GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: תקרא לי חברת הכנסת פה, אבל תבטיח לי שלא תכניסו ילדים לשם ותקרא לי איך שאתה רוצה.
<גיורא ישראל: קודם כל זה בטוח, אני מבין שהנושא של אותו מתחם ספציפי הוא מאוד סקסי להתעסק בו, תרתי משמע - - -
יפעת שאשא ביטון: ממש לא סקסי, הוא פשוט מקומם.
<גיורא ישראל: אני מבין, הדבר הזה כן הגיע בסופו של דבר לפתחו של בית המשפט ובית המשפט קבע בצורה מאוד מוגדרת איך הדבר הזה אמור להיעשות.
<גיורא ישראל: אנחנו מגדילים ראש וכמובן שומרים על האזור הזה בצורה מאוד סטרילית.
<גיורא ישראל: אני בין השאר גם עושה את סיורי הרישוי עם המשטרה, חברת הכנסת, ואחד המקומות הראשונים שאנחנו הולכים זה לראות את המתחם הזה וזה מפוקח ושמור ומורחק.
<גיורא ישראל: חשוב שתביני שבתוך האירוע עצמו יש לנו ברמת המתנדבים, 300 נוודים, נוודים זה אנשים מתוך הקהילה שמקבלים סמכות מתוך הקהילה והם בעצם שוטרי העיר.
<גיורא ישראל: רוב הבעיות, אם מתעוררות, מחלוקות או what ever שקורות בתוך העיר הזאת, נפתרות ברמה פנימית.
<גיורא ישראל: זה אנשים שעוברים הכשרות של גישור ופתרון סכסוכים בדרכים לא אלימות.
<גיורא ישראל: האירוע הזה הוא מאוד מאוד מאוד בטוח.
<גיורא ישראל: יש בית חולים שברמת הטיפול הרפואי שנמצא בעיר, שכולו נעשה בהתנדבות, מקבל - - - זה אחד המקומות הבטוחים להיות בהם במשך אותו שבוע במדינת ישראל.
<גיורא ישראל: אני חושב שיושבת פה חבורה של - - -
יפעת שאשא ביטון: אולי פיזית.
יפעת שאשא ביטון: נפשית, אני לא בטוחה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאתם הגעתם מטעמם.
<רועי בן מנחם: לא.
<גיורא ישראל: לא.
<גיורא ישראל: ממש לא.
<רועי בן מנחם: שמי ד"ר רועי בן מנחם מעמותת "עלם", אני מנהל את התכנית של עבודת רחוב וניידות ברמה הארצית.
<רועי בן מנחם: יושבים פה אביתר ובועז.
<רועי בן מנחם: יש לנו פרויקט שעושה איתור במסיבות טבע, מסיבות אחרות.
<רועי בן מנחם: האמת שגם אנחנו הגענו לפה כי חשבנו שאנחנו מגיעים לנושא אחד והבנו שהנושא של הדיון הוא נושא אחר.
<רועי בן מנחם: אנחנו יכולים להגיד שאנחנו פוגשים ברחובות ישראל למעלה מ-11,000 בני נוער וצעירים בשנה ואנחנו עושים עבודת איתור במסיבות טבע, במסיבות מאושרות וחוקיות, ושם זה באמת פחות בפן של עבודה עם ילדים קטנים, יותר בעבודה עם בני נוער וצעירים, אבל כן, אנחנו יכולים להגיד שלפחות באירועים שאנחנו נמצאים בהם, זה נמצא בשוליים, הסיפור הזה של ילדים.
<רועי בן מנחם: ממש ממש בשוליים.
<רועי בן מנחם: אין פה מקום להרחיב על מה אנחנו עושים, העבודה המקצועית שלנו בתוך מסיבות הטבע, כי זה באמת לא הדיון.
<רועי בן מנחם: אני חושב שזה דיון מאוד מאוד חשוב, אולי לא לוועדה הזאת, כי זו תופעה מאוד רחבה בישראל, של נערים, בני נוער, צעירים, שנמצאים במסיבות טבע - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, שם למשטרה מאוד קל לפעול.
יפעת שאשא ביטון: הם פשוט מגיעים למקום, רואים סמים, מפזרים את ההפגנה.
<רועי בן מנחם: בחלק מהמקומות הם נמצאים, הם נוכחים.
<חגית בן שאנן: כל אירוע שהוא לא באישור משטרה.
<קריאה: מה שאנחנו יודעים ונמצאים נפתרות הבעיות.
<חגית בן שאנן: אבל האירוע הספציפי הזה הוא אירוע שהוא מפוקח על ידי המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: על מי את מדברת?
<ניר אדן: בדרום.
<רועי בן מנחם: עכשיו אני שׂם, בכל זאת נקלעתי לדיון ואני שׂם רגע נקודה בהקשר של מה שאנחנו עושים בעמותת "עלם".
<רועי בן מנחם: אני לא ארחיב כי, שוב, זה לא קשור לדיון, אבל אני אגיד שאני הגעתי, הלכתי לראות, לבחון, להסתכל על אירוע של "מידברן" לפני כמה חודשים.
<רועי בן מנחם: אני לא מגיע בדרך כלל לאירועים האלה.
<רועי בן מנחם: אני יכול להגיד בתור איש חינוך, דוקטור, עובד עם נוער בסיכון שנים רבות, שכל אחד שמגיע לאירועים כאלה יכול לבחור מה הוא לוקח או לא לוקח מהמקומות האלה.
<רועי בן מנחם: אני חושב שיש שם דברים מדהימים.
<רועי בן מנחם: בסוף, הורה, אנחנו פוגשים את זה כל יום ברחוב, בכל הערים, בכל המצבים הסוציואקונומיים, בסוף הורה מזניח הוא הורה מזניח בכל מקום והורה מעצים והורה אחראי הוא הורה אחראי בכל מקום, ופה אני אומר את דעתי האישית, ובזה אין לי מה להגיד יותר.
יפעת שאשא ביטון: זה נראה לך כמו מקום - - - תראה, אני יכולה להגיד ואני רגע אגיד על עצמי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאני אקח את הילדים שלי למקומות שאני יודעת שמראש אין סכנה שהם ייחשפו למשהו שאני לא רוצה שהם ייחשפו.
יפעת שאשא ביטון: לפי בחירה אישית שלי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אפשר להסכים איתה, אפשר לא, אבל אני יודעת שאני מראש לא אגיע איתם למקומות שאני אצטרך אחר כך לתווך להם משהו שלא רציתי שהם יפגשו בכלל.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם סביבה כפי שהם מתארים, שיכולה להיות פנטסטית, אני לרגע לא בוחלת בה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זו זכותו של כל אחד לעצב את סביבתו כראות עיניו, אבל השאלה היא אם הסביבה, כפי שהם מציגים אותה וכפי שאתה ראית אותה, מתאימה לילדים או שילדים עלולים להיחשף לדברים כשהם לא יכולים לבחור אם הם לוקחים אותם או לא, כי רמת ההשפעה שלה עליהם היא אחר כך, אתה יודע, פנימית ונפשית ועוד הרבה דברים אחרים.
<רועי בן מנחם: אני אומר את דעתי האישית.
<רועי בן מנחם: אני חושב שהדיון פה סך הכול זה דיון שרוב האנשים שמדברים פה מביעים את דעתם האישית בנושא, אז גם אני מביע את דעתי האישית.
<רועי בן מנחם: אני חושב שכשאני נוסע עם ילדיי בכבישים הם נחשפים יום יום דקה דקה להתנהגויות מסכנות, מסוכנות, להתנהגות אלימה ברמה הוורבלית וברמה הפיזית ועוד ועוד, חשיפה לתכנים אלימים בטלוויזיה, חשיפה לפרסומות שמעודדות - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים בכל ומנסים להתמודד עם הכול - - -
<רועי בן מנחם: נכון, נכון, אני רק אומר, זאת אומרת, זה קיים בכל המרחבים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שאנחנו גם יכולים לשלוט בזה בתור הורים.
<רועי בן מנחם: אני אגיד גם בתור הורה גרוש, גם, שוב, אני מביא את מקומי האישי, אני חושב שאם אין הסכמה של שני ההורים לקחת את הילדים למקום מסוים זו כבר בעיה אחרת.
<רועי בן מנחם: זו בעיה שצריכה להיות, ושוב, אני לא משפטן ולא שום דבר, אני לא אקח את ילדיי לשום מקום - - -
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך בצורה פשוטה, אתה פגשת שם סביבה מסוימת - - -
<רועי בן מנחם: באירוע הספציפי שאני הייתי, ואני אומר שוב, באירוע שהייתי לא ראיתי עירום.
<רועי בן מנחם: פגשתי אנשים מאוד מאוד רציניים מהחברה הישראלית, ראיתי יצירות אמנות ודברים באמת באמת מקסימים.
<רועי בן מנחם: התרשמתי מאוד לטובה מהאירוע.
<רועי בן מנחם: זה האירוע שאני הייתי בו, מעבר לזה אני לא יודע להגיד.
<יעל גזית: אני יעל גזית.
<יעל גזית: אני כתבת ב-YNET, אני הייתי ב"מידברן" ביוני 2016 ולאחר מכן, כמה ימים אחרי שהייתי חמישה ימים ב"מידברן", כתבתי כתבה.
<יעל גזית: אני כתבתי כתבה ביקורתית על האירוע.
<יעל גזית: ספגתי גם הרבה ביקורת על זה שהייתי ביקורתית בכתבה.
<יעל גזית: לדעתי האישית, האירוע עצמו לא מדבר אליי וכתבתי את דעתי האישית, אבל אני, כשהייתי שם, לא ראיתי שום התנהגות לא חוקית, לא ראיתי שום דבר פלילי.
<יעל גזית: הייתי חמישה ימים ולא ראיתי דברים חריגים מבחינת עירום ליד ילדים או חומרים אסורים או אלכוהול או סמים.
<יעל גזית: את מוזמנת לקרוא את הכתבה שלי, אי אפשר לחשוד בי, כלומר, אני כתבתי שהאירוע לדעתי הוא סתמי - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא שופטים אותם.
<יעל גזית: מבחינת ילדים ולכן היה חשוב לי להגיע לכאן, לא ראיתי שום דבר.
<יעל גזית: יש מתחמים שהם מוגדרים כמתחמים של 18.
<יעל גזית: אין לילדים מה לחפש שם, הם לא נמצאים שם, ויש מתחמים לילדים.
<יעל גזית: יש מקומות שיש יצירה לילדים, שהם מכינים שדונים כאלה.
<יעל גזית: יש שם הרבה פעילויות לילדים.
<יעל גזית: אני עצמי רווקה ללא ילדים אז השאלה עצמה לא מעסיקה אותי, אבל אני מורה וזה כן חשוב לי שיהיה בסיס ערכי.
יפעת שאשא ביטון: יש לך הרבה ילדים, לא ביולוגיים.
<יעל גזית: כן, מספיק צרות, אבל מבחינתי, לדעתי האישית, רשלנות או הזנחה הורית, יכולה, כמו שאמרתם, להיות גם בבית וגם בחוץ ואם יורשה לי, אם אני כבר בכנסת, בשבועות האחרונים אנחנו שומעים הרבה על התעללות ופגיעות בעקבות מצב כלכלי קשה, לדעתי זאת הבעיה מספר אחת במדינה, שהילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מוחה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה שתהיה הצדקה לשום אלימות כלפי ילדים ולא לנסות עכשיו להסביר או להצדיק אלימות כלפי ילדים או רצח של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים גם את התופעה הזאת של הורים שנוטלים את החיים של היקר, האמור להיות יקר להם מכל, ואז באים ומציירים אותם בתקשורת כקרבנות של החיים וכמסכנים ושהם פעלו מתוך איזושהי מצוקה ואז אנשים שנמצאים במצוקה באיזו עיר אחרת, באיזה בית, שהחיים לא שפרו עליהם אז וואו, אוקיי, אז כנראה שזה אחד הפתרונות שדרכם אנחנו - - - אז אני ממש מבקשת סליחה, אבל אני מוחה על החיבור הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון, אני מסכימה איתך בדבר אחד, יש אנשים שנמצאים בתוך משפחות עם מצוקה ואנחנו צריכים לעזור להם ואנחנו צריכים לעשות הכול כדי לנסות להוציא אותם מהמעגל שהם נמצאים בו בכל מיני אמצעים, אבל זה עדיין לא נותן להם שום לגיטימציה לפגוע בילדים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה במיוחד בגלל האירועים האחרונים שאנחנו חווינו וטלטלו את כולנו.
<יעל גזית: משפט אחרון, ברשותך.
<יעל גזית: אם כולנו הסכמנו שיש רשלנות או הזנחה שיכולה להתרחש בכל מקום, אני רואה ומכירה שיש הרבה סטריאוטיפים מאוד חזקים על מה שמתרחש במסיבות טבע.
<יעל גזית: בתור אחת שהייתה שם, וזה חשוב לי להגיד, אני לא ראיתי משהו חריג.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יעל, תודה רבה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את נציגת המשטרה, ושוב, אני מחזירה גם קצת לקונטקסט, כי "מידברן", זה לא הם שעומדים פה בבסיס הדיון, אלא בכלל אירועים מהסוג הזה.
יפעת שאשא ביטון: יש עוד אירועים נוספים - - -
<ניר אדן: את יכולה לחדד איזה עוד אירועים את מדברת עליהם, שנבין?
יפעת שאשא ביטון: כן, יש פסטיבלים שמתקיימים בכל מיני מקומות בארץ, חלקם גם במדבר, ויכול להיות שגם חיברתי ביניהם, שבהם חלק מהתרבות - - - אגב, יש גם קבוצות פרטיות שיוצאות ויש להן מסורת מדי שנה לצאת לשחיות ליליות בעירום וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר, שיעשו מה שהם רוצים, שלא ייקחו איתם את הילדים לשם.
יפעת שאשא ביטון: אני לא באה ואומרת לך איך להתנהג ואיך לנהל את החיים שלך, אבל כן יש לי איזושהי חובה, היום גם מקצועית, אבל גם מוסרית, להגן על הילדים ואיפה שהם לא צריכים להיות שלא יהיו.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאני לא אכניס אותם איתי למיטה אז אני גם לא אקח אותם לכל מיני מקומות שהם לא צריכים להיות שם.
<חגית בן שאנן: בוקר טוב.
<חגית בן שאנן: חגית בן שאנן, אני קצינת נוער של משטרת מחוז דרום.
<חגית בן שאנן: אני רוצה לעשות איזושהי הפרדה בין מסיבות טבע ובין האירוע הספציפי של "מידברן".
<חגית בן שאנן: לכן אני פה, כנציגת המחוז.
<חגית בן שאנן: שלא יצטייר שיש פה איזושהי מסיבת סמים או מסיבת אלכוהול או מסיבה מינית באישור המשטרה, זה ממש לא כך.
<חגית בן שאנן: כל ההפקה עוברת באישורים מחמירים של מערך הרישוי אצלנו, כולל סיור שטח במקום, מה כולל כל מתחם ומתחם ועל פניו זה איזשהו סוג של פסטיבל למשפחות, ללא אופי, לא מיני, לא של אלכוהול וגם לא של סמים.
יפעת שאשא ביטון: מה זה המתחם הזה שיש בו אהבה חופשית?
<חגית בן שאנן: רגע, אני אסביר.
<חגית בן שאנן: יש כמובן גם כוח משטרתי גלוי במקום, בגלל כמות האנשים שמגיעה, אבל גם כוח משטרתי סמוי, כדי לאתר אם יש במקום סמים או דברים כאלה.
<חגית בן שאנן: אין אישור למכירת אלכוהול, האלכוהול שנכנס למקום זה משפחות שהביאו מהבית.
<חגית בן שאנן: האוכלוסייה ככלל שמגיעה זו אוכלוסייה נורמטיבית, אין לנו איזשהו ריבוי של אירועים שם - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו אמרנו, אלה אנשים שנסתובב ברחוב ולא נגיד "אלה הולכים לפסטיבל כזה ואלה לא".
<חגית בן שאנן: בדרך כלל האירועים שיש אחרי פסטיבלים כזה זה אירועים של פריצות לרכב, משהו חיצוני, לא משהו פנימי בתוך המתחם ואלה אירועים שעוברים בצורה שקטה.
<חגית בן שאנן: בשונה ממסיבות טבע שהן לא באישור המשטרה, שאלו קבוצות כאלו שמתארגנות באמצע ההרים או באמצע שום מקום, ששם סביר להניח שיהיו סמים - - -
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל עם בני נוער ולא עם ילדים.
<חגית בן שאנן: גם בני נוער וגם שם מן הסתם לא רוצים את נוכחותנו כמשטרה ושם גם יש סמכות של כל קצין משטרה בדרגת פקד לעצור מיד את האירוע ולהפסיק אותו.
<חגית בן שאנן: שוב, לגבי הנושא של אותו מתחם, זה גם הגיע לפתחו של בית המשפט, האם יש פה התערטלות בציבור או לא ובית המשפט אמר את דעתו בעניין הזה, שמאחר וזה במתחם סגור עם כל הקריטריונים, שלא נכנסים לשם ילדים ויש שמירה, אז זה משהו שמן הסתם בית המשפט אמר את דעתו, אבל כן יש שם כוח סמוי, כדי לנסות לאתר אירועים כאלה.
<חגית בן שאנן: אנחנו לא מכירים אירועים שהיו.
<חגית בן שאנן: אם כמובן יש לכם כוח כזה שנמצא במקום ומזהה, אפשר פשוט להגיע לשוטר שיפסיק שם מיד את העבירה וייפתחו תיקים בהתאם.
<חגית בן שאנן: זו לא תופעה שמוכרת לנו בכל אופן.
<חגית בן שאנן: דיברתי הבוקר עם קצינת הרישוי והאבטחה, שאמרה לי שהאירועים האלה עוברים בצורה שקטה, בלי איזשהם אירועים חריגים, ואם יש איזשהם אירועים כאלה ואחרים זה באמת משהו נקודתי כי כמות השוטרים שם היא לא על כל אדם ויכול להיות שבאמת בזמן נתון, כששוטר לא היה במקום מסוים, אז אולי היה איזשהו קטין שהחזיק בקבוק אלכוהול או מישהו שהסתובב, אבל זה לא האופי של הפסטיבל עצמו.
<קריאה: אני אשמח להתייחס, זה אפשרי?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק להקריא לכם פה משהו מתוך האתר שלכם.
יפעת שאשא ביטון: "האם להביא ילדים לאירוע?
יפעת שאשא ביטון: " ושוב, אני לוקחת אתכם כדוגמה, אני אומרת לכם, אני מכירה, אני גם - - -
<גיורא ישראל: אבל זה מאוד - - -
<גיורא ישראל: זה מאוד לא הוגן, מה שאת עושה.
יפעת שאשא ביטון: שניה, רגע.
יפעת שאשא ביטון: זה הוגן מאוד.
יפעת שאשא ביטון: זה מפורסם לכולם.
יפעת שאשא ביטון: מה, אני לא בסדר שאני מקריאה את זה?
יפעת שאשא ביטון: ואתה הפרעת לי לומר שאני יודעת שיש עוד אירועים, אגב, מאוד נחשבים, חלקם, מרוב שהם כל כך ברוח הטבע, אדם וחווה, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: באמת עכשיו אני אומרת - - -
<גיורא ישראל: לא, אבל זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי לא, רגע.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שזה כן ושם זה רק שתייה טבעית ומיצים וכל מיני דברים כאלה ועירום זה חלק מההיטהרות, בסדר?
<תמי ברנע: השאלה אם יש שם כניסת ילדים.
יפעת שאשא ביטון: וכן, שאלו משפחות - - -
<תמי ברנע: ב"אשרם במדבר" אין כניסת ילדים, לפי מה שאני ביררתי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז יש מקומות שכן מאפשרים את זה כי באות משפחות וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשים בדיוק את האצבע על המקומות האלה ואנחנו נדבר איתכם.
יפעת שאשא ביטון: גם תיכף ננסה להבין משפטית מה אנחנו יכולים לקדם כדי להגן על הילדים בסיטואציות כאלו, אבל אני רוצה רגע להקריא משהו מאצלכם.
יפעת שאשא ביטון: "האם להביא את הילדים לאירוע?
יפעת שאשא ביטון: התשובה והבחירה איננה פשוטה ויש לשקול אותה בכבוד ראש.
יפעת שאשא ביטון: החוויה הצפויה להם טובה בדרך כלל, אולם לא מתאימה לכולם מחד.
יפעת שאשא ביטון: מאידך, חלומם של ההורים ביחס לאירוע לא תמיד כולל ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הורות איננה פשוטה בשטח ואם הדרישות בבית גבוהות מן ההורה, הרי שבשטח הן גבוהות יותר, הן בהכנות והן בפעילות השטח.
יפעת שאשא ביטון: ההמלצה הכוללת היא להתנסות פעם אחת באירוע ללא ילדים ולאחר שמהות האירוע מובנת לכם לחלוטין תוכלו לקבל החלטה נכונה מבחינתכם".
יפעת שאשא ביטון: אני קוראת את זה - - -
<קריאה: אני כתבתי.
יפעת שאשא ביטון: יופי של כתיבה וניסוח - - -
<גיורא ישראל: אגב, זה לא קשור לשום עניין מוסרי, זה קשור לזה שאלה תנאי קמפינג.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: כאילו רק אצלכם עושים קמפינג, לא נוסעים לכנרת עם אוהלים ולא נוסעים לים המלח עם אוהלים.
יפעת שאשא ביטון: המצאתם את הקמפינג.
<גיורא ישראל: חברת הכנסת, זה שבוע בתנאי שטח במדבר.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני באה מהגליל, אצלי, איפה שאתה לא מסתובב אתה רואה אוהלים מסביב.
<גיורא ישראל: זה שבוע במדבר.
<גיורא ישראל: אין כסף בתוך האירוע, אי אפשר לקנות שום דבר, ההיערכות היא מאוד רצינית.
יפעת שאשא ביטון: תגיד, אתה מדבר ברצינות?
<גיורא ישראל: לגמרי ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: רק "במידברן" אין - - -
<אורנה פלס: אין כסף באירוע, אין לך מה לקנות.
<גיורא ישראל: זה לא שחסר לך עכשיו אוכל ואת הולכת ומביאה המבורגר לילד.
יפעת שאשא ביטון: "קחו בחשבון את כל ההשלכות, האם הילדים ילכו לישון בעיר שבה מוזיקה מופעלת כל הזמן, האם יש לכם פתרון לשמירה על הילדים בעת שאתם עסוקים בפעילות אחרת וזקוקים להפסקה, מנוחה"
<גיורא ישראל: נכון.
יפעת שאשא ביטון: יופי של כתיבה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני שואלת באמת, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: מכל סיבה, כן יש להם מקום לקנות המבורגר או כל סיבה אחרת, לא נכנסת לזה אפילו, אתם בעצמכם מזהים שהנוכחות של הילדים יכולה להיות מורכבת.
יפעת שאשא ביטון: מה יש להם לחפש שם?
<גיורא ישראל: זה אירוע שמיועד למשפחות וזה אירוע שמיועד - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פסטיבלים שאומרים, "חברים, בואו תעשו מה שאתם רוצים, בלי ילדים".
<גיורא ישראל: זה אירוע שמיועד למשפחות.
<גיורא ישראל: אני חושב שהדיון שמתנהל פה הוא דיון הרבה הרבה יותר רחב, שאיכשהו "מידברן" נכנס לתוך התמונה.
<גיורא ישראל: לבי מאוד עם רן, ואני מכיר את המקרה שלו וזה מקרה מצער וחריג - - -
<קריאה: - - - פרוטוקול.
<גיורא ישראל: ולא נכניס את זה לפרוטוקול ואני לא רוצה להיכנס לפרטיות שלו ובאמת לבי איתו, אני לא חושב - - -
<קריאה: אל תמשיך לדבר.
<גיורא ישראל: בסדר, אני לא חושב שעניינים שבין בעל ואשה, שאפשר לעשות מהמקרה הזה השלכה - - -
<קריאה: אבל אתה לא אמור לדבר.
<קריאה: אתה אומר, "אני לא רוצה להיכנס ואתה בדיוק מפרט מה קורה".
<קריאה: אז אנא, לא לציין שמות ולא את הפרטים.
<גיורא ישראל: סליחה, מתנצל, מתנצל.
<גיורא ישראל: מה שאני אומר זה שאי אפשר לעשות השלכה.
<גיורא ישראל: אני חושב שאנחנו עושים פה קשר בין שני דברים שהם בכלל לא קשורים, לא קשורים ל"מידברן", לא קשורים, לא לאני מאמין שלנו ולא לצורה שבה אנחנו פועלים.
<גיורא ישראל: חשוב לי מאוד - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שוב לפרוטוקול, כדי שמי שהיה לו ספק, אנחנו לא דנים ב"מידברן", אנחנו דנים בכל אותן מסיבות, אירועים, פסטיבלים או כל שם אחר שקוראים להם, שאליהם מגיעות משפחות וחלק מהתפיסה של המקום והביטוי העצמי הוא התערטלות, הליכה בעירום וכו'.
יפעת שאשא ביטון: לא קשור ל"מידברן" באופן אישי.
יפעת שאשא ביטון: "מידברן" נמצאים פה ואנחנו משתמשים בהם כדוגמה.
<גיורא ישראל: אנחנו פועלים על פי חוק, ויותר חשוב מזה, אני חושב שבאופן ספציפי, מה שעמותת "מידברן" עושה והאופן שבו היא מתנהלת, יכול להיות אור ולתת הרבה השראה לאירועים דומים.
<גיורא ישראל: מערכות חינוך היום פונות אלינו, את מכירה את פרויקט - - -
יפעת שאשא ביטון: מה אתם צריכים את המתחם הזה?
<גיורא ישראל: עזבי את המתחם.
<גיורא ישראל: את נתקעת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה.
יפעת שאשא ביטון: ברור שאני נתקעת - - -
<גיורא ישראל: אבל זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה להשתחרר ממנו.
<גיורא ישראל: אבל זה לא אני להחליט.
<גיורא ישראל: אם בית המשפט קבע, זה הגיע לפתחו של בית המשפט, בית המשפט קבע בצורה מאוד ברורה לגבי אותו מתחם ספציפי - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני לא חייבת להסכים.
יפעת שאשא ביטון: גם בית משפט קבע חצי שנה לבן אדם שאנס את הבת שלו, אז מה, אז אני חייבת לקבל כל פסיקה שלהם?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהקלות, הקלות שבה אנחנו מתייחסים לפגיעה בילדים היא בלתי נסבלת - - -
<גיורא ישראל: אני מסכים איתך לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: גם על ידי בית המשפט ואין לי בעיה שיצטטו אותי אומרת את זה ובשביל זה אני פה, בשביל להאיר גם את המקומות האלה.
<גיורא ישראל: אני מסכים איתך לגמרי, אבל להגיד פגיעה בילדים ולשים את זה תחת אירוע שבמהות שלו הוא אירוע משפחתי כמו "מידברן" באותה כפיפה, אני חושב שזה עוול ואני מזמין אותך שוב, תהיי אורחת שלי, נלך יחד, תראי את הדבר הזה.
<גיורא ישראל: זו תופעה, אנשים מכל העולם מגיעים.
<גיורא ישראל: "ערי חינוך", אחד מפרויקטי החינוך הכי מתקדמים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אחר כך אגיד לך כי אני לא רוצה שזה יירשם בפרוטוקול, לאן עוד כל מיני אנשים מאוד מכובדים מגיעים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זה לא אומר שזה נותן להם לגיטימציה.
<גיורא ישראל: זה לא קשור למכובדות, זו לא מכובדות, אני לא חושב שאנחנו יותר או פחות מ-, אני לא חושב, אבל אני כן חושב שהפריפריה בליבה יכולה להתגאות, כי הפרויקט הזה, המהות שלו, אנחנו בדיוק אחרי לילה קשה ואחרי הפטירה של שמואל ריפמן, ראש מועצת רמת הנגב, איש מאוד יקר - - -
<ניר אדן: שאִפשר לנו את הסיפור הזה.
<גיורא ישראל: שאפשר ובאמת די בזכותו הדבר הזה קורה במדינת ישראל.
<גיורא ישראל: את יכולה לדבר עם בני ביטון מעיריית דימונה ולהבין קצת יותר מהו הסיפור הזה שנקרא "מידברן" ואת המשמעות שלו.
<גיורא ישראל: "ערי חינוך", שהוא אחד מפרויקטי החינוך הכי מתקדמים היום במדינת ישראל, פנו אלינו כדי שאנחנו נבנה ביחד איתם תכנית חינוך שמבוססת על העקרונות של "מידברן", אז אי אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה ש"ערי חינוך", הרי אני מכירה את הנפשות הפועלות, לא יבקשו את המתחם הזה בשום חלק מהפרויקט שלהם.
<גיורא ישראל: ברור.
<גיורא ישראל: תראי, אני לא מכיר ואף אחד מאיתנו שיושב פה לא מכיר והוא לא חלק מאותו מתחם ספציפי שמישהו ביקש להקים, אבל אנחנו כן פועלים במסגרת החוק, החוק אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מוקיעה, באמת אני אומרת- - - עזוב, שוב אני אומרת, אתם לא המוקד, אבל אני כן אגיד לכם על המתחם הזה ואני כן אגיד את זה לפרוטוקול, שאני מוקיעה את זה.
יפעת שאשא ביטון: עצם התפיסה שמאפשרים את זה בתוך מקום שמגיעות אליו משפחות עם ילדים וילדים רואים מתחם סגור ויש שם סקרנות של מה שקורה שם ואולי ההורים שלהם, שלא נדע, נכנסים פנימה, מה לעשות, אני בתפיסה שלי לא מסוגלת לקבל את זה.
<עדן אוריון: ובתל אביב ובירושלים זה לא קיים?
יפעת שאשא ביטון: ומנסים להילחם בזה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה "זה לא קיים"?
יפעת שאשא ביטון: יש לך מתחם באמצע הרחוב שבו עושים אהבה חופשית?
<עדן אוריון: אני שואל אם את מתנגדת גם למתחמים כאלה בסביבה עירונית - - -
<עדן אוריון: כי קיימים מתחמים - - -
<עדן אוריון: זו הדמוקרטיה.
יפעת שאשא ביטון: כן, חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: שכל אחד יעשה בבית שלו מה שהוא רוצה, ואני מקווה שבבית האנשים גם מגנים על הילדים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: לא סתם שאלתי את השאלה הבוטה, והיא לא חלילה כלפי אורנה, אני גם אמרתי את זה על עצמי אחר כך, אני לא מכניסה את הילדים שלי איתי למיטה ואני מצפה שאף מבוגר אחראי לא יעשה דבר כזה.
<גיורא ישראל: אגב, אותו מתחם - - -
יפעת שאשא ביטון: על אותו משקל גם לא במקומות - - -
<גיורא ישראל: אותו מתחם, בגלל שאני מכיר קצת את החבר'ה שמפעילים אותו, מתעסק בעיקר בפעילות חינוכית, תתפלאי לשמוע - - -
יפעת שאשא ביטון: מה, זה חינוך מיני?
ח<גיורא ישראל: חינוך לקונסנט ולהסכמה ולאיך - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בוא, בוא, תחסוך ממני.
<משה ברקוביץ': יש לי תשובה לגבי השאלה.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני רק רוצה להקריא משהו לפרוטוקול, בגלל שעלו פה דברים ואני כן רוצה לשמור על פרטיות של אנשים, אז "אני קובעת לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הצבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים וככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו".
<משה ברקוביץ': לגבי השאלה של עבירה פלילית, תוך כדי בדקתי.
<משה ברקוביץ': יש סעיף בחוק העונשין 349, מעשה מגונה בפומבי, זה כולל התערטלות.
<משה ברקוביץ': הוא קובע עונש על התערטלות, לגבי כולם שנה, לגבי קטין מתחת לגיל 16, שלוש שנים.
<משה ברקוביץ': העבירה הפלילית קיימת - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, סליחה?
<משה ברקוביץ': אם ההתערטלות או המעשה מגונה הוא כלפי כל אדם זה שנה ואם זה כלפי קטין מתחת לגיל 16 זה שלוש שנים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אוקיי, בסדר.
<אורנה פלס: אין פה יסוד של כוונה?
<אורנה פלס: האם זה לא צריך להיות מכוון לפגוע, מכוון להזיק?
<משה ברקוביץ': האירוע - - -
<אורנה פלס: אני בדקתי את זה - - -
<חגית בן שאנן: לפחות ברמה החקירתית, של לפתוח בחקירה, זה מספיק.
<אורנה פלס: מספיק שהוא הולך עירום - - -
<חגית בן שאנן: אם התובע יגיש כתב אישום או לא זה כבר משהו אחר, אבל ברמת של לחקור זה מספיק.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק השלב שמטריד אותי, אם יחליטו להגיש כתב אישום או לא, אם הפרקליטות אחר כך לא תמשיך את זה לבית משפט, כי אני אומרת לכם, ואני אומרת את זה כל הזמן ואני אמשיך להגיד את זה, כל עוד שאני כאן וגם אחר כך, יש פה איזושהי קלות בלתי נסבלת כשמדובר בילדים.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו רואים שהרבה פעמים זה לא מגיע לכתבי אישום וכשזה מגיע לכתבי אישום הפרקליטות סוגרת הרבה מאוד מהתיקים.
יפעת שאשא ביטון: רק אתמול התקיים דיון וראינו איזה מספר עצום של תיקים נסגרים, תיקים שנפתחו בגין פגיעה בקטינים, שלא לדבר על מה שקורה אחר כך בבתי משפט.
יפעת שאשא ביטון: גם זה שבית משפט אפשר מתחם סגור, ממש כל הכבוד, נאורות לשמה, אבל זה בוויכוח בתפיסה ביני - - -
<אורנה פלס: יש לי שאלה אלייך.
<אורנה פלס: מה דעתך, אני באמת שואלת, מה דעתך על ערוצי טלוויזיה שמשדרים תכנים לא הולמים לילדים, שכל מה - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי אני אספר לך - - -
<אורנה פלס: שכל מה שיש עליהם זה בעצם סימן שאסור לילדים לראות אותם ובינינו, הילדים חשופים אליהם בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי אני אספר לך.
יפעת שאשא ביטון: אני אספר לך משהו טרי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אספר לך היסטוריה של שנתיים, שאני לא חושבת שיש מישהו שמציק לכל אותם ערוצים יותר ממני.
יפעת שאשא ביטון: רק בשבוע האחרון אנחנו זיהינו שיש תכנית שעוסקת באמנות, אמנות יפה אפילו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: היא מדברת על איזשהו תהליך התפתחותי ובתוך אותו משדר אמורות היו להיות גם סצנות של עירום ומין ומיניות, כחלק מתהליך ההתפתחות של האמנות.
יפעת שאשא ביטון: אני זיהיתי שזה הולך להיות בשש בערב, שבואו נודה על האמת, זה לא משנה עכשיו אם ההורים משגיחים יותר, משגיחים פחות, כולם עסוקים והטלוויזיה היא מאוד זמינה לילדים, אף אחד לא מתאר לעצמו שהילדים ייחשפו בשעה כזו לתכנים כאלה ואני פניתי לערוץ הראשון והם הסירו את זה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הם לא שידרו את המשדר.
יפעת שאשא ביטון: זה אמור היה להיות במשדר חוזר.
יפעת שאשא ביטון: זו דוגמה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פונים לכל הערוצים.
יפעת שאשא ביטון: יש שעות שהן מוגדרות כשעות שהן לא לצפייה לילדים וכאן אני מצפה מההורים כן לגלות אחריות ושהילדים שלהם לא יהיו חשופים לערוצים האלה.
<אורנה פלס: ולמרות זאת לא מספק אותך שהמתחם סגור ויש שמירה עליו והוא מובחן בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, כי הילדים יודעים מה קורה שם.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שאני אגיד להם, "חכו רגע, אני מסתגרת עם אבא בחדר".
<אורנה פלס: הילדים לא יודעים מה קורה בשמונה בערב בטלוויזיה?
<אורנה פלס: את באמת חושבת שהילדים לא יודעים איזה תכנים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש לך שליטה, כהורה, אם הטלוויזיה שלך תהיה מכוונת על ערוץ כזה או אחר.
יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת, וזו בדיוק אותה שליטה שאני מצפה מהורים שלא יגיעו עם ילדים למתחמים שבהם - - -
<אורנה פלס: אני לא מגיעה עם הילד למתחמים.
<אורנה פלס: אני מדברת על שטח - - -
יפעת שאשא ביטון: זה ויכוח אידיאולוגי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם את תחשבי קצת על הדברים, אני לא חושבת שילד שיושב בתוך סביבה מסוימת, שבה יש מתחם שם, שמוגדר לפעולה כזו או אחרת, ומסקרן אותו לדעת מה קורה שם ומעסיקה אותו מה קורה שם ומי נכנס ומי יוצא, מה לעשות?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו פגיעה לא פחותה מאשר אם הוא היה נחשף לה.
<רן חורי: יש פה כמה נקודות - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי, אני חושבת שזה לא מתאים.
יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת, אני לא שופטת אתכם, תעשו מה שאתם רוצים, אני לא חושבת שילדים צריכים להגיע לסביבות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אומרת פה מנהלת הוועדה שבאירועים האחרים שאנחנו בדקנו, שם לא מאפשרים כניסה של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הם אפילו לא יושבים כאן ושיעשו מה שהם רוצים.
<תמי ברנע: לכן לא הזמנתי.
<תמי ברנע: ברגע שאמרו לי "אין אצלנו כניסה לילדים" אז זה לא רלבנטי.
<משה ברקוביץ': אם אני יכול רק להשחיל מילה.