GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מה זה הלימודים האקדמיים האלה?
יפעת שאשא ביטון: זה תואר ממש?
<רון פרייזלר: לימודים שהם תואר במסלול לקידום נוער ובהתמחות חינוך לא פורמלי, חינוך פנימייתי.
<רון פרייזלר: נמצא פרופ' עמנואל גרופר והוא ההוגה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מבחינה אקדמית יש אפילו תוכנית, יש מבנה של תוכנית.
<רון פרייזלר: יש תוכנית להכשרה.
<רון פרייזלר: מה קורה?
<רון פרייזלר: שוב, אנחנו מקבלים את החבר'ה האלה וחלקם צעירים.
<רון פרייזלר: שוב, יש פה תזות שונות.
<רון פרייזלר: יש מנהלים שטוענים שדווקא בחור צעיר עכשיו אחרי צבא, בואו נשים אותו, ייתן את השנים הטובות.
<רון פרייזלר: יש כאלה שאומרים: לא, שייצא ללמוד, נקבל אותו.
<רון פרייזלר: אני אומר שהתוצרים שלנו מראים שכולם מוצלחים.
<רון פרייזלר: זאת אומרת, אין איזושהי תזה שאני יכול לומר: זו התזה, ואין בלתה.
<רון פרייזלר: מה קיים לנו במערכת?
<רון פרייזלר: קודם כל, אנחנו מחייבים כל איש צוות פנימייה שנכנס למערכת כחדש לעבור בשנתו הראשונה עשרה ימי הכשרה והשתלמות, חמישה ימים בתנאי פנימייה - זאת אומרת, זה הרבה יותר מעשרה ימים - כשהוא מקבל אוריינטציה על כל המערכת הזו שנקראת חינוך בכלל וחינוך פנימייתי בפרט, כולל התנסויות, כולל ביקורים וסיורים.
<רון פרייזלר: תוך כדי השנה הוא עובר עוד מספר ימים והוא בא ומוכשר.
<רון פרייזלר: זו המערכת הבסיסית הזו.
<רון פרייזלר: יש לנו קורסים שאנחנו כמדינה נותנים היום לקרוב 45 מוסדות חינוך פנימייתיים המעוניינים בכך.
<רון פרייזלר: הם מקבלים מהמדינה תקציב של סדר גודל של בין 15,000 ל-20,000 שקל להכשרה פנים צוותית לצוותי פנימייה.
<רון פרייזלר: החבר'ה בוחרים אותם בשני מסלולים: מסלולים של קורסים ומסלולים של הכשרות.
<רון פרייזלר: הצוות החינוכי כל הזמן on going אמור להכשיר את עצמו ואמור ללמוד.
<רון פרייזלר: לא ניכנס כרגע לפרטי התחומים והנושאים, אבל חלק ניכר מהמוסדות מקבלים הכשרה ולומדים.
<רון פרייזלר: אנחנו מקיימים קורסים נושאיים, קורסים ייעודיים, להכשרת הצוותים.
<רון פרייזלר: לדוגמה, אוכלוסיית יוצאי אתיופיה היא אוכלוסייה שהיא באחוזים גדולים במערכות שלנו, אוכלוסיית עולים בכלל, אוכלוסיות ילדי "נעלה".
<רון פרייזלר: אנחנו עושים הכשרות ייעודיות לתחומים האלה.
<רון פרייזלר: יש לנו אנשי צוות, יש לנו מערך שלם של אנשי קשר, מערך שלם של קב"סים, מערך שלם של השתלמויות.
<רון פרייזלר: למשל, אחת שנקראת: "דע מאין באת" שעוסקת בהכשרת אנשי הצוות החינוכי בתחום הלמידה האתיופית.
<רון פרייזלר: אנחנו מקיימים קורסים לאנשי צוות בתחומים של התנהגויות מסכנות: סמים, אלכוהול, וכל מיני תחומים כאלה.
<רון פרייזלר: אני לא יודע כמה תרצי להרחיב, אבל אנחנו כל הזמן מנסים לייצר מעטפת שהיא של למידה והכשרה בדיוק מתוך אותה הבנה שהחבר'ה האלה מגיעים פחות מוכשרים.
<רון פרייזלר: אנחנו מייצרים ליווי.
יפעת שאשא ביטון: מה האחוז של אלה שמשתתפים בכל המגוון שהצגת?
<רון פרייזלר: אין מונח של כל המגוון, אבל אנחנו מציעים את זה לכלל המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אה, אתה מציע את זה.
יפעת שאשא ביטון: בסוף זה וולונטרי.
<רון פרייזלר: זה מתקיים.
<רון פרייזלר: שוב, הקורסים התוך הפנימייתיים כל הצוותים משתתפים.
<רון פרייזלר: אבל, למשל, קורס שאנחנו עושים כרגע, אנחנו מכשירים היום קורס יחיד בעולם להכשרת מדריכים, צוותים חינוכיים, בקורס לגמילה מעישון סיגריות לילדים.
<רון פרייזלר: הקורס הזה, רק הוא ספציפית, נערך חמישה ימי לימוד אינטנסיביים.
<רון פרייזלר: זה קורס יוצא מהכלל ואנחנו נמצאים בעיצומו.
<רון פרייזלר: יש בו חמישה מדריכים מעשנים, וביום השלישי הם בעצמם הפסיקו לעשן.
<רון פרייזלר: הם אמורים על מנת לקבל את התעודה כיועץ גמילה לעבוד עם כעשרים בני נוער – כל אחד בפנימייה שלו.
יפעת שאשא ביטון: חמישה עוברים עכשיו את התהליך?
<רון פרייזלר: 32.
<רון פרייזלר: קרוב ל-700 בני נוער יעברו עכשיו קורס הכשרה במניעת עישון על-ידי צוותים חינוכיים שיוכשרו לכך.
<רון פרייזלר: יש לנו המון תחומים כאלה.
<רון פרייזלר: יש לנו קורס שאנחנו עושים עם הרשות למלחמה בסמים שנקרא "אלטרנטיב" של חבר'ה שעוסקים בהתנהגויות מסכנות.
<רון פרייזלר: זה סיפור מורכב מאוד במערכות שלנו – כל הנושא של צריכת סמים, אלכוהול, התנהגויות מסכנות, וכל המציאות הזו.
<רון פרייזלר: אנחנו מקיימים מהלכים עם כלל הגורמים והרשויות כדי לייצר הכשרה, קורסים ייעודיים, כדי לתת לאנשים שלנו מיומנויות בתחומים האלה.
<רון פרייזלר: צריך לזכור גם שכשמדברים על צוותים חינוכיים יש כל מיני סוגים.
<רון פרייזלר: למשל, יש מדריכים.
<רון פרייזלר: יש גם שמות שונים.
<רון פרייזלר: כל מוסד חינוכי מגדיר את זה אחרת.
<רון פרייזלר: יש מדריך, מדריכה, יש מדריך-אם בית, יש מחנך פנימייה, יש זוגות, יש לנו מערך שלם של משפחתונים ששם יושב זוג הורים, בעל ורעייתו, אישה ובעלה, שמנהלים קבוצה של 12 ילדים, בני נוער, וההכשרה שם היא אחרת.
<רון פרייזלר: זאת אומרת, צריך להבין שהמערכת כל כך מורכבת, כל כך מסובכת, שאנחנו מנסים לתת לה את המענה.
<רון פרייזלר: יש לנו בתוך המערכת מזה שנים רבות – ובני הזכיר כרגע את מרכז המפתח שעומד להיפתח, לתת מעטפת גדולה – אבל יש שנים רבות מערכת של מרכזייה חינוכית להדרכה שיושבים בה אנשים מומחים בחינוך הפנימייתי בכל כפר נוער.
<רון פרייזלר: הם תומכים את אנשי הצוות החינוכי במערכי הדרכה, בתוכניות לימודים, בכל מה שקשור מחגי תשרי דרך אירועי קצה, רצח רבין וכו', ועד סוף שנה, ולאורך כל השנה מערכים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש בכל פנימייה אדם שהוא פרופסיונאלי לצורך העניין?
<רון פרייזלר: בכל פנימייה מרכזייה חינוכית מקומית, נכון.
<רון פרייזלר: זה נקרא מרכזייה חינוכית מקומית שנותנת מענה מקומי.
<רון פרייזלר: יש על כל הדבר הזה מרכזייה חינוכית ארצית שיש בה עובדים שנותנים את המענה.
<רון פרייזלר: אנחנו מייצרים גם חומרי הדרכה, גם ספרות, גם הכשרות והשתלמויות לכלל המערכת החינוכית הפנימייתית.
<רון פרייזלר: צריך לזכור עוד נתון.
<רון פרייזלר: יש מערך שלם של עובדים סוציאליים ש -on going מלווה את המדריכים.
<רון פרייזלר: זאת אומרת, אותם עובדים שעובדים במקום, עובדים סוציאליים שעובדים במקום, נותנים גם ליווי, הכשרה והדרכה לכל הצוותים בפנימיות.
<רון פרייזלר: זאת אומרת, אין מצב שיש איש צוות שהוא מתחת לרדאר בתחום הזה של הכשרה.
<רון פרייזלר: יש בהחלט בעיה מורכבת מאוד בתחום הזה של מי הם האנשים שמגיעים למערכת.
<רון פרייזלר: אשמח מאוד שיחד תעזרו לנו לפתור את הבעיה.
<דליה לב שדה: אני לא ארחיב, אני רק אומר שלא נכנסתי לפירוט של כל מה שקיים גם במערך הפנימיות.
<דליה לב שדה: אני פשוט מצטרפת לחלק ניכר מהדברים שנאמרו.
<דליה לב שדה: גם אצלנו זה חובה להדרכה שבועית והדרכה קבוצתית עם עובדים סוציאליים.
<דליה לב שדה: יש לנו את המרכזיות החינוכיות בתוך הפנימיות, יש חובה לקיים קורסים בנושאים של מוגנות, בנושאים של פגיעות מיניות, בנושאים שמותאמים כמובן גם אלינו: נושא של קליטה והסתגלות, שלבי התפתחות של הילד.
<דליה לב שדה: כל פנימייה מחויבת למערך ההכשרות האלה.
<דליה לב שדה: צריך להבין, זה מערך הכשרות גם מה שאנחנו מארגנים כשירות כמשרד, וגם מה שהמערכת עצמה, הפנימיות מארגנות בתוך עצמן.
<אברהם לוי: אברהם לוי ממינהל החינוך התיישבותי.
<אברהם לוי: אני רוצה להוסיף את הפן של הקמח כי אם אין קמח אין תורה.
<אברהם לוי: אני רוצה להוסיף על דבריו של רון פרייזלר, של מנהל המינהל.
<אברהם לוי: הסיפור של מדריכים ואימהות בית, הפרופסיה הזו או לבוא ולהכניס את המוכשרים לתוך המערכת - אם ננתק את זה מנושא התקציב אז אנחנו חוטאים לנושא.
<אברהם לוי: אתן לכם כמה דוגמאות.
<אברהם לוי: מדינת ישראל מתקצבת את שכר המדריך שהוא .B.A, 14 שנות ותק, ב- 120,000 שקל שזה בערך 7,000 שקל לחודש ברוטו.
<אברהם לוי: אבל היא לא נותנת את ה-120, היא נותנת רק 85% - - -.
<אברהם לוי: - - - נותנת בערך 100,000, לנו 6,000 שקל.
<אברהם לוי: זאת אומרת, אומרת לבעלות: תבוא עוד 15% ממקום אחר.
<אברהם לוי: אבל לבעלות אין והיא משלמת את השכר הנמוך הזה.
<אברהם לוי: זה שכר, כולל שעות נוספות וחגים ושבתות.
<אברהם לוי: זאת אומרת, הוא בערך מרוויח שכר מינימום ועוד קצת תוספות.
<אברהם לוי: לכן, אם זה יהיה השכר, אם זו תהיה שיטת התקצוב, אז הרבה לא יעזור מה שאנחנו עושים.
<אברהם לוי: זאת אומרת, נרצה יותר אנשים שייכנסו למערכת עם תואר ראשון וזה יהיה בעצם בלתי אפשרי.
<אברהם לוי: אנחנו כרגע בתוך סכסוך עבודה שהכריזו בכפרי הנוער, וזה מה שד"ר בני פישר התייחס קודם.
<אברהם לוי: אנחנו מקווים שמפה תבוא קצת בשורה.
<אברהם לוי: אנחנו בהחלט רוצים לשפר את שכר המדריכים ואת שכר כלל העובדים בתוך המערכת הפנימייתית, אבל חייב להיות מסר מאוד ברור מהסיפור הזה.
<אברהם לוי: התקצוב צריך להיות מלא והוגן.
<אברהם לוי: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים היום על משהו כמו שאנחנו מתקציבים 120 ונותנים 100, השכר ראוי למדריך שנכנס בשנה ראשונה עם תואר אקדמי צריך להיות לפחות 7,500.
<אברהם לוי: אנחנו צריכים להעלות בסכום לא מבוטל את שכרו של המדריך.
<אברהם לוי: ואז יש שכר ראוי ויגיעו אנשים ראויים מבחינת עבודה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסוגיה הזו עלתה.
יפעת שאשא ביטון: אדוני, רצית להתייחס.
<צבי הויזליך: צביקה הויזליך.
<צבי הויזליך: רציתי להעיר רק הערה כללית בהמשך.
<צבי הויזליך: ליוויתי את המערכת הזו, אני היום גמלאי, בפנימיות הרווחה במשך שנים ארוכות.
<צבי הויזליך: אני יכול לקבוע די בוודאות שיש כאן תקרת זכוכית שבמשך שלושים וארבעים שנה לא פורצים אותה.
<צבי הויזליך: מתקיימים סביבה אין ספור דיונים שבכל התחומים של בעייתיות המדריך לא פורצים אותה והיא נשארת כל פעם מחדש כבעייתיות.
<צבי הויזליך: כדאי לזכור שאם עושים את הדיון הזה כדאי לקחת בחשבון את עשרות הדיונים, אם לא מאות הדיונים, שנעשו בעבר – נקודה אחת.
<צבי הויזליך: נקודה שניה, אני קובע שהמערכת הזו היא מערכת פרוצה גם במינהל וגם במשרד הרווחה.
<צבי הויזליך: אינני אומר שלא נעשים שם דברים, אבל בסופו של דבר אין סטנדרט ברור, כמו שנאמר, מי ייכנס ומי לא ייכנס.
<צבי הויזליך: זה בסופו של דבר בהחלטת פנימייה והנהלה וכד' לקבוע מי מתקבל ומי לא מתקבל.
<צבי הויזליך: מעבר לכך, מערך הפיקוח מתקשה מאוד לכפות תהליכי הכשרה חוץ פנימייתית או טרום פנימייתית על המערכת הפנימייתית.
<צבי הויזליך: זאת אומרת, גם כאשר ניתנים, וניתנים קורסים שונים בהזדמנויות שונות, בסופו של דבר ההנהלה הפנימייתית עצמה שמתקשה מאוד לשמר כוח-אדם בתוך המערכת עבור החניכים מתקשה מאוד לשלוח אנשים לקורסים השונים.
<צבי הויזליך: לא פעם אתה מוצא שהפרה רוצה יותר להיניק מאשר העגל רוצה לינוק כי אין לו ברירה.
<צבי הויזליך: הוא לא יכול לינוק במערכת הקיימת היום.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, צבי.
יפעת שאשא ביטון: פרופ' עמנואל גרופר, בבקשה.
<עמנואל גרופר: תודה.
<עמנואל גרופר: אני גם כמו צביקה מלווה את העניין הרבה שנים.
<עמנואל גרופר: עד לפני חמש שנים הייתי במינהל החינוך ההתיישבותי בתפקיד שרון ממלא, והיום אני פרופסור וראש בית-ספר לחינוך בקריה האקדמית אונו.
<עמנואל גרופר: אני חושב שזה נכון שנעשים הרבה דברים, אבל יש הרגשה שאנחנו דורכים במקום עם כל מה שנעשה ועם כל המאמצים שמושקעים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כי זה נקודתי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שיטתי, זה לא מערכתי, זה לא כולל.
<עמנואל גרופר: נכון.
<עמנואל גרופר: יש עוד בעיה, ואנחנו עוקבים אחרי העניין הזה כבר כמה שנים.
<עמנואל גרופר: 50% מהמדריכים שמתחילים את שנת העבודה הראשונה לא מגיעים לשנת העבודה השנייה.
<עמנואל גרופר: זאת אומרת, המון עבודת השתלמות, הכשרה וחניכה הולכת לאיבוד אחרי שנה וצריך להתחיל את הכול מהתחלה כי אין פה איזשהו - - -
יפעת שאשא ביטון: איזה הרבה עבודה של השתלמות וחניכה?
יפעת שאשא ביטון: מה הם מקבלים בשנה הראשונה?
יפעת שאשא ביטון: חמישה ימים?
יפעת שאשא ביטון: עשרה ימים?
יפעת שאשא ביטון: בעשרה ימים האלה הם נתנו שנה שלמה.
<קריאה: עשרה חובה.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל עדיין זה עשרה ימים.
יפעת שאשא ביטון: זה עשרה ימים מול שנה שלמה.
יפעת שאשא ביטון: למה רובם לא מגיעים לשנה השנייה או 50% מהם?
יפעת שאשא ביטון: כי הם בעצמם צריכים כלים בשביל להתמודד.
יפעת שאשא ביטון: הם נשחקים בדרך, הם הולכים לנו לאיבוד לנו בדרך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הסיפור של ההכשרה זה גם כדי שנוכל לתחזק אותם.
<עמנואל גרופר: לכן, אני מצדד בעניין של המודל הפרופסיונאלי של הפיכת התפקיד הזה באמת למקצוע.
<עמנואל גרופר: אין שום בעיה עם העניין של אופק קידום מפני שבשום מקצוע אנחנו לא מדברים על אופק קידום רק במקום העבודה שבו אתה מתחיל.
<עמנואל גרופר: גם אם אנשים יעזבו את הפנימייה אחרי חמש-שש שנים וילכו לעבוד במתנ"סים או ברשויות מקומיות בתחום העבודה עם נוער בסיכון, זה בעצם השדה שאנחנו מדברים עליו.
<עמנואל גרופר: כך שאין שום בעיה של אופק קידום, אלא כמו שאמר אברהם לוי, יש פה גם הרבה כוחות כלכליים שנכנסים לתוך התמונה.
<עמנואל גרופר: כי עד היום, ואת ודאי מכירה את הבעיה של ועדת לאור והתעריפים הלא מעודכנים, בין היתר, בגלל שהתקצוב של המדריך שם הוא כל כך נמוך.
<עמנואל גרופר: ברגע שיעלו את התקצוב בוועדת לאור גם התעריף של ועדת לאור יעלה, כך שיש פה עניין שגורר עניין.
<עמנואל גרופר: אני לא רוצה להאשים מנהלים, אבל גם למנהלים יש איזה אינסנטיב.
<עמנואל גרופר: אנחנו מכשירים אנשים באוניברסיטאות ובמכללות ואחר כך לא מעסיקים אותם או לא נותנים להם תגמול ראוי כי יותר נוח להעסיק מישהו שמשלמים לו גרוש וחצי.
<עמנואל גרופר: המרכיב הכלכלי הוא בהחלט חלק מהמשחק.
<עמנואל גרופר: לדעתי, כדי לצאת מהמעגל האין סופי הזה היה צריך, והיו על זה בבית הזה כבר כמה דיונים.
<עמנואל גרופר: אם, למשל, היו מחליטים על חובת רישוי.
<עמנואל גרופר: אתה לא יכול לדרוש רישוי מבן אדם שמשלמים לו שכר מינימום.
<עמנואל גרופר: אבל אם יש איזשהו טיפול כולל וגם יתנו שכר ראוי במונחים של מערכת החינוך, אפשר יהיה לקבוע מערכת של רישוי, לבדוק מי רשאי להיכנס, מי לא רשאי להיכנס.
<עמנואל גרופר: מערכות הכשרה קיימות, אבל הן הרבה פעמים עובדות בתת-תפוסה.
<עמנואל גרופר: אפשר יהיה לעשות את זה.
<עמנואל גרופר: זאת אומרת, יש לנו את כל הכלים למהלך שיפרוץ את תקרת הזכוכית הזו.
<עמנואל גרופר: צריך רק להחליט על זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, פרופ' עמנואל.
יפעת שאשא ביטון: יואב אפלבוים, בבקשה.
<יואב אפלבוים: אני יואב אפלבוים, מנכ"ל כפר ילדים ונוער "אהבה", ואני יושב-ראש העמותה לקידום ילדי פנימיות הרווחה בישראל.
<יואב אפלבוים: רק לסבר את האוזן.
<יואב אפלבוים: פרופ' עמנואל גרופר, נדמה לי שבתהליך הדוקטורט שלך פנית אליי וביקשת שארכז קבוצה של מדריכים כשהנושא היה הדרכה כפרופסיה.
<יואב אפלבוים: מאז עברו ארבע שנים ואנחנו עדיין מדברים על אותו נושא.
<יואב אפלבוים: ארבע שנים?
<יואב אפלבוים: רבותי, אני מצטער, אני רוצה להתייחס, קודם כל, לבעיה שעל-פי תפיסתי היא בעיה מוסרית מהמעלה הראשונה.
<יואב אפלבוים: לא ייתכן שמדינת ישראל תוציא ילדים מהבית, ואם אנחנו מדברים על כפרי הנוער של המינהל לחינוך התיישבותי, אז אולי לשם לא מגיעים ילדים שמוציאים אותם מהבית, הילדים יוצאים בלית ברירה.
<יואב אפלבוים: לא יתכן שהמדינה ברגע שהיא הוציאה אותם מהבית מנתקת אותם ממשפחתם הביולוגית, תעמיד מולם אנשים צעירים ללא הכשרה כשההכשרה הראשונית צריכה להיות פיתוח מיומנות הוריות עם יכולת באמת להוביל ילד ילד וקבוצה קבוצה, אבל בתהליך שהוא תהליך מקצועי ואמיתי.
<יואב אפלבוים: וזה לא קורה.
<יואב אפלבוים: אז לפני בעיות התקציב, אברהם, אם אנחנו נחליט, ואם מדינת ישראל תחליט, וכאן אני רומז על מה שאני מדבר שנים, על כך שהגיע הזמן שחוק הסידור החוץ-ביתי שנוגע ישירות בילדים ייוצר וייושם כי אנחנו רק בתחילת הדרך.
<יואב אפלבוים: אבל נקודת המבט הבסיסית לפני ההכשרה היא ההודאה שאם אנחנו מוציאים ילד מהבית אנחנו צריכים לתת לו תנאים מיטיבים.
<יואב אפלבוים: תנאים מיטיבים זה אומר שמי שעובד אתו בשורה הראשונה צריך להיות מספיק מיומן, מספיק מנוסה, עם מספיק ידע, כדי שהוא יוכל באמת לטפל בו.
<יואב אפלבוים: וזה לא אם זה תואר ראשון או זה קורס כזה או אחר.
<יואב אפלבוים: אני חס וחלילה לא מזלזל, אני תוצר של המערכת הזו.
<יואב אפלבוים: אבל קודם כל זה, לפני הכול, ואחר כך נדבר על פרופסיה ועל מבנה ועל יציבות של מדריכים.
<יואב אפלבוים: אני מנהל מקום שבו יציבות המדריכים - לא רק בגלל שזה זוגות נשואים, אלא בגלל שאתה נותן לאנשים תמיכה, ואתה מדבר עם האנשים, ואתה מלווה את האנשים, ואתה נותן להם את היוקרה של היותם מחנכים ועושים משהו משמעותי.
<יואב אפלבוים: כל זה צריך להיות מעוגן תחת חוק, ואני מדבר על חוק כי אני יושב כאן בכנסת.
<יואב אפלבוים: לא יתכן שאנחנו נמשיך לדבר על עשיית קורס כזה או אחר ונגיד שזה נורא חשוב שיהיו מדריכים בעלי תואר.
<יואב אפלבוים: רבותי, לפני זה אנחנו צריכים להגדיר את מה שאמרתי בהתחלה ולהודות בעובדה הפשוטה שהיא בעיה מוסרית.
<יואב אפלבוים: אני חוזר ואומר, היא בעיה מוסרית של איך אנחנו מרשים לעצמנו להוציא ילדים מביבי השופכין, תסלחו לי, מתחתית החברה הישראלית, ולתת לילד בן 18 - 19 את האחריות להוביל אותו עם שלושה ימי הכנה, את צודקת.
<יואב אפלבוים: אבל זה מה שהמערכת מקציבה ושמה.
<יואב אפלבוים: אני מעלה את הדברים כשאלה, אבל היא שאלה מרכזית, לדעתי.
יפעת שאשא ביטון: נתמר הלל, בבקשה.
<נתמר הלל: אני מנהלת את תחום השירות הפסיכוסוציאלי הרפואי במינהל ההתיישבותי במשרד החינוך.
<נתמר הלל: אני רוצה לחזור על מה שחבריי אמרו.
<נתמר הלל: אני חושבת שהמערכת, ויושבים פה גם מנהלי הכפרים עושים כמיטב יכולתם במצבים ובתנאים שנקלטים התלמידים.
<נתמר הלל: אני רוצה להצטרף לחבר שלי פה.
<נתמר הלל: אני חושבת שמדינת ישראל קיבלה החלטה שיש פתרון חברתי לאוכלוסייה שהיא בפריפריה החברתית.
<נתמר הלל: הם יוצאים מהבית כי הצדק הטבעי הוא שהילד גדל בחיק המשפחה.
<נתמר הלל: אבל הצדק הזה הופר, והנערים והילדים הקטנים יוצאים לסביבה מסוימת.
<נתמר הלל: אני היום מרגישה גם בתחום ההכשרה של העבודה הסוציאלית שהצוות המקצועי מלווה את התלמידים ואת המדריכים, ואני חושבת שהם נותנים שירות עני לילדים עניים.
<נתמר הלל: זה מחלה כרונית מתמשכת כשלמדינה יעלה בסופו של דבר יותר אם לא נטפל בילדים ובנוער.
<נתמר הלל: זה משאב חברתי ממדרגה ראשונה.
<נתמר הלל: החברים הציעו כל מיני רעיונות.
<נתמר הלל: הדיון הזה בבית הזה כבר מתקיים מספר פעמים, ואני גם הייתי פה, והגיע הזמן.
<נתמר הלל: המדינה החליטה לטפל באוכלוסייה הזו בדרך הזו אז הטיפול צריך להיות טיפול שורש אמיתי כדי שלא נפגוש את הנערים האלה כשגם הילדים שלהם יגיעו לפנימייה.
<נתמר הלל: זה משהו ברמה מוסרית חברתית, והמדינה צריכה לטפל בזה.
<נתמר הלל: תודה על הפורום הזה.
יפעת שאשא ביטון: נתמר, תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: סשה, בבקשה.
<אלכסנדרה פלסני: בוקר טוב לכולם וליושבת-ראש.
<אלכסנדרה פלסני: אני מאוד נרגשת להיות כאן.
<אלכסנדרה פלסני: אני מדריכה בכפר הנוער "יוענה ז'בוטינסקי".
<אלכסנדרה פלסני: קוראים לי סשה ואני מדריכה.
<אלכסנדרה פלסני: תומר הביא אותי לפה כדי שאני אספר לכם את הסיפור שלי ואחזק את כל מה שאתם אומרים פה.
<אלכסנדרה פלסני: אני מאוד נרגשת לראות שזה באמת מורגש למעלה ולא רק אצלי שאני בעצם בתחתית למטה.
יפעת שאשא ביטון: את לא בתחתית.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו מדברים כאן ואתם עושים בשטח, תזכרי את זה.
<אלכסנדרה פלסני: עליתי לארץ בגיל 7 מאוקראינה, ונקלטתי בדימונה שהיא עיירה קטנה.
<אלכסנדרה פלסני: בגיל 13 החלטתי להתחנך בפנימייה.
<אלכסנדרה פלסני: הגעתי ל"יוענה" והייתי שם שש שנים.
<אלכסנדרה פלסני: השלמתי את כל התהליך שהייתי צריכה להיות שם, וזה עדיין הבית שלה.
<אלכסנדרה פלסני: התגייסתי ושירתי כקצינה בתפקיד מבצעי.
<אלכסנדרה פלסני: פיקדתי על 60 חיילות ואחרי שהשתחררתי חזרתי להיות מדריכה ב"יוענה".
<אלכסנדרה פלסני: הרגשתי שהמקום שלי שם.
<אלכסנדרה פלסני: המקום הזה הביא לי כלים ואני מרגישה שאני יכולה להחזיר את הכלים האלה חזרה לילדים.
<אלכסנדרה פלסני: החלום שלי היה לסגור את המעגל הזה.
<אלכסנדרה פלסני: אני רוצה לספר לכם קצת על העבודה שלי.
<אלכסנדרה פלסני: הנוער בכפר הוא נוער בסיכון, הוא נוער שוליים.
<אלכסנדרה פלסני: אנחנו קולטים בכפר קליטה רוסית, קליטה אוקראינית מאוד מאוד גדולה בשנים האחרונות.
<אלכסנדרה פלסני: הם מתמודדים עם הרבה קשיים, קשיי שפה, קשיי תרבות, קשיי התאקלמות, שאני גם זוכרת אותם.
<אלכסנדרה פלסני: מדובר למעשה בכל הקשיים האלה של כניסה לחברה הישראלית.
<אלכסנדרה פלסני: מדובר בהרבה מאוד קשיים של ילדים שנמצאים ברחובות והקהילה משמשת להם כמקלט, כבית, כמפלט, ואנחנו רואים את זה ביום יום.
<אלכסנדרה פלסני: אנחנו מצילים את הילדים האלה כמו שהפנימייה הצילה אותי ונתנה לי מקום.
<אלכסנדרה פלסני: העבודה שלי היא 24/7, אני באמת חיה שם.
<אלכסנדרה פלסני: כל הזמן אני נמצאת שם.
<אלכסנדרה פלסני: אני כל הזמן עם הילדים.
<אלכסנדרה פלסני: סליחה, שאני מתרגשת.
<אלכסנדרה פלסני: אני מדברת באמת מהלב.
<אלכסנדרה פלסני: זה חשוב לי.
<אלכסנדרה פלסני: אני שם ביום, בלילה.
<אלכסנדרה פלסני: אני לא מחליפה את ההורים, אבל אני האדם הכי קרוב לחלק מהילדים היתומים אצלי.
<אלכסנדרה פלסני: אני עושה את העבודה הזו באמת מכל הלב ועם תחושה של שליחות, ותחושה שזה המעשה הנכון ושזה התפקיד שבחרתי לי בחיים לעשות.
<אלכסנדרה פלסני: בשלוש השנים שאני שם, וזה נראה לי הקושי הכי גדול, התחלפו לי שלושה מדריכים.
<אלכסנדרה פלסני: אנחנו עובדים כצוות וכל שנה הלך להם מדריך.
<אלכסנדרה פלסני: נשארתי במצב כזה שאני הדבר הקבוע היחיד שלהם שם.
<אלכסנדרה פלסני: הם שואלים אותי כל יום: סשה, האם תעזבי אותנו שנה הבאה או לא?
<אלכסנדרה פלסני: ואני מבטיחה להם שלא.
<אלכסנדרה פלסני: אבל זה קשה כי מדריך טוב הוא מדריך שמוכן לוותר באיזשהו מקום על עצמו, על הזמן שלו, על הפרטיות שלו באיזשהו מקום, כי אנחנו גרים שם.
<אלכסנדרה פלסני: הוא מוכן להקריב ולהיות ספוג שסופג את כל התסכולים שלהם.
<אלכסנדרה פלסני: זו עבודה קשה ואתם מבינים אותה.
<אלכסנדרה פלסני: אני מבינה מהשיח שלכם שאתם באמת מבינים עד כמה זה קשה.
<אלכסנדרה פלסני: מה שאני חושבת שצריך לעשות, ואני מחזקת את כל זה, זה להביא את האנשים הנכונים למקום הזה.
<אלכסנדרה פלסני: שהדבר הראשון, זה מתחיל בשכר.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הראשון הוא שזה מתחיל בנשמה שלכם ואחר כך זה בהכשרה ובשכר.
<אלכסנדרה פלסני: כמובן.
<אלכסנדרה פלסני: אני מקבלת קצת מעל ל-5,000 שקל, וסליחה שאני אומרת את זה ככה ברבים.
<קריאה: כולל שבתות וחגים?
<אלכסנדרה פלסני: לא.
<אלכסנדרה פלסני: שבתות וחגים קצת מעלים לי, אבל זה שכר בסיס.
<קריאה: לעומת זה, מישהו יגיד לך שאת מקבלת גם דיור.
<אלכסנדרה פלסני: בדיוק.
<אלכסנדרה פלסני: לעומת העבודה שאני נותנת ואני באמת נותנת מכל הלב, זה יחסית נמוך.
<אלכסנדרה פלסני: אנשים איכותיים ואנשים שהם חברים שלי מהצבא, קצינים, שבאמת רוצים לתרום למדינה פוחדים להיכנס לתחום הזה גם בגלל השכר וגם בגלל שזה לא תגמול וגם בגלל שהם לא רואים אפשרויות קידום בתפקיד הזה.
<אלכסנדרה פלסני: נכנסתי עכשיו לתוכנית בית ברל של מחנכי הפנימיות.
<אלכסנדרה פלסני: אני מודה על התוכנית הזו, היא תוכנית נהדרת שמפתחת אותי ונותנת לי עוד המון אפשרויות להתקדם גם בתוך החינוך הבלתי פורמלי כשהכוונות שלי לגמרי הן להתקדם, ואולי לשבת פה יום אחד בתפקיד יותר גדול.
<אלכסנדרה פלסני: תודה רבה לכם שהקשבתם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך על העבודה שלך ועל זה ששיתפת אותנו והכנסת אותנו פנימה לתוך הנושא שעליו אנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: מאיה לב, בבקשה.
<מאיה לב: אני מאיה ואני מאלון גליל בצפון.
<מאיה לב: אני היום סטודנטית לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל-אביב.
<מאיה לב: כחלק מהלימודים אני משתתפת בקליניקה לקידום מדיניות חברתית בהנחיית ד"ר ליה לוין ורן מלמד.
<מאיה לב: כחלק מהקליניקה כל אחד בחר איזשהו נושא, איזושהי בעיה חברתית, שנגעה לו ללב והחליט ללכת איתה עד הסוף.
<מאיה לב: אני נזכרתי באותה נקודה בחוויה שעברתי בשנת השירות שעשיתי לפני הצבא.
<מאיה לב: הייתי ש"שינית בפנימיית "רננים" בזיכרון, למי שמכיר.
<מאיה לב: זו פנימייה לא פשוטה עם אוכלוסייה לא פשוטה.
<מאיה לב: ילדה בת 18 מקבלת לידיה 16 בנות, ומפה, ואני נורא מתחברת לסיפור שלך, מתחילה לרוץ איתם על שנה כי יש לה רק שנה כי היא מחכה לגיוס.
<מאיה לב: למדתי שם שבאמת יש איזשהו פער בין ההחלטה של המדינה לקחת את האחריות מההורים על ילד מסוים כי המצב מצדיק את זה ולשלוח את אותו ילד למסגרת חוץ-ביתית, ושמי שפוגש את הילד הזה במסגרת החוץ-ביתית - אז זה היה אני, והיום זה מישהו אחר - באמת אנשים לא מוכשרים.
<מאיה לב: זאת אומרת, מדריכים לא מוכשרים שהם באמת התחליף הזמני להורה, מי שצריך לדאוג לילד מההשכמה עד שעת השינה וההליכה לישון במהלך כל היום.
<מאיה לב: בכובע החדש כסטודנטית בהזדמנות שניתנה לי נזכרנו בזה ומצאתי שותפים לדרך.
<מאיה לב: הבנו באמת מתהליך הלמידה שזה תחום פרוץ שבאמת אלמנט הזמן הוא קריטי.
<מאיה לב: זאת אומרת, צריך פתרון מידי.
<מאיה לב: כל יום נכנסים ילדים חדשים למערכת הזאת וכל יום גם יוצאים ממנה ילדים, ואנחנו דואגים לאיך שהם נכנסים ולאיך שהם יוצאים בסוף.
<מאיה לב: יש לנו תחושה ואנחנו חושבים שיש מחויבות של המדינה לפעול.
<מאיה לב: המדינה מחויבת למען הילדים האלה.
<מאיה לב: אם היא מחליטה לשים את הילדים האלה במקום שם אז היא צריכה להכניס לשם גם מדריכים שיש להם הכשרה שהיא מקצועית, שגם אם היא מינימלית היא מחייבת.
<מאיה לב: זאת אומרת, הכשרה שמתבצעת לפני הכניסה לתפקיד, לפני שהמדריך פוגש את הילד ומפה הוא מתחיל ללמוד על בשרו.
<מאיה לב: את החוויה שהוא עובר אף אחד לא יכול ללמד אותנו.
<מאיה לב: זאת אומרת, הכניסה הזאת למים היא הכרחית ופה מתחילים את תהליך הלמידה.
<מאיה לב: אבל הכשרה מחייבת לפני היא הכרחית.
<מאיה לב: אנחנו במהלך הקליניקה בליווי עמותת "ידיד" בסיום כתיבה של הצעת חוק שנשמח אם מישהו שיושב פה ירצה לקבל ולהוביל אותה ובאמת לקחת את החובה הזאת של המדינה להכשיר את המדריך בטרם הכניסה לתפקיד.
<מאיה לב: אני מצטרפת למה שנאמר, כרגע הדיון הוא פחות בעיניי חשוב אם זו תהיה הכשרה בסוף, אם זאת תהיה באמת פרופסיה, אלא לפחות משהו מינימלי, התחלתי, נקודת פתיחה למען הילד שנכנס לפנימייה היום או מחר או מחרתיים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מאיה.
יפעת שאשא ביטון: כשתסיימו לבנות את הצעת החוק אנחנו נשמח לעיין בה כוועדה.
יפעת שאשא ביטון: אתם מוזמנים לשלוח לנו.
<רון פרייזלר: הערה קטנה דווקא על העניין הזה.
<רון פרייזלר: ברשותך, היא דיברה בעניין של צוות צעיר.
<רון פרייזלר: צוות צעיר היום ממלא באופן מסיבי את החינוך הפנימייתי.
<רון פרייזלר: מדובר על בנות שנות שירות, מדובר על שירות לאומי, ומדובר על אוכלוסייה יוצאת מן הכלל - כולם - של מורות חיילות.
<רון פרייזלר: רק לדוגמא, מורה חיילת שנכנסת היום לחינוך פנימייתי עוברת הכשרה של שישה שבועות בתנאי הפנימייה.
<רון פרייזלר: זאת אומרת, עוברת כמעט שנה אקדמית מול הצוות האחר.
יפעת שאשא ביטון: שישה שבועות זה לא שנה אקדמית.
<רון פרייזלר: לא, שישה שבועות בתנאי פנימייה מלאים.
<רון פרייזלר: זה מספרים של קרוב ל-300 שעות הדרכה.
<רון פרייזלר: זה שנה אקדמית, זה נבדק.
<רון פרייזלר: אני רק רוצה לומר שהתחום הזה של מורות חיילות והבנות האלה - זה קשור ולא קשור - הוא כרגע במציאות של חיסול.
<רון פרייזלר: היום יש לנו יותר צוות צעיר מספרית מצוות הדרכה בשכר במערכת.
<רון פרייזלר: בלי הצוות הצעיר שזה ש"שינים, שירות לאומי ומורות חיילות, לא ניתן לקיים את מערכת החינוך הפנימייתי.
<רון פרייזלר: אני אומר את זה באופן מובהק.
<רון פרייזלר: צריך לעשות משהו כי נושא המורות החיילות בתחום הלאומי הוא במציאות של חיסול.
<רון פרייזלר: אני אשמח אם הוועדה הזאת גם תתייחס לדברים האלו.
יפעת שאשא ביטון: אני כתבתי את זה אומנם לסיכום, אבל אני אקדים ואומר שגם ככל שאני שומעת, אני לא אומרת שצריך להיות רק סגל מסוג כזה או סגל מסוג אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא בטוחה שכולם צריכים להיכנס בתוך הסל הזה של ההכשרות.
יפעת שאשא ביטון: אני כן רואה ערך מוסף באנשים צעירים שמגיעים אותנטית ונמצאים כחלק מהמערך.
<רון פרייזלר: זו תרומה יוצאת דופן.
יפעת שאשא ביטון: הרבה מאוד פעמים הילדים דווקא מוצאים את החיבור יותר אליכם ומרגישים את היכולת להיפתח אליכם יותר מאשר למדריכים.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה אומר שלא צריך להיות במעטפת שלכם אנשי מקצוע שיעזרו לכם, ילוו אתכם וייתנו כלים.
יפעת שאשא ביטון: אבל נדבר על זה בהרחבה בסיכום.
<קריאה: ש"שין זה לא במקום מדריך.
<רון פרייזלר: ממש לא במקום מדריך, שלא ישתמע.