GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סי מלר: אם יש לכם ילדים מגיל 4 אני מאוד ממליצה לתת להם מתנה ארגז כלים, זה ממש מרגש אותם.
<סי מלר: הבנו שאנחנו צריכים לרתום מחדש את המלאכות של העבר, נגרות, תפירה, דברים שלא תמיד ילדים מספיקים לגעת בזה בגיל הזה, כי אנחנו צריכים את זה לתהליך היצירה שלנו.
<סי מלר: הלמידה הזו היא תוך כדי העשייה.
<סי מלר: קיבלנו תרומה של מדפסות תלת ממד, כשבהתחלה חשבנו שאנחנו נדפיס צעצועים שלמים איתם ואחר כך גילינו שההדפסות הן מאוד קטנות, אנחנו עדיין בשלב הזה של הדפסות קטנטנות.
<סי מלר: מי שירצה אחר כך לראות יש כאן דוגמה והנה המדפסת מדפיסה כאן משהו.
<תמי ברנע: מי תרם לכם?
<סי מלר: החברה.
<משה לייבה: חברת סטרטסיס.
<סי מלר: והבנו שאנחנו צריכים לא רק את המלאכות של העבר, אלא גם את המלאכות העתידניות יותר ואז התחילה החגיגה הנפלאה ביותר, לראות ילדים מפרקים דברים זה תענוג, התחלנו לפרק צעצועים ומכשירי חשמל.
<סי מלר: כאן זה איזה שהוא טופס, בהתחלה היינו מסודרים עם טפסים, עכשיו אני נותנת להם באופן חופשי לפרק, אבל הם היו צריכים למלא טופס שאמר למעשה מה הם משערים שיהיה בתוך המכשיר שהם יפרקו ואחר כך מה באמת היה שם.
<סי מלר: איזה שהיא מטה קוגניציה.
<סי מלר: כאן זה באמת התהליך וזה השיפוץ.
<סי מלר: בעצם דרך השיפוץ הילדים למדו איך לשים נכון סוללה, מה זה חלודה, מה זה מעגל חשמלי, זה נושא שאנחנו ממשיכים גם השנה.
<סי מלר: הילדים לומדים שיש תהליך, יש משהו שגורם לדברים לקרות, הדברים לא קורים בעצמם, הם לומדים את מה שמאחורי הזה, מבחינת תכנית הלימודים זה עולם מעשה אדם, זה חלק מתכנית הלימודים במדעים לגיל הרך.
<סי מלר: זו דוגמה של הפרויקט האישי.
<סי מלר: הילדים יודעים מראש את תכנית העבודה שלהם.
<סי מלר: אמנם הם לא יודעים לקרוא עדיין, אבל יש להם מין תמונות קטנות שמסבירות להם ואם אני אקח ילד שעובד על תהליך הוא יידע בדיוק באיזה שלב הוא ומה עוד הוא צריך לעשות, לפי התמונות הקטנות.
<סי מלר: יש כאן כמה דוגמאות לפרויקטים שעשינו בשנה שעברה.
<סי מלר: אנה ואלזה של אליה.
<סי מלר: שוב, אליה הגיעה וכשהגיע הזמן של ילדת השבוע היא בחרה ליצור את אנה ואת אלזה.
<סי מלר: אני אמרתי אולי תבחרי בין אנה לבין אלזה, זה קשה לי מדי לחשוב איך לעשות שתי בובות, שתבחר בובה אחת, זה קל, אז היא אמרה 'לא, אני רוצה גם את אנה וגם את אלזה', ואמרתי טוב, כאשר נפלתי נפלתי, אני אלך לאינטרנט לראות איך עושים את זה.
<סי מלר: ואז גיליתי שהחרדה הביצועית, אם אני לא יצרנית בעצמי, אני לא צריכה להיות כל כך יצרנית כשיש לי את האינטרנט וכל המידע יכול להימצא שם ובאמת מצאנו כל מיני דרכים נפלאות ליצור בובות.
<סי מלר: היא מציירת את הסקיצה, אני מראה לכם את השלבים.
<סי מלר: היא מארגנת את החומרים, ליהי מצלמת אותה, עוד מעט יראו למה, תוך כדי התהליך היא למדה לקלוע צמות, היא למדה למדוד את החוט, את אורך - - - אחד החלקים הכי קשים זה לצבוע את הבד, לקח להם המון זמן להבין איך זה נעשה ובסוף היא יצרה מיניאטורות של עצמה בדמות אנה ואלזה והפרויקט הזה הוא פרויקט כיתתי כי אנחנו כולנו רוצים, גם הצוות רצה שיהיה לו בובה משל עצמו, אז השתמשנו בדברים שיש לנו בסדנה וכל אחד יצר את הבובה שלו.
<סי מלר: הילדים למדו לחבר חלקים, שזה החלק הכי קשה.
<סי מלר: לחבר בין שני חלקים שלא קשורים אחד לשני, זה דבר מאוד מסובך.
<ליאורה יהושע: כמה דיסציפלינות נכנסים בתוך פרויקט אחד.
<סי מלר: וכמו בכל הפרויקטים ב-PBL גם בסוף הזמנו את המשפחות, אבל החלק הכי כיף, שהילדים שיחקו עם עצמם, עם הבובות הקטנות של עצמם, משחק סוציו דרמטי מדהים, שזה מה שהכי חשוב לי, שהילדים יפתחו את המשחק הסוציו דרמטי.
<סי מלר: הנה עוד דוגמה.
<סי מלר: נמשיך עם אנה ואלזה, הפאזל של מחיבה, גם היא רצתה ליצור פאזל של אנה ואלזה, היא יוצרת את הסקיצה.
<סי מלר: מצאנו את הלוח הזה ברחוב.
<סי מלר: המוטו שלנו זה קרוב לאפס ככל הניתן.
<סי מלר: אני אימצתי את זה גם לעצמי בחשבון הבנק שלי, כמה שפחות להוציא.
<סי מלר: מצאנו פשוט בחוץ את הלוח הענקי הזה, היא מכינה אותו, משייפת, מנקה, וילדה בת 4 הייתה מנהלת עבודה.
<סי מלר: אני הלכתי על חמש בנות שבעצם ידעו מה כל אחת עושה, מה כל אחת צריכה לצייר, איך ובאיזה צבע והיא נתנה את ההוראות.
<סי מלר: ואז נשארנו עם לוח הציור שלי לא היה מושג מה לעשות איתו ואיך לחתוך אותו בצורה של פאזל ואז נכנס לתמונה אור, המדריך הטכנולוגי שלנו, והוא אמר בוא נלך לפאב-לאב, מעבדת ייצור.
<סי מלר: את היית בפאב-לאב?
<סי מלר: זה מומלץ ללכת לבקר.
<סי מלר: זה בעצם מקום שיש בו גם הדפסות תלת ממד, גם מכונות לייזר שחותכות, המון דברים שאפשר לעשות כדי להגשים את החלומות שלנו.
<סי מלר: אנחנו יוצאים מהעולם הווירטואלי ומיישמים גם בעולם האמיתי.
<סי מלר: כאן אור מסביר לנו על כל הדברים שיש בפאב-לאב, יצאנו עם כל הגן, ומחיבה לוחצת על הכפתור במכונת הלייזר ויוצא פאזל.
<סי מלר: הצלחנו.
<סי מלר: תחושת הצלחה לכולם, לצוות, לילדים, זו תחושה מאוד טובה.
<תמי ברנע: מה זה מחיבה?
<תמי ברנע: איזה שם זה?
<סי מלר: זה מטורקמניסטן.
<סי מלר: עוד דוגמאות קטנות.
<סי מלר: חליפת ההגנה של ירין.
<סי מלר: זה ילד שהגיע עם רצון מהתחלה לעשות חליפת הגנה, איזה שהוא רצון פסיכולוגי שלו והוא הגשים את החלום שלו.
<סי מלר: הבובה של דריה, הדפסנו את הנעליים מדפסת.
<סי מלר: הסקטבורד של טמסגן.
<סי מלר: זה שילוב בין נגרות לבין דברים שהדפסנו במדפסת תלת ממד.
<סי מלר: כל ילד קיבל סרטון שבעצם תיעדנו את התהליך שבו הוא עבד כדי שילדים אחרים ילמדו.
<סי מלר: שאר הילדים יכולים כאן במחשב להיכנס לכל הסרטונים, לעיין ובעצם ללמוד למידת עמיתים.
<סי מלר: בסופו של דבר הייתה לנו מסיבת סיום, תערוכה, כל ילד קיבל חולצה עם היצירה שלו.
<סי מלר: זה היה מאוד מאוד מרגש.
<סי מלר: וכשבאנו לחפש איפה עוד בעולם עושים את מה שאנחנו עושים בגן, המחקר הניב את זה שיש תנועה בארצות הברית שקוראים לה maker movement, גישה לא רק חינוכית, גישה של החיים.
<סי מלר: בעצם אנשים שהיו עד עכשיו היו האקרים, אנשים שעד עכשיו היו להם חלומות, הם יכולים ללכת לפאב-לאב, שזו מעבדה שכונתית וליצור את מה שהם בעצם מדמיינים ורוצים.
<סי מלר: מה שאפשר את זה זו המהפכה הטכנולוגית, גם האינטרנט, שיש המון מידע איך לייצר דברים, וגם מדפסת התלת ממד מככבת, שאנחנו יכולים להדפיס חלקים שעד עכשיו לא יכולנו ויש כמה עקרונות שהתאימו בדיוק למה שאנחנו עובדים בגן הזה.
<סי מלר: מאוד מאוד מהר הגישה הזו הגיעה לחינוך בארצות הברית ויש גם בתי ספר בארץ שמשתמשים בגישה הזאת.
<סי מלר: יש שלושה עקרונות מרכזיים לגישה.
<סי מלר: קודם כל זה PBL, לעבוד דרך פרויקטים, ועכשיו תראו איך החלקים של הפאזל התחברו בצורה מדהימה.
<סי מלר: PBL זה הדבר הבסיסי, הדבר השני זה סדנה שצריכים לפתח, שבה יש כל מיני חלקים שהם לא קנויים, חלקים שאוספים מהיום יום שלא צריך אותם, והדבר השלישי זה לחבר בין מלאכות עבר למלאכות עתיד.
<סי מלר: החיבור הזה מאפשר לנו ליצור את מה שאנחנו רוצים, להגשים את החלום שלנו.
<סי מלר: וזה באמת מה שראינו שקרה.
<סי מלר: היצירתיות, גם בילדים וגם בצוות, חשוב לציין, באמת גאתה.
<סי מלר: אנחנו ראינו את המיומנויות של המאה ה-21 באות לידי ביטוי בכל אחד מהשלבים וגילינו דרך חווייתית מדהימה ללכת טכנולוגיה.
<סי מלר: עכשיו בשתי דקות מה קורה בשנה הזאת.
<סי מלר: קודם כל אנחנו ממשיכים, קראנו לזה מעזים בתשע"ז עם הפירוק והבנייה, אבל עולים עכשיו רמה ויש ילדים שאנחנו צריכים לחזור אותם על הדברים הבסיסיים.
<סי מלר: שוב רותמים, כמו שאמרתי בהתחלה, את הסביבה בתור מורה נוסף.
<סי מלר: כאן, למשל, למדנו על סיפור גן עדן, בריאת האדם והעולם, והפינה כאן בכניסה הפכה לגן עדן.
<סי מלר: זה היה ממש מרגש, עולם קטן.
<סי מלר: אנחנו רוצים לעודד את הילדים לחוות, לשאול שאלות, לחקור.
<סי מלר: אני רוצה שחלק מהנושאים של המחקר שלנו ושל הפרויקטים ינבעו מהילדים, מהצרכים שלהם, מתחומי העניין של הילדים.
<סי מלר: אז זה פשוט לשבת ולדבר עם הילדים ולשאול אותם ולבקש מהם לשאול שאלות ולהתעניין מה מעניין אותם.
<סי מלר: אנחנו לומדים יסודות בטכנולוגיה, כאן אנחנו לומדים על המעגל החשמלי.
<סי מלר: מייקי מייקי זה המשחק עם הפירות והירקות.
<סי מלר: דיסקרט, שזו בעצם תוכנה של תכנות, הילדים לומדים בגיל הזה לתכנת ובהמשך זה יעבור ממש לשטח בצורה יותר בולטת, שיהיה לגו שהוא לגו גם דיגיטלי שמתחבר לתוכנה הזאת ואפשר לתפעל אותו וליצור רובוטים, שזה זה.
<סי מלר: אנחנו נותנים להם מדי שבוע אתגרי בנייה עם כל מיני חפצים מהיום יום.
<סי מלר: כאן למשל למדנו מאחד הילדים לבנות את הדבר הזה בכוסות ואחר כך כל הילדים התנסו.
<סי מלר: כל פעם משהו אחר, אתגר בנייה אחר, מגיע לגן.
<סי מלר: עוד אחד מהפרויקטים שאנחנו עושים השנה, אני קוראת לזה ממ"ט סובב עולם, זה בעצם למידה של מדעים וטכנולוגיה דרך סיור בכדור הארץ, כשהמטרה שלנו ללמוד קודם כל, חוץ מאיזה בעלי חיים יש שם ואיזה מנהגים, שזה מאוד חשוב, איך ילדים משחקים ברחבי העולם וגם ליצור משחקים בעקבות זה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה ממ"ט?
<סי מלר: זה מדעים, מתמטיקה וטכנולוגיה.
<סי מלר: זה דבר שממש ממש חשוב לנו בגלל שכל הילדים מגיעים מכל מיני מקומות כאן.
<סי מלר: אז הביקור הראשון שלנו היה באפריקה ואז חגגנו את הסיגד ולמדנו המון על התרבות של יוצאי אתיופיה.
<סי מלר: זה מרגש את ההורים מאוד, ההורים פתאום, הלב שלהם ממש נפתח, רואים את זה, ואני לומדת יותר מאיפה הילדים האלה באים.
<סי מלר: זה חשוב גם לצוות וגם אחד לשני, לילדים.
<סי מלר: אז הם לומדים את זה ממגוון מקורות מידע, גם ספרים, גם אינטרנט, גם גוגל.
<סי מלר: כאן יהל לומדת על מנקלה, משחק שנהוג באפריקה, אחר כך אנחנו ניצור את המשחקים האלה.
<סי מלר: הם חווים מנהגים ותרבויות.
<סי מלר: כאן ליאל משחק במנקלה ענקית שיצרנו.
<סי מלר: המשחק הכי קלאסי זה החישוק והמקל.
<סי מלר: אני לא קונה כדורים אחרי שכמה כדורים כבר עפו, אין ספור כדורים עפו, הם עושים את הכדורים שלהם.
<ליאורה יהושע: כמו באפריקה.
<סי מלר: בדיוק, קרוב לאפס ככל הניתן.
<תמי ברנע: ממה זה עשוי?
<סי מלר: זה שקיות שמלאות באקרילן וכל מיני דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: מסקינג טייפ.
<סי מלר: כן, וגם זה עף ונעלם, אבל אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: הבת שלי עושה לי ככאלה, אני לא מרשה לה כדורים, אז היא מצאה לה - - -
<סי מלר: נכון, זה מה שהיינו עושים בבית ספר - - -
<גילה יצחקי: מה שנקרא מחוסר יש יצירתיות.
<סי מלר: אם אני אסכם את זה, מה שהכי חשוב לי באמת שתיקחו מכאן, אמנם יש המון רעיונות בגן, המון דברים טכנולוגיים, אבל חשוב להגיד שיש השראה.
<סי מלר: אם חסרה לכם השראה, אם אתם תקועים באיזה שהיא בעיה, תזכרו את הגננת מחולון שאומרת שיש פתרונות, יש פתרונות שמגיעים לראש בצורה שהיא על טבעית.
<סי מלר: באמת, אם אני מנסה לחשוב על דרך חדשה מה אני רוצה ללמד את הילדים אני אומרת, רגע, בוא ניקח הליכה ברגל וניתן קצת להשראה לפעול.
<סי מלר: מבחינתי משם זה מגיע.
<סי מלר: אז חג חנוכה שמח לכולם, אלה החברים שלנו כאן ותודה באמת לכל הצוות, זו עבודה שיתופית של המינהל והפיקוח וה - - -
<גילה יצחקי: מה - - -
<סי מלר: יש שם סביבון.
<גילה יצחקי: בואו נראה איך יצא.
<גילה יצחקי: הילדים תכננו סביבונים השנה?
<סי מלר: לא תכננו.
יפעת שאשא ביטון: מה צריך, לפרק את זה?
<משה לייבה: משייפים את זה.
<גילה יצחקי: סי, תודה רבה, כרגיל את מרתקת.
<סי מלר: תודה רבה, זה מסע מרתק עם אנשים טובים.
<תמי ברנע: כמה שנים עבדת בגן הקודם?
<תמי ברנע: כמה שנים לקח לך להרגיש שהלמידה לא משמעותית, שחיפשת משהו אחר?
<סי מלר: כל פעם ניסיתי להמציא משהו מחדש.
<סי מלר: אני גננת זה שנה 12, אבל כל פעם ניסיתי לחדש לעצמי וזה עדיין לא מספיק.
<סי מלר: -
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, יישר כוח.
יפעת שאשא ביטון: (בסיור בגולדטק)
<קריאה: ההורים, חלק היו אצלי, הסברתי להם שיש הבדל בין הסיפור הציבורי לסיפור האישי ועירייה, רשות, חייבת לארגן את אזורי הרישום ולהסתכל קצת קדימה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לפתוח את אזורי הרישום בצורה מבוקרת.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, ראש העיר, שזה מלחיץ, אני עשיתי את זה אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: נכון, להבדיל אלפי הבדלות, אנחנו יישוב קטן - - -
<מוטי ששון: כמה, שני בתי ספר אתם?
יפעת שאשא ביטון: 11 בתי ספר.
<קריאה: קודם כל יש רשויות שיש בהם כבר - - - אבל גם מבוקר, את מוכרחה להבין שפה זה לא היה משנה את הסיפור, הבחירה המבוקרת, כי ברגע שיש לך מספר ילדים שהוא עולה על בית ספר בשכונה את חייבת לווסת וזה לא תמיד לפי בדיוק הרצון.
<קריאה: את צריכה לראות שאת לא גורמת עוול, מצד שני את לא יכולה שהחינוך לתושבים יהיה, ופה אנחנו הולכים עם העיר, שמי שמפעיל כוח בסופו של דבר מנצח.
<קריאה: איזה חינוך זה לאזרחים?
יפעת שאשא ביטון: זה אני נגד.
<מוטי ששון: את חייבת להבין דבר אחד, לבוא - - -
<קריאה: ראש העיר היה איתם אישית, לדעתי, נכון?
<קריאה: כמה פעמים הוא נפגש.
<מוטי ששון: אמרתי להם שיזמינו אותי לכוס קפה.
<טליה פרידמן: אגב, ראש העיר קבע איתם כאן בבית הספר באיזה בוקר ואמר 'בואו יחד איתי, אני אעשה איתכם סיור בבית הספר'.
<טליה פרידמן: לפני חודשיים.
יפעת שאשא ביטון: את התשובות שקיבלתי העברתי חד משמעית ושם מבחינתי זה הסתיים.
יפעת שאשא ביטון: הם ביקשו שאני אקיים דיון בוועדה, אני חד משמעית סירבתי, הם קיימו דיון בוועדת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא הגעתי כי מבחינתי הסיפור הסתיים.
יפעת שאשא ביטון: המסר שהעברתי להם זה שהם עושים נזק לעצמם, כי יכול מאוד להיות שבדרך - - -
<קריאה: לילדה קודם כל.
יפעת שאשא ביטון: לא רק לילדה, אני מדברת בכלל על כל קבוצת ההורים, עם כל הסיפור של הגנים וכל מה שהם שולחים, שבסוף בסוף כשתהיה פנייה ראויה שצריך להתייחס אליה כבר אף אחד לא יתייחס, כי כולם כבר במערכת רגילים לאיזה שהיא כרוניקה של התנהלות והם פשוט פוגעים בעצמם.
<קריאה: אני באיזה שהוא שלב הרגשתי שהצוות אצלי בלשכה, כי הפניות מגיעות אלינו, אני הרגשתי באיזה שהוא שלב אני עובדת אצלם.
<קריאה: זה באמת עבר כל פרופורציה, עונים תשובה אחת ולמחרת מקבלים משהו, יש גבול.
<קריאה: ואז באיזה שהוא שלב אני החלטתי שאני מפסיקה.
<קריאה: יש פה את המפקחות על גני ילדים, כל פעם אני משגרת אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: אז היא חייבת לענות לשניים-שלושה, אחרת היא לא תדע במה מדובר.
<מוטי ששון: הבעיה היא לא פדגוגית, זה לא שייך לפדגוגיה בכלל, זה שייך לפוליטיקה.
<מוטי ששון: יש קבוצה של אופוזיציה שמנסה, בבחירות הקודמות ניסתה להכניס נציג שלה למועצה ולא הצליחה, היא מנסה עכשיו.
<מוטי ששון: הם מאוד מיליטנטים, על כל דבר קטן, מצלמים כל מיני דברים, תוך כדי שיפוצים בגני ילדים.
<מוטי ששון: אני חושב שאין עיר במדינת ישראל שעשתה שיפוץ של 57 גני ילדים בקיץ.
<מוטי ששון: כשאני מדבר על שיפוץ זה שיפוץ יסודי, מדובר על שירותים, מדובר על חצר, בין אם זה קירוי ובין אם זה הדשא.
<מוטי ששון: אני לא שומע על עיר אחת שעשתה בהיקפים שלי, לא בבנייה של בתי ספר בשנה האחרונה.
<מוטי ששון: כמה בנינו?
<מוטי ששון: פתחנו שלושה חדשים.
<מוטי ששון: מה קורה לגבי השכונה הזאת?
<מוטי ששון: זו שכונה שמתפתחת.
<מוטי ששון: אני המום כל פעם מחדש כי כל מה שחשבתי בעצם מתגשם.
<מוטי ששון: אני לא האמנתי שנחזיר כל כך הרבה זוגות צעירים לעיר חולון.
<מוטי ששון: הייתה תופעה כאן לפני שנכנסתי שהאוכלוסייה החזקה עזבה.
<מוטי ששון: הדירות של 4 ו-5 ו-6 חדרים חיפשה את מקומה בעיר אחרת.
<מוטי ששון: אז עכשיו היה צריך לשבור את הראש איך אני מחזיר את האוכלוסייה, כי האוכלוסייה הזאת של 4, 5, ו-6 חדרים מחזיקה לי את הדירות הקטנות של 3 חדרים.
<מוטי ששון: 3 חדרים, אני פושט רגל, סוגר את העסק והולך הביתה, כמו שקורה בבת ים.
<מוטי ששון: מה קורה בבת ים?
<מוטי ששון: הם לא מסוגלים להחזיק.
<מוטי ששון: כמה עלה תושב אצלנו?
<מוטי ששון: עולה לי תושב 6,420 שקל.
<מוטי ששון: תושב אחד עולה לי 6,420.
<מוטי ששון: תכפילי משפחה שיש בה שלוש נפשות את עוברת את הה-20,000.
<מוטי ששון: כמה הם משלמים ארנונה?
<מוטי ששון: 4,000, בממוצע, 4,500?
<מוטי ששון: מאיפה אני מחזיק אותם?
<מוטי ששון: אז אני עובד חזק במקביל על אזור התעשייה כמקור הכנסה.
<מוטי ששון: בלי אזור התעשייה אני צריך לשים את המפתחות, ללכת הביתה, אין זכות קיום לבת ים, כי לא יעזור שום דבר, מבחינת התקציב - - -
<קריאה: עזוב, בוא נדבר על חולון.
<מוטי ששון: אני רק אומר לה, בלי שיהיה אזור תעשייה אי אפשר.
<מוטי ששון: אני אזרוק לך מספר, 144 מיליון שקל, תקשיבי טוב, אני לוקח מהארנונה של חולון ושם את זה בחינוך הפורמלי של המדינה.
<מוטי ששון: מה זה החינוך הפורמלי?
<מוטי ששון: זה חינוך ממלכתי, זה שירות ממלכתי, רווחה זה ממלכתי.
<מוטי ששון: 144 מיליון שקל אני צריך להוציא להם?
<מוטי ששון: למה?
<מוטי ששון: רק על השוטף.
<קריאה: זה תושבים שלך, מה זה למה?
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהמצ'ינג.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה מרשויות אחרות, כל רשות משתתפת - - -
<מוטי ששון: לא, זה לא המצ'ינג, זה כבר לא מצ'ינג.
<קריאה: זה חלק מהשירותים שאתה נותן לאוכלוסייה שלך.
<מוטי ששון: זה חלק מהשירותים, אני, עוד פעם, מוכן - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, ואתה לוקח את זה מהארנונה, זה לגיטימי לגמרי.
<מוטי ששון: יש לי חדשות בשבילך, זה עבירה על החוק.
<מוטי ששון: הארנונה לא מיועדת לחינוך בכלל.
<מוטי ששון: תבדקי את פקודת העיריות - - -
יפעת שאשא ביטון: הארנונה מיועדת לכל מה שאתה תרצה, לקדם למען התושבים שלך.
<מוטי ששון: אם את בודקת את פקודת העיריות, תקראי בדיוק - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, אני הייתי שם.
<מוטי ששון: היית שם?
<מוטי ששון: אני כבר 23 שנים שם, אז אני יודע מה זה.
<מוטי ששון: אני אומר לך, כתוב בפקודת העיריות במפורש למה זה מיועד.
<מוטי ששון: ואנחנו, כל ראשי הערים, לא יכולים להתמודד עם הסיפור הזה של החינוך.
<מוטי ששון: הרשויות המקומיות מוציאות מיליארדים, תקשיבי טוב, מהתקציב שלהם של הארנונה, במקום לתת אותם לתושבים לשירותים של פינוי אשפה, ציוד רחובות, גנים ציבוריים, תאורת רחוב, תחזוקת כבישים, מדרכות, צריכים לתת את זה להם.
<מוטי ששון: לוקחים את זה ונותנים לשירות ממלכתי, שזה חינוך או רווחה.
<מוטי ששון: למה אני צריך לעשות את זה?
<מוטי ששון: למה אני צריך לתת בחינוך הלא פורמלי, להוציא 85 מיליון שקל מהארנונה ועוד 45 מיליון לרווחה?
<מוטי ששון: נוצר מצב שכל הארנונה של כל התושבים בחולון, תושבים, זה הולך לשירותים ממלכתיים.
<מוטי ששון: כל אזור התעשייה מחזיק לי את כל התושבים, הם מקבלים שירותים מעבר למה שהם משלמים.
<מוטי ששון: זה לא כל כך פשוט.
<מוטי ששון: ואני לא מדבר כרגע על הבינוי.
<מוטי ששון: יש בעיה במדינה, התקציב, שאני לא יודע איך מנהלים אותו, אבל זה בעיות של קואליציה, אני שמח שאין לי דבר כזה ולא מעניין אותי שום דבר, מעניין אותי רק הילדים וההורים שלהם ואני לא נכנע לשום דבר, רק שמחלקים כל כך הרבה מיליארדים לדברים אחרים שהם לא צודקים ולא נכונים, אז כך נראית מערכת החינוך של החינוך החילוני.
<מוטי ששון: הוא נראה לא טוב.
יפעת שאשא ביטון: זה הופך להיות שיח פופוליסטי.
יפעת שאשא ביטון: מיליארדים למקומות לא נכונים - - -
<מוטי ששון: לא, אני יודע, אני קורא עיתון.
יפעת שאשא ביטון: לא, קורא עיתון וזו האינדיקציה שלך?
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאתה קורא בעיתון על מה שכתוב עליך, זה נכון?
<מוטי ששון: אני לא קורא את העיתונים, אני מדבר עם אנשי מקצוע.
<מוטי ששון: אז לכן אני בא ואומר ושוב אני אומר לך, כל מה שקורה כאן, אין עיר שמשקיעה כל כך הרבה.
<מוטי ששון: תבדקי את הנתון הזה שהתפרסם, שחולון משקיעה בילדים הכי הרבה במדינת ישראל, 15,000 שקל, אחריה תל אביב 14,000 שקל.
<מוטי ששון: חבל, יש לי את זה באוטו, זה התפרסם, נדמה לי ב-YNET, במרץ.
<מוטי ששון: לפני הבחירות זה התפרסם או אחרי הבחירות?
<קריאה: אחרי הבחירות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה בזה משהו עצוב, אני רואה בזה משהו שמח.
<קריאה: לא, הוא לא אומר את זה לשלילה.
<קריאה: אבל בואו ניתן קצת לצוות של בית הספר לדבר.
<קריאה: הם חיכו לביקור.
<מוטי ששון: אני רק אומר לה, כי היא חברת כנסת - - -
יפעת שאשא ביטון: שלא חילקה מיליארדים לשום מקום שהוא לא ראוי.
יפעת שאשא ביטון: המקום היחידי שאני חטאתי בו ובאמת הצלחנו להביא לחמש השנים הקרובות כמה מיליארדים טובים זה באמת לגליל ואני גאה בחטא הזה.
<מוטי ששון: למה זה חטא?
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה אומר שמחלקים מיליארדים למקומות הלא נכונים, אז החטא היחיד שלי זה הכמה מיליארדים לשם, שהתאבדתי עליהם.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה אני חושבת שאנחנו עושים הרבה, לפחות בחלקת האלוהים הקטנה שלי וגם חלקת האלוהים, יש לכם פה גם איזה שהוא נציג שהרבה פעמים תורם את חלקו לסיפור הזה והוא כל כולו למען ילדים ולמען מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: יש את אלי כהן מחולון, שהוא מאוד מחויב למקומות הנכונים.
יפעת שאשא ביטון: אז כל מה שמסביב - - -
<מוטי ששון: בסדר, נישאר חלוקים בדעתנו.
<טליה פרידמן: יפעת, אני רוצה לומר דבר אחד בראייה עירונית.
<טליה פרידמן: ראית קודם את הדיגיטף, כאן את רואה את הגולדטק ואחר כך נראה את ההייטק היי וזה נמצא בכל העיר.
<טליה פרידמן: מי שהתחיל את התהליך הזה זו הייתה מנכ"לית העירייה, עם ראש המינהל שקדמה לי והמפקחת שקדמה כאן, המפקחת של העל-יסודי, ועם אייל רם, הם חברו כתוצאה מחיבור שמנהלת המחוז, שהייתה אז, דלית שטאובר, חיברה ובעצם העיר לקחה את זה קדימה.
<טליה פרידמן: זו הייתה מכה אדירה בהכשרת צוותי הוראה והתאמה של כל התשתית הפיזית עם חשיבה אחרת, עם שליחה של אנשים כדי ללמוד באמת בסן דיאגו ומימון של זה, עם מימון למנטורים ומדריכים מהמכון וליווי של כל העיר.
<טליה פרידמן: באמת המכון עובד כאן חזק מאוד כדי לבנות תשתית נכונה שהדברים לא יתמוטטו.
<טליה פרידמן: אחת הדוגמאות שאני אומרת בגאווה בעיר זה שהתחלפו אנשים, התחלפה מנהלת מחוז, התחלפה ראש מינהל, התחלפו מפקחים, התחלפו מנהלי אגפים, התחלף אייל רם במישהו אחר והתכנית ממשיכה.
<טליה פרידמן: זה מראה שזה באמת הוטמע.
<טליה פרידמן: אני חושבת שהעיר באמת הייתה פורצת דרך בלמידה משמעותית מבוססת PBL.
<טליה פרידמן: יש עוד למידה משמעותית במחוז, במדינה, אבל כאן זה קיים חזק מאוד, באמת העיר בחרה ללכת ללמידה משמעותית מבוססת PBL ובאמת להרחיב את זה לכל שכבות הגיל כשבשלב הזה אנחנו יוצאים מעבר למרחב בתי הספר ואנחנו עובדים על פיתוח school in the city, שזה באמת משהו חדש בקנה מידה בינלאומי.
<טליה פרידמן: לקחת את כל העיר כמרחב למידה, יש לנו כאן המון מה להראות, לא רק מוזיאונים, גם הרבה מוזיאונים, אבל גם אזור מסחרי חזק מאוד, עם הייטק היי ועם low tech וכולם יכולים להיות שותפים, עם גני סיפור, עם מתחם ירוק וחינוך הילדים צריך להיות חלק שלוקח חלק בכל העיר.
<טליה פרידמן: על זה אנחנו עובדים כרגע חזק והעיר באמת עובדת.
<טליה פרידמן: שיתוף הפעולה עם המשרד הוא מדהים, באמת - - -
<קריאה: הרעיון באמת תלוי מקום.
<קריאה: גם אנחנו, לצורך העניין, היות שהכיוון הזה מאוד מתפתח אז אנחנו מוצאים גם את המשאבים לתמוך בהדרכה ובמנטורים.
<קריאה: אני יכולה להגיד לך שבכל המחוז, אני לפחות אישית מקפידה שזה לא יהיה רק PBL, שלא נחליף משהו אחד בדבר אחר, אלא מגוון, ממש מגוון וכיוונים שונים.
<קריאה: שלא יהיה עכשיו שאנחנו עוברים מהמסורתי רק ל-PBL, שיהיו עוד דברים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ה-PBL וכל השיטות החדשות כביכול אמור לשמר גם דברים טובים במסורתי.
<טליה פרידמן: משמרות, זה חלק מה-PBL.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לומר רגע מילה טובה לכם, בנוכחות ראש העיר.
יפעת שאשא ביטון: הקשר שלי עם הרשות המקומית היה בעקבות פניות שהגיעו אליי לכנסת והתחלתי בבירור שלהם וכשידעו שאני מגיעה לחולון אמרו לי 'תבקשי ללכת למקומות האלה'.
יפעת שאשא ביטון: אני לא התערבתי בביקור, גם לכולם אמרתי, 'אני אורחת, העיר, מה שהיא תמצא לנכון לשם נגיע' וזה מרשים שהבאת אותי בדיוק לאותם מקומות שידעת שהם שנויים במחלוקת, שעליהם אני פניתי, כדי שאנחנו נוכל לראות בעין ולא ברחנו למקומות אחרים, אז באמת יישר כוח.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מובן מאליו.
<אורית כהן בן עזרא: אני מודעת ללוח הזמנים שלכם ואני אציג את עיקרי הדברים.
<אורית כהן בן עזרא: אני מנהלת בית הספר, המשרה הראשונה שלי זה ניהול, אני עובדת במערכת 20 שנה, עבדתי בעיר רמת גן לפני כן, חינכתי לאורך כל השנים כיתות ז'-ח', אבל עבדתי בבית ספר שמונה שנתי, מכיתה א' עד ח', אז כך שיש לי את כל הפרספקטיבה של ילד שמתחיל כיתה - - -
<מוטי ששון: רמת גן וגבעתיים הם היחידים שלא הצטרפו ל - - -
<אורית כהן בן עזרא: במשך כמה שנים פיתחתי שם ייחודיות בית ספרית, חינוך לאוריינות סביבתית.
<אורית כהן בן עזרא: אני באה ממקום של למידה במרחב וגם עבדתי בשנים האחרונות במכון לחינוך דמוקרטי בערים תל אביב וחולון, הנחיתי צוותים של מורים וליוויתי מנהלים בהטמעה של תהליכי למידה מבוססת פרויקטים, כאלה שמדברים עם המסורת בגאווה גדולה, כי אני חושבת שהשילובים הם אלה שבאמת מיטיבים איתנו.
<אורית כהן בן עזרא: זה לא או או, זה בהחלט שפה משותפת שמשתלבת.
<אורית כהן בן עזרא: אני חושבת שצריך להכיר ולהבין את הפדגוגיה הזאת על כל מה שמיוחד בה.
<אורית כהן בן עזרא: התערוכה שאתם רואים כאן בחוץ היא תוצר של למידה מבוססת פרויקטים ואני תיכף אציג את זה.
<אורית כהן בן עזרא: אז הייחודיות הבית ספרית וכל המהלך של בניית בית ספר החל חודשים רבים לפני שאני הגעתי, ככה שהייחודיות של למידה במרחב העירוני הוא משהו שבאתי אליו ולכאן יצקתי תכנים, כמו גם עוד כמה מאפיינים ייחודיים של בית הספר, כשהתפיסה שלנו היא שאנחנו נותנים מענה מאוד עמוק ומשמעותי בהיבטים הרגשיים והחברתיים לתלמיד ומאמינים שכדי שאני אצא ללמוד במרחב ובעיר אני חייבת קודם כל להכיר את המרחב הפרטי האישי שלי הפנימי, כמו גם המרחב הקרוב אליי מבחינה פיזית, בית הספר שלי, החצר שלי ואחר כך הספרייה והמוזיאון שמשרתים אותנו בתהליכים של למידה.
<אורית כהן בן עזרא: לבית הספר יש מספר מאפיינים ייחודיים נוספים.
<אורית כהן בן עזרא: פדגוגיה דיגיטלית, יכולתם לראות אותה כבר כאן, שילוב של מקרנים ועבודה עם מחשבים ניידים, גם בשיעורים פרטניים וגם בשיעורים שבהם המורה נמצאת עם כיתה שלמה.
<אורית כהן בן עזרא: למידה במרחב העירוני, שאני מיד אתייחס לזה.
<אורית כהן בן עזרא: אנחנו שילבנו פה את השפה האנגלית כבר מכיתה א' בשיעור ייעודי באנגלית ואנחנו משלבים את השפה האנגלית בשני תחומי דעת, בחינוך גופני ובאמנות.
<אורית כהן בן עזרא: אנחנו יוצרים פה יצירה שלנו מתוך למידה ותנועה של הטמעה של שפה שנייה בתוך תחומי דעת ועם הפנים קדימה למעורבות קהילתית לשילוב של ארגון שנקרא תרבות, ארגון שישתלב כאן כבר בשנה הבאה ויביא איתו כוחות של שינשינים.
<שיקי שלזינגר: זה כבר השנה.
<אורית כהן בן עזרא: כן, כבר במרץ השנה - - -
<טליה פרידמן: הם נכנסים לפרק במשימה שלהם - - -
<אורית כהן בן עזרא: כן, חבר'ה מקסימים, אנשים שבאים מתחום של אמנות ולומדים להיות מחנכים, מחנכים אמנים, הם קוראים לעצמם.
<אורית כהן בן עזרא: חבר'ה נהדרים, אני פגשתי אותם ואת הרכזת שלהם וכבר בשנה הבאה, שתתחיל עוד מעט, אנחנו נתחיל לעבוד יחד איתם.
<אורית כהן בן עזרא: השלב הראשון שעשינו זה כמובן להכיר את הסביבה שלנו, מיפינו את כל המרחבים שקרובים לנו, שאנחנו יכולים לצאת עם הילדים בקלות, כמו גם המרחבים הנוספים בעיר, שהם עשירים ומגוונים.
<אורית כהן בן עזרא: המרחב הראשון שאנחנו פועלים זה מרחב המדיה טק, מרחב מאוד רחב ומגוון, ספרייה, תיאטרון, סינמטק, מוזיאון העיצוב.
<אורית כהן בן עזרא: יש לנו כבר שגרה קבועה של פעילות עם הספרייה.
<אורית כהן בן עזרא: הספרייה מהווה מרחב למידה עבורנו.
<אורית כהן בן עזרא: יש לנו במערכת שעות קבועות שאנחנו יוצאים לפעילות בספרייה, לפי תכנית שאני תיכף אציג אותה בהמשך, כמו גם תכנית של השאלת ספרים ושעת סיפור יחד עם המחנכות.
<אורית כהן בן עזרא: היינו כבר בביקור בתיאטרון כאן, מודרך, מונחה, מאחורי הקלעים, הילדים הסתובבו בחדרי ההלבשה.
<אורית כהן בן עזרא: מוזיאון העיצוב, זו תכנית ייחודית שאנחנו בנינו כאן בבית הספר, שבה תלמיד כיתה א' מבקר שלוש פעמים בשנה במוזיאון העיצוב.
<אורית כהן בן עזרא: לעומת תלמידים שאולי פוגשים פעם בשנה מוזיאון כבר היינו בביקור אחד ופנינו לעוד שני ביקורים.
<אורית כהן בן עזרא: יש לנו שיתוף פעולה עם הקונסרבטוריון שנמצא כאן - - -
<טליה פרידמן: אני רק רוצה לומר שתכנית קרן קרב נבנתה במיוחד לחולון.
<טליה פרידמן: ישבנו עם כל גופי התרבות שיש לנו בעיר ומיפינו ביחד עם אנשי קרן קרב.
<טליה פרידמן: יש לנו שעתיים מתוך שלוש שהן שעות שבנויות על תשתית שיש בעיר במסגרת school in the city והמדריכים מעבירים את התכנית של קרן קרב בתוך בתי הספר.
<טליה פרידמן: כמובן שזה משולב.
<טליה פרידמן: ניצלנו את המשאב הזה, לא רק לקחת עוד חוגים שאפשר לקחת אחר הצהריים אלא לקחת משהו שהוא - - -