GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכן, גל ואופיר.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שהמסמך שלכם מספק עבודה לקדנציה שלמה, ואני לא מגזימה, אני גם לא בטוחה שבקדנציה נצליח לפתור את הכול, אבל אני בהחלט חושבת שיש נושאים שאפשר לקחת וליישם אותם אפילו כבר בטווח הקצר, כמו כל הסוגיה של טיפול רפואי ובחירת מין הרופא, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים לאפשר לכם באמת איזה היא סביבה נוחה ובטוחה ואנחנו בהחלט רושמים את זה כאן לפנינו.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של מועצות התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: יצא לי לדבר על זה בתקופה האחרונה, צריך שזה לא יהיה וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: זה התקיים בדיון בוועדה לפני כשבוע וביקשתי שנושא שיתוף ילדים לא יהיה וולונטרי, גם ברשויות המקומיות וגם בבתי הספר, אלא משהו הוא דרך חיים ומחויב מציאות וזו הזדמנות לומר תודה להדרה, שמלווה את התלמידים, את מועצות התלמידים באופן אינטנסיבי מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם באחריות, אין בוקר, אין צהריים, אין לילה, הדרה שם כל הזמן, חגים, מתי שצריך, וזה מאוד חשוב, כי הילדים צריכים אותנו, את הדמויות שמסייעות להם, עוטפות אותם ומובילות אותם קדימה.
יפעת שאשא ביטון: מגיע לה, אתם לא יודעים כמה.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה, הדרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לקבל את המסמך מכם בצורה מסודרת כדי שנוכל לעבור נושא נושא ונושאים שאנחנו נראה שיש אפשרות לקדם כבר עכשיו אז אנחנו נטפל בהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכן.
יפעת שאשא ביטון: חנן, אתה רוצה?
<חנן יזדי: כן, אז אני אגיד כמה מילים.
<חנן יזדי: קודם כל תמיד אחרי ועדות שאני מגיע אליהן ואני פוגש חברי כנסת אז לפעמים הם באים ואומרים לי 'איזה כיף, אנחנו רואים את הנציגים שלכם, סוף סוף אנחנו רואים נוער מסביב לוועדות', וגם ככה במה שנקרא בחיי היום יום של מועצת התלמידים והנוער הארצית, כדי לקדם יוזמות שחשובות לנו כתלמידים וכבני נוער אנחנו פוגשים את עובדי משרד החינוך, את עובדי משרד התחבורה, את חברי הכנסת ולפעמים אנחנו רואים שזו באמת האינטראקציה היחידה שהייתה להם בזמן האחרון עם בני נוער.
<חנן יזדי: בדיוק פה אנחנו נכנסים, בדיוק פה אנחנו מספקים להם את המענה, ואני חושב שהיום, כשאנחנו יושבים בוועדה כזו, שכולה בני נוער, וכולה בני נוער שבאו לשתף ובאו להגיד ובאו להעלות את הדברים ובאו להציף את הדברים, מהמקומות שהכי כואב להם, דיברו פה על הצפון ודיברו פה על המגזר הערבי ועל המגזר הבדואי, ובאים ומעלים את הדברים שחשובים להם, אני חושב שכשזה בא מהנוער זה בא מהמקום הכי טהור, הכי נקי מאינטרסים, הכי נקי מפוליטיקות מיותרות וזה בדיוק המקום של בני הנוער.
<חנן יזדי: בעניין הזכויות, שנפגעות לפעמים לבני נוער, לרוב לבני נוער אין את האפשרות לבוא ולהגיד 'פגעו בי', כי לא תמיד יש מישהו שמקשיב להם, וזה במיוחד אגב בתחומי הזכויות של נוער בעבודה.
<חנן יזדי: שם אנחנו רואים שתלמידים ובני נוער שעובדים בשעות אחר הצהריים בעבודות שהן באמת עבודות שאפשר רק להוריד את הכובע ולהגיד 'מדהים', שמבוגרים מסתכלים עליהם, מה נקרא בשאט נפש, והם לא תמיד יבואו ויגידו 'הבוס שלי פוגע בי', 'הבוס שלי עושה לי', 'הבוס שלי מחסיר לי מהשכר, הבוס שלי לא נותן לי את שכר המינימום, לוקחים לי, לא מחזירים לי החזר נסיעות', כי הם מפחדים לאבד את מקום העבודה שלהם שהם השיגו אחרי הרבה מאוד זמן וזה בדיוק המקום שבו הוועדה לזכויות הילד צריכה להיכנס, לגרום לבני הנוער לא לפחד, לבוא ולהגיד.
<חנן יזדי: לתת את המענה לבני הנוער, לאו דווקא מהיוזמות שאנחנו עושים כמועצה, כי אנחנו יודעים להפעיל את היוזמות שלנו, שהן יוזמות עצמאיות, אבל בסופו של דבר זה אמור לבוא ממשרדי הממשלה וזה אמור לבוא בחקיקה שהיא מסודרת.
<חנן יזדי: אני חלילה לא מאשים פה את המורים או את המעסיקים, מה שקורה בסופו של דבר זה שאין את הידע.
<חנן יזדי: לרוב מורה לא יקרא את כל חוזרי המנכ"ל ולרוב מעסיק לא יישב ויקרא את כל החוקים במדינת ישראל.
<חנן יזדי: אנחנו צריכים להנגיש את הדברים האלה, אנחנו צריכים לבוא ולהיות ריאליים ולתת לכל מורה ולכל מעסיק את הידע.
<חנן יזדי: ושוב, תודה רבה על קיום היום, יום חשוב, יום מיוחד, יום חג ותודה.
יפעת שאשא ביטון: באמת יום חג.
יפעת שאשא ביטון: טוב, חנן, כנראה שיש עוד חלקים שאנחנו צריכים בחפיפה להשלים, חלק מזה זה הנושא של עבודת הנוער, כי אני חושבת שמועצת התלמידים בשנה שעברה עשתה עבודה פנטסטית.
יפעת שאשא ביטון: כמובן התחלנו את זה בשנה שעברה בהנגשה של זכויות הילדים, כולל כניסה לבתי הספר, משרד החינוך ומשרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: האתר שלכם, 'סליחה, באיזו זכות', שהנגיש גם שם את המידע ויצר קו חם שאליו אפשר להתקשר בדיוק מאותה סיבה שאתה מעלה, הילדים חוששים לבוא למבוגרים ולהתלונן, הם חוששים לאבד את מקום העבודה שלהם ואנחנו אמרנו, אוקיי, בין עמיתים בטוח הם ירגישו יותר נוח, אז הנגשנו להם גם את הנוער העובד והלומד שהיה שותף לתהליך ויש לו קו חם וגם 'סליחה, באיזו זכות', שהנגיש מספר חם ואפשר לפנות אליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שככל שאנחנו נעבה את הפעילות הזו אנחנו נצליח למנוע עוד ועוד ניצול של ילדים ונעודד בני נוער לפנות אלינו עם עוולות שנגרמות להם במסגרת העבודה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אפילו לא שואלת אם אתה מוכן, הרי ברור לי שאתה תסכים, אתה מגויס למשימה הזו.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד הרבה עבודה גם השנה.
יפעת שאשא ביטון: יובל, רצית לומר כמה דברים, אז בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך, יובל.
<יובל אלימלך: שלום, קוראים לי יובל אלימלך, אני לומד בחטיבת ביניים בתל אביב, בית ספר הגימנסיה בהרצליה בז'בוטינסקי - - - בבית הספר, בין חברים - - - אנו אומרים שיש צורך לקיים שיעורי חובה בבתי ספר כתוספת לשעות הלימוד שיעסקו בפוליטיקה וממשל בהם נלמד על סוגי ממשל, צורות שונות של דמוקרטיה, מחויבויות של מפלגות שונות ו - - - מקיימים את ההבטחות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יובל.
יפעת שאשא ביטון: דווקא כפוליטיקאית שנמצאת פה הרבה אני אומרת מה הילדים צריכים את הפוליטיקה הזו בתוך בית ספר, אבל אתה כל כך צודק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לטפח דור של מנהיגים ולהסתכל מסביב ולהבין כמה פוטנציאל בחדר הזה יש לבני הנוער והילדים שעוד יגיעו לפה כנראה ביום מן הימים ויחליפו אותנו, זקני השבט, ואני לגמרי מסכימה, אם אנחנו לא נהפוך את זה לרלוונטי ומשמעותי בתוך מערכת החינוך אז כנראה שלא באמת נצליח להשיג את המטרה.
יפעת שאשא ביטון: אפשר אפילו בתור התחלה להפוך את שיעורי האזרחות לקצת יותר רלוונטיים וקצת יותר אקטואליים ודרך כך בעצם להכניס אתכם לעניינים, וזה משהו שהוא מעשי.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על ההמלצה ואנחנו בהחלט נרשום אותה ונעביר אותה הלאה גם למשרד החינוך.
<יובל אלימלך: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לניקול את הבמה, ניקול שמלווה אותי היום ואחר כך נשמע עוד נציגים.
<ניקול טייקש: קודם כל יש לי להביא לך תעודה שאמרו לי לתת לך.
יפעת שאשא ביטון: ואני מקיימת את ההוראות.
<ניקול טייקש: אמרו לי לתת לך את התעודה הזאת בשם כל מרכז חינוך לפסגות וכולם אומרים לך ממש תודה ענקית על זה שאת נותנת לנו במה להיות מי שאנחנו ביום הזה ובעיקר לכל הילדים.
<ניקול טייקש: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה ענקית, אבל אחר כך אני גם אומר לכם ביושר, אני מרגישה שהלגיטימציה שלי והזכות שלי להיות פה היא בזכותכם.
יפעת שאשא ביטון: אתם נותנים לי את הלגיטימציה להיות כאן אז אני צריכה לומר לכם תודה ענקית.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו הבמה שלך.
<ניקול טייקש: יש לי שני דברים שאני רוצה לדבר עליהם, אני אשתדל לא לחפור כי אני אוהבת לדבר הרבה.
<ניקול טייקש: החלום שלי להיות בעתיד ראשת ממשלה, מגיל 5 שנים אני כבר חולמת, אני שואפת רחוק ואני לא משנה את החלומות שלי כל הזמן, כמו שכולם חושבים.
<ניקול טייקש: זה דבר שאני ממש חולמת הרבה זמן.
<ניקול טייקש: אני גרה בקצרין, רמת הגולן, ולא באמת אני מוצאת דרך, אני לא יודעת איך אני יכולה להגשים את החלומות שלי במקום שאין בו כלום.
<ניקול טייקש: אוקיי?
<ניקול טייקש: משמע אין בו כלום, אין בו מקומות לפתח דברים שילדים שואפים וילדים רוצים לעשות.
<ניקול טייקש: זה מקום קטן, אין בו הרבה אנשים, אין בו חנויות, בקושי, ולכל דבר צריך לצאת מהעיר וזה חבל.
<ניקול טייקש: ואני יודעת שהרבה אנשים שגרו בקצרין כבר לא גרים בקצרין, בגלל שבקצרין אין מקומות עבודה, אין מקומות חינוך לילדים, יש לנו בית ספר אחד לחילוניים ויש בית ספר אחד קטן לחרדים וזהו.
<ניקול טייקש: וחנויות בגדים אין לנו, יש לנו פיצה, יש לנו בורגרים וזהו.
<ניקול טייקש: וילדים שמשעמם להם בקצרין מחפשים תעסוקה, סיגריות, אלכוהול וכל מיני דברים שפשוט שהשעמום מביא.
<ניקול טייקש: במקום לעשות מקומות בילוי, אפילו לעשות פעילויות.
<ניקול טייקש: יש לנו בית נוער שהוא לא כל כך פעיל, שכן הייתי רוצה שהוא יהיה יותר פעיל, אבל אין לי את הכוח הזה לעשות.
<ניקול טייקש: וזה ממש חבל שילדים בגיל שלי, במקום לעשות דברים שבאמת צריכים לעשות בגיל שלהם, בגלל חוסר תעסוקה ובגלל שעמום עושים דברים שלא צריך לעשות בגיל שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ניקול.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני לוקחת אחריות אישית, מעבירה את כל הדברים כמו שהם לראש המועצה כבר היום, אנחנו חייבים לעשות מעשה, למרות שאני יודעת שיש דברים שככה מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לומר ולכל הילדים שכאן ואולי שומעים אותי גם בחוץ, יש לך דבר אחד שהוא בעיניי הכי יקר והכי משמעותי, את יודעת מה הוא?
יפעת שאשא ביטון: את עצמך.
יפעת שאשא ביטון: את, ניקול, עם החלומות שלך ועם היכולות שלך ואנחנו שמענו אותך, את גם יודעת להתבטא היטב, יש לך אותך והמשימה שלך היא לא להציב לעצמך שום זכוכיות, שם תקרת זכוכית ושום מחסומים ושלא מקום המגורים ולא מאיפה את באה ולא כלום כלום כלום, ללכת עם החלום שלך קדימה ולהגשים אותו בלי לתת לאף אחד להפריע לך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו על עצמי.
יפעת שאשא ביטון: גם אני מגיעה מהאזור שלכם, ואני באמת לא בן אדם מיוחד ויוצא דופן, גדלתי בדיוק כמוכם, אבל היה לי דבר אחד, שאני לא יודעת אם הוא בזכות או בגלל משהו שהתוויתי לעצמי, לא נתתי לאף אחד אף פעם לומר לי שאני לא יכולה להשיג והנה אני כאן לידך.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מזמינה אותך ואני מזמינה כל ילד שירצה לבוא ולהשתתף ולהיות חלק בדיונים בוועדה לזכויות הילד, תמיד, כל השנה, לא רק ביום המיוחד והחגיגי הזה, וממך אני מבקשת, כמו מכל הילדים, רוצו קדימה, שאף אחד לא יעצור אתכם.
יפעת שאשא ביטון: סגור?
יפעת שאשא ביטון: יש נציג המגזר הבדואי ואחר כך ניתן את הבמה גם למועצה לשלום הילד, שמלווה אותי כל הזמן בצורה הדוקה ועושה עבודת קודש למען הילדים, אז תתמקמו לכם כאן סביב השולחן כדי שתוכלו לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, תציג את עצמך.
<ראשד פתחי: שמי ראשד, אני מטובה זנגריה.
<ראשד פתחי: אני באתי ממקום שפה התמונה יותר גרועה.
<ראשד פתחי: אני בדואי, אני רואה מה שקורה במגזר הבדואי, לא רק בצפון, כי באמת אחד הדברים שאני רוצה לדבר - - - אתה רוצה להיות בצבא, אתה רוצה - - - זה צרכים מיוחדים שאנחנו חייבים לתת לו.
<ראשד פתחי: אז באמת כאילו יש סיפורים עצובים, לא רק לגבי הדרום, גם יש לנו, גם לדרוזים, שתלמידים רוצים ללמוד ולומדים מהמחשב שסתם זה מודל אלפיים גם.
<ראשד פתחי: אז ראיתי את התמונה הזו ונכנסתי למחוז צפון ואמרו לי 'אתה נכנס כמקום שמור לנציג בדואי', אמרתי לא, אני נכנס למקום שמור לכל הצפון, לא רק בדואים וערבים ודרוזים, יש גם את הילדים שהם עולים חדשים לארץ מאתיופיה, יש לי גם חברים מעפולה, שגם להם - - - כל מה שהם צריכים.
<ראשד פתחי: אז פה כאילו - - - לכל בעלי התפקידים שתעשו לנו - - - אני קורא שדי להסתכל עלינו כ'אתה ערבי, מגיע לך ככה', 'אתה בדואי, אה, אתה כן, מגיע לכם ככה', 'אתה מהדרום, מגיע לך ככה'.
<ראשד פתחי: תסתכלו עלינו כנוער.
<ראשד פתחי: תרימו יד, כל הנוער פה, תרימו יד, תרימו יד.
<ראשד פתחי: זו היד שהיא העתיד של ישראל, יש כאן כל הנוער, בלי מגזר, בלי עיר.
<ראשד פתחי: אחד מהמשפטים שלי, לפני שאני אהיה במקום הזה, לפני שאני אהיה הנציג של מחוז צפון, אל תסתכלו עליי כבדואי, אל תסתכלו עליי כדרוזי, אל תסתכלו עליי כערבי, תסתכלו עליי כנער, שבא לקדם פה בישראל.
<ראשד פתחי: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלא יכולתי לסגור את סבב השיח עם הילדים יותר טוב מכפי שאתה סגרת וזה גם מחבר אותנו, וזה לא מתוכנן אפילו לחלוטין, למושב הבא, שבו אנחנו נעסוק בזכות של כל אחד להיות הוא עצמו, בזכות עצמו, בלי קשר לשיוך, לא המגזרי ולא המגדרי ולא הלאום והדת ולא כלום, אלא הוא עצמו כאדם.
יפעת שאשא ביטון: אני מצטרפת לקריאה שלך, לראות את כל בני הנוער כבני נוער, בלי קשר לשיוך ולמקום המגורים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ולגבי האוכלוסייה בדרום, אני מסכימה איתך שיש לנו הרבה מאוד עבודה כדי לתרום ולתמוך בבדואים בדרום, כדי שגם שם הילדים יהיו בסביבה מוגנת ובטוחה ואני בהחלט מסכימה עם הדברים.
יפעת שאשא ביטון: המון תודה.
יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, המיקרופון, ואנחנו נסכם.
יפעת שאשא ביטון: ורד, תציגי את עצמך.
<ורד וינדמן: אני ורד וינדמן, אני מנכ"לית המועצה לשלום הילד ולצדי יושבת עורכת הדין כרמית פולק-כהן, שהיא היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.
<ורד וינדמן: אני רוצה קודם כל להודות לבני הנוער.
<ורד וינדמן: זכות גדולה נפלה בחלקנו לבוא לכאן היום ולהקשיב לכם.
<ורד וינדמן: יש פה בחדר הזה כל כך הרבה תבונה וכל כך הרבה השראה ואני רוצה לומר לכם שבוועדה הזו של חברת הכנסת שאשא ביטון יום זכויות הילד הוא כל יום בשנה.
<ורד וינדמן: זאת הזדמנות להביע הערכה למה שעושה הוועדה הזו, שהיא אחת הוועדות היחידות בכנסת שהיא לא ועדה קבועה וצריך להקים אותה כל פעם מחדש.
יפעת שאשא ביטון: אבל תודי שהיא הכי מיוחדת, לא סתם קוראים לה ועדה מיוחדת.
<ורד וינדמן: ובגלל שהיא מיוחדת היא צריכה להיות מיוחדת כל שנה, כל קדנציה.
<ורד וינדמן: ורבים מכם אמרו שאתם, אמרתם 'אנחנו העתיד של ישראל', לפני שאתם העתיד אתם ההווה.
<ורד וינדמן: אנחנו מרבים במועצה לשלום הילד לצטט דברים שנאמרו לפני שנות דור ויותר של ינוש קורצ'אק, ואנחנו מזכירים לעצמנו את זה כל יום, שילד הוא לא אדם לעתיד לבוא, הוא ילד כאן ועכשיו.
<ורד וינדמן: אנחנו מנסים בכוחותינו ועם שותפים נאמנים, בראשם עומדת חברת הכנסת שאשא ביטון, לתת מענה לכל האתגרים שקיימים בעידן המודרני, שחלק מהם הם אתגרים שקיימים הרבה מאוד זמן, של שוויון בחינוך, של מניעת התעללות, אבל גם יש אתגרים חדשים שאף אחד מכם כמעט לא הזכיר אותם, כי זה החיים שלכם, אבל אנחנו כאנשים מבוגרים יודעים להשוות לילדותנו והעולם החדש של האינטרנט והרשתות החברתיות והאתגרים החדשים שהעידן החדש מזמן לנו וגם איתם אנחנו מנסים להתמודד ולהיות לכם קול בדרך הכי טובה שאנחנו יכולים.
<ורד וינדמן: אנחנו מקבלים מכם פניות ושמחים תמיד לשמוע את מה שיש לכם לומר, מנסים להשתדל להיות לכם כתובת לתלונות, לבעיות, לקשיים, לשתף אותנו ואז גם לבוא לכנסת ולקדם ביחד עם חברי הכנסת מדיניות לטובתכם.
<ורד וינדמן: ואולי הדבר הכי חשוב זה שאתם תהיו חלק מקביעת מדיניות, לא רק יום אחד בשנה, ולהיות חלק מקביעת מדיניות כל הימים.
<ורד וינדמן: בבית הזה נקבעים הרבה דברים מאוד משמעותיים שיש להם השלכה מיידית על החיים שלכם וזאת קריאה לכולנו להיות תמיד קשובים לצרכים שלכם ולראייה שלכם את המציאות, כי אנחנו יכולים לראות את המציאות הכי טוב שאפשר בעזרתכם.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך, ורד, גם על הדברים ובכלל על התמיכה והליווי כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: טוב, ברשותכם, אני אסכם את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו שמענו הרבה מאוד דברים מרתקים ואני בהחלט אתייחס ברמת הוועדה, ברמת ההמלצות שאנחנו נכתוב אחר כך, גם לסוגיה של הלימודים ושל ההזדמנות השווה שעלתה מהצד הזה של השולחן וגם ההתייחסות למגזרים שונים, וגם כמובן מה שהציגו נאמני הזכויות ברשויות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שנאמרו כאן הרבה מאוד דברים חשובים ועדיין לא אמרנו הכול.
יפעת שאשא ביטון: אתם בהחלט מוזמנים לראות את זה כהזמנה פתוחה, תהיו פה, אתם תמיד מוזמנים להגיע, אתם מוזמנים להשמיע את הקול שלכם, דרך המייל, דרך הפייסבוק, דרך כל ערוץ שבו אתם מרגישים שנוח לכם להעביר לנו את המסר שלכם, את הבקשות שלכם ולהשמיע את הקול שלכם בכל נושא שיעלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו אמנם הכרנו רק היום, אבל אני מקווה שאתם תדעו להיעזר בנו ולהשתמש בנו גם בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: בא לי לחבק כל אחד ואחת מכם, אבל אני יודעת שזה בלתי אפשרי, וזה לא ממקום של הטרדה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אנחנו נצטלם כולנו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת כמה זה אפשרי, אבל אני מאוד רוצה להצטלם איתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: הם יעבירו לנו את הדפים, אני רשמתי את הדברים שקשורים לנושא של הזדמנות שווה, הנושא של מגמות, מה שקורה בדרום, אנחנו כתבנו את זה פה וניגע בכולם.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא השתתפות ילדים בפסטיבלי טבע.
יפעת שאשא ביטון: למעשה הדיון הזה הוא יותר בירור של מה קורה באותם פסטיבלים ואילו כלים יש לנו על מנת להגן על הילדים שמגיעים ומשתתפים בפסטיבלים מסוג זה.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי מספר פניות וגם יצא לי לשמוע בכל מיני פורומים על פסטיבלים, ראשוניים נקרא לזה, שמשמרים קצת את הראשוניות של האדם, כולל הנושא של עירום.
יפעת שאשא ביטון: הכול מאוד טבעי, הכול בטבע.
יפעת שאשא ביטון: העניין הוא שילדים מגיעים או הורים בוחרים לקחת את הילדים לסביבות כאלו, הילדים חשופים לכל מה שקורה שם, לא רק לנושא של עירום והתערטלות אלא גם הרבה פעמים לצריכה של משקאות אלכוהוליים והתנהגויות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: על פי חוק אנחנו אמורים, אני יודעת, להגן על הילדים מפני סביבות כאלו ובכל זאת אנחנו נמצאים פה באיזושהי סיטואציה שהורים בוחרים לקחת את הילדים שלהם ואז איפה אנחנו בתוך כל הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: היו מספר פניות לבג"ץ, אני יודעת שבג"ץ הכריע בחלק מהמקרים וביקש שיהיו מתחמים ייעודיים וייחודיים לילדים ושהילדים לא ייחשפו לכל מה שקורה במתחמים אחרים, שיש בהם עירום ויש בהם התערטלות, ובכל זאת אנחנו יודעים שהדברים האלה לא נשמרו דה פקטו בשטח.
יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו מתכנסים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתכנסים כדי ללמוד קצת יותר על מה שקורה שם, אנחנו מתכנסים כדי ללמוד איזה כלים יש לנו כדי להגן על הילדים, אנחנו מתכנסים כי בשורה התחתונה, אנחנו צריכים להיות קצת יותר עם יד על הדופק ולתת קצת יותר מעטפת הגנה לילדים האלה, כדי שלא יהיו חשופים לאירועים מסוג זה.
יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם הנציגה של הרווחה, כי הבנתי שהיא צריכה לצאת.
<גילה רונן: בוקר טוב, שמי גילה רונן, אני סגנית של ציפי נחשון גליק, מנהלת השירות לנוער צעירות וצעירים.
<גילה רונן: אני חייבת להגיד שאנחנו קיבלנו את הזימון ביום חמישי ורק אתמול התחלנו להבין על מה מדובר.
<גילה רונן: אני חושבת שזה פחות נוגע לשירות שאני מייצגת אותו, אבל כיוון שאני פה היחידה ממשרד הרווחה אז אני אגיד בכל זאת מילה.
<גילה רונן: הנושא של הדיון הועבר גם לחווה לוי, עו"ס ראשית לחוק הנוער.
<גילה רונן: מבירור מאוד מאוד מאוד ראשוני ושטחי, טלפוני, שנעשה, זו תופעה שהיא לא ידועה, היא לא מוכרת ואנחנו פה כדי לשמוע, להבין יותר את התופעה ולראות - - -
יפעת שאשא ביטון: וללמוד אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שאני נחשפתי לסיפור הזה של הפסטיבלים האלה עוד בטרם הייתי בתפקיד הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בסביבה שלי, שהתקיימו מספר אירועים מהסוג הזה ואני יודעת שגם בדרום היה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה איזשהו אפקט העתקה כזה ממקום למקום וזה כנראה משהו שהולך ומתרחב וגם מקבל לגיטימציה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם לא היינו במקום שזה מתחיל לקבל לגיטימציה, אז כנראה שלא היינו יושבים סביב השולחן הזה, אז אני אשמח מאוד אם גם משרד הרווחה ילמד את התחום, כדי שנראה איפה שם אנחנו יכולים לסייע.
יפעת שאשא ביטון: אם זה כך אז אני רוצה להתחיל עם נציגת משרד המשפטים, לשמוע איזה כלים יש לנו בכלל להגן על ילדים שהורים בוחרים לקחת אותם לפסטיבל כלשהו ואנחנו יודעים שבפסטיבל הזה יש לא מעט פעמים סמים, יש כמובן אלכוהול, הולכים בעירום, מתרחצים בעירום, יש שטחי התערטלות, הכול מאוד טבע, כמו פעם, אבל כנראה לא כל כך מתאים למה שהיום.
<ליאת יעקובוביץ': אני אתחיל מזה שבעיניי יש מקום לעשות הבחנה בין טווח הגילאים של קטינים, כי המצב קצת יותר מורכב לגבי קטינים שמתקרבים לגיל הבגרות, קטינים בני 17, 16.5, לבין קטינים יותר צעירים, רכים, שהובאו לשם שלא על דעתם במסגרת החוויה המשפחתית שהם נלקחו אליה.
<ליאת יעקובוביץ': לגבי קטינים בגילאים האלה, כבר היום - - -
יפעת שאשא ביטון: בגילאים הקטנים יותר?
<ליאת יעקובוביץ': בגילאים הצעירים, כן, כבר היום יש לי, עקרונית, אפשרות חוקית לבוא ולהתערב במידה והקטין הוא בגדר קטין נזקק.
<ליאת יעקובוביץ': את התופעות, אני לא מכירה את זה עד הסוף וגם אנחנו צריכים לבוא ולשמוע את הדברים ולהיחשף למידע, אבל על פניו קטין שנחשף להתערטלות ועוד התערטלות בטווח רחב כזה של אנשים זה בגדר התנהגות מינית שאינה תואמת.
<ליאת יעקובוביץ': מכאן בוודאי שיכולה להיגרם סכנה לשלומו הנפשי.
<ליאת יעקובוביץ': זו אחת מהעילות של חוק הנוער, סעיף 625, שבא שבגינו ניתן להגדיר קטין כנזקק.
<ליאת יעקובוביץ': היה וקטין הוגדר כנזקק, יש לי מגוון רחב של אפשרויות לבוא ולהתערב, כמובן דרך שירותי הרווחה, דרך מעורבות של פקיד סעד שמביא את העניין בפני בית משפט, החל מהדרכים היותר קלות, שזה להעמיד לקטין ידיד, שהקטין יהיה בהשגחה של פקיד סעד, לבין האפשרות היותר קיצונית, שנוקטים בה באמת במקרים מרחיקי לכת ולא בהכרח כל מקרה שמתואר כאן בוודאי היה שם, אבל שקטין מוצא ממשמורת הוריו.
<ליאת יעקובוביץ': מה שאני מנסה להגיד פה, מעבר להגדרות הפורמאליות של החוק, במידה ויש סממנים שקטין הוא נזקק, אז המעורבות צריכה להיות מעורבות של שירותי הרווחה ואז יש לי דרך חוקית לבוא ולהתערב ולהביא את הדברים בפני בית משפט.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא אם יש פה אלמנט פלילי.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את הסיטואציה ואני אהפוך אותה אפילו לעוד יותר מורכבת, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: על פניו את נפגשת עם האנשים האלה, אנשים שבחיי היומיום שלהם הם נורמטיביים לגמרי, זאת אומרת את לא יודעת בדיוק איזה מגמות יש להם או נטיות בילוי יש להם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שאת יכולה לזהות ולהגיד, אה, הבחור הזה בטח הולך לפסטיבלים מהסוג הזה.
יפעת שאשא ביטון: אלה לא מקרים שבהם לוקחים את הילד ומוציאים אותו ממשמורת, ממש לא - - -
<ליאת יעקובוביץ': לא, לא, לא, אני לא שם.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אומרת שאנחנו אפילו לא במקרה הקיצון הזה, למרות שהמעשים בתוך הפסטיבל עצמו בעיניי הם לגמרי קיצון, השאלה היא אם יש פה עניין של אחריות פלילית של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: כשהורה יודע או כשמבוגר אחראי יודע שהוא לוקח ילד לסביבה שכזו, כשהוא יודע מה קורה באותה סביבה, האם יש לנו אפשרות גם לנקוט בצעדים פליליים, כדי ליצור הרתעה?
<ליאת יעקובוביץ': אני לא בקיאה בדין הפלילי ולא נערכו, אין נציג מתאים לזה, אבל גם כשהורה מזניח את חובתו לטפל באותו קטין כראוי, גם זו עילה לנזקקות קטין.
<ליאת יעקובוביץ': התפיסה כאן בעיניי, כמו שאת אומרת, הם הורים נורמטיביים בכל שאר ההיבטים, לכן בעיניי צריך להסתכל על זה ממקום יותר טיפולי והדרכתי ופחות בהיבט הפלילי, אלא במקרים המובהקים.
<ליאת יעקובוביץ': דווקא ממה שאת אומרת, שבכול הם הורים כנראה טובים ודואגים, אבל בהיבט הזה יש כאן משהו שחושף את הילדים לאירועים שהם בעייתיים.
<ליאת יעקובוביץ': אני לא יודעת אם יש כאן סכנה לשלומו הפיזי, אני גם שומעת כאן דברים לגבי חשיפה לסמים ודברים כאלה, אבל דווקא בגלל שהקונטקסט הוא בעייתי בנקודה מסוימת, אני הייתי מסתכלת על הסוגיה בתור סוגיה טיפולית, רווחתית.
<ליאת יעקובוביץ': שוב פעם, כל זה בהנחה שאת יודעת שהקטין עצמו לא הופך לנפגע עבירה וחווה ישירות איזושהי עבירה כלפיו, ואז אנחנו באמת במישור הפלילי.
<ליאת יעקובוביץ': בגלל שאת מתארת תופעה שהכול בסדר על פניו ורק פה יש משהו בעייתי, אני הייתי הולכת למישור הטיפולי ולכלים שנתונים כבר כיום למחוקק להתערב.
<ליאת יעקובוביץ': אין ספק שיחד עם הסיפור הזה, שירותי הרווחה צריכים להיות ערים לעניין ולהדליק עבורם איזושהי נורת אזהרה.
<ליאת יעקובוביץ': אם יש לי באמת דבר כזה, שומעים, כי בסופו של דבר מידע עובר, כמו שאת אומרת, הוא לא נשאר עד הסוף סגור ותחום, מידע עובר ויכולים להיחשף אליו, אז אם יש דברים כאלה, נדרשת מעורבות כבר כיום של פקידי סעד ברשות המקומית ולהיכנס לברר, לא להשאיר את זה בתור משהו עלום.
יפעת שאשא ביטון: אני אעבור אל המשרד לבטחון פנים.
<משה ברקוביץ': נציגי המחוז הצפוני, לא של המשרד לבטחון פנים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משטרת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: רק תאמר בבקשה את השם המלא והתפקיד, כדי שיהיה לפרוטוקול.
<משה ברקוביץ': משה ברקוביץ', אני היועץ המשפטי של המחוז הצפוני.
<משה ברקוביץ': נמצא איתי ראש ענף רישוי ואבטחה של המחוז, שלמעשה הוא מרכז את נושא הרישוי בפסטיבלים שנדרשים לאישור.
<משה ברקוביץ': אם הוא ירצה הוא יוסיף, אבל צריך לעשות הפרדה מאוד מוחלטת בין פסטיבל שעל פי חוק מחייב אישור, מחייב רישיון, ובאים אלינו ואז יש לנו את כל הכלים לקבוע תנאים ולהגיד אם יהיו קטינים, אם יהיה אלכוהול, באיזה רמות, באיזו אבטחה, באיזה במות, מה אנחנו דורשים, לבין אירוע שלא מחייב ררישיון, שזו קבוצת אנשים שאומרת, "אנחנו מגיעים לחוף הים, מקימים אוהלים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה קבוצת אנשים?
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל הפסטיבלים האלה זה לא קבוצת אנשים קטנה, זה נקרא פסטיבל טבע.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מי שמכיר את המחוז הצפוני יודע שהרבה פעמים עושים את זה בבניאס, בכל המקומות האלה או בכנרת, שם יש פסטיבל יותר ממוסד - - -
<מיכה טובול: אלה הפסטיבלים המבוססים הגדולים, שם אנחנו עובדים איתם על כל הפרטים, על כל התנאים, זה לא זה.
<מיכה טובול: אלה לא הפסטיבלים האלה שאת מתכוונת אליהם, עם ילדים.
<מיכה טובול: בדרך כלל אלה פסטיבלים עם חבר'ה בגירים, עם מוזיקת טראנס - - -
<קריאה: אתה מדבר על מסיבות טבע.
<משה ברקוביץ': עם רישיונות, עם מכירת כרטיסים.
<משה ברקוביץ': אנחנו לא מדברים על זה.
<משה ברקוביץ': זה מחייב את האישורים.
<קריאה: כמו הפסטיבל בניצנים.
<משה ברקוביץ': אדם שמעוניין לארגן ויש מישהו שמארגן את זה והוא מוכר כרטיסים והוא מפרסם והוא בא אלינו וזה חייב אישור של בעלי השטח.
<משה ברקוביץ': אנחנו נותנים לו תנאים ודרכי גישה ובמות ואיזו אבטחה אנחנו רוצים ואלה הדברים המסודרים והמאורגנים.
<משה ברקוביץ': אנחנו לא מדברים על האירועים האלה.
<משה ברקוביץ': אלה אירועים שבאים אנשים ואומרים, "תשמעו, אנחנו התאגדנו", כמו החברים פה "וסגרנו ביום שבת להגיע 200 איש, עם אוהלים, לחוף הים".
<משה ברקוביץ': זה, אני לא מכיר כלי שמחייב אותו לבוא אליי לקבל רישיון ואנחנו לא קובעים תנאים.
<משה ברקוביץ': האירוע המדובר, אנחנו לא יודעים בדיוק איפה הוא עומד.
<משה ברקוביץ': עשינו את הבדיקות שלנו.
<משה ברקוביץ': זה לא אירוע שהתבקש לו רישיון שלנו, זה לא אירוע שנתנו לו תנאים, זה אירוע שקיבלנו אותו בדיעבד ופעלנו בהתאם למה שקיבלנו.
<משה ברקוביץ': אני אפרט כי אנחנו גם כן, רק אתמול בלילה קיבלנו ואנחנו רוצים לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני אשמח.
<משה ברקוביץ': אני אגיד בקצרה.
<משה ברקוביץ': אנחנו קיבלנו דיווח על האירוע הזה בסופו של היום השלישי.
<משה ברקוביץ': התקבל דיווח של אבא, שפנה אלינו ואמר, "הגרושה שלי והבת שלי נמצאות בפסטיבל למרות שיש לי צו בית משפט שאסור לה לקחת את הבת כי הסביבה לא מתאימה לה".
<משה ברקוביץ': ניידת הגיעה למקום, חבְרה לאימא, אמרה לה את זה, האימא והבת הוצאו מהמקום.
<משה ברקוביץ': ביקשנו מהאבא להתלונן אם הוא רוצה, הוא לא רצה להתלונן.
<משה ברקוביץ': בעקבות זה עשינו פעולות שלנו.
<משה ברקוביץ': נעשתה שם סריקה לראות אם יש משהו חריג, חיפשו סמים, כי זה מה שיותר מעניין אותנו.
<משה ברקוביץ': בעל החוף הוזמן לבדוק אם הוא עומד בתנאים, נעשה לו שימוע כי חשבנו שהוא לא עומד בתנאים.
<משה ברקוביץ': שקלנו אם להגיש נגדו כתב אישום, בסוף הוחלט שלא.
<משה ברקוביץ': עשינו את העבודה שלנו, כשברקע, גם מהבדיקה עולה שכן היו תלונות על הקמת רעש, המשטרה באה וטיפלה והחלישה.
<משה ברקוביץ': זה חלק אחר, אבל זה לא טופל במישור של אירוע שידוע לנו עם רישיון, עם תנאים, שיכולנו לבדוק אם עומדים בתנאים.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, המשטרה מגיעה למקום כזה, אתה אומר "הסמים הם יותר מהעניין שלנו", אבל התנהגות לא מתאימה, התנהגות מינית לא מתאימה, היא לא מעניין המשטרה?
יפעת שאשא ביטון: היא גם מעניין המשטרה.
<מיכה טובול: אם רואים.
<מיכה טובול: לא ראו.
יפעת שאשא ביטון: רחצה בעירום היא משהו שבסמכות המשטרה לטפל בו?