GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מצוין, רק שיהיה פיקוח.
<יריב מן: בדיוק.
<יריב מן: בטיחות, גם ברמה הפיזית וגם ברמה התודעתית.
<יריב מן: כי זה הרבה מאוד, במיוחד בקבוצת האוכלוסייה הזאת, צריך הרבה מאוד הסברה, הרבה מאוד עבודה עם ההורים, זה חלק משינוי של היבטים ברמת ההתנהלות בקרב האוכלוסייה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לראות בזה בשורה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות עדיין איתנו, נכון?
<יריב מן: כן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ללמוד מהתשובות האלו, חד משמעיות.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: יש ישיבת סיעה, אני בדיליי היסטרי, אבל אי אפשר לסיים בלי מילה מגלית, אז המועצה לשלום הילד, גלית, ואני מסכמת.
<ורד וינדמן: אני אהיה מאוד קצרה.
<ורד וינדמן: קודם כל ברכות חמות לארגון "בטרם", ארגון יוצא מהכלל, מקצועיות שצריך להשתאות למראיה.
<ורד וינדמן: הביאו את התכנית הזאת, הביאו אותה לכדי החלטה, הביאו לכך שיהיה מימון לזה ואני בטוחה שתביאו את זה לשלב היישום.
<ורד וינדמן: אם כל מה שהוצג כאן על ידי המשרדים השונים יבוא לידי יישום, אין לי ספק שיהיה פה שינוי אמיתי.
<ורד וינדמן: הערכה עמוקה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהוכיחה שליחות ציבורית אמיתית והייתה שגרירה של ילדי ישראל והביאה את הדברים, אחרי שנים ארוכות שהדברים נגררים, והביאה אותם לידי מעשה.
<ורד וינדמן: אני חושבת שיש כאן מודל שצריך לשמור להקשרים אחרים שקשורים לילדים, על איך עבודה משותפת של משרדי ממשלה יכולה להביא לפתרון של בעיות לאומיות, איך שותפות בין המגזר השלישי לבין משרדי ממשלה יכולה להביא לשינוי לאומי ואיך גם, והכוונה היא לנועה, האזרח, האזרחית, אימא יכולה בעצמה לרתום את הסיפור האישי שלה לכדי שינוי, ואני חושבת שאנחנו יכולים ללמוד מזה לנושאים רבים אחרים שקשורים לילדים.
<ורד וינדמן: אני אומרת ל"בטרם" ולאחרים, שאנחנו, בנושאים שאנחנו עוסקים בהם לעומק כמו הנושא של מעונות יום והנושא של בטיחות במעונות יום, אנחנו נשמח להעמיד לרשותכם את כל הידע והניסיון שצברנו.
<ורד וינדמן: דבר אחרון לעניין עצמו, מדובר הרבה על מודעות של הורים והסברה להורים שהיא משמעותית מאוד, לגבי מה שיכול לקרות בשבריר של שנייה.
<ורד וינדמן: הנושאים של ההסברה הם דרמטיים, אבל יש נושאים שאי אפשר לבוא בטענות להורים ולהגיד להם, "למה שלחתם את הילדים לשחק בחוץ כשאין מדרכה", אם מישהו לא סלל מדרכה ו"למה נתתם לילדים להיות יותר מדי זמן בשמש במגרש משחקים כשאין הצללה של מגרש המשחקים?
<ורד וינדמן: " הרבה מהנושאים האלה צריכים לבוא לידי הסדרה בתשתיות.
<ורד וינדמן: אני בטוחה שזה יהיה חלק מהעניין.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט, תשתיות וחקיקה, כן, יש לנו עוד הרבה הרבה לעשות, גם מעבר למסגרת שהצגנו כאן היום, אני מסכימה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ורד, גם על השותפות שלכם לאורך כל הדרך, תמיד.
יפעת שאשא ביטון: גלית, יש לך את הכבוד לסיים לסכם את הדיון.
<גלית גלעד: האמת שזה ממש מרגש, אני לפני פחות מחמש שנים קיבלתי מטלה על הכתפיים שלי מעופר נאמן ואורלי סילבינגר שאמרו לי, "גלית, בואו, תצטרפי אלינו, תביאי את הלא ייאמן".
<גלית גלעד: בחמש השנים האלה ארגון "בטרם" עבר סערות רבות ואז את נכנָסת לתמונה.
<גלית גלעד: אני מגיל 21 בכנסת, הייתי עוזרת פרלמנטרית פה כשהייתי ינוקא ולא נפגשתי בדמות כמוך.
<גלית גלעד: לימדת אותי משהו אחר.
<גלית גלעד: כולם צריכים לדעת שאני רשומה אצלה בנייד כ"גלית פראנויה", אני אף פעם לא נרגע, אבל אני מוכנה להירגע היום.
<גלית גלעד: מחר אני כבר אלחץ שוב.
<גלית גלעד: אני רוצה להגיד לכולכם פה תודה רבה, זה לא מובן מאליו.
<גלית גלעד: לכל אורך הדרך, כל הישיבות שקיימנו, גם לפני שנכנסת לתמונה, אף אחד מכל היושבים פה לא פספס ישיבה אחת.
<גלית גלעד: אני זוכרת אותך, רות, מבקשת פטור של חצי שעה בגלל שיש ישיבה בתל אביב והישיבה שלנו בירושלים.
<גלית גלעד: הרבה חברי כנסת הסתכלו עלי ואמרו לי, "לא יכול להיות, זה לא יכול להיות", אז זה יכול להיות וזה יקרה.
<גלית גלעד: אבל מה שאני מבקשת, אני מבקשת שנצא מפה ונבין שיש לנו עכשיו את העבודה עצמה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו זה מתחיל.
<גלית גלעד: עכשיו זה מתחיל ויש עוד המון המון בעיות בדרך.
<גלית גלעד: מה שאני עוד מבקשת פה, ארגון "בטרם" חייב להיות בתוך התכנית הזו.
<גלית גלעד: לארגון "בטרם" יש את כל הניסיון.
<גלית גלעד: תאמינו לי, אנחנו רוצים לעבור לקשישים, תאמינו לי, אבל בינתיים - - -
יפעת שאשא ביטון: יש לנו הרבה מה לעשות עם הילדים, אתם תחכו בסבלנות.
<גלית גלעד: אנחנו רוצים להיות בתוך הדבר הזה, יש לנו הרבה מה לתרום.
<גלית גלעד: אנחנו מדברים על 14 מיליון, רן, אבל אלה 18 מיליון, אל תשכחו שארגון "בטרם" מביא עוד כסף מבחוץ לנושא הזה ואנחנו עובדים ימים כלילות, העמותה עובדת ימים כלילות, אנחנו נמשיך לעבוד, עד שאנחנו נתחיל לראות שאנחנו מגיעים למקום טוב, למקום עם הורים שמחים.
<גלית גלעד: ותודה לך, נועה, ותודה לכל ההורים שמלווים אותנו.
<גלית גלעד: שיהיה לנו הצלחה.
יפעת שאשא ביטון: שתי מסקנות מהסיכום שלך.
יפעת שאשא ביטון: האחת, שאני מבינה למה 'הניקוצים' בלילה, זה כי אמרתם להם "לא יאומן" אז אני הייתי צריכה לסבול את הלא ייאמן.
יפעת שאשא ביטון: והאמירה שלך שעוד יהיו הרבה אתגרים בדרך, אז אני מבינה שיהיו עוד הרבה שיחות טלפון בלילה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו נתמודד.
יפעת שאשא ביטון: גלית, תודה ענקית על הכול.
יפעת שאשא ביטון: באמת, אם לא הייתם מביאים את זה ככה בפניי, עם כל המשמעות, אז אני לא יודעת כמה הייתי מתאבדת על זה, אבל בזכות ההתמדה שלכם הבנתי שזה אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: מסתבר שהבנתי והאמנתי עוד לפני שאת האמנת שזה יקרה, אבל הנה, אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: והאמירה היא חד משמעית, אנחנו רק מתחילים את העבודה וזה יהיה סיכום הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: המלצה אחת, באף דיון לא הייתה לנו המלצה אחת, אז הנה, עכשיו זה יהיה, יישום התכנית הלאומית לבטיחות ילדים וגיוס שותפים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: עם זה אנחנו יוצאים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק עכשיו מתחילים את הדרך ואני רוצה לאחל לכולנו בהצלחה רבה, כי הבטיחות של הילדים בידיים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: שנצליח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכל השותפים.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא הכשרת מדריכים המועסקים בפנימיות של משרד הרווחה והשירותים החברתיים וחלק של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הוא במסגרת יום שלם ומיוחד בכנסת שמובילה חברת הכנסת מירב בן ארי שהיא במקרה גם מהסיעה שלי בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: לא סוד שהיא מקדמת את הנושא הזה בצורה מאוד מאוד אינטנסיבית ועם הרבה נשמה מאז שהיא נכנסה לכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אצלנו במפלגה בכלל יש פינה חמה בלב לכל נושא הפנימיות.
יפעת שאשא ביטון: ראש המפלגה שלנו בעצמו בוגר "הדסה נעורים", כך שאנחנו לגמרי minded לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: לצד כל השליחות וכל עבודת הקודש שאתם עושים ביום יום, אנחנו יודעים שאתם גם מתמודדים עם לא מעט אתגרים, ולומר "לא מעט אתגרים" זה אפילו בלשון המעטה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בוועדה לזכויות הילד בחרנו בדיון הזה לקחת את הסוגיה שעוסקת במדריכים, במי שמלווה את אותם ילדים כשבחלק מהפנימיות מוצאים מביתם, מגיעים ממציאות מאוד מאוד לא פשוטה, לא קלה, מאוד מורכבת.
יפעת שאשא ביטון: אין זה סוד שבשביל ללוות אותם כמו שצריך ולתת להם באמת את המענה שאנחנו רוצים הילדים האלה צריכים יציבות, ומישהו שיש לו כלים להתמודד עם המצב הרגשי שלהם ועם כל הצרכים האחרים שהם נדרשים להם.
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, דווקא אותם מדריכים שאמורים ללוות אותם לא מוכרים כפרופסיה, לא מקבלים הכשרה, שלא לדבר על ההכשרה המקצועית שנכון וכדאי שהם יקבלו כדי שהם יוכלו לעשות את העבודה בצורה נכונה מול הילדים.
יפעת שאשא ביטון: השכר שלהם הוא בהתאם, ולכן גם הרבה מהם תופסים את זה כעבודה זמנית.
יפעת שאשא ביטון: לכן , אנחנו לא מאפשרים יציבות בתוך המערכת עבור אותם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: ישנם עוד הרבה דברים שנוכל לפרט ושאני בטוחה שיעלו כאן בדיון.
יפעת שאשא ביטון: מטרת הדיון היא פעם אחת להציף את זה, ופעם שנייה גם לקרוא לפעולה באופן אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אין שאלה בכלל שגם משרד החינוך וגם משרד הרווחה, ובכלל כאן במדינה, צריך להגדיר את הנושא של מדריך נוער בפנימיות הנוער כפרופסיה כדי שנוכל לתת את כל ה-facilities במירכאות המקצועיים שנדרשים כדי שהוא יוכל למלא את התפקיד הזה בצורה נאמנה.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת בלשון זכר, וכמובן זה נוגע גם לנשים וגם לגברים.
יפעת שאשא ביטון: אפתח את הדיון עם ענת שצריכה לדלג מדיון לדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו גם הזדמנות טובה לתת לכם את המקום בפתיחת היום החשוב הזה.
יפעת שאשא ביטון: ענת, בבקשה.
<ענת נחמיה לביא: בוקר טוב לכולם.
<ענת נחמיה לביא: ענת נחמיה לביא, מנכ"לית הפורום הציבורי של כפרי הנוער והפנימיות בישראל.
<ענת נחמיה לביא: קודם כל, אנחנו פותחים פה יום מאוד מאוד משמעותי שבו הכנסת שמה על סדר-היום הציבורי את נושא כפרי הנוער והפנימיות בישראל מתוך רצון לבנות, לשפר ולקדם, ולתת מענה.
<ענת נחמיה לביא: חברת הכנסת מירב בן ארי מובילה, אבל יש כאן שורה ארוכה של חברי כנסת, וביניהם את, שמעבר לזה שהחליטו לקדם את הנושא בוועדות, גם את, גם חבר הכנסת אלי אלאלוף, אני יודעת שביום יום, באורח שוטף, בקשר, מגיעים לשטח, בודקים את המענה, וישר כוח.
<ענת נחמיה לביא: בימים שבהם לפעמים יוצאים נגד הזירה הפרלמנטרית צריך להגיד גם את המילים הטובות.
<ענת נחמיה לביא: אני רוצה לתת איזשהו מבוא לדיון.
<ענת נחמיה לביא: יש כאן הרבה אנשי מקצוע, נציגי משרדי ממשלה, נציגי חברה האזרחית, אבל בשורה התחתונה המציאות היא כזו: יש מערכת שלמה של אנשי חינוך בישראל.
<ענת נחמיה לביא: בעוד פלחים מסוימים במערכת החינוך, כמו: המורים, למשל, מקבלים סוג של תשומת לב, מענה, גם תקציבי - בסוף הכול זה תקציבים – מהמדינה, לא מספיק צריך יותר, הכול בסדר, מדריכי המסגרות החוץ-ביתיות לא קיבלו את זה לאורך כל השנים.
<ענת נחמיה לביא: אני מדברת על תהליכים של 20 – 30 שנה אחורה.
<ענת נחמיה לביא: יש כאן משהו מאוד מאוד בסיסי ומעוות שצריך לתקן.
<ענת נחמיה לביא: אם בעשר השנים האחרונות הושקעו 700 מיליון שקל בקידום המורים, כולל תנאי עבודה ושכר, לא הושקע כמעט שום דבר בנושא המדריכים.
<ענת נחמיה לביא: אני לא רוצה לעשות השוואות מי עובד קשה, זה לא משנה ולא רלוונטי לדיון בכלל.
יפעת שאשא ביטון: כולם עובדים קשה, כולם עושים מלאכתם.
יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו הוא לתת להם כלים.
<ענת נחמיה לביא: בדיוק.
<ענת נחמיה לביא: אבל יש כאן עיוות שעל המדינה לתת את הדעת.
<ענת נחמיה לביא: קשה לבוא אחר כך בטענות למשרדים שאין הכשרה ואין תקציבים ואין פה.
<ענת נחמיה לביא: המדינה צריכה לקחת אחריות על הנושא.
יפעת שאשא ביטון: לא, המשרדים זה המדינה.
<ענת נחמיה לביא: אני מדברת על האנשים בשטח.
<ענת נחמיה לביא: קשה לבוא אליהם בטענות וזה צריך לבוא מלמעלה.
<ענת נחמיה לביא: אני מעריכה שעוד נשמע את החוויות ואת הנתונים בדיון, אבל זו השורה התחתונה.
<ענת נחמיה לביא: אני מאוד מקווה שמהוועדה הזו תצא בשורה ויהיה גם follow up לשינוי מצב שהרבה מאוד שנים קופא במקום.
<ענת נחמיה לביא: תודה, ובהצלחה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בדיון של או/או.
יפעת שאשא ביטון: גם במערכת החינוך יש תפקידים מסורתיים אפילו.
יפעת שאשא ביטון: לדוגמה, הסייעות שגם שם בעיניי צריך לעשות רביזיה כי גם ההתייחסות אליהן היא לא פרופסיונאלית.
יפעת שאשא ביטון: צריך להסדיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתמקד בפנימיות כי יש להם מספיק אתגרים משלהן.
יפעת שאשא ביטון: בתוך מערך הפנימיות אנחנו מדברים על מדריכים שהם השדרה של מי שמלווה את הילדים כשלצדם יש מספר של אנשי מקצוע שנמצא במיעוט בתוך הפנימיות.
יפעת שאשא ביטון: האם אני צודקת?
<ענת נחמיה לביא: יש כאן את אנשי משרד החינוך ומשרד הרווחה והם יתנו את כל הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: נפנה למשרד הרווחה תחילה דווקא כי אנחנו יודעים שבפנימיות של משרד הרווחה הילדים גם מגיעים עם קושי יותר גדול.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ברור לנו כבר שהם הוצאו מהבית על רקע מאוד מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: בלתי נתפס בכלל שמי שצריך ללוות את הילדים האלה זה אדם שלא קיבל כלים והכשרה מקצועית כדי שהוא יוכל לעשות את זה כמו שצריך ביום יום.
יפעת שאשא ביטון: הוא יכול להיות עם נשמה ענקית, אבל בסוף גם הוא צריך להתמודד עם זה.
יפעת שאשא ביטון: לכן, נדרשת כאן ההכשרה.
יפעת שאשא ביטון: אשמח לדעת מה קורה בזירה שלכם.
<דליה לב שדה: קודם כל, צריך לקחת בחשבון שהתפיסה של ההדרכה שקיימת במדינת ישראל היא התפיסה ההיסטורית שלדעתי עוד פותחה בתנועות הנוער כשמדריכים הם שליחות, הם אלה שעושים עבודה.
<דליה לב שדה: אגב, אנחנו יודעים שהם עושים עבודה טובה.
<דליה לב שדה: יש גם ויכוח על תפיסות מתמשך בשאלה מה צריכה להיות דמותו של המדריך.
<דליה לב שדה: האם המדריך צריך להיות בחורה או בחור צעירים שמגיעים בסביבות גילאי ה-20, נותנים את הארבע-חמש-שש שנים הטובות שלהם וממשיכים הלאה, או האם זה צריך להיות פרופסיה?
<דליה לב שדה: כי כשאנחנו מדברים על פרופסיה אנחנו מדברים על קריירה.
<דליה לב שדה: אנחנו מדברים על איזשהו רצף של התפתחות ואנחנו לא כל כך רואים את רצף ההתפתחות הזה בתוך המערכת הפנימייתית.
<דליה לב שדה: זאת אומרת, יש הרבה מאוד מדריכים.
<דליה לב שדה: אין מקום להתקדם לשלב הבא.
<דליה לב שדה: יש פה ושם קצת רכזים חינוכיים שהם יכולים להתקדם, זה מספר אפסי.
<דליה לב שדה: מה שקיבלנו מתוך מערך הפנימיות שלנו מהשטח שאיתם אנחנו בקשר זה שכדאי שמצד אחד לא תהיה תחלופה גבוהה של מדריכים, ומצד שני, שהם לא יישארו לנצח.
<דליה לב שדה: בכל המקרים והמצבים שלמדנו מפנימיות שקיבלו קביעות – היו לנו פנימיות בודדות – או מחסות הנוער שגם שם היתה תקופה שהיתה קביעות, זה לא הטיב לא עם הצוות המקצועי של המדריכים ולא החניכים כי הגענו למצבים שהשחיקה היא כל כך גבוהה שצריכה כן להיות איזושהי רמה של תחלופה סבירה.
<דליה לב שדה: היום יש לנו במערך הפנימיות כוח-אדם בטיפול ישיר, כך אנחנו קוראים לזה, שזה כולל גם את המדריכים, גם אימהות בית, גם מטפלות, שכולם עובדים באופן ישיר - זה תלוי במודלים השונים של הפנימיות - וגם זוג של הורים שמתפקדים במעונות המשפחתיים.
<דליה לב שדה: זאת אומרת, תלוי באיזה מודל אנחנו מדברים.
<דליה לב שדה: אם מסתכלים רק על מדריכים, יש לנו כ-900 מדריכים.
<דליה לב שדה: אם מסתכלים על כל כוח-האדם הישיר, זה בערך כ-1,600 אנשי מקצוע.
יפעת שאשא ביטון: כ-1,600 אנשי מקצוע שבתוכם גם את כוללת ההורים ואת הכול?
יפעת שאשא ביטון: את כוללת, אז הם כבר לא אנשי מקצוע.
<דליה לב שדה: לא, ללא כוח-אדם טיפולי.
<דליה לב שדה: ללא עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, ללא רכזים חינוכיים.
<דליה לב שדה: כוח האדם הישיר שמטפל בילד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש מערך של 1,600 איש כשמתוכם ברור לנו שהמדריכים לא עוברים שום הכשרה, כשזה 900, וזה רוב המערכת.
<דליה לב שדה: תיכף נדבר אם הם לא עוברים שום הכשרה.
<דליה לב שדה: אנחנו נדבר מה הם כן עוברים ואולי גם מה צריך לעבור.
יפעת שאשא ביטון: הם עוברים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני קצת חוטאת כי בתפיסה שלי הכשרה של כמה ימים זה לא הכשרה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי, הם צריכים לצאת לקורסים סדורים, ללמוד תואר או כל מודולה אחרת שתוחלט עליה.
יפעת שאשא ביטון: הדרכה של שבוע ימים – זה לא מה שאנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: בנוסף, אם את כוללת בתוך ה-1,600 את ההורים ועוד אנשים שנלווים אז גם הם לא עוברים הכשרה, וזה בסדר כי ההורים לצורך העניין אמורים להיות המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם צריכים לקבל הדרכה, ליווי וייעוץ מסוג שהוא.
יפעת שאשא ביטון: אבל מסתבר שרוב כוח-האדם שנמצא לנו שם הוא לא מוכשר.
<דליה לב שדה: עד היום, ועדיין, כל תקציב הרווחה זה תקציב של מכסות שעובר ישירות לטיפול בילד בתוך המערך הפנימייתי.
<דליה לב שדה: בשנים האחרונות אין סעיף תקציבי, אבל בכל זאת המשרד הצליח להתארגן עם תקציבים כדי לפתח את מערך ההכשרה וההדרכה.
<דליה לב שדה: נכון להיום, מודל העבודה שלנו מבוסס על כך שיש אוריינטציה לתפקיד למדריכים בשנה הראשונה שלהם שזה חמישה ימים שהמשרד נותן, יש אוריינטציה למסגרת שהמערכת מספקת, שהמסגרת עצמה נותנת, שזה עוד מספר ימים.
<דליה לב שדה: יש קורסים במהלך השנה, סדנאות, ימי עיון, הכשרות, שעושים גם בתוך המסגרת וגם שהמשרד עושה.
<דליה לב שדה: ואני מדברת איתך על כל השדרה המקצועית, לא רק על המדריכים.
<דליה לב שדה: אבל גם המדריכים נהנים מסוג של ימי עיון, סדנאות, הכשרות.
<דליה לב שדה: יש חובה לקיים חלק מההכשרות האלה על-פי שמופיע בנהלים של המשרד.
<דליה לב שדה: מאחר שמקרב המדריכים אנחנו רוצים לראות מי נשאר מעבר לשנה, לאחר שנה יש כבר קורס שנתי שהמדריכים צריכים לעבור.
<דליה לב שדה: אלה שנשארו, אלה שאנחנו רואים שהם באמת בעלי מוטיבציה והם מתמידים והם מוכנים להישאר, היום יש כבר חובה לקורס שנתי.
<דליה לב שדה: אנחנו כל שנה עושים בין שניים לשלושה קורסים כאשר אחד לאוכלוסייה הכללית ושניים לדובר ערבית ו/או למגזר החרדי.
<דליה לב שדה: אלה קורסים מותאמים מגזרית.
יפעת שאשא ביטון: יש קורס שנתי ואתם מפעילים שלושה מוקדים.
<דליה לב שדה: כן, שלושה קורסים שנתיים: אחד כללי, לכל האוכלוסייה, ושניים ממוקדים באוכלוסיות יעד: אחד זה דובר ערבית ו/או מגזר חרדי.
<דליה לב שדה: שם אנחנו עושים הכשרות מתאימות.
יפעת שאשא ביטון: כמה משתתפים בכל קורס?
<דליה לב שדה: זה בערך 35 בקורס.
יפעת שאשא ביטון: מתוך 900.
<דליה לב שדה: וגם מתוך ה-900 אנחנו מתמקדים באלה שממשיכים גם לשנה - - -
יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל ברור לנו שזה טיפה בים.
<דליה לב שדה: אי-אפשר שכל המדריכים ייצאו במקביל לקורס שנתי.
<דליה לב שדה: זאת אומרת, המערכת תישאר בהיעדר כוח- אדם.
<דליה לב שדה: על כל מדריך שיוצא ליום הכשרה, המשרד אומנם מממן את יום העבודה שלו, אבל חייב לבוא מדריך במקומו.
<דליה לב שדה: זו מערכת שהיא מאוד עדינה, צריך להבין.
<דליה לב שדה: אי-אפשר שכולם ייצאו בבת אחת להכשרות.
<דליה לב שדה: לכן, אנחנו עושים את זה לאורך מספר שנים שהם צריכים לעבור.
<דליה לב שדה: לאורך שנתיים-שלוש כל אלה שמתמידים ונשארים בתוך המערכת צריכים לעבור את הקורסים האלה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה בגלל המציאות שנוצרה.
יפעת שאשא ביטון: בואי נחשוב על מציאות אחרת שבה אנחנו מלכתחילה בונים את זה שהמדריכים מגיעים עם איזשהו רקע, ותיכף נדבר על זה, והמערכת בונה את עצמה באופן שוטף כך שגם מי שעבר הכשרה, נניח תואר ראשון עם קורסים ייעודים לנושא של הדרכה, ובכל זאת עובר גם את ההכשרה מטעם המשרד כשזה משהו שהוא מחזורי ומתגלגל, זה כבר הופך להיות חלק משגרה.
<דליה לב שדה: את צודקת.
יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו מכבים שריפות.
<דליה לב שדה: אם את מדברת על כך שזה צריך להיות פרופסיה, אם נגיע לזה שזה צריך להיות פרופסיה, אז זה משהו אחר כי אז הם לומדים את זה לפני הם יגיעו כאילו מוכנים.
<דליה לב שדה: ואז כל המערכת משתנה בהתאם.
<דליה לב שדה: אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון גם בנושא של הזמן העבודה שלהם, גם בנושא של קביעות, גם בנושא של קושי בקידום.
<דליה לב שדה: אני חושבת שצריך פה חשיבה הרבה יותר מעמיקה ולטווח ארוך על מנת להבין את המשמעויות של זה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמשמעויות הן ברורות.
יפעת שאשא ביטון: המשמעויות הן שצריך להכין מבחינה אקדמית תוכנית שהיא מתאימה ורלוונטית, צריך תקציב כי מן הסתם גם השכר יהיה בהתאם, וגם בגלל ההתפתחות המקצועית.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, ההשלכות.
יפעת שאשא ביטון: כמובן שמה שנרוויח מזה זה את המקצועיות בתוך המערכת כשהראשונים ליהנות מזה הם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: הדברים הם ברורים, רק צריך להחליט שזה באמת מה שאנחנו רוצים להשקיע בו וללכת לכיוון.
<דליה לב שדה: גם העתיד שלהם שזה מאוד חשוב - מה אופק הקידום שלהם, כי היום אין לזה כל כך מענה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה ההתפתחות המקצועית שלהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דליה.
יפעת שאשא ביטון: האם עוד מישהו רוצה להתייחס מהמשרד לשירותים חברתיים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע עכשיו את משרד החינוך ואז נפתח את הדיון.
<בני פישר: שמי בני פישר ואני מנהל את המינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער.
<בני פישר: אנחנו אחראים על כפרי הנוער ועל החינוך ההפנימייתי בכלל במערכת החינוך.
<בני פישר: זה לא רק לאוכלוסייה בסיכון, זה גם בציונות הדתית ישיבות תיכוניות ואולפנות, אבל ליבת העשייה שלנו זה כפרי הנוער.
<בני פישר: קודם כל, אני שמח על היום הזה.
<בני פישר: אכן, סוגיה כאובה.
<בני פישר: המשרד לא יכול לשבת בצורה זקופה ולהגיד: אנחנו עושים את הטוב ביותר.
<בני פישר: כל נושא המדריכים הוא נושא שאנחנו יושבים כרגע על המדוכה.
<בני פישר: אני יכול רק לבשר, ובעיניי זה קשור, כרגע נכנסנו למשא-ומתן עם האוצר בנושא שכר המדריכים כשבעיניי זה נגזרת.
<בני פישר: בסופו של דבר, כשיש שכר ראוי וסטטוס והגדרה ברורה אז גם מגיעים אנשים ראויים.
<בני פישר: האמירה היא לפתוח את הסכמי השכר של 78' שלא נפתחו מאז, ולנסות לבנות סרגל אחר לגמרי שמגדיר כן פרופסיה, סמי פרופסיה.
<בני פישר: יש פה שאלות מקצועיות כי אנחנו יודעים שלהיות מדריך עשרים שנה זה קשה.
<בני פישר: יש שחיקה.
<בני פישר: אתה לא מספיק אפקטיבי, במיוחד שהחיים הם חיי לילה ומורכבויות של פנימייה ונוער בסיכון.
<בני פישר: אבל אני לא רוצה לפתוח, זה דיון מקצועי שחלוקות הדעות.
יפעת שאשא ביטון: יש מספיק שם שאם אתה מתפתח בתוך המערך הזה אז - - -
<בני פישר: כנראה שלא.
<בני פישר: המסגרת היא מאוד מוגבלת.
<בני פישר: בסוף יש שחיקה גדולה בעבודה.
<בני פישר: אנחנו מדברים על מחזור חיים של חמש-שבע שנים ללוות ילד.
<בני פישר: בהמשך אתה יכול להיות רכז שכבה, אתה יכול לקבל איזה תפקיד ניהולי, אבל באופן טבעי זה קצה הפירמידה.
<בני פישר: לכן, אנחנו היום מתחילים להגיד, לפחות במערכת החינוך, שהקידום מבחינתנו הוא בתוך המערכת הבית-ספרית.
<בני פישר: זאת אומרת, אנחנו כן רוצים לקחת אנשים שהחינוך הוא נר לרגליהם ובמובן הזה להכשיר אותם, אם זה תעודת הוראה, אם זה לימודים אקדמיים שאנחנו אכן נותנים היום מלגות ורוצים להגיד למדריך שנכנס: תבוא.
<בני פישר: לדעתי, זה בית הגידול המדהים ביותר להכיר את הילד בהיבטים הלא פורמליים ואחר כך להיכנס לכיתה ולקבל פרופורציות ולדעת להחזיק כיתה.
<בני פישר: זה לא מתאים לכל אחד, אבל זה בהחלט סוג של מסלול.
<בני פישר: אנחנו עושים שני דברים.
<בני פישר: אני בכלל לא מזלזל בהכשרות on going בתוך קהילות החינוך, אני חושב שזה הכי חשוב.
<בני פישר: בסוף לכל מוסד יש את הניואנסים שלו.
<בני פישר: אנחנו משקיעים בזה הרבה כסף, עדיין לא מספיק.
<בני פישר: אבל כל מדריך מקבל הדרכה על בסיס קבוע.
<בני פישר: יש לו או עובד סוציאלי או איש חיצוני שנכנס לפגישה אישית פעם בשבוע.
<בני פישר: אין ספק שברגע שאתה קצת מברר מה זה עושה לך, יותר קל לך אחר כך גם להתמודד עם התסכולים של החניכים או המורכבויות בהדרכה - זה ציר אחד.
<בני פישר: מעבר לימים פורמליים שאנחנו כמדינה נותנים אותם טרום עבודה, תוך כדי עבודה – נכון, זה לא מספיק, זה עשרה ימים מלאים – אבל ההכשרה on going היא build in והיא מתוקצבת בתוך המערכת.
<בני פישר: השנה פתחנו, ואנחנו מעמיקים.
<בני פישר: אנחנו פותחים מרכז לפיתוח והכשרה לצוותי חינוך בחינוך הפנימייתי.
<בני פישר: אגב, לא רק מדריכים, אימהות בית – כל אותן דמויות שלא פרופסיה מוגדרות של משרד החינוך שיש לה היום מסלולי קידום והכשרות, פסגות או כל מיני כאלה.
<בני פישר: אנחנו מנסים היום לייצר השתלמויות.
<בני פישר: צריך להגיד גם שהתורה הזו היא לא תמיד תורה כתובה, יש בה הרבה תורה שבעל-פה.
<בני פישר: באקדמיה יש כל מיני ניסיונות.
<בני פישר: את המרכז הזה אנחנו פותחים במקווה ישראל.
<בני פישר: מבחינתנו, כל עובד חינוך שייכנס לכפר הנוער יצטרך לעבור הכשרה קבועה סביב למידת עמיתים, סביב לימוד אקדמי כזה או אחר.
<בני פישר: כבר היום יש לנו מסלול של הדרכה של מדריכים בבית ברל כשאנחנו עושים איתם איזושהי עבודה מאוד יסודית.
<בני פישר: בסך הכול, מתרחשת עשייה.
<בני פישר: לא מספיקה.
<בני פישר: אני חושב שההגדרה ברורה בהחלט תסייע וגם תייצר תקציב.
<בני פישר: הנחה העבודה שלנו היא שהתקצוב היום הוא תקצוב חסר.
<בני פישר: צריך להכיר, אנחנו עובדים עליו.
<בני פישר: המצב לא טוב.
<בני פישר: בשביל שכפר נוער יוכל להחזיק ילד בפנימייה בצורה טובה, ויושבים פה מנהלי כפרי נוער, הם צריכים לגייס ולהגיע לפילנתרופיה.
<בני פישר: זה לא מצב נורמלי.
<בני פישר: מדינת ישראל יודעת, ועדות החינוך פה, ובכלל רווחה, מדברים על הדבר הזה.
<בני פישר: בתוך המציאות הזו משתדלים לעשות את המקסימים.
<בני פישר: אני אשמח אם רון פרייזלר שמנהל אצלי את האגף יפרט קצת.
<בני פישר: הוא יכול לרדת לרזולוציות קצת יותר מדויקות.
יפעת שאשא ביטון: רק אתייחס לדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהסיפור הוא, בין היתר, או בעיקר, ואני בכוונה לא רוצה להגיד בעיקר כי יש מקומות שבהם יש את הכסף וגם לא יודעים לעשות את העבודה, ואני לא מדברת על פנימיות כרגע, הסיפור הוא גם עניין התקציבי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חושבת שאם נדע לבנות תוכנית אמיתית ושיטתית של איך אנחנו רוצים לראות את תהליך הכניסה של מי שבא להדריך את הילדים האלה, אז גם יהיה בסופו של דבר אפשר לומר כמה כסף אנחנו צריכים ולראות איך אנחנו מגייסים אותו.
יפעת שאשא ביטון: אבל התחושה עכשיו כשאנחנו יודעים שהתקציב הוא לא מספיק ואז כאילו אנחנו לא יכולים לעשות הרבה, משאירה אותנו במקום שנעשים דברים, אבל הם לא מספיק שיטתיים, הם לא מערכתיים.
יפעת שאשא ביטון: הם בעיקר לנסות לעשות את הכי טוב שאנחנו יכולים בתוך המסגרת הקיימת.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה, וזה גם יהיה חלק מהמלצות הוועדה, לבנות תוכנית של איך אנחנו רוצים לראות את תהליך ההכשרה או את תהליך ההתמקצעות של מדריך, לאמוד את זה מבחינה תקציבית ואז לראות על מה אנחנו הולכים להילחם כדי שנגיע לשם.
<רון פרייזלר: תודה.
<רון פרייזלר: קודם כל, בוקר טוב.
<רון פרייזלר: אני מברך על המפגש החשוב מאוד.
<רון פרייזלר: אני רוצה לייצר סוג של השוואה בהמשך לדיון פה.
<רון פרייזלר: תוכניות הן חשובות.
<רון פרייזלר: דרך אגב, יש לנו המון תוכניות וכיווני חשיבה.
<רון פרייזלר: רק צריך לזכור שאם מורה מגיע היום לבית-ספר, הוא חייב להיות אקדמאי ועם תעודת הוראה כתנאי בסיס.
<רון פרייזלר: אדם שהוא לא מוכשר לא יוכל להיכנס לגן היום.
<רון פרייזלר: הוא צריך להיות אקדמאי ועם תנאי בסיס.
<רון פרייזלר: המציאות הזו לא קיימת, לצערי, במערכת החינוך הפנימייתי.
<רון פרייזלר: צריך לזכור שאנחנו מקבלים היום עובדים, עובדי חינוך, עובדי הדרכה, שהם כביכול בסטטוס חופשי.
יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת "סטטוס חופשי"?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם ללא הכשרה מוקדמת.
<רון פרייזלר: תיכף נדבר מה כן נעשה, אבל ללא הכשרה מחייבת – סוג של.
<רון פרייזלר: תיכף נדבר שהמציאות קצת שונה, לפחות איך שאנחנו מכירים אותה.
<רון פרייזלר: אבל בסוף יכול להיות אדם שהוא ללא הכשרה.
<רון פרייזלר: יכולה להיות מורה חיילת שעשתה עבודה מדהימה, יכול להיות שהוא אדם נחמד והוא עסק בהדרכה.
<רון פרייזלר: להוציא אדם כזה להכשרה והשתלמות במהלך תקופת העבודה שלו, זה דבר מורכב.
<רון פרייזלר: איש צוות חינוכי בפנימייה עובד 24/7, המון שעות ביממה.
<רון פרייזלר: הוא אחראי על חניכים.
<רון פרייזלר: יש פה סוג של דיסוננס האם המוסד החינוכי צריך לקבל אותו מוכשר ואז להכשיר אותו, ואין כאלה במדינת ישראל שניתן לקבל מוכשרים כי אחרת היה קורה.
<רון פרייזלר: ואז סיטואציה שנוצרת איך הוא יוצא תוך כדי עבודה להכשרה, ואז מה קורה גם אחרי התקופה של חמש-שבע שנים שמדברים?
<רון פרייזלר: שוב, הסיפור של פרופסיה, סמי-פרופסיה, וכל העניין הזה.
<רון פרייזלר: אלה נושאים שעל פניהם צריך לקבל גם את ההחלטות – זה סיפור אחד.
<רון פרייזלר: נתון שערכנו לא מדעי, סקר שערכנו לפני שנה – קודם כל, צריך לזכור שכ-60% היום, וזו עלייה דרמטית, מאנשי הצוות החינוכי הם אקדמאיים ורוב רובם במדעי החברה.
<רון פרייזלר: זה כבר אומר שאנחנו מתעסקים עם אוכלוסייה – שוב, לא ייעודי, הסיפור הפנימייתי והחינוך שאינו פורמלי, שאינו קוריקולרי.
<רון פרייזלר: אבל בעיקרון 60% הם כאלה, ואני אומר שהם בתחומי מדעי החברה.
<רון פרייזלר: מעבר לכך, נלך אולי מלמעלה, הזכיר מנהל המינהל, אנחנו מקיימים הכשרה בתוך המערכת לאנשים ותיקים, הכשרה שמתקיימת כבר מזה שש שנים בבית ברל לכל המעוניינים.
<קריאה: עשר שנים.
<רון פרייזלר: סליחה, מחזור שישי סיים, אבל מזה עשר שנים מתקיימת בבית ברל כשבע
<רון פרייזלר: צם שכל איש צוות חינוכי בפנימייה שנקרא דור מדבר ועובד במערכות שלנו יכול להשלים לימודים אקדמאיים ממומנים, רובם ככולם, על-ידי - - -