GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טובה סיני: אז לא.
<טובה סיני: אז חבל ללכת בגדול - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם נכנס ילד זה לא בעלמא, אם נכנס ילד - - -
<טובה סיני: נכון.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת התכנית צריכה להיות מאוד מאוד סדורה.
יפעת שאשא ביטון: נכנס ילד במהלך שנה, את יודעת שנכנס אלייך ילד במהלך שנה, את יודעת שהוא עם אלרגיה שכתוב עליה שהיא מסכנת חיים או לא מסכנת חיים, זה לא משנה, אז את יודעת שאת צריכה לקבל כרגע הדרכה, אם את מרגישה שמה שיש בגן הוא לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: את צריכה שתהיה לך כתובת למי את פונה כדי לקבל את ההדרכה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הצוותים שמתחלפים, אני כל הזמן שומעת את זה, זה חלק מדף המסרים, אנחנו קוראים לזה בפוליטיקה של המעונות, תמיד יש את הגרעין הקשה שנשאר בגן, לא כולם כל הזמן באמת מתחלפים.
יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן שגם את זה נגיד ביושר - - -
<טובה סיני: אנחנו סומכים עליו, גם את זה נגיד.
יפעת שאשא ביטון: אז כשנכנס צוות חדש ויש גרעין קשה, שהוא בדרך כלל הגרעין הקבוע, אז הוא יודע גם להעביר בעצם את מה שצריך לחדשים שנקלטים, בדיוק כמו שהוא עושה בתחומים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: הרי אתם לא קולטים אותם טבולה ראסה, אתם מעבירים אותם איזשהו תהליך של הטמעה, נקרא לזה, בתוך המעון, וזה צריך להיות חלק מכל הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אבל שימו לב שאנחנו כבר נכנסים לפרקטיקה, שעל פניו זה אמור להיות מאוד אופטימי ומשמח, כי אנחנו אולי הולכים בדרך, אבל עדיין אין לנו את התמונה הכוללת, עדיין אנחנו לא יודעים באמת איך אמור להיראות גן שהוא נקי מאלרגנים, שהוא יודע להתמודד עם סיטואציות של התקפים והוא יודע באמת להשגיח ולמנוע כדי שלא יגיעו למצבים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן רגע לראמי ואחר כך לעמותת יה"ל ואחר כך אני אאפשר דיון.
יפעת שאשא ביטון: ראמי.
<ראמי גריפת: הדברים נאמרו.
יפעת שאשא ביטון: קלעתי לדעת גדולים.
יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל, אתם הגשתם לנו מסמך של מה קורה בעולם.
יפעת שאשא ביטון: אני גם פגשתי בסיורים שלי במשלחות השונות, תמיד התעניינתי במערכות החינוך, ושם גיליתי שמרבית השירותים, כולל הנושא של האלרגיים, ניתן in house.
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים בעצם לייצר פתרון בתוך המערכות ואז לא צריך להתמודד כל הזמן בשאלה של אם צריך סייעת או לא צריך סייעת, אם יש מענה או אין מענה, זה בנוי כבר ב-build in של המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אתם שלחתם לי דף או מספר, איזשהו מסמך שבו אתם מציגים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם את תציגי את הדברים כדי שגם המשרדים יוכלו לשמוע ואפילו להיעזר בזה, ואנחנו נראה איך אנחנו יכולים גם לקדם את זה.
<מאיה ניר אליעז: אוקיי, תודה.
<מאיה ניר אליעז: קודם כל, בראשית דבריי, אני באמת אומר שהדבר אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: שם, בבקשה.
<מאיה ניר אליעז: שמי מאיה ניר אליעז.
<מאיה ניר אליעז: אפשרי, רק זה עניין של זמן.
<מאיה ניר אליעז: אנחנו לא מאמינים שיש אפשרות לקצר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה בספטמבר, אנחנו יודעים.
<מאיה ניר אליעז: זה לא יקרה בספטמבר, זה גם לא יקרה 3 חודשים אחר כך.
<מאיה ניר אליעז: וכדי לעשות את זה נכון אנחנו מאמינים שאנחנו צריכים את השנה הזאת כדי לבנות תכנית מלאה שמסתכלת על כל ההיבטים, כדי שה-1.9 הבא ייתכן ונוכל להכניס את הילדים ללא סייעות.
<מאיה ניר אליעז: חשוב לי לומר את זה קודם כל.
<מאיה ניר אליעז: כדי שילד אלרגי יוכל להיכנס למעון אז אנחנו מדברים על הדרכות, אנחנו מדברים על הדרכות מקצועיות, שהן גם כמובן ספציפיות לנושא האלרגיה, בוודאי גם למצבים כאלו של מקרה ראשוני, שאנחנו לא צפינו אותו במעון מראש.
<מאיה ניר אליעז: זה דבר ראשון.
<מאיה ניר אליעז: בהחלט יעזור נוכחות מזרק אדרנלין באופן קבוע במעונות גם כשאין ילד אלרגי.
<מאיה ניר אליעז: יש נושא של שילוט, יש נושא של הדרכה, של מה קורה במטבח, איך נערכים מבחינת הכנת האוכל, של הכנסת מזון.
<מאיה ניר אליעז: במעונות שיש ילדים אלרגיים לא נכנס מזון מהבית.
<מאיה ניר אליעז: יש צורך בייעוץ דיאטני - - -
<קריאה: זה לא נכון,
<מאיה ניר אליעז: לא, מהבית, לא צריך להיכנס, זו הכוונה.
<קריאה: לא, אז אני אומרת, אבל זה נכנס.
<מאיה ניר אליעז: כן, נכון, נכון.
<מאיה ניר אליעז: אלו נהלים, ברגע שיהיו נהלים ברורים לחלוטין וגורפים שיגיעו בעצם מלמעלה אז אנחנו נוהגים על פי הנהלים.
<מאיה ניר אליעז: ראו את משרד החינוך.
<מאיה ניר אליעז: במשרד החינוך יש חוזר מנכ"ל ברור, שברגע שמנהלת מגיעה איתו, בוא נגיד, ויש מה שאת אומרת, הורים מגיעים ונכנסים, אבל יש לה מסמך שאיתו היא יכולה לעבוד ולהגיד 'חבר'ה, הנה, עד כאן.
<מאיה ניר אליעז: אלו הנהלים, חובת
<מאיה ניר אליעז: כם לבצע אותם'.
<קריאה: זה קורה, תאכלס.
<מאיה ניר אליעז: יש עניין של מטבח, יש עניין של הכנסת אלרגנים, יש עניין של ניקוי אלרגן, להוציא את האלרגן כל עוד זה אפשרי.
<מאיה ניר אליעז: יש מעט מאוד מקרים יוצאי דופן, לדוגמה מולטי אלרגיים, שגם שם צריך לתת את הדעת מה עושים, מה ניתן להוציא ולמצוא תחליף ומה לא.
<מאיה ניר אליעז: איפה שלא ניתן למצוא צריך לייעד אזורים מסוימים שבהם אוכלים, לא ילד שמסתובב, ולהחליט על הפרדה של מוצצים.
<מאיה ניר אליעז: יש המון מה לעשות, יש המון המון עבודה כדי להכשיר מעון למצב שהוא יוכל לקלוט ילד אלרגי, וזה אפשרי, אנחנו מאמינים בלב שלם שזה אפשרי.
<מאיה ניר אליעז: עבודה של צוות, עבודה שלכם, של העמותות השונות, של הארגונים, אבל זה עניין של זמן.
<מאיה ניר אליעז: ההדרכה צריכה להיות הדרכה שוטפת.
<מאיה ניר אליעז: כמו שאמרתי, מגיע ילד, צריך שוב לחדש הדרכה, צריכים להיות ימי עיון בנושא, למי לפנות, למי אתה פונה בשאלה.
<מאיה ניר אליעז: אנחנו העמותה רצים לאורך השנה ובעיקר בחודשים הראשונים של השנה להדרכות בבתי ספר וגנים, אנחנו לא באמת מסוגלים לתת מענה ארצי, ברמה הארצית, בוודאי לא בפרק הזמן הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתם כעמותה.
<מאיה ניר אליעז: אנחנו כעמותה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא מצפים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נחליף את כל מי שיושב במדינה וזהו.
<מאיה ניר אליעז: לא, אנחנו כעמותה שהיא על בסיס התנדבותי, נכון, זה בדיוק מה שאני אומרת.
<מאיה ניר אליעז: אבל אנחנו יודעים להגיד שרק כמות ההורים שפונה אלינו לוקח לנו כ-3 חודשים לסיים את ההדרכות, רק מהורים שבאופן פרטני פונים אלינו.
<מאיה ניר אליעז: זאת אומרת זה בכלל לא ריאלי.
<מאיה ניר אליעז: אנחנו מדברים על שנה של היערכות לדעתי, לא פחות מזה.
<מאיה ניר אליעז: וזה אפשרי, אפשרי בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את המסמך כאן - - -
<מאיה ניר אליעז: סליחה, רק דבר, אנחנו כמובן נשמח לשבת יחד.
<מאיה ניר אליעז: יש לנו, אני פשוט לא רוצה להלאות בעובדות, מקרים מהעולם, לא מהארץ, מעבר למסמך, עוד מקרים כאלו, אנחנו בקשר עם עמותות שונות בעולם ובהחלט נשמח לשבת יחד ולעזור לגבי שיהיו נהלים ברורים.
יפעת שאשא ביטון: כן, בנייר עמדה אנחנו יכולנו לראות גם סקירה של מחקרים שנעשו בעולם, זאת אומרת תהליך של ליווי של כל הנושא של התמודדות עם ילדים אלרגיים בתוך המערכת ואיך המערכת ערוכה לקלוט אותם.
יפעת שאשא ביטון: מה שמוכיח את עצמו בסופו של דבר, ואם זה מוכיח את עצמו במדינות גדולות, בקנדה ואחרות, אז אנחנו בהחלט יכולים לנסות את זה גם אצלנו בבית.
יפעת שאשא ביטון: הדברים הם מאוד סדורים, את הצגת אותם, אבל באמת יש פה רשימה של פעולות שצריך לעשות, כולל פיקוח ובקרה שהדברים האלה אכן נעשים וכולל בדיקות תקופתיות, גם לבדיקת ערנות.
יפעת שאשא ביטון: כשקראתי את זה אז זה פחות או יותר זרק אותי לשם, כמו שאנחנו עושים תרגילי חירום בנושאים ביטחוניים אז גם בגן בעצם יבדקו באופן תקופתי, אחת לכמה זמן, איך באמת הצוות מתמודד או מגיב לסיטואציות כאלה, האם הגן הוא באמת נקי מהאלרגן, האם באמת מקפידים שפינות ההאכלה הן פינות האכלה ולא אוכלים בכל שטח הגן, שיש הפרדה מאוד מאוד ברורה בין המקום שמשחקים לבין המקום שאוכלים, שהמוצרים של הילדים מסומנים, שזה שיש ילד עם אלרגיה זה כתוב הכל, מי שבעצם נכנס ומטפל יכול לדעת שהילד הזה אסור שיהיה בסביבתו בוטנים, חלב או וואט אבר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים מאוד מאוד מסודרים, זה לא אמורפי, זה לא כללי, זה לא ברמה של רעיון, זה באמת של פרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: ומה שאני מציעה גם למשרד הרווחה זה לשבת עם עמותת יה"ל במקרה הזה, כי הם פשוט הניחו את זה, להם את זה ביד.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות יכול להיות שותף כדי לראות איך גם אתם נרתמים למהלך, לא ברמה של 'נתנו לכם הנחיות תעשו', אלא אולי אתם יכולים להשתתף בהדרכה עצמה, ולבנות את התכנית הזו.
יפעת שאשא ביטון: זה אפשרי וזה ישים.
יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר שגם הבוקר כשחשבתי, הרי אני כבר למדתי בשנתיים האלה שלא משנה מה נביא יבואו הגננות ויגידו 'לא, אבל איך אנחנו נראה שהוא באמת לא נגע עם האצבע והכניס לפה והגיב?
יפעת שאשא ביטון: ' המטפלות אמורות להיות שם, והם שם לא רק בשביל לראות את הילדים האלרגיים.
יפעת שאשא ביטון: כשאני אז דיברתי על שכחת הילדים סיפרו לי על חרוזים שנכנסים לאף וגואש שהם לא באמת נכנסים, זאת אומרת המטפלת אמורה להיות שם כדי לוודא שהילד לא מכניס שום דבר, לא קשור לאוכל, שום דבר שהוא לא אמור לפה, שהוא לא נוגע או מגיע למקומות שהוא לא אמור להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת העיניים שלנו צריכות להיות עליהם, ואנחנו פשוט צריכים לדעת להגיב ולהתמודד עם דברים שקורים, זה יכול להיות אלרגיה וזה יכול להיות גם דברים אחרים שמתרחשים בגן.
יפעת שאשא ביטון: אז אני בטוחה שברצון טוב של כולם, כולל אגב הגנים הפרטיים, כי אני רגע מכניסה את זה לתוך הסל הזה, אנחנו יכולים להתמודד עם התופעה הזו הרבה יותר טוב ממה שהתמודדנו איתה עד היום.
יפעת שאשא ביטון: מסכימים?
יפעת שאשא ביטון: מקובל?
יפעת שאשא ביטון: להסתייג?
יפעת שאשא ביטון: ואני עוד לא דיברתי על שנה הבאה.
<אמיתי שוחט: אוקיי.
<אמיתי שוחט: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, משרד המשפטים.
<אמיתי שוחט: אז דבר ראשון, לגבי הנושא של הרופאים הרושמים אני מאמין שברגע שהמענה בגנים יהיה מענה מספיק טוב וההורים יוכלו לסמוך עליו אז גם מטבע הדברים פחות יבקשו את זה מהרופאים.
<אמיתי שוחט: זה עניין של עיצוב התנהגות.
<אמיתי שוחט: דבר שני, אנחנו צריכים לזכור גם עם כיבוי השריפה הנוכחי של איך אנחנו פותחים את השנה שגם בעתיד יהיו ילדים שיצטרכו את הסייעות האלה ולכן - - -
יפעת שאשא ביטון: גם מקרים חריגים, בגלל זה אמרתי שצריך להשאיר את זה לשם.
<אמיתי שוחט: אוקיי, אבל הם גם צריכים לתת את הדעת ובעצם, בין המשרדים, מי ייקח את האחריות על הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, כשיש ילדים אלרגיים מי לוקח את האחריות?
יפעת שאשא ביטון: אז כשהמעונות נמצאים באגף הרווחה, במשרד הרווחה, מי צריך לקחת את האחריות?
<יערה שילה: לא, אבל המפעילים - - -
יפעת שאשא ביטון: ואם משרד הרווחה לא מוכן, איך?
<יערה שילה: נו באמת, יפעת, הרי זה, זה האישיו התמידי.
<יערה שילה: יבוא משרד הרווחה/כלכלה סלש לא יודעת מה, יגיד לך 'גברת, זה אחריות המפעילים'.
<יערה שילה: 417 מפעילים יש.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: במערכת החינוך אין לנו מפעילים?
יפעת שאשא ביטון: עדיין מערכת החינוך אחראית עלינו.
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, השאלה היא פשוטה, מי המשרד האחראי?
יפעת שאשא ביטון: המשרד האחראי במערכת החינוך זה משרד החינוך אחראי, משרד החינוך נותן מענה, ומשרד הרווחה במשרד הרווחה אחראי, משרד הרווחה נותן מענה, נקודה.
<יערה שילה: אבל הוא לא - - -
יפעת שאשא ביטון: מי שלא טוב לו שיעביר את האחריות למקום אחר עם כל הסל.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא מסוגל לקחת אחריות על המעונות, אמרתי את זה גם בדיון הקודם, שיעביר את המעונות למשרד שכן רוצה לקחת אחריות עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר ללכת עם ולהרגיש בלי, באמת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים שאנחנו נמצאים איפה שנוח לנו.
<יערה שילה: אבל האחריות זה האישיו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אבל בשביל זה אנחנו פה.
<אמיתי שוחט: בינתיים כן.
<ל.ש.: אני אמא לילד אלרגי.
<ל.ש.: אני רוצה להוסיף בנוגע למה שעמותת יה"ל אמרה.
<ל.ש.: אני ממש מסכימה איתם, אני גם הסתכלתי על מה שקורה בעולם, ומה שלדעתי צריך להוסיף גם זה הדרכת הורים, להורים לא של הילדים האלרגיים, להורים שבגן.
יפעת שאשא ביטון: זהו, כי הם בדרך כלל יותר מוכשרים בסיפור הזה מבחינת הכשרה.
<ל.ש.: כי הם גם לא מודעים והם גם הרבה פעמים כועסים, כי זה נובע מחוסר מודעות, אז זה גם מאוד חשוב.
<ל.ש.: ודבר נוסף, הבנתי שבדרום אפריקה יש חובה לכל אדם עם אלרגיה או מצב רפואי כלשהו להסתובב עם צמיד שמורה על הבעיה שיש לו.
יפעת שאשא ביטון: קיבלתי את זה היום.
<ל.ש.: ממש, זה צמיד ממגנזיום, לפי מה שהבנתי, הוא עמיד בכל הדברים ואם קורה משהו אז יודעים איך לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לראות את זה לשני פנים.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד זה יכול באמת לאותת ולשמש כמנגנון אזהרה, מצד שני אנחנו כאילו מסמנים את הילדים.
<קריאה: ואם הוא אלרגי לכמה סוגים?
יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אפשר לראות את זה לשני פנים, אפשר לנהל על זה דיון פילוסופי, אין לנו את הזמן הזה עכשיו לנהל את הדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה במושב הבא בהחלט להיכנס גם לסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: לנו יש מצוקה שאנחנו צריכים לפתור אותה, לא למחר בבוקר, לאתמול בערב.
<א.ל.: וקחו בחשבון שהצמיד זה מגיל 3 ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן.
<ל.ש.: לא, זה שעכשיו מפורסם בפייסבוק, יש משהו אחר, אבל לא משנה.
<ל.ש.: אבל הדרכת הורים היא באמת מאוד מאוד חשובה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת מודעות.
<ל.ש.: אני אישית הולכת להעביר את זה להורים, כי אני רואה מה קורה, אנשים לא מבינים.
<הניה מורמשטיין: שמי הניה ואני מנהלת במעון יום שיקומי.
<הניה מורמשטיין: בזמנו, כשאנחנו קיבלנו את הילדים הרפואיים ולא היה עוד אחות ולא היה עוד את כל הסידור הזה אז ההורים היו מביאים את האחות מטיפת חלב או מישהו אחר שמכיר את הילד והיו מדריכים את הסייעות בתוך המעון איך ספציפית לטפל בילד הזה, אפילו היינו עושים צנתורים של שתן וכל מיני דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אצלכם זה הרבה יותר מורכב.
יפעת שאשא ביטון: ויש את המענים.
<הניה מורמשטיין: נכון.
<הניה מורמשטיין: אז בסדר, אז פה זה פחות, זה פה רק ללמד איך לשים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, ובכל זאת יש לכם את המענים וזה מוכיח שאפשר.
<הניה מורמשטיין: בדיוק.
<הניה מורמשטיין: יש לנו את המענים, והיה לנו גם את המענה לפני שהייתה אחות.
<הניה מורמשטיין: והצוות, ברגע שמנהלת נתנה כוח לצוות ש'אתם יכולים לעשות את זה ויש מאחוריכם גב', עשו את זה וקיבלו את הילדים והם לא נשארו בבית.
<הניה מורמשטיין: אפשר אותו דבר לעשות את זה גם במעונות הרגילים.
יפעת שאשא ביטון: חד משמעית, ואני מסכימה איתך שזה עניין גם של מנהיגות של מעון ושל צוותים, ובסופו של דבר אם אנחנו במיינדסט ניכנס עם תפיסה חדשה שאנחנו חלק, זה חלק מהמערך, כי אנחנו מתמודדים עם כל כך הרבה בעיות, בתוך מערכת החינוך, אני לא אגיד בעיות, אני אגיד אתגרים, שזה עוד אחד מהם.
יפעת שאשא ביטון: ואם נתייחס לזה בצורה כזו אז אנחנו גם נדע לטפל ולהתמודד עם זה עם הרבה פחות לחץ ממה שאנחנו מגיבים היום.
<נ.א.: אני רוצה לשתף במה שאני מרגישה בתקופה האחרונה.
<נ.א.: זה הבן שלי, הוא בן שנתיים וחצי, אלרגי לביצים ולבוטנים.
יפעת שאשא ביטון: רק בלי שמות לפרוטוקול, כדי שלא נחשוף את הילדים.
<נ.א.: אלה המצבים שהוא נתקל בהתקף אלרגי.
<נ.א.: אני מבינה את מה שנאמר פה, אבל אני לא רואה איך זה מיושם באמת ב- 1.9.
יפעת שאשא ביטון: תכף נגיע לשם.
<נ.א.: אתם אומרים לי, 'שימו את הילד שם, בגוב האריות'.
<נ.א.: את אומרת לי 'תשלחי את הילד שלך לקרב'.
<נ.א.: את לא יודעת מה יהיה, יכול להיות שיחזור הביתה, יכול להיות שהוא לא יחזור הביתה.
<נ.א.: זאת ההרגשה שלי.
<נ.א.: אני כאילו מרגישה, אנחנו נלחמים בבית במלחמה יומיומית, לעבוד משרה מלאה, להיות אזרח טוב, אבל כשזה מגיע לבן שלי אומרים לי 'שימי אותו שם ו-וואלה, תקווי שיהיה בסדר'.
יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, המצב הוא הרבה יותר חמור, לא אומרים לך 'שימי אותו שם ואלוהים גדול' - - -
<נ.א.: לא, יש לא בטוח שהוא יהיה שם.
יפעת שאשא ביטון: אומרים לך 'את לא חלק מאיתנו עוד, חכי שיהיה פתרון'.
יפעת שאשא ביטון: וזאת האמירה הקשה שיש כאן, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו לשנה הבאה, אני תכף אחזור לשנה הבאה, אני רגע רוצה לסגור את זה שאנחנו נבין כולנו שאנחנו תמימי דעים שיש מה לעשות, שאפשר לטפל בזה, חגי, ושיש כבר תכנית שאנחנו לא צריכים להמציא את הגלגל מחדש, המציאו אותו בשבילנו במקומות אחרים, אנחנו רק צריכים ללמוד אותו ולהתחיל להטמיע אותו בתוך המערכת בשנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההערה, אם זה לא 3 חודשים וזה דורש יותר אז זה דורש יותר, אבל צריך להתחיל לעשות את זה כבר, כבר בזמן הקרוב, כדי שאנחנו נגיע מוכנים לשנה שאחר כך.
יפעת שאשא ביטון: ועכשיו נשאלת השאלה, אז מה בספטמבר?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה אמירה ברורה של המסגרות, של המערכות.
יפעת שאשא ביטון: אם אתה צריך לברר עם המשרד אם יש את האפשרות לגמישות בשנה הקרובה כדי שבינתיים יהיה תהליך של הטמעה של משהו אחר, כדי שאנחנו לא נוותר על הילדים האלה, אז אני מוכנה לתת לך את הזמן.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מוכנה לעשות הפסקה בדיון ולאפשר את זה.
יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, בואו ננסה להציל את המצב לספטמבר הקרוב, לשנה הקרובה, ולא באבחה אחת אנחנו נחתוך את כל מה שהיה לנו.
יפעת שאשא ביטון: מה שתגיד, באמת.
<חגי פורגס: שוב, כשאת אומרת לבדוק מענה זמני זה במימון סייעות?
יפעת שאשא ביטון: תתקשר, אתה רוצה להתקשר למנכ"ל?
<חגי פורגס: לא, במימון סייעות או, למה את מתכוונת?
יפעת שאשא ביטון: אין לך משהו אחר היום.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו או לממן סייעות או להפעיל את התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שלהפעיל את התכנית כפי שהיא בצורה אמיתית, מקצועית ולא פרטץ' לא ייקח גם לא 3 חודשים כפי שהייתי אופטימית לפני שבועיים, אני לוקחת את דבריי בחזרה ומקבלת את העמדה המקצועית, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: יש לנו תהליך של שנה של הטמעה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני רוצה שמשרד הרווחה יגיד, אני רוצה, אין לי בעיה גם שתתקשר למנכ"ל או למי שצריך, מה משרד הרווחה אומר?
יפעת שאשא ביטון: 'חברים, בתשע"ח הילדים האלרגיים לא חלק מהמערכת, אנחנו מתנצלים, אלא אם כן אתם רוצים לממן עבורם'.
יפעת שאשא ביטון: מי שיממן עבור הילדים סייעת הוא כבר לא צריך אתכם, הוא יביא סייעת, מישהי שתהיה איתם בבית.
יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את האמת גם, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: כי זה לא עכשיו איזה אוניברסיטה או איזשהו מערך חברתי שאנחנו באמת צריכים, חייבים שהילדים יהיו שם.
יפעת שאשא ביטון: אם אני מביאה מטפלת מה אני צריכה את המעון?
יפעת שאשא ביטון: שיישבו בבית.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה לשים מצלמה כי אני לא צריכה לשאול אף אחד, מה שאנחנו לא עושים במעונות.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה רק פרומו לדיון באחת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שמשרד הרווחה יגיד, 'אנחנו שם או בתשע"ח אל תדברו איתנו, אנחנו ניערך לתשע"ט'.
יפעת שאשא ביטון: גם זאת אמירה, אבל אני רוצה שהדברים יהיו ברורים, כי זהו, אנחנו יוצאים לפגרה, זה היום האחרון שיש לנו כדי ללחוץ על המערכת.
<חגי פורגס: זה נאמר.
<חגי פורגס: זאת אומרת, אין לי מה לחדש - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם עומדים מאחורי זה?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זאת האמירה של משרד הרווחה?
יפעת שאשא ביטון: תשע"ח הילדים האלרגיים לא חלק מהמערכת.
<חגי פורגס: האמירה היא שהמשרד לא מממן סייעות בתשע"ח, זאת האמירה.
יפעת שאשא ביטון: והוא לא מקבל למערכת ילדים כשבע
יפעת שאשא ביטון: צם נכתב להם במסמך הרפואי שהם צריכים סייעת.
יפעת שאשא ביטון: אז שני דברים, ואני אומרת את זה אולי בחצי ציניות אולי לא, אני עוד לא החלטתי, הסיפור הוא פשוט הורים יקרים, או שפשוט תלכו לרופאים ותגידו שלא יכתבו שאתם צריכים סייעת כדי שיכניסו לכם את הילדים למעון, ואז תיקחו צ'אנס ותתפללו כל בוקר.
יפעת שאשא ביטון: הם יכתבו, הם כותבים, הרופאים, מה שאומרים להם, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ראינו את זה במקרים - - -
<רחל אטדגי: מה עם הסיכון של הילד?
<רחל אטדגי: היא תסכן את הבן שלה, היא תסכן את הבן - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אז בגלל זה אני אומרת, את שומעת מה אני אומרת?
<רחל אטדגי: כן, אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: שהם ילכו ויבקשו מהרופא, ואני אמרתי, אני אומרת את זה בחצי ציניות חצי לא, שהוא לא צריך, ויכניסו את הילד ואלוהים גדול, או שהם פשוט יגידו 'אנחנו לא לוקחים צ'אנס ומשאירים אותו בבית', אבל יש גם אופציה נוספת, ואני אומרת לכם אותה במלוא הרצינות, אני, ידיי כבולות - - -
<קריאה: אני מציעה לכם להגיש בג"ץ,
יפעת שאשא ביטון: בכלים הפרלמנטריים שלי עשיתי כל מה שאפשר, ואני אמשיך לעשות את כל מה שאפשר כדי לוודא שלפחות לתשע"ט אנחנו לא נגיע במצב הזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל היום זה קצת בידיים שלכם, ההורים, ויש לכם את הזכות לצאת ולמחות בכל דרך שתבחרו, בין אם זה לפנות ליועץ המשפטי של הממשלה, בין אם זה לפנות לבג"ץ, בין אם זה לפנות לכל גוף שאתם תרצו - - -
<קריאה: בג"ץ.
<קריאה: יש כבר קבוצה של כ-50 הורים שניגשים - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, בידיים שלכם לפעול כרגע מול ההחלטה האומללה הזאת שאין לכם מענה בשנת הלימודים הבאה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איגוד הרופאים, נכון?
<יעקב יהב: לא, לא, אני מביטוח לאומי, שמי פרופ' יהב ואני רופא ילדים וקשה לי קצת לשמוע פה את הביטויים שרופא כותב בדיוק מה שאומרים לו.
<יעקב יהב: אני חושב שרופא כותב מה שהוא חושב, ואם הוא לא עובד נכון אז יש את הכלים להתמודד עם זה.
<יעקב יהב: אבל משרד הבריאות, ואני חושב שכאן כן משרד הבריאות צריך לעשות, להוציא חוזר ממינהל הרפואה לרענן את נושא המכתבים והנוסחים שכותבים על מנת שלא יהיה המצב האבסורדי הזה שהוא רושם, כשהוא רושם משהו שהוא לא מאמין בו, חס וחלילה אם זה קורה, אז זה רק פוגע במשפחה.
<יעקב יהב: כי זה מה שיצא בדיון הזה.
<יעקב יהב: שיכתוב את מה שצריך, ובדיונים האלה הרופאים האלרגולוגים שקיימים בארץ ואיגוד הרופאים האלרגים לא חושב שזה כל כך חמור, אז שיכתוב ויואיל להוציא מסמך מתאים לכל רופאי הילדים ולרופאי המשפחה שמטפלים בילדים, בגיל אפס עד שלוש זה בעיקר רופאי הילדים, גם במקומות שיש רופאי משפחה, ושיעשו את זה כמו שצריך.
<יעקב יהב: אני חושב שבדיון הזה יצא לכאורה שהרופאים עושים מה שאומרים להם כי הם רוצים לעשות את זה.
<יעקב יהב: היה לי קשה לשמוע את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, כי הם רוצים להיות נחמדים וכי הם רוצים, איך היא אמרה?
יפעת שאשא ביטון: הם רוצים לסייע למשפחה שהם מלווים כבר הרבה זמן, בעובדה זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אגיד לך משהו, פרופ' יהב, הסיפור הרבה יותר מורכב, אתה יודע למה?
יפעת שאשא ביטון: כי אותה אמא שקיבלה בהתחלה מסמך רפואי שהילד אלרגי אבל הוא לא צריך סייעת, באמת לא צריך, זה מה שנאמר והיא חיה עם זה בסדר, אבל אמרו לה 'תעשי את זה כי את תוכלי לקבל', מה אכפת לה לנסות.
יפעת שאשא ביטון: ואז כתבו לה שהיא צריכה סייעת, ובאיזשהו שלב כשהיא נכנסת למלחמה מול המערכת כדי שיאשרו לה את הסייעת, כי בואו נודה על האמת, גם זה לא כזה פשוט ובקלות מקבלים את זה, היא כבר מתחילה להאמין שהילד שלה בסכנת חיים ואם לא תהיה סייעת אז הוא חס וחלילה ימות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו נמצאים באיזשהו מעגל קסמים כזה, שכל המערכת נמצאת בסחרור ואנחנו לא יודעים למה.
<יעקב יהב: אז אני חושב שכדאי שמשרד הבריאות ירים את הכפפה שהרמת כאן ויוציא חוזר מינהל רפואה או חוזר מנכ"ל כפי שהם ימצאו לנכון, ולא רק דף ההמלצות של הרופאים לאלרגיה, אני חושב שזה לא מספיק חזק כי זה לא יגיע לכולם, וזה לא רציני בצורה כזו שזה יגיע לכל מי שצריך שזה יגיע אליו.
<יעקב יהב: אני חושב שזה דבר שצריך להיעשות.
<יעקב יהב: משרד הרווחה זה כבר עניין שאני כבר לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אני, אני מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור יהב.
יפעת שאשא ביטון: עורכת דין טליה, אני באמת מבקשת, את אמרת מקודם, גם אני חידדתי ופרופ' יהב מחדד את זה שוב, שייצא דף נהלים מאוד מאוד ברור, כשגם ברור לרופאים שיש סנקציות שם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכשרופא כותב שלא על פי המצב הרפואי באמת, את קראת לזה רישום כוזב, אז שיידע שלצד זה יכולה גם להיות סנקציה, ואני מקווה שהם יחשבו פעמיים.
יפעת שאשא ביטון: כי זאת הדרך.
יפעת שאשא ביטון: כל אחד מתוך הגורמים שיושבים כאן יכול לסייע במהלך הזה, ואני חושבת שזה גם מקרין על דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז זה חלקכם, לפחות בסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, בבקשה.
רות דיין- מדר: אני מרגישה אי נוחות מהדיון הזה.
רות דיין- מדר: עו"ד רות דיין- מדר, מרכז השלטון המקומי, לא זכור לי מתי שמענו על ילד שמת כתוצאה מאלרגיה.
רות דיין- מדר: אני מאמינה שאולי יש נתונים.
רות דיין- מדר: אני עכשיו זאת שאומרת המלך הוא עירום, אני לא זוכרת ואני מאמינה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אמרו את זה גם, אמר את זה פרופ' - - -
<קריאה: פרופ' קסל.
<רות דיין מדר: אני מאמינה שיש נתונים לילדים שנפגעו כתוצאה מזה שאולי לא שמרו עליהם כמו שצריך במעון או בגן, אבל אני חושבת שצריכה להיות עבודה רב מערכתית של משרד הבריאות, שינחה את מי שצריך, של משרד הרווחה שינחה את המערכות, שיהיו הכשרות של המעונות, וכל אחד יעשה את העבודה שלו בחלקה שלו.
<רות דיין מדר: זה בדיוק כמו שגברתי היו"ר אמרה, כמו שאני שומרת על הילד שלא ייחנק מהגולה ואני דואגת שלא תהיה שם גולה, כנ"ל לגבי האוכל.
<רות דיין מדר: ואני חוויתי את זה בגנים של הילדים שלי, כשלא הייתה עוד סייעת לכל ילד, לא במערכות החינוך ולא בגנים ולא בצהרונים ולא במעונות, ואיכשהו כולם ידעו להסתדר יפה.
<רות דיין מדר: אז אני חושבת שקצת, קצת התבלבלנו, ואני אומרת לכם את זה כאמא לארבעה ילדים וכאדם שמקדם מדיניות הרבה מאוד שנים, ואני לא מטילה את האחריות על ההורים, אני מטילה את האחריות על המדינה שתיקח אחריות, שתשב ביחד, שתוציא הנחיות ותוודא שכל מי שצריך לבצע ייבצע את מה שאחריות עליו.
<רות דיין מדר: יכול להיות שבמקרי קצה יש ילדים שצריכים את אותה סייעת, אבל אולי זה רק מקרה קצה, ואז העלויות הן גם בהתאם, והמדינה יכולה להתמודד עם זה, אבל לא כמו שהיום שכל רופא כותב את מה שההורה מבקש ממנו לכתוב, כי ברור שאחר כך לא תהיה סייעת, והוא רוצה לצאת בסדר, מה אכפת לו? הוא לא מממן את זה מכיסו.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור, אגב, אני חוזרת ומדגישה, הוא בכלל לא סוגיית המימון, ובמיוחד רואים את זה במערכת החינוך, ששם הסכומים הם אסטרונומיים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על קרוב למאה מיליון שקלים שניתנים על סייעת, כשאנחנו יודעים שזה לא הפתרון המיטבי ואנחנו כן רוצים לקדם פתרון כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לתת הנחיות למשרד העבודה והרווחה.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה כן לתת לכם משימות לשנה הקרובה שאולי יעזרו לנו כן לקלוט את הילדים האלה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: ואם יש משהו שאתם לא מסוגלים לעמוד בו, וזה חלק מהסיכום, אז תודיעו לנו לפחות תוך שבוע כדי שאנחנו נוכל לראות וגם ההורים יוכלו לדעת איך הם מתארגנים.
<יערה שילה: יפעת, רק דבר אחד, איך זה מחייב אותם מה שאת אומרת?
<יערה שילה: כי הרבה פעמים אנחנו יוצאים מדיונים וזה נאמר, אבל אין שום התחייבות מהמערכות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא שוטר ואין לי שום סמכות אכיפה, יש לי רק סמכות להציק ולפקח כל הזמן שהדברים אכן קורים.
יפעת שאשא ביטון: לא בכדי אני מבקשת התייחסות תוך שבוע, אם הם כותבים שהם לא עומדים בזה, כמו שאמרתי להורים, יש לכם את הזכות, ממני תקבלו את כל הגיבוי המלא, לכל מהלך שתבחרו כדי לנסות ולאפשר לילדים שלכם כן להיות במעונות ושזו כן תהיה סביבה בטוחה עבורם.
יפעת שאשא ביטון: יותר מזה, לצערי הרב, אין לי, לא כרגע, אולי כשאני אהיה ברשות המבצעת, אבל זה כבר סיפור אחר.
יפעת שאשא ביטון: חגי, אני רוצה שכן לקראת ספטמבר, שלפחות ייצאו נהלים מאוד מאוד ברורים, ונציגי המעונות שכאן, אני מבקשת מכם גם לקחת את זה מאוד ברצינות, לגבי הדברים שכן אפשר ליישם אותם ברמה הראשונית, שזה אומר סימון של מוצרים, הדגשה של ילדים שנמצאים בסכנה או שהם אלרגיים, שכל הצוות יהיה מודע בעצם לכך שהם אלרגיים, כן ליצור מצב של פינות סטריליות ממזון שבהם שוהים הילדים, זאת אומרת שיהיו פינות מוגדרות לאוכל ופינות מוגדרות למשחק.
יפעת שאשא ביטון: זה דברים שברמה הטכנית אנחנו עוד יכולים להיערך אליהם או לפחות ברמה מכסימלית להביא לשם.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הדרכות ברור לי שהוא לא יקרה לכולם, אבל הסיפור של הכנסת מזרקי אפיפן זה לא איזושהי לוגיסטיקה שצריך שנה בשבילה, זה עניין של רכש.
יפעת שאשא ביטון: איך שלא יהיה זה אפילו לא יתקרב למה שמימנו במשרד הרווחה עד היום, אבל לאמוד את זה.