שאשא ביטון: הטכנולוגיות קיימות, רק זה לא מספיק, זה לא טוב לנו פוליטית לחייב שזה יקרה, נכון?
<מירי כהן: שיחייבו אותם שילכו ויקנו את זה.
<אבנר פלור: הטכנולוגיות קיימות, שירכשו אותן.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מחייבים?
<אבנר פלור: לא צריך לחייב כל הזמן.
אוסאמה סעדי: למה Mobileye חייבת?
<אבנר פלור: לא חייבתי עכשיו.
<אבנר פלור: לא מחויב.
אוסאמה סעדי: בחדשים מחויב.
<אבנר פלור: לא, לא מחויב.
<אבנר פלור: היום לא מחויב.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד.
יפעת שאשא ביטון: אפוד זוהר מחויב?
יפעת שאשא ביטון: חגורות מחויב?
יפעת שאשא ביטון: ועוד הרבה דברים אחרים, מחויב?
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה מטריד אותי?
יפעת שאשא ביטון: הקלות הבלתי נסבלת.
<מירי כהן: זה לא מספיק חשוב.
יפעת שאשא ביטון: הקלות הבלתי נסבלת שבה אנחנו מתייחסים למוות של ילדים.
<אבנר פלור: זה לא נכון.
<אבנר פלור: לא מדויק.
<מירי כהן: לא חשוב מספיק.
<אבנר פלור: סליחה, את לא יכולה לתקוף ככה.
יפעת שאשא ביטון: כי להגיד שיש מערכות - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא תוקפת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת.
<אבנר פלור: אבל את לא יכולה, כי גם לי יש ילדים וגם לי יש משפחה, את לא יכולה לתקוף במקום כזה.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו לא יכולים?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת עליך ברמה האישית.
<אבנר פלור: לא, ממש לא, אני מציג.
יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, למה הוא לא רוצה לתקן תקנה?
<אבנר פלור: אני מציג את הנימוקים.
יפעת שאשא ביטון: מה זה אנחנו לא בשלים?
<אבנר פלור: אני הסברתי.
יפעת שאשא ביטון: מתי נהיה בשלים לתקן תקנה?
יפעת שאשא ביטון: מה זה יש מערכות שירכשו?
יפעת שאשא ביטון: מה זה שירכשו?
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שזה לא עובד ציבורית, זה לא עובד.
יפעת שאשא ביטון: הרי הם לא שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לעשות משהו.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו יכולים להגיד, אוקיי, נו, אם ההורים לא לוקחים אחריות אז בעיה שלהם, שהילדים ימותו.
<רות דיין מדר: הם פשוט לא מאמינים שזה יקרה להם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא יכולים לעמוד מהצד ולתת לזה לקרות.
<רות דיין מדר: הורים לא קונים כי הם לא מאמינים שזה יקרה להם.
<אבנר פלור: אף אחד לא עומד מהצד.
יפעת שאשא ביטון: נו, אז תסביר לי.
<אבנר פלור: ממש לא עומד מהצד.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת לך, אני מתה להבין למה משרד התחבורה לא רוצה לתקן תקנה.
<אבנר פלור: אני מסביר לך.
יפעת שאשא ביטון: משתוקקת.
<אבנר פלור: אני שוב מסביר.
<אבנר פלור: משרד התחבורה, כשהוא מיישם תקנות ברגולציות הוא מתבסס על מה שקורה בעולם.
<אבנר פלור: התקן הזה, המערכת הזו, אין לה תקן בין-לאומי, לא אירופי, לא אמריקני, ואפילו לא תקן לאומי של מדינה מסוימת.
יפעת שאשא ביטון: לרכבי הסעות יש?
<אבנר פלור: אין תקן.
יפעת שאשא ביטון: למה חייבתם?
<אבנר פלור: עובדה שעשינו תקן ישראלי ייחודי שהוא בעייתי.
<אבנר פלור: הוא בעייתי.
<אבנר פלור: עשינו.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אבל אנחנו עושים את זה גם פה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו עושים את זה גם פה.
<אבנר פלור: אבל הוא בעייתי.
<אבנר פלור: התקן הישראלי בעייתי.
יפעת שאשא ביטון: אז נתקן אותו.
<אבנר פלור: התקן הישראלי בעייתי, ולכן מה שאני חוזר ואומר - - -
יפעת שאשא ביטון: מחר יש ישיבה.
<אבנר פלור: מה שאני אומר, נצטרך לעדכן את התקן, לעדכן את הוראות הנוהל, ניתן את האופציה ונרחיב לכמות גדולה יותר של טכנולוגיות, אבל לפני חיוב.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שתהיה תקנה אני רוצה לשמוע - - -
<אבנר פלור: אבל לפני חיוב.
יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי שתחייב לפני שיש טכנולוגיה, אמרתי שתעשו את הדברים במקביל.
יפעת שאשא ביטון: ולכל אלה ששומעים מה שהם רוצים, תעשו טובה, לכו, הדיון הזה מספיק חשוב, תשמעו אותו מהתחלה כדי להשלים את הפערים.
<אבנר פלור: הייתי פה מהתחלה ושמעתי הכול.
יפעת שאשא ביטון: אבל אמרתי במפורש, וגם אמרתי לחברת הכנסת ורבין, אי-אפשר לתקן תקנה מחר בבוקר כשאין לי עזרים טכנולוגיים.
איילת נחמיאס ורבין: היא אומרת שתכין את זה, כשהיא מוכנה אתה - - - , הבנת?
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת, בואו נעבוד במקביל, בואו נתכוון, אבנר, כן, בתוך עמי אני חיה, אני יודעת איך הדברים הולכים כאן, אם לא נהיה minded ונחליט שאלו שני הערוצים שאנחנו פועלים בשבילם אנחנו לא נפגוש את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא נפגוש.
יפעת שאשא ביטון: נפגוש אולי את ההגמשה בתקן, נפגוש עזרים טכנולוגיים ונלך לריב אחר כך על התקנה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לריב אחר כך על התקנה, אני רוצה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאנחנו רבים על התקן ואנחנו רוצים להגמיש אותו, אני רוצה לריב על התקנה כדי שהדברים יהיו מוכנים ביחד, זה מה שאני מבקשת.
יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה להתכוונן לזה?
יפעת שאשא ביטון: מה עוד צריך לקרות כדי שנהיה שם?
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני מסיימת את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול אני רוצה להודות לכולכם על ההשתתפות.
יפעת שאשא ביטון: הדיונים האלה טעונים, אני יודעת, אני מודה שהם קשים מאוד גם לי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אין שאלה, אין שאלה שבפתיחה הצורמת והמזעזעת הזו של עונת החום, אנחנו אפילו עוד לא בקיץ באופן רשמי.
<מירי כהן: עדיין לא חם בחוץ.
אוסאמה סעדי: אביב, עוד לא חם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר מקבלים אבדה ראשונה, ואנחנו רוצים למנוע את הבאות.
יפעת שאשא ביטון: באמת, כולי תפילה שנשב כאן בעוד כמה חודשים ולא נצטרך לכנס דיוני חירום באמצע, ונגיד: אוקיי, הצלחנו לפחות במהלכים האלה.
יפעת שאשא ביטון: בלי התגייסות של כולם, אמרתי את זה גם בהתחלה, שום דבר שנעשה, כל אחד בעצמו, לא יהיה שווה.
יפעת שאשא ביטון: אם רק מערכת החינוך תעשה זה לא יהיה שווה, כי אנחנו יודעים שהילדים מגיעים גם למקומות אחרים.
יפעת שאשא ביטון: ואם נשלט רק את האזורים העירוניים ואת מתחמי הקניות אז גם זה לא בטוח, וגם אם יהיה לנו עזר טכנולוגי, כמו שאמרתי, ייתן לנו קפיצה אדירה קדימה, אבל גם על זה לבד אסור לנו לסמוך, וברור שיש פה אחריות הורים והכול, אבל בסוף אנחנו חייבים, חייבים לשלב ידיים.
יפעת שאשא ביטון: קודם כול אני רוצה להתחיל עם המשטרה, עם המשרד לביטחון פנים, על זה שהירתמות מבחינת
יפעת שאשא ביטון: כם היא מובנת מאליה, את לא שמת לב אפילו שהשתמשת במילה אחריות בלי לפחד.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לקרוא לכם גם באופן רשמי שהנוהל הזה יישמר, שהשוטרים המסיירים יקבלו הנחיות ותזכורות.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, מדברים בקשר, אז שמישהו יהיה על זה, חשוב, חשוב, התגייסות ציבורית נטו.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, על אותו בסיס, פנייה לפקחים של הרשויות המקומיות וגם לקב"טים שמסיירים בעיר, שיהיה להם בנוהל, עוברים ליד רכבים, להציץ פנימה, לראות שאין אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: לשלט, לעודד בשלטון המקומי שילוט של אזורים ציבוריים למניעת שכחת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, אני פונה אליכם רשמית, מבקשת לפעול לקידום של התקנת תקנה.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שיוסדר הנושא של התקן והטכנולוגיה לפעול בשני הערוצים האלה במקביל כדי שנוכל להכין ולהשלים אותם כמה שיותר מהר.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, קודם כול אני רוצה להודות לכם כמשרד על השינוי של הרוח שלפחות היה כאן בשולחן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתצא קריאה, שוב, נרגשת, וולונטרית, נדגיש גם בהמלצות של הדיון, קריאה וולונטרית לצוותים, בכלל לצוותים של הגנים, להתגייס ולהיות ערניים ולהרים טלפון בבוקר אם מישהו לא הגיע.
יפעת שאשא ביטון: לדרבן את ההורים ליותר שיתופי פעולה, אז כמובן שזה יקל עליהם, ובסוף ובסוף נישאר עם ילד או שניים שלא מגיעים.
יפעת שאשא ביטון: אבל להבין שכולנו חלק מרשת ביטחון, לא כי אנחנו חייבים, אנחנו לא חייבים, כי אנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: כי זה חלק מהמחויבות החברתית שלנו.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, אני רוצה לקבל עדכון – בכלל מכולם נבקש תוך חודש סטטוס – אבל לקבל עדכון מדויק מתי המדבקות האלה יוצאות, באיזה תפוצה, באיזה היקפים, למי הן מגיעות, כדי שגם אנחנו נוכל לוודא שבשטח הם באמת קיבלו, לעקוב ולסמן במקומות שאנחנו רואים שזה לא נמצא שם.
יפעת שאשא ביטון: וכמובן הנושא של הקמפיין יחד עם משרד התחבורה הרשות לבטיחות בדרכים, קמפיין משודר, אגרסיבי, ממושך, מגוון, כדי שהאוזן לא תתרגל, כמו שהיה בשנה שעברה, אבל להתחיל אותו עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: להשתדל שכבר החודש לקראת סוף מאי גג יצא קמפיין, כי אנחנו מאבדים זמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאבדים זמן, ואנחנו לא רוצים לאבד יחד אתו גם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מכון התקנים, הפנייה אליכם הייתה ברורה בתחילת הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל עדכון מחר אחרי הפגישה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: לוועדה, מה היה הסיכום ולאן מתקדמים משם.
יפעת שאשא ביטון: ואני פונה מפה גם, אני אמצא את הדרך לעשות את זה, אבל באמת, גם להורים, גם להורים להיות ערניים, זאת קודם כול האחריות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לעזור להם במקרה שבו הם בעצם פספסו, עד כמה שאפשר לקרוא לזה פספסו.
יפעת שאשא ביטון: ואני קוראת לכל הציבור להתגייס, חברים, ערנות של הציבור הצילה הרבה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנשים, אזרחים תמימים, שעברו ברחוב והסתכלו על הרכב באינסטינקט וראו שיש שם ילד.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם הילד באותו ערב שהילדה מתה, באותו ערב, לא תגידו צריך קמפיין וזה, על רטוב, היה פרסום בכל הרשתות האפשריות ובערב נשכח ילד, שכן שעבר ראה שהוא נמצא ברכב והציל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אז אני פונה מפה גם לציבור.
יפעת שאשא ביטון: ומשרד הרווחה, אני מבקשת מכם כמו ממשרד החינוך לפנות בפנייה לכל הצוותים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל מכם עמדה תוך שבוע אם אתם שם או לא, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שאתם שם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, רק בשורות טובות, הישיבה נעולה.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא הקמת מסגרת סגורה לילדים עם תחלואה משולבת.
יפעת שאשא ביטון: למעשה אנחנו קיימנו דיון כזה לפני מספר חודשים.
יפעת שאשא ביטון: האמירה הייתה מאד מאד ברורה.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר מספר, זה אפילו לא מספר ועדות, זה כבר מספר קדנציות שעוסקים בנושא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הוועדה לא העלתה את הנושא הזה על סדר יומה בפעם הראשונה, בקדנציה הזו, אלא אנחנו מדברים כבר על משהו שנגרר יותר מדי שנים.
יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה, במבחן התוצאה יש לנו ילדים שנמצאים במסגרות שלא מותאמות להם, כי המדינה לא דאגה שתהיה מסגרת מותאמת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לקבל תשובות גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד הרווחה, להבין למה הדברים לא מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני אמרתי באופן חד משמעי – אין מצב שאנחנו עוברים לקדנציה הבאה ומספרים שבקדנציה הקודמת עסקנו בזה, ומשום שאף אחד מאיתנו לא באמת יודע מתי יש בחירות, זה אומר שאנחנו צריכים מאד מאד להזדרז, כדי שנעמוד בהבטחה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן, אני רוצה לתת את האפשרות לאב להציג את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לקרוא משהו לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להגן עליך בפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך נקרא את הסעיף המשפטי לפרוטוקול, כדי שיהיה אפשר להסיר את הפרטים שלך ושל הילד.
יפעת שאשא ביטון: אבל בבקשה, אתה מוזמן להציג, בלי להזכיר שמות.
<ד': שמי ד', אני אבא לילד בן 16, שאומץ על ידינו בגיל 5.
<ד': הוא הוגדר כבעל צרכים מיוחדים ומגיל 10 הוא לא מצא את עצמו.
<ד': הוא אושפז מגיל 10 עד עכשיו בסביבות 6 פעמים.
<ד': למעשה לא נמצאה לו מסגרת שמתאימה.
<ד': המסגרת הפנימייתית הראשונה שמצאו לו זה היה בחבצלת השרון.
<ד': הוא היה שם מספר חודשים והוא נפלט משם.
<ד': הוא שהה תקופות ארוכות בבית, בהמתנה לאיזו שהיא מסגרת שתתאים לו.
<ד': לפני שנתיים בערך הוא היה תקופה של חצי שנה ב - - -, שזה מעון נעול, כי לא מצאו מסגרת אחרת.
<ד': הוא יצא משם חבול נפשית ועם טראומות וכרגע הוא במעצר, לפני גזר דין.
<ד': למעשה אין.
<ד': הייתה ועדת חריגים שהתקיימה לפני שבועיים או לפני שבוע וחצי, שהודיעו שאין להם שום מסגרת להחזיק אותו ולכן הוא חזר למעצר.
<ד': יש לו בעיות.
<ד': גם בעיות נפשיות, גם בעיות פסיכיאטריות.
<ד': למעשה בכל מקום שהוא היה הוא לא קיבל מענה שהתאים לו.
<ד': גם במעון נעול, אז טיפלו רק בצד ההתנהגותי שלו ולא טיפלו בו בצד הנפשי או בצד הרגשי.
<ד': באשפוזים שלו, בתי החולים אחרי שבוע החליטו שהוא לא מתאים להם ושחררו אותו.
<ד': בין לבין הוא שהה המון המון בבית והמצב שלו הלך והדרדר.
<ד': הוא היה אלים כלפינו והיינו צריכים להגיש תלונות במשטרה.
<ד': כיום בעצם יהיה לו גזר דין עוד שבוע, שבועיים ואחרי זה הוא ישתחרר עוד כמה חודשים ועדיין אין לו מסגרת שמתאימה לו.
יפעת שאשא ביטון: את הילד הזה בעצם "איבדתם", או הילד הזה הלך לאיבוד מגיל 10, כשלאורך כל הדרך היה אפשר לפחות להציל אותו, או לנסות להציל אותו, אבל אי אפשר היה לעשות את זה, כי לא הייתה לא מסגרת מותאמת ו - - -
<ד': נכון.
<ד': ובלית ברירה - - -
יפעת שאשא ביטון: ומאסר, אנחנו יודעים שגם זה לא הפיתרון, כי שם אין בעצם את המענים שנדרשים.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שמי שיושב כאן סביב השולחן לא היה צריך לשמוע את הדוגמא הזו כדי להבין את הצורך ואת החשיבות במסגרת כזו.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לשאול את משרד הרווחה איפה זה תקוע.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם כולנו מסכימים שזה משהו שהוא הכרחי ואם אנחנו הצהרנו גם בפעם הקודמת שהיינו כאן שכולנו יוצאים לדרך, כשהפנים שלנו לפתור את הסיפור הזה, אז מה עוצר את זה?
יפעת שאשא ביטון: תגידו.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו נצליח לשחרר את החסמים, אבל תגידו מה בולם את התהליך הזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מי מכם שרוצה לדבר, בין אם זה דליה או יאיר.
<אלין אלול: אני אגיב.
<אלין אלול: שמי אלין אלול.
<אלין אלול: אני סמנכ"לית במשרד הרווחה.
<אלין אלול: אני רוצה באמת להגיד שהמשרד מבין ופועל כדי להביא את העניין הזה לסיום.
<אלין אלול: באמת מדובר בתקופה ממושכת, במענה שהוא בתחום שהוא נדרש ויש כאן משא ומתן גם עם משרד הבריאות.
<אלין אלול: זה אמנם לא היה משא ומתן פשוט וגם ממושך.
<אלין אלול: בסופו של דבר יש כבר הסכמות גם לגבי המכרז המשותף, גם לגבי התעריף והמודל.
<אלין אלול: יש במחלוקת כרגע שלושה דברים שאנחנו עדיין לא מצליחים לקדם אותם עם משרד הבריאות.
<אלין אלול: אחד זה באמת הנושא של מתן תרופות בכפייה, שזאת סוגיה של משרד הבריאות.
<אלין אלול: השני זה הנושא של אשפוז, כשמדובר באשפוז שהוא לא בסמוך למקום המגורים של המסגרת שבה ממוקמת המסגרת עצמה.
יפעת שאשא ביטון: מה משרד הבריאות צריך להכריע בזה?
יפעת שאשא ביטון: כשאת מדברת על אשפוז שלא בסמוך למקום מגורים.
<אלין אלול: זה אומר שאם מסגרת מסוימת נמצאת במקום שהוא לא באזור המגורים של הנער, אז יש בעיה מבחינת האשפוז של הנער.
יפעת שאשא ביטון: מבחינה טכנית?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, סליחה, יותר נכון מבחינה מנהלית?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת משרד הבריאות לא מאשר דבר כזה?
<אלין אלול: יש כאן בעיה מול הגורמים שצריך להתחשבן איתם באשפוז של הנער.
<קריאה: אם אפשר להוסיף.
<קריאה: משרד הבריאות מבקש שהילד יאושפז במקום המגורים ולא במקום שהמסגרת נמצאת ויש על זה - - -
<אלין אלול: כן, והמסגרת היא לא בהכרח - - -
יפעת שאשא ביטון: ומשרד הבריאות יודע לתת מסגרת במקום המגורים?
יפעת שאשא ביטון: אז אם למשרד הבריאות אין מסגרת במקום המגורים, אז הוא לא יכול לדרוש את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז הוא חייב להסדיר את הסיפור הזה.
<אלין אלול: אבל זה מה שהוא דורש.
<אלין אלול: זאת הדרישה של משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו תיכף - - -
<אלין אלול: והדבר השלישי זה באמת שהמסגרת עצמה תהיה ממוקמת בסמיכות למסגרת שיש בה מחלקה פסיכיאטרית לנוער, שזה הזמינות באמת במצבים שדורשים התערבות פסיכיאטרית, שתהיה זמינות או - - -
יפעת שאשא ביטון: ולא מלכתחילה מקום כזה צריך להיות בזמינות?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה חלק מבסיס התפיסה.
<אלין אלול: כן, נכון, אבל צריך באמת להגיע להסכמות שהם יהיו ממוקמים בסמיכות למחלקות הפסיכיאטריות לנוער.
<אלין אלול: מעבר לזה, אנחנו פנינו באמת למשרד הבריאות.
<אלין אלול: ביקשנו לקדם דיון משותף, מהיר, כדי לסיים, כדי להגיע להסכמות ולצאת לדרך.
<אלין אלול: המכרז מוכן.
<אלין אלול: יש כאן את הסוגיות הנקודתיות האלה שצריכות לקבל את המענה ומבחינתנו אנחנו נותנים לזה סדר עדיפות מהיר, כדי כמה שיותר מהר להקים מסגרת כזאת.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות – מי יצילני, מי?
<דני בודובסקי: שמי דני בודובסקי, אני מנהל את המערך האמבולטורי באגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות.
<דני בודובסקי: אני קיבלתי את הזימון מה שנקרא אתמול בערב.
<דני בודובסקי: אבל בקצרה כמה דברים לעניין הזה.
<דני בודובסקי: יש סוגיות שהן מה שנקרא מהותיות מקצועיות, שעליהן יש אי הסכמות וזה מסוג הדברים שצריכים ללבן עם משרד הרווחה.
<דני בודובסקי: אחת מהן, המאד ברורה, היא איפה יאושפז ילד.
<דני בודובסקי: אנחנו מדברים על ילד שבעיקרון לא נמצא במסגרת אשפוז, אלא הוא נמצא במסגרת של קהילה, אבל קהילה במסגרת מערכת רווחה, במסגרת פנימייתית.
<דני בודובסקי: וכאשר ילד נמצא באשפוז, יש חשיבות מקצועית רבה מאד שיהיה גם על יד המשפחה שלו.
יפעת שאשא ביטון: ואם אין שם מסגרת?
יפעת שאשא ביטון: אתם מוכנים להקים מסגרת בכל מקום?
<דני בודובסקי: לא, לא, שנייה.
<דני בודובסקי: יש 11 מוסדות וגם יותר מוסדות אשפוז במדינה, מפוזרים בכל רחבי הארץ, ואם מישהו שוהה בפנימייה שנמצאת בצפון ומשפחתו גרה בדרום, אין סיבה לטרטר את המשפחה כדי לבקר ולתמוך בילד בזמן האשפוז שלו.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל זה כשיש בדרום מסגרת שנותנת מענה ופשוט העבירו אותו לצפון, או כי אין בדרום מסגרת?
<דני בודובסקי: אין לי מושג.
<דני בודובסקי: שוב פעם, הסוגיה היא עקרונית.
יפעת שאשא ביטון: לא, זהו, שזה לא עקרוני.
<דני בודובסקי: לא, לא, הסוגיה היא עקרונית, כי השאלה היא האם רוצים שילד יהיה ליד הפנימייה שלו והאבא והאמא שלו יהיו הפנימייה ובכך יהיה מה שנקרא להרחיק את המשפחה.
<דני בודובסקי: זאת אומרת שלמשפחה יהיה יותר קשה, או שהמשפחה התומכת, שאמורה גם לדעת להיות בתמונה, היא זאת המסגרת התומכת.
<דני בודובסקי: זה דבר שצריך להיבחן פרטנית.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל דני, אני רוצה שנייה לשים פה את הדברים על כף המאזניים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שיש לנו אפשרות עכשיו להקים מוסד כזה בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: כי אם הייתה אפשרות, אז בכלל לא היינו בדיון הזה היום, כי סביר להניח שזה כבר היה נפתר.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אם אנחנו שמים על כף המאזניים את הקושי והמצוקה של ההורים בלנסוע למקום מרוחק, אבל הילד מקבל את הטיפול הדרוש לו ויש לנו את הסיכוי להציל אותו ולהוציא אותו מהמצב הזה, אל מול הקושי, כפי שהציג פה ההורה של ילד שלא מטופל, של ילד שחוזר הביתה והם צריכים להתמודד עם תלונות במשטרה ועם חוסר יכולת לשלוט בו.
יפעת שאשא ביטון: עם ילד שהולך לבית סוהר, כי זאת החלופה שיש בקרבת מקום, אבל הוא לא מקבל שם את הטיפול שצריך.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מאבדים עוד ילד ועוד ילד ועוד ילד, כי המחשבה בהתחלה הייתה שאנחנו לא רוצים לטרטר את ההורים שלו למקום מרוחק.
יפעת שאשא ביטון: אז איפה אנחנו עושים פה את האיזונים?
<דני בודובסקי: תראי, האיזונים הם מורכבים ואני חושב שלבוא ולחתוך את זה בצורה כזאת ובוודאי מה שנקרא בדיון בכנסת, זה לא הבמה.
<דני בודובסקי: זה נושא לדיון שהוא - - -
יפעת שאשא ביטון: תחתוך את זה איך שאתה רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני נותנת לך - - -
<דני בודובסקי: לא, שנייה, ברשותך, רק מה שאני אומר, זה מסוג הדברים שצריכים להיכנס להתדיין בצורה מקצועית בין שתי היחידות המקצועיות במשרד הרווחה ובמשרד הבריאות.
<דני בודובסקי: ברשותך אני רוצה לבקש מד"ר שלומית צפריר, שהיא מייצגת את האיגוד לפסיכיאטריה של הילד והנוער, שזה איגוד שהוא המומחה בתחום של פסיכיאטריה לנוער, להתייחס גם לסוגיות האלה וגם לסוגיות אחרות שנוגעות בכלל לכל התחום של התחלואה, על מה אנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לשאול עוד שאלה לפני שאנחנו בשמחה נשמע אותה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו חלופה אחרת לזה שיוקם מרכז טיפול לתחלואה משולבת?
<דני בודובסקי: השאלה הגדולה היא, ואני מתחיל עם מה זה תחלואה משולבת ועל זה היו דיונים ויהיו דיונים.
<דני בודובסקי: אני יודע שיש עוד דיון, נדמה לי עוד שבועיים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אי אפשר לנצח.
<דני בודובסקי: שנייה.
<דני בודובסקי: לא, לא, אני אומר פנימית בין המשרדים.
<דני בודובסקי: אבל יש בהחלט נקודות מקצועיות שצריכים לסגור אותן.
<דני בודובסקי: הנקודה היא כזאת, אם בן אדם הוא בתחום של בריאות הנפש ובמצב שדורש אשפוז, הוא דורש אשפוז.
<דני בודובסקי: ברגע שנגמר הצורך, שאין מחלת נפש, אין את המצב הנפשי שמחייב את האשפוז, השאלה היא מה יש לו שגורם לו לאותה התנהגות.
<דני בודובסקי: אנחנו מדברים על מסגרות שהן מסגרות של פנימיות של משרד הרווחה, שגם במצבי המצוקה הקשים שלהם מתקשים להתמודד איתם.
<דני בודובסקי: השאלה היא לתת לשם את המענה.
יפעת שאשא ביטון: זה בטח לא סטרילי כמו אתה מציג את זה, שאו שיש לו בעיות נפשיות או שיש לו בעיות אחרות.
<דני בודובסקי: לא, זה לא סטרילי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהדברים הרבה פעמים מתערבבים.
<קריאה: זה לא רק מחלות נפש.
<דני בודובסקי: השאלה היא אם בתי החולים או מסגרות רפואיות הופכות להיות גם מסגרות שמטפלות בהיבטים של הפרעות אישיות קשות ועבריינות.
<דני בודובסקי: אבל אני מציע - - -
יפעת שאשא ביטון: צריך מרכז לתחלואה משולבת שייתן את המענה המיוחד הזה.
<דני בודובסקי: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אבל בוא נשמע.
יפעת שאשא ביטון: אתה מציע שנשמע אותה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך נשמע את ורד.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תאמרי שוב את שמך, כי אני לא רואה את זה כאן במשרד הבריאות.
<שלומית צפריר: לא, אני לא ממשרד הבריאות.
<שלומית צפריר: אני ד"ר שלומית צפריר, אני מייצגת את האיגוד לפסיכיאטריה של ילדים ונוער ואני קראתי את הפרוטוקול של הדיון הקודם ועלו כמה דברים שעלו אז, שהרגשתי שמבחינת התפקיד המקצועי שלי לייצג פה, זה חשוב להסביר ולהגיד אותם.
<שלומית צפריר: אלף באמת ההגדרה של מה זה תחלואה משולבת.
<שלומית צפריר: כשיש מצבים שגורמים לקשיים בהתנהגות ולאלימות ולכל מיני מצבים כאלה, והם לא סיבה לאשפוז, למשל אם יש נער עם בעיה של אינטליגנציה מופחתת ומתוך האינטליגנציה הנמוכה השיפוט שלו לקוי והוא מתנהג בצורה שמסבכת אותו בעבירות, אז זה דבר אחד.
<שלומית צפריר: זה לא דורש אשפוז פסיכיאטרי והאשפוז לא יתקן לו את ה-IO, אז אין מה לחפש שם.
<שלומית צפריר: מצבים אחרים הם למשל מצבים שאנחנו רואים סימפטומים פסיכיאטריים אקוטיים, כמו למשל מצבים פסיכוטיים, אבל הם לא משנית למחלת נפש ראשונית, כמו סכיזופרניה, אלא הם משנית למצבים כמו למשל שימוש בסמים.
<שלומית צפריר: המצבים האלה מבחינת החוק מוגדרים מצבים שהאדם הוא אחראי למעשיו במובן הזה שהוא בחר לקחת סמים והוא בחר אולי להיכנס או היה יכול להבין שיש סיכוי למצב פסיכוטי ומה שקרה מתוקף המצב הזה שהוא היה בו, הוא אחראי לו.
<שלומית צפריר: עכשיו, במצבים האלה נכנסים לאשפוז פסיכיאטרי, מפסיקים את השימוש בסמים ותוך ימים בודדים אנחנו רואים שהפסיכוזה הזאת נעלמת.
<שלומית צפריר: להשאיר את הנערים האלה במסגרות פסיכיאטריות – אין טעם.
<שלומית צפריר: מה שכן, צריך להתמודד עם הגמילה, התמודדות עם התמכרויות, כל המצבים האלה.