GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפעת בן חי שגב: תראו, כל מה שעשיתי עם "שמש" הוא בחוסר סמכות, אני חייבת לומר לשולחן הזה.
<יפעת בן חי שגב: לנו, כרגולטור, אין סמכות לקבוע programming, כי אין לנו סמכות לומר מה ישודר ומה לא ישודר.
<יפעת בן חי שגב: אני חיכיתי מהיום הראשון לאיזושהי שעת כושר שתיתן לי הזדמנות בכל זאת להשפיע וליישם את המדיניות של המועצה שאני עומדת בראשה וההזדמנות הזו סוף סוף נקרתה לדרכי כאשר התכנית הזו עמדה למכירה, הוצאה למכירה לערוצים וכל מה שיכולתי זה לפנות אליהם ולהגיד, "תראו, אני ממש ממליצה לא", אבל תכלס, אני רוצה שתדעו, שאם הם לא היו מקבלים את ההמלצה שלי לא הייתה שום משמעות להמלצה שלי, הם יכולים היו לשדר אותה.
<יפעת בן חי שגב: לשמחתי הרַבָּה מאוד הם קיבלו את ההמלצה שלי והתכנית נשארה יתומה ללא רוכשים בתחום ערוצי הילדים.
<יפעת בן חי שגב: אבל אני מתחילה מהדוגמה הזו כדי להמחיש שאנחנו כרגולטורים, הולכים על גבול מאוד מאוד דק - - -
יפעת שאשא ביטון: של מי הסמכות להחליט מה משודר ומה לא?
<יפעת בן חי שגב: זו הסמכות שלהם ובלבד שהם עומדים - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שכל ערוץ סוברני להחליט מה נכון ומתאים לו ומה לא.
<קריאה: דמוקרטיה.
יפעת שאשא ביטון: דמוקרטיה, אתה יודע, דמוקרטיה, יש לה גבולות.
יפעת שאשא ביטון: אתה מזכיר לי את הילדים שלימדתי בעינות ירדן שאמרו, "מה, אבל זה בית ספר דמוקרטי, מותר הכול".
יפעת שאשא ביטון: מותר הכול כל עוד שאנחנו לא פוגעים באחרים.
<קריאה: חופש הביטוי, חופש העיסוק.
יפעת שאשא ביטון: גם חופש הביטוי, יש לו גבול.
<יפעת בן חי שגב: לא, תראה, חופש הביטוי עומד אל מול חופש לייצוג שווה והוגן ובלתי מפלה וכו'.
<יפעת בן חי שגב: בוא, הנושא הזה הוא מאוד מורכב, אבל מבחינה פרקטית אנחנו תמיד, כרגולטורים, הולכים על הגבול הדק שבין הזכות ואפילו החובה לעצב מדיניות, כל אחד ומדיניותו הוא, לבין החופש התרבותי, חופש היצירה וכו', בין היותך רגולטור לבין היותך צנזור.
<יפעת בן חי שגב: על כל פנים זה מאוד מורכב ומסובך.
<יפעת בן חי שגב: אי לכך ובהתאם לזאת, אנחנו, מראשית הדרך כבר חשבנו שהדרך להתמודד עם זה היא אחרת כנראה והיא לא נעוצה במקום של לשים אותנו כ-programmers של ערוץ הילדים וערוצים אחרים, אלא פעלנו בכיוונים דו ראשיים.
<יפעת בן חי שגב: אחד, כיוון של תמריץ ועידוד ובהיבט הזה פנינו ליישום של אמנה, אמנה לשידורי ילדים ונוער, כאשר רתמנו את כל גופי התקשורת שחתמו על האמנה.
<יפעת בן חי שגב: אני לא יכולה להגיד שמאז שחתמנו על האמנה הטלוויזיה נקיה וסטרילית , ממש לא, אתם יודעים, בתוך עמי אני יושבת, אבל אני כן יכולה להגיד שיש הרבה יותר תשומת לב וזהירות.
<יפעת בן חי שגב: מנגד יש גם אכיפה יותר פעילה שלנו.
<יפעת בן חי שגב: לפני "שמש" היה אירוע עם סדרת טלוויזיה, "שכונה", שביססה את כל העונה הנוכחית שלה על הגרלות ואנחנו חשבנו שיש פה עניין מאוד בעייתי במה שנוגע לילדים מתחת לגיל 18 ואכפנו מאוד בתוקף הסמכות שלנו.
<יפעת בן חי שגב: באנו איתם בדין ודברים והם ערכו מחדש את פרקי הסדרה.
<יפעת בן חי שגב: לא היה צריך להוריד, היה צריך לשים דגל אדום ולהניע אותם לפעולה.
<יפעת בן חי שגב: כלומר, אפשר לייצר שינוי גם אם לא כופים, גם אם אין את הסמכות לזה.
<יפעת בן חי שגב: יש לנו את האמנה ובנוסף, אנחנו גם ממש בקרוב ואני ממש שמחה לבשר על זה פה, נצא עם קול קורא לתחרות, במסגרתה אנחנו נבחר את סדרת הטלוויזיה לילדים הטובה של השנה כי אנחנו רוצים לעודד את הטקסטים הטובים, בו בזמן שאנחנו לא מזניחים את האזהרות לטקסטים הפחות מוצלחים.
<יפעת בן חי שגב: אנחנו נצא בקול קורא, אנחנו נמסד את זה, סוג של "אוסקר" ישראלי לילדים.
<יפעת בן חי שגב: זה כבר יקרה בשנה הנוכחית, אני מקווה, בעזרת השם ובעזרת כל הגורמים.
<יפעת בן חי שגב: אנחנו נשמח אגב להציג את זה ביתר פירוט אם זה מעניין אותך, יפעת, ותרצי להיות שותפה אז בשמחה רבה.
<יפעת בן חי שגב: העניין השני שלצערי הרב לא קורה איתו דבר וחצי דבר הוא מקומו של משרד החינוך, משרד החינוך ומשרדים נוספים.
<יפעת בן חי שגב: זה מה שאנחנו קוראים לו אוריינות תקשורת ודיברנו על זה לא אחת.
<יפעת בן חי שגב: תראו, אין דרך ממשית אפקטיבית לייצר סביבה סטרילית.
<יפעת בן חי שגב: אתם בוחנים פה את הערוצים הלינאריים, נפלא, אבל כולנו יודעים שלילדים מגיל שלוש יש גישה גם לערוצים לא לינאריים, כלומר, ל- VODוספריות תוכן.
<יפעת בן חי שגב: תסתכלו על סלקום שמשדרת רק על פלטפורמה של VOD, מה אנחנו עושים עם זה?
<יפעת בן חי שגב: אנחנו יכולים לחסום את הערוצים הללו עם קוד בקרת הורים, אבל אנחנו לא יכולים לחסום שידורים לא לינאריים.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לחסום עד אין קץ.
יפעת שאשא ביטון: יש משהו שהוא באחריות שלנו ואנחנו נעשה אותו, אבל אנחנו עדיין לא נצליח לסגור הרמטית את הכול ולכן אין שאלה שמשרד החינוך פה הוא משמעותי מאוד.
<יפעת בן חי שגב: לכן, יפעת, מה שצריך מאוד לפעול לכיוונוֹ הוא תכנית מסודרת וברורה של אוריינות תקשורת, כדי שלא יהיה מצב שמי שמסיים 12 שנות לימוד במדינת ישראל לא עבר סדנה של אוריינות תקשורת שבה הוא זוכה לצפייה מודרכת וביקורתית, שמציידת אותו באיזשהו ארגז כלים שאנחנו מקווים שבבוא היום גם ישתמש בהם.
<יפעת בן חי שגב: אני רוצה להגיד לכם, בכל מדינות המערב זה קיים ואני אומרת את זה באחריות, אני כבר סרקתי אותן אחת אחת.
<יפעת בן חי שגב: לצערי הרב, אנחנו המדינה היחידה שלא מקיימת תכנית לאומית כזאת.
<יפעת בן חי שגב: כדי לקיים תכנית שכזו יש צורך במאמץ בין משרדי, זה גם משרד החינוך אבל זה גם משרד התקשורת וגם משרד התרבות וגם המשרד לשוויון חברתי.
<יפעת בן חי שגב: אני מודה שאני, גם היום יש לי פגישה בנושא הזה, מנסה במאמציי הדלים, להעביר את הקו מנקודה לנקודה.
<יפעת בן חי שגב: לצערי הרב ללא הצלחה יתרה בינתיים.
<יפעת בן חי שגב: אני אשמח מאוד שתינתן פה רוח גבית מהוועדה, אבל אני אומרת לכם, זה לא פחות ממחדל שבמדינת ישראל של 2017 אין שום התייחסות שיטתית ומסודרת לאוריינות תקשורת.
<יפעת בן חי שגב: זה הכול, ושוב, אני אסיים בכל זאת בברכה, כי כל מה שנעשה הוא מבורך וההשפעה בגילאים האלה, מיותר לציין, היא משמעותית, היא קריטית, היא אקוטית.
<יפעת בן חי שגב: יודעים את זה החוקרים שבתוכנו.
<יפעת בן חי שגב: בהצלחה.
<טלי תאני הררי: אנחנו נשמח לסייע בכל מה שתרצו.
<טלי תאני הררי: גישה לחומרים וכו'.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים תהליך דומה של מה שתיארת כאן של האמנה וממקום של תמרוץ חיובי, כי ברור לנו שאנחנו לא יכולים לכפות תוכן כזה או אחר, אבל אנחנו כן יכולים לגייס את מי שעושה את זה כדי שבעזרתו נוכל לשנות את המציאות.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון של אוסקר לתכניות ילדים או איזשהו תו של תכניות איכותיות יכול מאוד מאוד לסייע כי בסוף אנחנו יודעים, גם מי שמפיק את התכניות האלו רוצה לזכות באיזושהי הכרה ובסופו של דבר זה גורם גם לחשיפה יותר גדולה.
יפעת שאשא ביטון: התחרות הזו יכולה בהחלט לסייע לנו.
<קרן איוס: הערה קטנה, זה מתקשר ל"סיווג-סימון".
<קרן איוס: אני חושבת שזו עוד פלטפורמה לציין תכנים טובים.
<קרן איוס: גם זה קורה בכמה מדינות.
<יפעת בן חי שגב: אנחנו בהחלט חושבים על איזשהו לוגו, חשבנו על איזה פרח שכמספר עלי הכותרת שלו כך יהיה הציון, שזה גם יהווה כלי להורים.
<יפעת בן חי שגב: הורה שמאוד מקפיד אז ארבעה עלים זה טוב, עלה אחד אפשר לדלג ולהמשיך הלאה.
<קריאה: בדיוק, זאת הייתה הצעה העלתה אחרי הדיון לוועדה.
<קרן איוס: במקום רק להגיד להם במה לא לצפות לתת להם איזושהי הכוונה במה כן לצפות.
<קרן איוס: זה יכול להיות כלי שמאוד מאוד יסייע.
<קרן איוס: אנחנו שלחנו הצעה כזו אחרי הדיון הקודם לוועדה.
<קריאה: יש גם תכנים מאוד טובים שכדאי לעודד את החשיפה אליהם.
יפעת שאשא ביטון: דברו בנפרד, אחרת לא שומעים אף אחד.
<יפעת בן חי שגב: אגב, העניין זה של הסימון הגרפי או האייקוני, הוא עוד לא שלם, אז אם יש לכם הצעות אנחנו בשמחה נעיין בהן, אנחנו בדיוק עובדים על זה כרגע.
<קריאה: צריך לחשוב על הקריטריונים, זה לא רק הסימון הגרפי.
יפעת שאשא ביטון: כן, צריכה להיות ועדה או גוף שיישב ויגדיר את זה.
<יפעת בן חי שגב: הקמנו ועדה שיש בה נציגי צבור ונציגים של היוצרים ושל הערוצים וגם של משרד החינוך, אגב.
<יפעת בן חי שגב: יש לנו כבר מבנה מייצג.
<קריאה: אנחנו נשמח לסייע.
יפעת שאשא ביטון: אורה, משרד החינוך.
<אורה גולדהירש: אין לי הרבה להגיד.
<אורה גולדהירש: אני מזדהה מאוד עם כל הנאמר כאן.
<אורה גולדהירש: אני גם אשמח להשתתף בוועדה כזו.
<אורה גולדהירש: אני רוצה להגיד דבר בסיסי.
<אורה גולדהירש: כשאנחנו מסתכלים על הגיל הרך, ואני נציגה של הקדם יסודי, לא של כל משרד החינוך כאן, אז לתוך גני הילדים אנחנו מאוד מקפידים שלא ישדרו בטלוויזיה, גם לא כפעולת הפגה, על זה אנחנו מאוד מקפידים.
<אורה גולדהירש: בחלק של הבית אני רואה את המקום של ההורים ככאלה שיכולים להוביל מהלכים שאנחנו רוצים להוביל אותם, אבל, ואני אומרת את זה במלוא הזהירות, כי אם אנחנו מסתכלים מהן התכניות שההורים צופים, אז אנחנו בשלב שאנחנו מנסים להבהיר להורים כמה חשוב שילדים צעירים לא יהיו חשופים לתכניות שהם רואים.
<אורה גולדהירש: בשמונה בערב יש כבר תכניות שהם צופים בהן והילדים שותפים לפעמים, גם בשעות מאוד מאוחרות, ילדים שלא הולכים לישון כל כך מוקדם.
<אורה גולדהירש: כלומר, אנחנו במקום ששינוי עמדות פה הוא לא רק לגבי מה יראו הילדים הצעירים אלא כל החברה, באיזשהו עידן שאנחנו צריכים, גם כשאנחנו צופים בתכניות משל עצמנו, לשים לעצמנו איזשהם גבולות ולא כל כך שמים.
<אורה גולדהירש: כן יש, אני רוצה להגיד, קבוצה גדולה של הורים, שלא חושפים בכלל ילדים עד גיל מסוים לטלוויזיה ועל זה לאחרונה אנחנו שומעים הרבה.
יפעת שאשא ביטון: כבר עדיף להשאיר אותם בעידן התמימות של הגיל הרך, כי ככל שהם גדלים בגיל זה רק הופך להיות יותר נורא.
<אורה גולדהירש: לגבי הדיון שהתנהל כאן, אנחנו כותבים עכשיו מסמך על שיתוף הורים, שהוא מסמך כללי על שיתוף הורים בתוך מערכת החינוך בגיל הרך וגם בכל הגילאים.
<אורה גולדהירש: אני כבר רואה ואני לוקחת על עצמי להכניס גם את ההיבט הזה של שידורים מותאמים.
יפעת שאשא ביטון: כן, הרעיון, כשאנחנו מדברים על הורים, הוא שמישהו צריך להדריך אותם ולהכווין אותם.
יפעת שאשא ביטון: בגיל הרך הם עדיין קהל שבוי, מה שאנחנו לא רואים כל כך בבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, בגן וגם בשלבים המוקדמים היותר, הם עדיין מאוד מעורבים, הם מגיעים גם לערבים שמארגנים הצדדים וכו'.
יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות מצוינת שתהיה סדנה או סדרה של מפגשים.
יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות גם מאוד מרתק ומעניין עבורם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בואו נאמר את האמת, אנחנו כל כך נטרפים בתוך השגרה, אנחנו מתגלגלים מיום ליום, אף אחד לא עוצר לחשוב רגע "התכנית הזו היא כזו", ואם נשים רגע ספוילר על הסיפור הזה זה יכול להיות מרתק גם עבורם.
יפעת שאשא ביטון: גם מלמד וגם מרתק.
יפעת שאשא ביטון: שווה, שווה לבנות מערך כזה שיעבור בקרב ההורים לגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה יתרום גם לשלבים המאוחרים כי בסופו של דבר זה יהיה איזשהו מטען שהם ייקחו אתם.
<קרן איוס: אנחנו גם נשמח.
<קרן איוס: קרן, יושבת ראש איגוד הגנים הפרטיים הארצי.
<קרן איוס: לצערי הרב, טלוויזיה היא חלק משגרת יומם של המשפחתונים והפעוטונים שנמצאים בתוך הבתים, כי לרוב, החלל שמוקצה לטיפול בילדים הוא סלון הבית.
<קרן איוס: לצערי, הגירויים של טיפול בבית נמצאים אל מול המטפלת והרבה פעמים כשאני עושה סיורים אני מוצאת את הילדים מול הטלוויזיה והיא מפעילה איזה מכונה או שוטפת כלים.
<קרן איוס: זה אבסורד, אבל זו מציאות קיימת, אני לא יכולה לטמון את הראש בחול.
<קרן איוס: זו אחת הסיבות שבאתי לשבת פה היום, פעם ראשונה, ואם אנחנו נקבל איזושהי המלצה לילדים צופים ואם כבר אפשר לבחור אז גם אנחנו נוכל לנתב לשם ואני אגלה לכם איזשהו קוריוז.
<קרן איוס: עשיתי סיבוב בשבוע שלפני פורים במסגרות של הקטנטנים, אני מדברת על גילאי לידה עד שלוש, ואני רוצה להגיד לכם שאפרופו העניין המגדרי באחוזים מאוד גבוהים היו תחפושות של באטמן וסופרמן ופאואר ריינג'רס, כאלה של לוחמים ואתה רואה תינוק בסלקל יושב עם גלימה כזו גדולה ואני אומרת: אוקיי, זה כבר לשם, פנֵינו לשם.
<קרן איוס: פנינו לשם גם בלי שהילדים שותפים - - -
יפעת שאשא ביטון: היא שואלת מה עם מרדכי היהודי, איפה הוא בסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: מלכת אסתר, פעם זו הייתה התחפושת הראשונה, חונכים אותך בגיל שנה עם מלכת אסתר.
<קרן איוס: שלוש שנים לבשתי אותה.
<קרן איוס: פעם אחת אימא שלי מכרה לי אותה כשמלת כלה, שנה שנייה היא מכרה לי אותה כמלכת אסתר ובשנה השלישית היא אמרה לי, "זו שמלה לבנה יפה, שמתי כמה פרחים, תהיי מלכת הפרחים".
<קרן איוס: ולעניין הזה, אם אפשר לעזור לנו להגיד למטפלת, אוקיי, אנחנו מבינים שזו חלק משגרת יומך, בואי, זו רשימה מומלצת.
<קרן איוס: כמו שיש לנו רשימה של ספרים מומלצים ורשימת פעילויות מומלצות על התפתחות אז אם אתם עושים את זה עם חיטוב גילאי אז אנחנו נשמח להעביר המלצה כזו מטעמנו גם למי שנמצא בסלון ביתו.
יפעת שאשא ביטון: רעיון נפלא בעיניי, שגם בזה ניצור המלצה, אז אם אנחנו לא יכולים עד הסוף לווסת, לפחות נוכל לנתב את זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רינה.
<רינה כהן: שני משפטים על הורים.
<רינה כהן: אני כבר לא משרד החינוך, אבל אני תמיד 'הורים'.
<רינה כהן: אני חושבת שהורים צמאים מאוד להכוונה, הם צמאים בכלל להכוונה, זה שאנחנו קישרנו בין הצורך בהכוונה לבין זה שהם צריכים להגיע לאיזשהו מקום, זה קשר שאנחנו עשינו שאינו מתאים בכלל.
<רינה כהן: צריך לפרום את הקשר הזה וללכת להכוונה בדרכים אחרות.
<רינה כהן: בנושא הזה, כשדיברת על אוריינות תקשורת, זה לא רק סיפור ילדים, זה סיפור בכלל.
<רינה כהן: כמו שפרופ' צביה ולדן אומרת "כשאין אוריינות זה בוריינות" ובנושא הזה של התקשורת ושל צריכת התקשורת, הבוריינות ההורית היא ממש בשיאה ואני חושבת שהורים והורים לגיל הרך, לא רק המטפלות, הורים לגיל הרך, מאוד מאוד צמאים לאיזושהי הכוונה.
<רינה כהן: זה ייתן להם ביטחון וזה יחזיר להם, לעצמם בתוך עצמם, קצת את הסמכות ואת השליטה ההורית שלהם על ההורות שלהם בתוך עצמם, אחר כך נדבר על הילדים, ואז יש להם איזשהו מהלך בתוך הבית שהם שלמים איתו, שהם יכולים ללכת איתו.
<רינה כהן: את זה אנחנו יכולים לעשות בעזרתכם.
<רינה כהן: אפשר לעשות את זה גם עם העזרה מכאן ואפשר לעשות את זה די בפשטות, די בפשטות.
<רינה כהן: הורים מאוד מאוד, כמו שאני יודעת, רוצים את זה ויקבלו את זה ויודו על זה, מותר גם להודות.
<קרן צור איל: אני חושבת שלמועצה היו פעם תשדירים להורים שפנו אליהם ואמרו על הסיווג.
<יפעת בן חי שגב: בקרת הורים.
<יפעת בן חי שגב: עדיין יש.
<קרן צור איל: זה מאוד חשוב.
<יפעת בן חי שגב: אבל לצערי הרב, בסקר שביצענו מעט מאוד מההורים בכלל מכירים את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו שאת שומעת פרסומות והן עוברות לך ככה, את לא זוכרת באמת מה שמעת.
<עדי חן: אם יורשה לי בנקודה הזו אני רוצה להעיר.
<עדי חן: אני חשבתי מה פורום משפחה של לשכת עורכי הדין יכול להציע לישיבה הזו.
<עדי חן: אל"ף, אנחנו ממש מברכים.
<עדי חן: בי"ת, חשבתי עם עצמי, אתם זוכרים את ההגנות על הצרכנים?
<עדי חן: בוצע קמפיין שאם אתם הולכים לסופר ותג המחיר שונה מזה שיש בקופה אז על הציבור להתלונן ומי שצודק זוכה בפרס.
<עדי חן: זה תמריץ חיובי.
<עדי חן: אמנם הוא מכומת בכסף אבל בתכלס, בתוצאה האחרונה, הוא תמריץ חיובי.
<עדי חן: צריך לתמרץ הורים ליידע ולדווח ואז אם ההורה צודק לגבי התכנים וההשקפה שלו, צריך לתת איזשהו פרס.
<עדי חן: זה יביא למצב שבו התכניות יהיו ברמה הרבה יותר טובה וההורים יהיו עם אצבע על הדופק, כי יהיה להם תמריץ חיובי.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך בהקשר הזה שבתלונות הציבור של הרשות השנייה המספרים הולכים וגדלים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מבחינת המודעות יש יותר מודעות, אבל אין שאלה שאנחנו צריכים להטמיע את כל הנושא הזה גם בקרב הורים לילדים בגיל הרך ואני אגיד למה, כי התפיסה שלנו היא באופן תמים שתכניות ילדים הן תכניות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אם את פותחת תכנית ילדים בערוץ ילדים אז בכלל את יכולה להיות רגועה, זה לא שאת לא צריכה לראות בערוץ 2 או בערוץ אחר אם התכנית היא תכנית ילדים, אלא שכשאת פותחת את הערוץ עצמו ברור לך שהכול לילדים, את שמה את הילד, ביי, להתראות.
יפעת שאשא ביטון: לא כך אצלי, אבל זה לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: לכן פה הסיפור צריך להיות יותר עמוק מבחינת התודעה.
יפעת שאשא ביטון: צריכים להגיע עד ההורים כדי שיבינו שזה ממש לא מובן מאליו ולגייס אותם לתוך התהליך הזה.
<עדי חן: קמפיין, לגייס ולתת איזשהו ממתק.
<עדי חן: איזשהו פרס, למי - - -
יפעת שאשא ביטון: הפרס הוא שהילד לא יצטרך להיות חשוף.
<עדי חן: יש עוד עניין ברשותכם שכאן לא שמעתי שדיברו עליו.
<עדי חן: אני בהחלט שותפה לדעה שדימוי גוף הוא דבר שצריך לשים עליו את הדגש ואסור לתת רק לנשים יפות ורזות להיות המצליחניות בתכניות וכיוצא בזה.
<עדי חן: יחד עם זאת צריך גם לשים דגש על הנושא הבריאותי.
<עדי חן: אם אנחנו נשדר כל הזמן ששמן זה בסדר וכו' אז גם - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, שמן זה לא חולה.
<עדי חן: לא, זה לא חולה אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיהיה ברור.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אדגיש את זה ושיהיה רשום.
יפעת שאשא ביטון: יש את העניין של הבריאות, וגם פה אנחנו צריכים קצת להיזהר כי הפכנו להיות כאלה גרידים בעניין שרק מה שירוק ורק אם זה עשבים וכאלה אז הוא בריא.
יפעת שאשא ביטון: בסוף, ואני אומרת את זה כל הזמן, זה ענין של מינונים.
יפעת שאשא ביטון: הילדים צריכים לדעת שהם יכולים הכול מהכול כל עוד שהם עושים את זה במינונים הנכונים.
יפעת שאשא ביטון: לא רק לגבי אוכל אלא לגבי כל דבר.
יפעת שאשא ביטון: בסיפור של "לא רק רזים" ו"צריך לשים את היד על הדופק בעניין הבריאות" אני מוכרחה לומר שיש אנשים שהם שמנים וזה לא כי הם חולים, אלא כי זה מבנה הגוף שלהם וזה בסדר והם צריכים ללמוד לחיות עם עצמם ולהיות שלמים עם עצמם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו מכירים את אותם אנשים שנלחמים וכל החיים שלהם עסוקים במלחמה בלתי פוסקת בגוף שלה והם נולדים כאלה ומתים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אם הם רק היו יודעים ליהנות בכל הדרך הזאת ממה שהם ולקבל את עצמם, את יודעת למה הם לא מקבלים את עצמם?
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כחברה לא מקבלים אותם.
<עדי חן: אני שותפה לזה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת שבסוף אנחנו צריכים לראות את הכול על המסך ולדעת שהכול הוא בריא.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שמי שישמין על רקע של מחלה יהיה מי שיתפוס אותו וידאג לו.
<עדי חן: זה נכון, אבל הייתי רוצה לראות יותר בתכניות ילדים, ולא יצא לי לראות הרבה, פעילות גופנית או נניח, דיבור על הנושא הזה של איזה דבר בריא לאכול ואיזה לא בריא.
<עדי חן: להטמיע את זה דרך התכניות.
<יפעת בן חי שגב: שני דברים שונים.
<יפעת בן חי שגב: כרגיל זה מגיע לקיצוניות גם שם ואז יש הפרעות אכילה וכל מה שמסביב לזה.
יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מאוד מוקצן היום בתכניות.
יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי איתכם בבוקר ונתתי את הדוגמה הזו גם בדיון קודם, של חיות.
יפעת שאשא ביטון: הייתה חזירה, היא באה לבקר חברה שלה והיא סיפרה לחברה שלה שהיא הולכת לעשות ניתוח אף.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, באמת, ילדים קטנים, זו אנימציה.
יפעת שאשא ביטון: אני אאתר אותה רק שאין לי זמן להריץ שוב את כל הפרקים.
יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת, זו תכנית בערוץ הילדים, זה היה ב"הופ".
יפעת שאשא ביטון: יש תכנית שלמה, אני אשאל את הבת שלי, את זה היא עוד תזכור לומר לי, שהם פשוט הפיצו שיקויי שלמות, שמשנים להם את הגוף והכל, הם שותים ופתאום הגוף מתעצב.
יפעת שאשא ביטון: בחייכם, אלה מסרים, זה בדיוק לפלסטיקאים.
יפעת שאשא ביטון: הנה, יש לנו דוגמאות חיות.
<קריאה: היום בבוקר - - - הכרטיסן השמן, בטלוויזיה - - -
<קרן איוס: ומה עם התכנית הזו שנקראת "הטוסיק שלי השתגע"?
<קרן איוס: הבת שלי אמרה לילד שלי ואני שאלתי, "איך את מדברת?
<קרן איוס: " והיא אמרה, "כך קוראים לתכנית".
<קריאה: יושבת הראש, הדיון הולך לכיוון הקוריוזי - - -
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, חברים, אנחנו נמצאים בתוך איזשהו בליל שהוא רק הולך ומקצין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קצת מאבדים את הכיוונים והסיפור הוא להתכנס חזרה לפרופורציות.
<עדי חן: נקודה אחרונה אם אפשר.
<עדי חן: הנקודה הזו גם לא עלתה.
<עדי חן: צריך איזשהו סנכרון בין תכניות הטלוויזיה המפוקחות לבין המדיה, הפרסומים של הדוגמניות, ששם בכלל, לילדים, זה המודל שלהם, אלה החיקויים שלהם ואת זה אחר כך אנחנו רואים בטלוויזיה אז צריך איזשהו סנכרון וגם שם צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: לגבי הפרסומות אנחנו מטפלים בנפרד.
<עדי חן: אבל צריך שאותם כללים שיחולו כאן יחולו גם שם.
<זיו מאור: שלום, זיו מאור מהעמותה לזכות הציבור לדעת.
<זיו מאור: אני אסתור מעט את מראית הענין של הקונצנזוס שיש כאן.
<זיו מאור: אני עושה את זה מתוך כבוד רב מאוד לכל הנוכחים, בעיקר לאנשים שעושים את המחקר החשוב.
<זיו מאור: אנחנו מאמינים שכל סוג של התערבות ממשלתית בתוכן זה מדרון חלקלק והצר לא שווה בנזק המלך.
<זיו מאור: עם כל הכבוד למחקר הזה, שהוא באמת מאוד חשוב ומרתק ומעניין, אני מתקשה לראות איך גוף ממשלתי עשוי לגזור ממנו מסקנות ישימות ברמה הרגולטורית.
<יפעת בן חי שגב: אז תבוא אליי, אני אסביר לך.
<זיו מאור: בהזדמנות הראשונה, אני מבטיח, אנחנו ניסינו לנהל אתכם הידברות ונתקלנו בדלת אטומה.
<זיו מאור: אני אתן דוגמה לסכנות האפשריות שעליהן אני מדבר.
<זיו מאור: בארצות הברית קיים מתח מאוד מאוד מובנה בין שיח המגדר ובין שיח המשפחה והמתח הזה מצא את דרכו גם לעמותות שעוסקות שם בשידור לילדים ללא מטרות רווח.
<זיו מאור: אלו עמותות שעוסקות ביצירת תכניות שמיועדות לשאת בתוכן ערך חינוכי.
<זיו מאור: התוצאה שאנחנו רואים היא הדרה מוחלטת של אנשים שהערכים שהם מבקשים להביא לילדים הם משפחה, אל מול אנשים שמבקשים להביא שיח חדש של חשיבה מגדרית.
<זיו מאור: רואים כאן פגיעה בחופש הביטוי.
יפעת שאשא ביטון: דוגמאות, דוגמאות.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה דוגמאות ואני אגיד לך למה, כי על פניו, כל מה שאתה אומר עכשיו בדיוק לשם אנחנו מכוונים, אנחנו רוצים שאף אחד לא יהיה מודר מהטלוויזיה, אמרתי את זה רק לפני רגע, להיפך, אנחנו רוצים שהכול יבוא לידי ביטוי, אבל יבוא לידי ביטוי בצורה נכונה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שזכות הילדים שלנו היא להיפגע ולחשוב שילד שמן הוא ילד שהוא לא בריא או ילדה שהיא לא חטובה עם שיער בלונדיני אז היא לא שווה - - -
<זיו מאור: אני מבין.
<זיו מאור: ניקח את הסוגיה של המתח בין בריאות, לצורך העניין, לבין אסתטיקה וסוגיה של השמנה, שהיא סוגיה מאוד מאוד טעונה.
<זיו מאור: אין, לא לוועדה הזו, לא לחוקים שייצאו ממנה ולא לגורמי האכיפה שאני מכבד אותם, את היכולת בסופו של דבר לחזות את ההשפעה של ההחלטות שיתקבלו על היוצרים, איזה יוצר יחשוב שהרוח נושבת לכיוון של להציג את הדמות כרזה כי זה בריא, לבין להציג אותה כשמנה כדי לאפשר לילדים להכיל את עצמם, שהם שני מסרים לגיטימיים שסותרים זה את זה.
<זיו מאור: בסופו של דבר, במקום לאפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: הם לא סותרים.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני בכלל לא מסכימה איתך ואני אגיד לך למה, אתה לוקח את זה, ואגב, אני מודה שאני קצת המומה שדווקא מהמקום של זכות הציבור לדעת, גם לכמה לדעת יש גבול.
יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לכמה אנחנו רוצים לדעת.
יפעת שאשא ביטון: אני רק לפני יומיים שאלתי אם גם למקלחת צריכים לבוא איתי בלי שאני עושה שם שום דבר רע, אבל מן הסתם לא הייתי רוצה שאף אחד ייכנס איתי לשם.
יפעת שאשא ביטון: כלומר, יש גבול כמה אנחנו כל הזמן רוצים לדעת.
יפעת שאשא ביטון: זו פעם אחת.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, הזכות הראשונה של הילדים ואני מדברת פה רק על הילדים, היא שנגן עליהם.
<זיו מאור: אני מסכים.
<זיו מאור: על זה אין חולק.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת, "תַּראו דמויות רזות או תָּראו דמויות שמנות, תראו דמויות לבנות או תראו דמויות שחורות או תראו אנשים בלונדינים או אנשים שחורים".
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שעל המסך צריך לראות הכול, וצריך לדעת שהכול לגיטימי, שלכולם יש מקום.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר כל הזמן לדבר על זה כל כך יפה, אבל בסוף כשאנחנו פותחים איזושהי תכנית טלוויזיה מספיק לנו לראות שלוש דקות בשביל להבין מי שווה ומי לא.
<זיו מאור: אנחנו לא חולקים על העמדה הזו, אבל כמו שאת אומרת, כדי שעל המסך יראו הכול, מה שממשלה או כנסת צריכות לעשות הוא שום דבר, משום - - -
יפעת שאשא ביטון: נשב וניתן לזה להמשיך להתנהל ככה?
<זיו מאור: בבקשה להשלים משפט אם אפשר.
<יפעת בן חי שגב: ארצות הברית, שהבאתי כדוגמה, נקטה באפליה מתקנת הרבה שנים, זו ממש - - -
<זיו מאור: נכון, אנחנו חלוקים על המדיניות הזו.
<זיו מאור: עכשיו לגבי הסוגיה של ההגנה על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להפריע, אבל אני רוצה לשאול אותך, זה אומר שנשב וניתן לדברים להתנהל כמו שהם ואולי - - -
<זיו מאור: בוודאי, זו בדיוק הנקודה.
<זיו מאור: יושבת ראש מועצת הכבלים והלוויין הביעה קודם דאגה ממה שקורה בתחום של ה-VOD ואני בתור הורה מצאתי שהתחום של ה-VOD הוא המקום שבו, מאחר והצפייה היא אקטיבית ולא פסיבית, אז השליטה שלי על מה שהילדים רואים היא הרבה יותר אפקטיבית מאשר מה שקורה בעולם הלינארי, כי אני מחליט איזו סדרה הילד יראה.
<זיו מאור: ההתפתחות של ה-VOD גם במסגרות השידור המסורתיות וגם לדוגמה בסטרימר שיש אצלי בבית הילדים צופים דרך היוטיוב, השליטה שלי הרבה יותר גבוהה וגם היכולת שלי לעקוב אחרי מה שהם צפו היא הרבה יותר גבוהה, כמו גם לדבר איתם במידה שראיתי שהם נחשפו לתוכן שאינו ראוי.
<זיו מאור: כל אלו הן מגמות שהולכות נגד המגמה של ההתערבות הרגולטורית.
<זיו מאור: אני מסכים - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תפסיקו להיבהל כל הזמן, אף אחד פה לא בא להתערב בשום דבר ואין פה חקיקה, אין פה חקיקה - - -
<זיו מאור: לפני זמן קצר הראתה יושבת ראש מועצת הכבלים והלוויין - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של מודעות, יש פה עניין שאת מה שבאחריות שלנו וביכולת שלנו לשנות אנחנו כן נשנה, כמו עם התכנית, סתם לצורך העניין, כדוגמת "שמש".
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך שיש דברים הרבה יותר גרועים, שהם גרועים גם בגלל שהם באים באנימציה, בדמויות מצוירות, שזה כאילו הכי תמים והכי מתאים לילדים ואנחנו לא מבינים איזה, לא רוצה להגיד דברים לא יפים בכנסת, מה הילדים שלנו בולעים בלי שהם מרגישים בכלל והם אפילו לא יודעים מהו הטעם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, וזה לא משנה מי ייתן איזה ביקורת שייתן, אני לא יכולה לשבת כאן, כאשת חינוך, לא בבית וגם לא בכל מקום אחר בעולם ולשתוק כשאני רואה שדברים כאלה משודרים, כשאני יודעת שיש לי קצת אפשרות להשפיע על מה שאנחנו מעבירים לילדים.
יפעת שאשא ביטון: לילדים, אני לא אומרת לך כמבוגר עכשיו ואני לא באה לבקר אותך.
<זיו מאור: יושבת הראש, הפער הכלכלי ליברלי שאנחנו מביאים עולם חדש לשיח הישראלי, באופן שבו הוא היה בתרדמת ב-30 השנים האחרונות, אבל חלק אינטגרלי מהחירות שאנחנו מדברים עליה הוא אחריות ואחריות בהקשר המסוים הזה היא אחריות הורית.
<זיו מאור: אני חושב שבנושא הזה יש קונצנזוס סביב השולחן, העובדה שאיזשהו יוצר הצליח לייצר סידרה ולהעלות אותה לערוץ כזה או אחר לא אומרת שהיא בהכרח תגיע לילד שלי.
<זיו מאור: השאלה אם היא מגיעה או לא מגיעה לילד שלי היא שאלה שאני, בראש ובראשונה, אחראי כלפיה, לא המדינה ולא הרשות.
<זיו מאור: הדוגמה של "שמש" היא דוגמה שמבעיתה אותי בתור ליברל.
<זיו מאור: זה לא שיש לי סנטימנטים חיוביים כלפי התכנית הזו - - -
יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לליברליות, אתה יודע, ושהיא לא תהיה על הגב של הילדים שלנו.
<זיו מאור: אני יכול להשמיע את הטיעון לפני שאני סופג תגובות?
<זיו מאור: יפעת, אני יכול שניה להשמיע את הטיעון?
<יפעת בן חי שגב: לא, אני חייבת - - -
<זיו מאור: את לא שמעת את הטיעון, לְמה את מגיבה?
<יפעת בן חי שגב: סליחה, זה בסדר שאתה בונה הר של טיעון אבל אתה משמיט את הבסיס שלו והבסיס הוא שמדינת ישראל קבעה חובה של הפקות מקור.
<יפעת בן חי שגב: באמריקה, למשל, אין חובה של הפקות מקור, מדוע?
<יפעת בן חי שגב: כי מדינת ישראל רואה ערך בעידוד תרבות ויצירה בעברית שמשודרת על גבי המסך.
<יפעת בן חי שגב: מרגע שמדינת ישראל קבעה את החובה הזו שהיא סוג של must, יש לה את הזכות גם לקבוע כיצד היא תיראה.
<זיו מאור: אז אני משיב - - -
<יפעת בן חי שגב: זה הכול וזה לא נכון לומר שזה לא קיים במדינות אחרות בעולם.
<יפעת בן חי שגב: אתה סתם טועה ומטעה.
<זיו מאור: אני לא אמרתי, עם כל הכבוד - - -
<יפעת בן חי שגב: אני רק חזרתי לא מזמן מצרפת וזה קיים בצורה הרבה יותר בוטה שם מאשר במדינת ישראל.