GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: מועצת התלמידים שוהם וחיפה ובכלל נציגי מועצת התלמידים הארצית שמלווים אותי, אני מוכרחה לומר, בכל דיון.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו אחת המשמעויות הכי חשובות של שיתוף הילדים.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון שאני מחזיקה בו, שחשוב שאנחנו לא רק נדבר עליכם ונהיה מעין פטרונים שחושבים ואומרים מה טוב ונכון לכם, אלא שבתוך השיח הזה נדבר גם איתכם.
יפעת שאשא ביטון: מועצת התלמידים, נמצא איתנו כאן חנן יזדי, היושב ראש החדש של מועצת התלמידים, יחד עם נציגים נוספים, מלווים את הוועדה במשך כל השנה.
יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו גם נאמני זכויות?
יפעת שאשא ביטון: ויש לנו קבוצה שצריכה להגיע, אז כנראה שזה גם שם.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו הדרה ממשרד החינוך, הדרה, ברוכה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: נאפשר לחנן לברך ואחר כך הדרה, בשמחה, ויש איתנו את חבר הכנסת שכשאתה תרצה לדבר, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חנן.
<חנן יזדי: גברתי יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חבריי למועצות התלמידים והנוער, שהגיעו לכאן מכל רחבי הארץ וכמובן מכובדיי כולם.
<חנן יזדי: התכנסנו כאן היום סביב נושא שקרוב ללבנו במועצת התלמידים והנוער הארצית, עוד מיום הקמתנו כגוף רשמי נבחר ומייצג של כ-700,000 בני ובנות נוער במדינת ישראל, נושא זכויות הילד, נושא שמקיף עשרות תתי נושאים, אלפי חוקים, תקנות וכללים, גם כאלה בינלאומיים וגם כאלה שחלים אך ורק במדינת ישראל, מתוקף חקיקות שונות, החלטות ממשלה ומשרדים ממשלתיים שונים.
<חנן יזדי: המפנה הגדול בתחום זכויות הילד והנוער במדינת ישראל התרחש בשנת 2000 כאשר כאן, במשכן הכנסת, אישרה המליאה את חוק זכויות התלמיד, מהלך שעיגן בספר החוקים של מדינת ישראל עשרות זכויות, דוגמת הסעיף שאוסר על הנהלה למנוע הקמת מועצת תלמידים וסעיף שמחייב נוכחות של נציג ממועצת התלמידים והנוער המחוזית בפגישות ועדת ערר להנשרת תלמידים ממוסד חינוכי.
<חנן יזדי: חוק זה, שקודם על ידי מועצת התלמידים והנוער הארצית, מסייע היום למערכת החינוך ביצירת מערכת שלתלמידים יהיה בה חלק משמעותי והם ייהנו לבוא אליה.
<חנן יזדי: חוק זה היה בסכנה כאשר היה ניסיון לבטל אותו לפני כחמש שנים, אך אנחנו במועצה נעמדנו על הרגליים האחוריות ומנענו את ביטולו באמצעות לחץ ציבורי גדול שנוצר.
<חנן יזדי: זה לא היה הניסיון הראשון לפגוע בזכויות התלמיד, עד ימינו יש רבים המנסים לפגוע בזכויות התלמיד ולמזלנו יש לנו לעזר חברי כנסת שעוזרים לנו להילחם בתופעות כאלה, כמו חברת הכנסת שאשא ביטון וחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
<חנן יזדי: אני קורא במעמד זה לכלל חברי הכנסת במשכן לתת משקל גדול לצרכיהם של בני הנוער בעבודה הפרלמנטרית, ובנוסף לתת להם את האופציה לבחור את נציגיהם בכנסת ישראל באמצעות תמיכה בחוק הורדת גיל הבחירה לכנסת מגיל 18 לגיל 17 ובכלל לתת להם להיות חלק בלתי נפרד מהמפה הפוליטית.
<חנן יזדי: לצד המהלכים שקורים היום ברמה הארצית יש להמשיך ולתקן את העוולות הנעשות בימים אלה.
<חנן יזדי: דווקא דרך הוועדה לזכויות הילד עלינו לקרוא לכלל הרשויות המקומיות לקדם ישיבות בנושא זכויות הילד, עלינו להמשיך ולדאוג שזכויות הילד לא ייפגעו, גם ברמות הרשותיות וגם ברמות הבית ספריות.
<חנן יזדי: חשוב שגם נדאג שתלמידים לא יפסידו טיול בגלל חסם כלכלי, עלינו לצמצם פערים ברמת החינוך שמוענקת לכל תלמיד.
<חנן יזדי: חברים, יש לנו משימות רבות על הפרק.
<חנן יזדי: אנחנו במועצה מקדמים יוזמות עצמאיות בנושא, כדוגמת מוקד 'סליחה, באיזו זכות?' שבמסגרתו אנו מקיימים פעולות הסברה לשטח בנושא זכויות בני הנוער בלימודים ובעבודה, על מנת שבני הנוער יהיו מודעים לזכויות הרבות שלהם ובמקביל מנהלים מוקד פניות אליו מגיעות שאלות או תלונות בנוגע לזכויות שנפגעו או עלולות להיפגע ואנו מטפלים בנושא מול הגורמים הרלוונטיים.
<חנן יזדי: בנוסף בימים אלה אנו עמלים, ביחד עם חברת הכנסת, על פרויקט הסיירים שבמסגרתו קבוצות בני נוער, שהוכשרו במיוחד למשימה, יבדקו האם בתי עסק אכן מקיימים את הנדרש בנוגע לזכויות בני הנוער.
<חנן יזדי: בצד כל אלה אנחנו פועלים בנושא הנגישות, הפערים וההקלות במבחנים מול הגורמים המתאימים, וכן בנושא בחינות הבגרות והגינותם כלפי כל סקטור באוכלוסייה.
<חנן יזדי: בימים אלה שוב מתקיימים עיצומים על הפעילויות החוץ בית ספריות.
<חנן יזדי: אנחנו מבינים לחלוטין את המורים ואף ניסינו להגיע עמם להבנות, אך לצערנו זה שוב נעשה על גב התלמידים.
<חנן יזדי: לצד זה ישנם תלמידים שלהוריהם אין מכוניות או כסף לטיולים ברחבי המדינה ואם הם לא יעשו את זה במסגרת בית הספר הם לא יכירו את הארץ ואני שואל אתכם, איך אחר כך נוכל להגן על המדינה הזאת בכל מקום אם אנחנו מכירים אותה רק דרך המדיה ולא דרך הרגליים.
<חנן יזדי: חברים יקרים, זהו יום חגיגי היום, אני שמח שיש לנו את ההזדמנות להעלות על נס נושא כל כך חשוב בשם בני הנוער ואני, כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, ארצה להודות לכל חברי הכנסת שעובדים יומם וליל למען בני הנוער במדינת ישראל ובמיוחד ליושבת ראש ועדת זכויות הילד, שהיא בשבילנו שותפה אמיתית לדרך, והצוות היקר שלה שעובד מולנו באמת שעות נוספות.
<חנן יזדי: אני מאחל לכולנו יום משמעותי ומהנה, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חנן, ואני מאחלת לך בהזדמנות הזו הצלחה רבה בתפקידך השנה, יש לך הרבה משימות על הפרק והתמודדויות לא פשוטות, אבל כמו שאני רואה את זה מהרגע הראשון, הכול קטן עליך.
יפעת שאשא ביטון: הדרה רוזנבלום, משרד החינוך, בבקשה.
<הדרה רוזנבלום: קודם כל בוקר טוב לכל הנוכחים, כמובן ליושבת ראש הוועדה וחבר הכנסת.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו במשרד החינוך בירושלים כבר משנת 92' ובאמת הייתה לי את הזכות להקים את כל הנושא הזה של מועצות התלמידים והנוער, אבל בהחלט אתה לא יכול לעבוד בחלל ריק ויש תמיכה מאוד גדולה לעניין, שתלמידים יכולים להביע את דעתם, שנותנים זמן ומקום איך ללמד אותם ואיך לעשות את זה.
<הדרה רוזנבלום: נכון, תמיד יש חריגים, זה מאוד קשה למורה או למנחה פתאום לתת לנוער לנהל כזה יום, אחרת על מה הוא מרוויח?
<הדרה רוזנבלום: על מה הוא מקבל שכר לעמלו?
<הדרה רוזנבלום: אבל המגמה בצורה מאוד ברורה היא לקיים דיאלוג עם בני הנוער ויש המון, עובדה, כל כמה שנים יש חוזר מנכ"ל חדש וחוק זכויות התלמיד שהיה לי חלק גדול, 22 ישיבות ישבתי פה בשביל שהוא ייצא לפועל בסופו של דבר, אבל יש את חוק הרשויות שיצא לפועל ב-2014, שבו באמת מדובר על החינוך וסיוע לתלמידים לאחר שעות הלימודים, שבכל מועצה רשותית יהיה גוף ויהיו את מנהלי מחלקות הנוער שיסייעו לתלמידים ויסייעו לכל בני הנוער וידאגו לפעילות שלהם.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו מדברים בצורה מאוד ברורה במשרד החינוך על זה שלכל זכות צמודה חובה.
<הדרה רוזנבלום: כלומר אתה לא יכול רק לרצות לבוא וללמוד ושיהיה לך מעניין, אתה גם צריך לדעת שאתה צריך גם להכין שיעורים ואתה צריך גם להגיע לבית הספר ואתה צריך לעמוד בכללים.
<הדרה רוזנבלום: וגם כשמדברים על מוגנות, אז אנחנו צריכים לדעת בצורה מאוד ברורה, מוגנות מוגנות, אבל אני לא יכול לאפשר לבוא עם דוקרנים או עם כל מיני, בלי שאני אדאג, כי למוגנות יש פנים לכאן ולכאן.
<הדרה רוזנבלום: וכשאנחנו מדברים על נושא של יציאה לטיולים וכו' אנחנו גם בהחלט רוצים ש - - - זה לא שמשרד החינוך זאת קופה שאין לה סוף, אנחנו בודקים את הדברים האלה, אם צריך סיוע או לא צריך סיוע.
<הדרה רוזנבלום: הנושא של נגישות, עכשיו זה יותר ויותר.
<הדרה רוזנבלום: יש בעיה, יש תלמידים שבאמת מוגבלים מבחינה של נגישות, יש טיול שנתי, אז צריך לחשוב איך אנחנו עושים, איך מתגברים על הבעיה הזאת.
<הדרה רוזנבלום: זה ברור שאם הנוער לא ישתף איתנו פעולה ולא יראה בנו גוף שאפשר גם לפנות ולשאול, ואם זה קשה לפנות למבוגרים, אז יש את בני הנוער שאפשר לפנות אליהם.
<הדרה רוזנבלום: המשרד רואה בהצלחת הנוער את הצלחתו.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו לא נצליח להגיע לחברה טובה יותר אם לא באמת נעבוד פה על נושא של זכויות בין אדם לחברו.
<הדרה רוזנבלום: וזה לא שעושים למישהו טובה, יש פה עניין של צדק שמגיע לכולם לזכות באותם דברים, אבל אם לא תדברו זה לא יהיה.
<הדרה רוזנבלום: גם בנושא של אלימות או בנושא של שתייה או דברים מהסוג הזה, זה לא הלשנה, אנחנו מעודדים אתכם לבוא, לספר, לעשות את זה.
<הדרה רוזנבלום: יש היום כל כך הרבה גופים וכל כך הרבה צורות.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו נעזור, אבל מוכרחים פה דיאלוג של שני הצדדים.
<הדרה רוזנבלום: ובאמת המשרד, אנחנו מחנכים לזכויות כי אנחנו רוצים בסופו של דבר נוער בוגר, מעורב, אכפתי, ולא רק שיישב מאחורי המקלדת ויגיד את מה שהוא לא יכול היה להגיד בכיתה.
<הדרה רוזנבלום: דברו, נעזור לכם, נקדם אתכם, רק תראו קצת רצון ומוכנות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הדרה, על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שעצם הקריאה לשיתוף פעולה ולשיח שהוא הדדי, כבר יש בה משום הבשורה והשינוי, משהו שלא בהכרח היינו מורגלים בו בעבר, ואני חושבת שבהחלט המציאות הנוכחית מזמנת את זה.
יפעת שאשא ביטון: ותראי איזה בני נוער מקסימים ומדהימים, עם יכולת תרומה באמת יוצאת מן הכלל ואתם מבחינתנו השותפים האמיתיים לדרך.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו מקדמים עוד דבר קטן, לא כל כך קטן, אבל אפילו ברמה של TED, שבני נוער ירצו לבוא ולומר משהו, אנחנו ניתן להם בין חמש לתשע דקות, כי זה נורא קשה לשמוע, אבל באמת אם נוער רוצה לבוא ולומר, אנחנו יוצאים עם זה לאוויר.
<הדרה רוזנבלום: רק תגידו, רק תעשו את זה בצורה משותפת, בכיף, לא צריך באלימות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הדרה.
יפעת שאשא ביטון: ובאמת הסשן השני היום מוקדש כל כולו לילדים, רק אתם תדברו, אתם תדברו על זכויות ילדים וזה כאמור בסשן הבא.
טלב אבו עראר: תודה, גברתי היושבת ראש.
טלב אבו עראר: אני מברך ביום הבינלאומי המיוחד לזכויות הילד.
טלב אבו עראר: כולנו מאמינים שכל ילד זכאי לזכויות, חינוך, רווחה, בריאות, בכל מקום, לכן חשוב לי שכולנו נדע, במיוחד יושב ראש מועצת תלמידים ונוער, שהוא אמור לדאוג לכל הילדים, יהודים, ערבים, בדואים.
טלב אבו עראר: אני היום באתי מהיישוב אום אל חיראן, איפה שהוקם יישוב חדש, יישוב יהודי, חירן, שם היה אמור שיהרסו שם את הבתים.
טלב אבו עראר: דיברנו עם כל מפקדי המשטרה, כל הקצינים, מפקד המחוז, המפכ"ל, עד שמנענו את זה, דחינו את זה.
טלב אבו עראר: אמרו שכבר נהוג שם שהורסים בתים והילדים, בני 5, בני 4, בני 10, רואים את זה במו עיניהם, שהורסים להם את הבית ומשאירים אותם בלי חלופה, בלי בית חלופי.
טלב אבו עראר: חוץ מזה, הידעתם שיש 5,000 ילדים, בגילאי 3 עד 5, שהם בלי מסגרת לימודים?
טלב אבו עראר: ילדים בדואים בנגב, 5,000.
טלב אבו עראר: שר החינוך יודע, יושב ראש ועדת החינוך יודע, חברי הכנסת, כולם יודעים, כבר שנתיים בלי מסגרת חינוך, הילדים האלה.
טלב אבו עראר: חוץ מזה גם הרבה ילדים שהם מתחת לקו העוני.
טלב אבו עראר: האבטלה שם במגזר הבדואי בנגב גואה, אפילו יש ילד מרהט, בן 12, הוא חולה במחלה נדירה, הוא היחיד בכל הארץ חולה במחלה הזו.
טלב אבו עראר: יש תרופה בארץ, אבל התרופה כל כך יקרה.
טלב אבו עראר: למשרד הבריאות יש את התרופה הזו, דיברתי עם השר ועדיין הוועדה, כנראה שיש ועדה מיוחדת שממליצה - - -
יפעת שאשא ביטון: ועדת חריגים.
טלב אבו עראר: לא עושה את זה.
טלב אבו עראר: אז הילד הזה, או שהוא הולך למות או שיקבל את התרופה הזו ויחיה כמו כולנו.
טלב אבו עראר: עד עכשיו העניין תקוע בלי שום פתרון.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת, אני רוצה לבקש ממך משהו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוסקים בענייני דיומא שהם חשובים מאוד והם קריטיים, בדיוק כפי שאתה מציג, כל יום, היום מגיעים לכאן תלמידים מכל הארץ ואני הייתי רוצה שתברך אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס כמובן לדברים שאמרת, אבל מאוד הייתי רוצה שתברך אותם ושאנחנו באמת נאחל לכולנו שסביב המעגל הזה אנחנו נוכל לראות ילדים מכל הקשת של החברה הישראלית, גם הבדואים בנגב, גם הערבים מהגליל ומאזורים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבסופו של דבר אנחנו חברה אחת ואנחנו חייבים לפעול - - -
טלב אבו עראר: אז אני מברך את כל הנוכחים וגם אלה שלא באו, כל ילדי הארץ הזו, אני מברך אותם, יהודים וערבים.
טלב אבו עראר: אנחנו מקווים שאתם תהיו שליחינו לשלום, לשני העמים, שנחיה כאן בשלום ובשלווה ושכל הילדים יקבלו את מה שמגיע להם בזכויות, בחינוך, ברווחה ובבריאות.
טלב אבו עראר: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיות שהעלית, הן באמת חשובות ואני מבטיחה להתייחס אליהן ואני מקווה שאנחנו נצליח להגיע לפחות לחלק מהפתרונות.
יפעת שאשא ביטון: פרופ' עמוס רולידר.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה להודות לך באופן אישי על ההירתמות שלך ועל המוכנות שלך להגיע.
יפעת שאשא ביטון: זו לא הוועדה הראשונה שאתה מלווה אותנו ואני חושבת שמבחינה מקצועית יש לזה תרומה אדירה ואני שמחה שאתה כאן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, בשם כולם, והבמה שלך.
<עמוס רולידר: תודה, יפעת, שהזמנת אותי, אני מאוד מעריך את זה.
<עמוס רולידר: כשאני מסתכל במבט שרואה דברים שהייתי מעורב, אז כולנו צריכים להודות לך על העבודה היוצאת מן הכלל שאת עושה, באמת תודה.
<עמוס רולידר: תראו, חבר'ה, כמה דברי הקדמה.
<עמוס רולידר: חלק גדול ממה שאומר כרגע בעצם מכוון להורים, הוריכם, להורים בישראל.
<עמוס רולידר: אני אגיד דברים, לא שהם לא נעימים, אבל הם דברים לא פשוטים, שלכאורה לומר אותם, דברים לא פשוטים על ההורים, עלינו, ולכאורה כשאתה מסתכל, אולי יש פה איזה משהו שהוא לא בדיוק נכון לדבר על אתגרים הוריים ועל בעיות הוריות בפני הילדים.
<עמוס רולידר: אני חייב לומר לכם שאני נפגש עם ציבורי הורים כל שבוע ברחבי הארץ ובדרך כלל אני אומר את זה, 'הכניסה היא להורים בלבד', כי אני לא כל כך רוצה שהילדים ישמעו את אשר אני אומר, אבל זה אתגר וכשאני מסתכל עליכם, - - - היא נניח תגיב על הדברים שלי, חלק מהעובדות שאציג, מנתונים, אתם יודעים, עם נתונים אי אפשר להתווכח, הם נתונים לא פשוטים והייתי אומר שאם מדובר על זכויות הילד, זכויות הנער, הכותרת של הדברים שאומר היא, במקום ההתמחות שלי, במקום שאני מסתכל עליו, שהזכות שלכם לקבל את החינוך המרבי, הטוב ביותר, זו הזכות.
<עמוס רולידר: זו חובתנו והזכות שלכם לגדול בחברה, מדינה, שמגנה עליכם מאתגרים לא פשוטים ואינני מתכוון בכלל לאתגרי ביטחון, האתגרים היומיומיים, ואני כמובן אומר כמה דברים ספציפיים בעניין הזה.
<עמוס רולידר: ובסוף אני אנצל את העובדה שיושבים פה מנהיגי הנוער, מנהיגי הילדים, לומר משהו על האתגר שלי, שרק אתם, רק אתם יכולים לשנות אותו, אני מתכוון לבריונות בקרב ילדים, מה שנקרא באנגלית bullying, הצקה, בריונות.
<עמוס רולידר: תראו, משפט ראשון.
<עמוס רולידר: המשפט הקצר הזה שאני מיד אומר, הוא מבטא יותר מכל מה שהורה חש כלפי ילדיו.
<עמוס רולידר: המשפט הזה אומר בפשטות שבשבילם, בשביל הילדים שלנו, אנחנו נעשה הכול.
<עמוס רולידר: זה נכון, זה אמיתי וזה בא מהלב.
<עמוס רולידר: אני רוצה שתדעו שהורה ישראלי, על פי כלכלני ה-OECD, מוציא על חינוכו של הילד, פיתוחו, על ילד ישראל, מהרגע שהוא נולד עד שהוא מגיע לח"י שנים, בממוצע כ-630,000 שקל.
<עמוס רולידר: משהו על הנתון הזה, הוא אחד מן הגבוהים בעולם, וכמובן שכשמחשבים נתון כלכלי כזה מחשבים פר רמת ההכנסה של הורה, יש דרך לחשב את זה, ואנחנו לא המדינה העשירה בעולם.
<עמוס רולידר: הנקודה השנייה היא מעניינת.
<עמוס רולידר: בניגוד לנתונים כלכליים שמאוד מושפעים מהמצב הסוציואקונומי, דמוגרפי של המשפחה, איפה אני גר, הנתון הזה מושפע פחות, מה זה אומר?
<עמוס רולידר: זה אומר שההורים שלכם, הורים בכלל בישראל, גם אם אין להם את הכסף, אין להם את המשאב של החינוך של הילד, הם יעשו את זה, כי זה הדבר הכי חשוב להם, נקודה.
<עמוס רולידר: אין דבר יותר חשוב להורים מאשר חינוכו, ההתפתחות, מיצוי הפוטנציאל של כל ילד במשפחתנו.
<עמוס רולידר: בסוגריים, הפוטנציאל של הילד הישראלי, אין לו אח ורע בעולם, זה שווה הרצאה אחרת.
<עמוס רולידר: אבל, ופה מתחיל האבל, צריך להגיד את האמת, ואגב, אני חושב על זה, עוד קצת בדברי ההקדמה, קחו חלק ממה שאני אומר, זה תפקידכם כהורים בעתיד, ותאמינו לי, הזמן רץ מהר מאוד ואוטוטו אתם תרוצו עם עגלה, הרבה יותר מהר ממה שאתם חושבים.
<עמוס רולידר: תחשבו על זה במושגים כאלה.
<עמוס רולידר: ועכשיו אני מסתכל למראה בעיניים ואני אומר לכם, לא פשוט היום בבית הישראלי בכל מה שקשור לתהליכי חינוך.
<עמוס רולידר: רק שלשום, כשנפגשתי במקום אחר בארץ עם ציבור הורים, בכניסה ניגשה אליי אמא ושאלה אותי אם יש לי שנייה, עד שהספקתי להגיד אם יש לי או אין לי היא מיד סיפרה לי על הבן 15 שלה, 'תשמע, כל כך קשה לנו איתו.
<עמוס רולידר: קודם כל הוא חוצפן, שתיים, אני לא מבינה, כל הזמן נרגן, כל כך קשה', ואז היא מסתכלת ואומרת, 'אתה יודע?
<עמוס רולידר: אנחנו עושים בשבילו הכול, שלא יהיו אי הבנות', ואז היא הישירה מבט אליי, אפילו ראיתי דמעה והיא אומרת לי 'תגיד לי, מה קרה להם?
<עמוס רולידר: מה קרה להם?'. זה פשוט.
<עמוס רולידר: אז בואו ניתן לכם קצת נתונים שאיתם אי אפשר להתווכח.
<עמוס רולידר: נתון ראשון, מתבגרי ישראל, אגב מתבגר, לפחות ברמה המחקרית, אצלי זה גיל 11 ומעלה, הם מתבגרים בגיל יותר צעיר, מובילים את הטבלה העולמית בחוסרי שינה.
<עמוס רולידר: ואל יקל הדבר בעיניכם, חברים.
<עמוס רולידר: חוסר שינה, אתה מחשב אותו על ידי כך שאתה לוקח את מספר השעות שילד אמור לישון בלילה נתון, ויש כאן טבלאות מאוד מסודרות, שלוקחות בחשבון את עקומת הגדילה ואת הגיל הכרונולוגי, רוב הורי ישראל מעבר לגיל שנה לא יודעים בדיוק כמה הילד שלהם אמור לישון.
<עמוס רולידר: אגב, כשאני מדבר לישון בשוטף.
<עמוס רולידר: חינוך ילדים מתבצע ב-85% בשוטף, אני לא מדבר על חופשים, חפלות, חתונות, אפשר לזרום.
<עמוס רולידר: אתה מחלק את זה במספר השעות שהילד ישן, אתה שם לו מכשיר שנקרא אקטיגרף, המכשיר מאפשר לך להבין אם יש למתבגר גם בעיות שינה שהן לא קשורות למספר השעות נטו שהוא ישן, נושא מעניין, בקיצור אתה מקבל נתון מאוד אמין, ילדי ישראל, כשמגיע לחטיבת ביניים הוא סוחב איתו כבר 30% של חוסרי שינה.
<עמוס רולידר: מה זה אומר?
<עמוס רולידר: זה אומר המון.
<עמוס רולידר: אני אתן לכם שני נתונים בסיסיים.
<עמוס רולידר: חוסר שינה של נער של 45 דקות בלילה בלבד בממוצע של שישה חודשים מוריד את סף התסכול שלו, זאת אומרת שהוא הרבה יותר עצבני.
<עמוס רולידר: הוא הרבה יותר עצבני, מתי?
<עמוס רולידר: לא סתם, באתגרים שיש לפניו.
<עמוס רולידר: מה זה אתגרים?
<עמוס רולידר: אתגרי יום יום.
<עמוס רולידר: אתגר?
<עמוס רולידר: להפסיק פעילות שאתה אוהב לטובת פעילות שאתה צריך, לכבות טלוויזיה ללכת לעשות שיעורים.
<עמוס רולידר: שהוא צריך להמתין בסבלנות, שהוא צריך להתמודד עם קושי, כשההורה אומר לו 'לא, אתה לא יכול לקבל את זה', 'לא, אין לנו'.
<עמוס רולידר: אתם יודעים, כשיש מצבים קצת אקולוגיים, אני קורא לזה, בעייתיים, היחסים בין ההורים הם קצת, יש מתח, במצבים האלה אנחנו רואים, כשאנחנו מבודדים את חוסר השינה, שהתקף הזעם, שהעצבנות, שהכעס, שהנרגנות, של להיעלב, עולים באופן משמעותי רק כתוצאה מחוסר שינה.
<עמוס רולידר: נקודה שנייה, אולי יעניין אתכם.
<עמוס רולידר: יש קשר בין השמנה לחוסר שינה.
<עמוס רולידר: חוסר שינה של שעה בלילה, במשך פחות משנה, משבשת את הפעולה של הגרעין שיושב ביתרת המוח וההפרשות שלו, בין היתר, הן אלה שגורמות לנו לתחושת השובע.
<עמוס רולידר: לכן כשאתם תהיו הורים, אנא למדו את הילדים שלכם לאכול במתינות, לאט לאט, זה גם טוב לבריאות, אבל מה שזה עושה בעצם, שהגוף אחרי רבע שעה, עשרים דקות, משדר 'אני שבע'.
<עמוס רולידר: חוסר שינה משבש את הפעולה ובמחקרים שפורסמו, בכתבי עת רפואיים, רואים שהנער, אגב מגיל מאוד צעיר כבר, אוכל פחמימות בשיעור של 35% יותר ממה שהוא אמור לאכול, במדינה, מנהיגים צעירים, שבה, אני לא יודע אם אתם יודעים, כל ילד רביעי וחצי, זה סטטיסטיקה, סובל מעודף משקל שמסכן את בריאותו הגופנית ויש לזה גם השפעה חברתית.
<עמוס רולידר: נקודה נוספת, ילדי ישראל, מתבגרי ישראל, אוכלים כמויות אדירות של אוכל לא בריא.
<עמוס רולידר: כימיקלים, ממותקים, עם כל הסכנות.
<עמוס רולידר: נתון שלישי, משך הזמן שמתבגר היום עוסק במסך הווירטואלי בגילאים של 13 ומעלה עולה מעבר ל-65%-70% מזמנו הפנוי, בלי שאנחנו יודעים גם מה שהוא עושה שם.
<עמוס רולידר: מה שקורה גם שבחלק גדול מבתינו הילד אוכל תוך כדי כך שהוא עוסק בפעילות במסך הווירטואלי, ואז, אם למדתם פסיכולוגיה, יש את ההצמדה שאומרת בשלב יותר מאוחר, כשאתה עוסק במסך אתה מרגיש רעב, הגוף משדר רעב.
<עמוס רולידר: כלומר כשאני מסתכל להורים בעיניים, בעצם מה שהבנתם, ללא קשר לאהבה, לדאגה, אנחנו גורמים לילדים שלנו נזקים.
<עמוס רולידר: למעלה ממחצית מהילדים בישראל עוזבים את הבית כל בוקר בלי ארוחת בוקר.
<עמוס רולידר: אני לא מדבר על החטיף, שהוא רק אוסף של סוכרים שרק מזיק לך יותר מכל דבר אחר, אני מדבר על אוכל שבהגדרות שלנו יש בו מרכיב בריאותי.
<עמוס רולידר: אני לא יודע אם אתם סובלים, אני מקווה שלא, מהפרעות קשב, יושב לפניכם אחד עם ADHD, Attention Deficit Hyperactivity Disorder, משהו מובהק, לכן כל כניסה כזאת אני מיד הולך ימינה שמאלה, אני רוצה להגיד, מדברים המון על ריטלין כן, ריטלין לא, אבל קחו שני נתונים ותבינו על מה אני מדבר.
<עמוס רולידר: חוסר שינה, מרכיב אחד, שתיים, לא אכלת ארוחת בוקר.
<עמוס רולידר: אם אתה סובל מהפרעות קשב, הסיכוי שלך לעבור את היום בשלום, מבחינת מיצוי הפוטנציאל שלך, שואף לאפס.
<עמוס רולידר: עשית טיפול וריטלין ואין לך סיכוי.
<עמוס רולידר: אם הבית לא מארגן כך שאתה תישן את מנת השעות שאתה זקוק להן בשוטף ותאכל ארוחת בוקר, אם לא חינכו אותנו על הערכים הפשוטים האלה, אין לך סיכוי.
<עמוס רולידר: הייתי יכול להמשיך עוד הרבה בנושא הזה, אבל המסקנה היא מאוד פשוטה מבחינתי כאיש מקצוע, וחשוב שנדע את זה, למרות האהבה והדאגה של ההורה לילד הישראלי, לילד שלנו, במידה רבה ההורים איבדו את היכולת להשפיע על חינוכם של הילדים שלנו, ויש לזה מחירים כבדים.
<עמוס רולידר: מה זה נקרא להשפיע על חינוך הילד?
<עמוס רולידר: זה להשפיע על כך שהוא ימצה את הפוטנציאל שלו.
<עמוס רולידר: כשאתה ממצה את הפוטנציאל שלך זה המפתח לאושר.
<עמוס רולידר: אם אתה לא ממצה את הפוטנציאל שלך, רמת החיכוכים בתוך המשפחה עולה וכשאתה מגיע לגיל הקריטי שבו אתם נמצאים כרגע, כשאתה צריך לבצע בחירות לא פשוטות, הסיכוי שתבצע את הבחירות הנכונות יורד.
<עמוס רולידר: זה המחיר.
<עמוס רולידר: במילים יותר פשוטות, ההורה הישראלי במידה רבה, בהכללה, אבל לא גדולה, איבד את הסמכות שלו.
<עמוס רולידר: מה זה סמכות?
<עמוס רולידר: זה לא נוקשות, סמכות היא היכולת להשפיע, היכולת לחנך, היכולת להקנות ערכים.
<עמוס רולידר: כשאתה מסתכל על הורים שהסמכות שלהם משפיעה אתה מוצא כמה קווים משותפים.
<עמוס רולידר: אחת, אלה הורים שמגדירים לילדים שלהם מה מותר ומה אסור, מגדירים ציפיות.
<עמוס רולידר: גם בגיל שבו אתם נמצאים יש ציפיות.
<עמוס רולידר: שתיים, הם מבינים שהאג'נדה שלהם והאג'נדה של הנער לעתים מנוגדות, הוא אומר, 'אני רוצה לחזור בארבע', 'אדוני, אתה צריך לחזור באחת עשרה', אני רוצה לעשות א', אבל הבריאות שלך והעתיד שלך אומרים תעשה ב', והם לא נבהלים מזה.
<עמוס רולידר: אלה הורים שלא מחמיצים הזדמנות להחמיא, לשבח, לעודד, מילה טובה, לא רק על הישג מושלם, גם על השתדלות, על מאמץ, על התמודדות עם כישלון.
<עמוס רולידר: אבל אלה גם הורים שמציבים גבולות, מגדירים ציפיות, ולא חוששים לאכוף אותן.
<עמוס רולידר: הם לא עושים את זה עם עצבים, עם כעס ועם זה שהם נעלבים, 'אל תדבר איתי, לך מפה, תבוא אחר כך', לא, לא, לא.
<עמוס רולידר: מצד שני, אלה גם לא הורים, שאתה רואה יותר ויותר בארץ הזאת, שכל מה שמכוון אותם, שהילד לא יכעס עליהם.
<עמוס רולידר: אל תרגיז לי את הילד, קח מה שאתה רוצה, קח, רק תהיה מרוצה.
<עמוס רולידר: רק תהיה מרוצה.
<עמוס רולידר: עכשיו, כפי שהתחלתי, צריך להבין שהמחירים בסיטואציה הזאת הם מחירים כבדים.
<עמוס רולידר: דיברה הדרה על אלכוהול, דיברו פה לא מעט בוועדה הזאת על צימרים, אלכוהול.
<עמוס רולידר: צריך להגיד את האמת, איך שלא תסובב את הנתונים, יש לנו אותם כבר כ-15 שנה, הנוער הישראלי שותה ומסכן את בריאותו בנושא הזה.
<עמוס רולידר: במחיר כבד.
<עמוס רולידר: אנחנו צריכים לשאול איך זה קרה, כי המסקנות של מה שאומר מיד, במיוחד ביום הזה, מבוססות גם על הבנה של איך קרה שההורה הישראלי איבד את היכולת להשפיע על חלק גדול מילדיו, על החינוך.
<עמוס רולידר: אגב, חוסר ההשפעה הזה באופן ספציפי הוא החמצה בחינוך של הערך הכי חשוב, וזה יכולת איפוק, הבלגה, שליטה עצמית בתנאים מאתגרים.
<עמוס רולידר: חשוב לי להסביר.
<עמוס רולידר: ילד שעובר תהליך חינוכי נכון, חלק מזה אתה מלמד אותו ליצור, לקיים ולשמר דיאלוג תקשורתי עם הסביבה המשמעותית שלו, שמה שמאפיין את הדיאלוג הזה, שהוא מכבד, שהוא מנומס, מילה ששכחנו קצת, שהוא מתחשב.
<עמוס רולידר: אגב, אני לא מדבר חנון, אלה ילדים, נערים גם אסרטיביים, אסרטיביות, לעמוד על שלך בלי להיות אלים, זה כנראה אלה שאני רואה פה מסביבי.
<עמוס רולידר: כשאתה מחנך את הנער, הנערה, יכולות איפוק, הבלגה ושליטה עצמית, אגב, מתי אתה נזקק להם?
<עמוס רולידר: אתה נזקק להם כשאומרים לך, כשאתה צריך לבצע את המעברים האלה בין פעילות שאתה אוהב לפעילות שאתה לא אוהב, מי רוצה לעשות את זה?
<עמוס רולידר: אתה צריך את הכוח.
<עמוס רולידר: כשאומרים לך לא, כשאתה נמצא במצב, מה שקוראים בפסיכולוגיה, מצב אוורסיבי, זה מצב לא נעים, כואב, שבא לך באותו רגע לומר 'וואו, אם רק הייתי יכול', אבל בגלל החינוך שספגת אתה מחזיק את זה פה ואתה ממשיך דיאלוג.
<עמוס רולידר: הדיאלוג יכול להיות נוקב, אבל הדיאלוג יהיה מכבד.
<עמוס רולידר: ואתה לוקח את זה לזוגיות שלך ואתה לוקח את זה להורות שלך ואתה לוקח את זה למקום העבודה שלך.
<עמוס רולידר: וכשאין לך את זה, לא יעזור הפוטנציאל שלך, לא יעזור כמה, אני אומר להורים, שיעורים, כמה כיתות מחוננים יהיו לך ולא יעזור שלך שום דבר שתכניס אותם לשיעורי אנגלית בגיל ארבעה חודשים, שום דבר לא יקרה אם אתה לא מלמד נער/נערה יכולת איפוק, הבלגה ושליטה עצמית, כי זה הבסיס גם להתמודד עם מצבים לא פשוטים.
<עמוס רולידר: אין לך את זה, אתה אבוד, אין לך את זה, אתה לא תוכל, כשהחבר'ה אומרים לך 'יאללה, תעלה, אנחנו נוסעים', חצי שתויים, לא תוכל להגיד להם 'סליחה, אני לא נוסע'.
<עמוס רולידר: לא תוכל.
<עמוס רולידר: זה בעצם הסיפור.
<עמוס רולידר: לזה יש, כאמור, מחירים כבדים.
<עמוס רולידר: במספר מילים איך הגענו לזה וכמובן מה אנחנו צריכים לקחת מפה.
<עמוס רולידר: אני אקח רק נתון אחד, שלא יפסח גם עליכם כהורים, זה לא הולך להיות אחרת.
<עמוס רולידר: זה לא עניין של טוב או רע, זה לא הולך להיות אחרת, זמינות הורית.
<עמוס רולידר: לפני 20 שנה, אני רוצה שתדעו שהורים לילדים בגילכם, אני מתכוון כרגע 9-15, חלק מכם, אולי אתם קצת יותר מבוגרים, לפני 20 שנה בלבד, היו מבלים עם הבן, עם הבת, אחר הצהריים מרגע שהוא הגיע מבית הספר עד שהוא הולך לישון באינטראקציה משמעותית סביב שעתיים.
<עמוס רולידר: אגב, אני אומר להורים - - -
<קריאה: זה לא תוך כדי נהיגה.
<עמוס רולידר: זה לא כולל לקחת אותם לחוג וגם לא כולל באמצעות הנייד, אלא ממש לשבת איתם.
<עמוס רולידר: היום, בגילאים האלה, פחות מחצי שעה.
<עמוס רולידר: ההורה מעט מאוד בבית.
<עמוס רולידר: לא בגלל שהוא לא רוצה להיות בבית, הזמנים השתנו, דברים מאוד חיוביים, חלק מהם, לכל אחד מאיתנו יש את הזכות, את היכולת, להגשים חלום, ייעוד, מקצוע, נפלא.
<עמוס רולידר: שתיים, בוא נגיד את האמת, מדינה לא זולה, צריכים לעבוד כדי לפרנס.
<עמוס רולידר: מה ההורה הישראלי עשה?
<עמוס רולידר: הוא בעצם עשה אאוטסורסינג לחינוך של הילדים שלו.
<עמוס רולידר: הצהרון, סבא וסבתא שלא חלמו בחיים שלהם שהם נכנסים לתפקיד כזה, המטפלת.
<עמוס רולידר: תדעו לכם, צעירים, זה - - - בעוד כמה שנים, הורה לילד בגיל שנתיים עד 5, ילד בגיל שנתיים עד 5 בארץ הזאת, נמצא יותר בחברת אחרים מאשר בחברת הוריו, בשעות הערות שלו.
<עמוס רולידר: עכשיו בואו נחבר את הכול ביחד.
<עמוס רולידר: אני לא בבית כל כך, יש לי מתחים בעבודה, המתחים הם גם בין בני הזוג לעתים, מה זה יצר אצל ההורה הישראלי שכל כך מסור לילדיו?
<עמוס רולידר: הוא אומר, הנה, מצד אחד יש לי את הדבר הכי יקר, זה אתם, מצד שני אני מרגיש שבאיזה שהוא מקום אני לא בסדר איתם, וכשאתה אוהב מישהו ואתה מרגיש שאתה לא כל כך בסדר איתו אתה מיד עובר למוד של פיצוי.
<עמוס רולידר: חלק גדול מההורים מחליפים חינוך בשירות.
<עמוס רולידר: אתם יודעים, שירות זה לא חינוך.