GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל יוגב: חוק הנוער הוא שפיטה, ענישה ודרכי טיפול.
<רויטל יוגב: תמיד בבתי המשפט, וכל חבריי שיושבים פה יודעים, הדבר הראשון שנשקל הוא שיקולי שיקום ואחר כך באים שיקולי הענישה.
<רויטל יוגב: אני חייבת להגיד שכמו שחיים דיבר ודיברתם על הירידה במספר הנערים ב"אופק", בחסות הנוער בחמש השנים האחרונות אנחנו בגידול של 30%.
<רויטל יוגב: מי שלא נכנס ל"אופק" מגיע למעונות החסות, גם אם מדובר בעבירות שהן לפעמים עבירות מאוד מורכבות ומאוד קשות שבעבר לא היו מגיעות, ודרך אגב, כולל אסירים ביטחוניים, שחבר הכנסת סעדי דיבר עליהם, שכן נמצאים במעונות חסות ותמיד היו גם.
<רויטל יוגב: זה לחלק הזה.
<רויטל יוגב: אני כן מבקשת למפגשים הבאים להזמין את שירות המבחן לנוער, אני חושבת שיש להם משמעות קריטית בנושא של שיקום עוברי חוק קטינים.
<רויטל יוגב: נכון שהם לא מטפלים באסירים או באסירים המשוחררים בשלי, אבל יש להם תפקיד מאוד מהותי בכל המערכת הזו של אכיפת החוק עם קטינים והם באמת חסרים פה היום.
<רויטל יוגב: עוד דבר שרציתי להגיד, זה על הנושא של הנתונים.
<רויטל יוגב: אז כן, יש לנו איסוף נתונים שנתי וכשמדברים על רצידיביזם אז יש שני מחקרים שבדקו, ואין מה לעשות, ברצידיביזם אתה צריך לבדוק אחורה, שבדקו אחורה דברים.
<רויטל יוגב: אתם רואים את זה דרך אגב בעמוד האחרון של הדוח של הממ"מ.
<רויטל יוגב: אני כן רוצה לציין פה את המחקר שנעשה עם הלמ"ס, ואני אומרת פה כמו שכל השאר דיברו, מאוד בגילוי לב, שהתוצאות שלו לא היו מלהיבות, אבל היו שם שלושה פרמטרים שהיו מאוד מרכזיים לנושא השיקום.
<רויטל יוגב: הפרמטר הראשון זה תחום הלמידה, שהראו באופן מובהק שילדים שמסיימים 12 שנות לימוד או בגרויות או בגרויות חלקיות, המצב שלהם הוא by far משופר לאין ערוך מאחרים שלא.
<רויטל יוגב: אנחנו, חיים הוביל את זה ואנחנו מאוד נרתמנו לעניין והמחקר הזה נתן לזה אישוש מאוד רציני, עשינו מהפך בכל הנושא של השכלה, והיום אין מצב שנער בחסות הנוער לא לומד, אין מצב כזה ואין מצב שאנחנו לא דוחפים לכיוון של בגרויות.
<רויטל יוגב: אחרי שגילי תדבר אני חושבת שחיים צריך לדבר על זה כי זה פקטור מרכזי וקריטי בשיקום של בני נוער, לא משנה אם הם בכלא "אופק" או בחסות הנוער.
<רויטל יוגב: זה הנושא הראשון שבו הם שווי-ערך לבני גילם, זה הנושא של ההשכלה וזה הנושא שאנחנו חייבים ללכת עליו בכל הכוח.
<רויטל יוגב: בחסות הנוער לומדים 11.5 חודשים בשנה.
<רויטל יוגב: אין מצב שלמידה נדחקת מפאת משהו ואין מצב, למעט דיונים משפטיים, שאז זה לא בשליטתנו, שמתבטלת למידה בגלל משהו שקשור למעון.
<רויטל יוגב: קודם כל לומדים, אחר כך פותרים את שאר הבעיות שיש.
<רויטל יוגב: זה מחקר אחד.
<רויטל יוגב: המחקר השני זה מחקר שנעשה על תחום מאוד ספציפי של עבריינות מין.
<רויטל יוגב: עשינו אותו יחד עם שירות המבחן, וגם שם יש תוצאות מובהקות מאוד מאוד גבוהות של 88% הצלחה בטיפול, שאין לזה אח ורע, לא בעולם ולא בתחומים אחרים.
<רויטל יוגב: אז אנחנו יודעים לעשות את זה, רק אני אומרת עוד פעם, אלה תמיד מחקרים של בדיעבד.
יפעת שאשא ביטון: שאלתי כאן בצד כי הייתי חייבת לעשות לעצמי סדר, כשאנחנו מדברים על אחוז הרצידיביזם לי בראש היה רק הנושא של הכלא, וזה אכן, זאת אומרת אצלכם, אם מסתכלים על החזרה למעגל הפשיעה?
<רויטל יוגב: אז אני אומרת עוד פעם, בדיוק דיברנו על זה, ישבנו אנחנו בישיבה ביום חמישי, בלי קשר, אנחנו עובדים יחד, אנחנו סוגרים שנות עבודה ואתמול היינו בישיבה של סגירת שנה בכלא, עם כלא "אופק", ואנחנו מודדים את זה אחרת, כי כלא מודד רצידיביזם כמי שחוזר לכלא, אצלנו, מספיק אם נפתח תיק, גם אם הוא לא חזר לכלא ואפילו אם הוא לא הגיע למעון חסות, אנחנו בודקים בכלל בדיקת פתיחת תיקים באופן כללי.
יפעת שאשא ביטון: והמצב אצלכם הוא?
<רויטל יוגב: אני אומרת, המצב הוא לא טוב, המחקר גם מראה את זה, אבל מה שהוא מראה זה שיש הבדלים מאוד מובהקים בין אוכלוסיות שונות בחסות הנוער והוא מנסה לאפיין - - -
יפעת שאשא ביטון: אוכלוסיות שונות בחסות הנוער או בין אוכלוסיות שנחשפות לטיפולים שונים?
<רויטל יוגב: אלה לא טיפולים שונים כי העבודה בעיקרון בתוך המעונות.
<רויטל יוגב: לכל אחד יהיו את הדגשים שלו אבל העבודה היא מאוד ברורה, מאוד בסיסית, של טיפול וחינוך והשכלה, שהולכים יחד.
<רויטל יוגב: יהיה את זה בכל המעונות, אבל מה שהצלחנו לאפיין במחקר הזה הוא לאלו קבוצות סיכויי השיקום שלהן היו הגבוהים ביותר.
<רויטל יוגב: אמרתי, קבוצה ראשונה הייתה זאת וקבוצה שנייה הייתה זו שהייתה אצלנו הכי הרבה זמן.
<רויטל יוגב: גם לזה יש משמעות ועל זה אנחנו מדברים, על משך הזמן שאנחנו עובדים איתם.
<רויטל יוגב: צריך לקחת בחשבון שמשך הצווים הולך ומתקצר, ממוצע של נער אצלנו זה 1.2 כשאני יודעת שאתם מוכנים לחתום על זה, אבל לנו זו תקופה מאוד קצרה.
<רויטל יוגב: זה מאוד קצר.
<קריאה: 1.2 שנים.
<רויטל יוגב: כן, שזה מאוד קצר.
<רויטל יוגב: וכל הזמן חלק מהעניין של העבודה עם משרד החינוך זה לבנות תכניות סופר מודולריות כדי להצליח למצות את המקסימום.
<קריאה: שיצליח זה בין חודשיים לארבעה חודשים, כן?
<קריאה: שנבין על מה אנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, את יודעת שיש פה איזושהי סתירה בבסיס התפיסה?
<רויטל יוגב: נשאלתי פה למה אנחנו לא ממשיכים אז לא זו בלבד שאנחנו ממשיכים, אני רוצה שחיים ידבר על זה, כי זה חלק, אלא אנחנו מדברים היום על מעל 50% שמסיימים בגרויות ו-12 שנות לימוד.
<רויטל יוגב: אלה מספרים שאם היית שמה אותם על השולחן לפני חמש או שש שנים אף אחד לא היה מאמין שזה בכלל קורה.
<קריאה: לא בגרויות מלאות.
<רויטל יוגב: גם בגרויות חלקיות ואני אומרת, יש לנו גם 100% ויש לנו נערים בשנה שעברה שעשו חמש יחידות במתימטיקה.
<רויטל יוגב: זה משהו שאם היית שואל עליו לפני כמה שנים אף אחד לא היה חושב שזה אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר לך שאני פתאום קולטת שיש פה איזושהי סתירה בבסיס התפיסה.
יפעת שאשא ביטון: לא רק שלנו פה אלא גם של המערכת ושל מערכת המשפט.
יפעת שאשא ביטון: את פתחת את הדברים, ואני לא חולקת עליהם, אני רק שמה אותם, את פתחת את הדברים בזה שהיום הראייה או התפיסה היא שיקומית-טיפולית וזו הסיבה שיש הסטה של נוער, בכלא "אופק" זה יורד ואצלכם זה עולה, כי התפיסה היא של שיקום וטיפול, והרי כל בר דעת יודע שתהליך של שיקום וטיפול, לא רק בקרב אסירים קשים או בקרב ילדים עבריינים, אלא בכלל טיפול כטיפול, לא יכול להיות בתקופה קצרה, אז איפה התפיסה?
יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו משרתים בפועל את התפיסה שאליה אנחנו מכוונים?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה שורש הבעיה.
<רויטל יוגב: את מבינה שהשאלה שלך היא לא אלינו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי אֲתם.
<רויטל יוגב: אנחנו מקבלים את הילדים עם הצווים לביצוע.
<רויטל יוגב: אני חושבת שיש פה עוד שותפים סביב השולחן - - -
יפעת שאשא ביטון: התפיסה היא של המערכת למעלה, כי once בית משפט או מי שהחליט אמר, רגע, אני רוצה ללכת בגישה שיקומית טיפולית, הרי שיקום וטיפול הם לא שנה, ואת אומרת במקרה הטוב, אנחנו מדברים פה על מקרים שהם הרבה פחות מזה, אז איך אנחנו יכולים כמדינה להגיד שזה הכיוון שלנו ומצד שני לא לתת את הכלים?
יפעת שאשא ביטון: אם זה באמת שיקום וטיפול אז המסגרת הזו צריכה להיות ארוכה יותר.
יפעת שאשא ביטון: היא צריכה לאפשר תהליך של טיפול והטמעה ויציאה לאיזושהי דרך כשהם יציבים וחזקים במקום שלהם.
<חיים מויאל: זה יכול להיות בפסק הדין, שבתנאי הענישה, שבתנאי שילמדו אז יפחיתו להם אפילו חלק מהמאסר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להפחית להם כי אני לא רואה את זה כענישה, אני רואה את זה כטיפול ושיקום.
יפעת שאשא ביטון: שימו לב, אנחנו אפילו כאן בתוך החדר - - -
<חיים מויאל: שיעלו את זה לרמה של 100%, את השיקום, את הלימודים.
<רויטל יוגב: זה תמיד ככה, תמיד יקבלו צווים של פחות שהות בכלא וצווים יותר ארוכים במעונות חסות, אבל גם הצווים במעונות חסות הם צווים יחסית קצרים.
<רויטל יוגב: ההליך המשפטי הוא הליך שלוקח זמן, הרבה פעמים צווים זמניים מגיעים לגזר דין סופי רק אחרי שנה והם מצליחים לשכנע הרבה פעמים את השופט, יושבים פה ידידינו מהסנגוריה הציבורית שיסבירו לך את זה, שאחרי שנה - - -
יפעת שאשא ביטון: שוב, כי רואים אתכם כענישה, אומרים שאתם טיפול ורואים בכם ענישה.
<רויטל יוגב: גם אם אנחנו נמליץ על מתן צו לעוד שנה אנחנו מגיעים לצווים שלפעמים מסתיימים ביום הדיון.
<רויטל יוגב: עם זה אנחנו עובדים ועם זה צריך לנצח.
<רויטל יוגב: זה המצב שיש ועם זה אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: את זה צריך לשנות, לא לנצח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה כי את זה צריך לשנות.
יפעת שאשא ביטון: יש פה קונפליקט בנוי.
<רויטל יוגב: אני מסכימה איתך, אני מעלה אותו, אני שמה אותו פה על השולחן, את הקונפליקט המובנה הזה.
<רויטל יוגב: אני כן רוצה לדבר על עוד שני דברים, אחד זה על הקשר עם רש"א שעד לינואר 15' בעצם לא היה קשר.
<רויטל יוגב: הכרנו, דיברנו, אבל מינואר 15' פתחנו את כל מעונות חסות הנוער, את מרבית מעונות חסות הנוער, לנערים שמשוחררים בשליש וצריכים עדיין סידור חוץ ביתי ולא יכולים לחזור הביתה.
<רויטל יוגב: אני כן אומרת וגם ליאת אמרה את זה, שיש לנו בעיה לא פשוטה עם השליש הקצר.
<רויטל יוגב: אני משאירה את זה לגילי לדבר על זה.
<רויטל יוגב: את שאלת מה עושים עם הפיקוח ביום שאחרי, אז כן קבוע בחוק הנוער (שפיטה וענישה), שחסות הנוער מחויבת לבצע מעקב של שנה אחרי בוגרי המעונות.
<רויטל יוגב: אנחנו לקחנו את זה במהלך של ארבע שנים, לקחנו את זה שני צעדים קדימה, אנחנו מבצעים היום ליווי ומעקב של שנתיים, אבל זה וולונטרי.
<רויטל יוגב: אנחנו מציעים את זה לכל נער, אבל אני חייבת להגיד פה במידה רבה של גאווה, ואתמול היינו בסגירת שנה עם "עלם" שמבצעים עבורנו, הם זכו במכרז ומבצעים עבורנו את הפעולה, שאם בתחילת הדרך היו לנו 60 נערים מלֻווים אז היום אנחנו עם 320 נערים מלֻווים, וזה אומר שהנערים יודעים לזהות היום כבר בתוך המעונות, את המשמעות של זה שהם מסיימים צו ויש מישהו שהולך איתם יד ביד בקהילה כשהם מסיימים.
<רויטל יוגב: זה משהו מאוד משמעותי.
<רויטל יוגב: עכשיו, כן מתחילים את העבודה קודם, הם נכנסים למעון, לשבת עם הנער, לבנות יחד איתו את תמונת העתיד, לפחות שלושה חודשים לפני סיום הצו.
<רויטל יוגב: כך שכשהוא מסיים את הצו במעון הוא כבר יודע מהו המשך הדרך.
<רויטל יוגב: אני חושבת שזה משהו מאוד מאוד משמעותי.
<רויטל יוגב: גם בזה יש לנו מחקר מעקב על התכנית.
יפעת שאשא ביטון: נשמע שהמצב אצלכם יותר טוב.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו עושים השוואה למה שקורה ביציאה מהכלא, אז התמונה יותר מעודדת.
יפעת שאשא ביטון: עוד דורשת עוד הרבה התייחסות אבל היא יותר מעודדת.
<ליאת שוסטרי-זיני: למרות שהעניין של השהות, רק שתדעו שבעבר, כשהייתה לנו מסגרת, הנתונים בה היו שמי שכן סיימו את המערכת אחוזים קטנים מאוד חזרו למאסר ביחס למי שלא סיים, ואז זה מעל 90% שחזרו.
<ליאת שוסטרי-זיני: הייתה שביעות רצון מאוד גדולה והמון המון שינוי, אבל לאחר כך שנה שנתיים, כשבעצם הסתיימה תקופת השליש או הצו, רואים את הירידה.
<ליאת שוסטרי-זיני: אני חושבת שאפרופו שימור, שימור זה גם תקציב, זה משהו סופר חשוב בליווי שלנו אותם.
<ליאת שוסטרי-זיני: אנחנו תמיד אומרים, רש"א מלווה עד שנתיים מיום השחרור ותמיד צוחקים, "אבל מה, כמה הם צריכים הנערים?
<ליאת שוסטרי-זיני: שיעמדו על הרגליים".
יפעת שאשא ביטון: צריכים.
<קריאה: הם צריכים הרבה.
<ליאת שוסטרי-זיני: אני שמחה לשמוע את זה פה, שיש לזה גם גושפנקא מקצועית, שהם צריכים את הליווי הזה והם צריכים את היד שלנו.
<ליאת שוסטרי-זיני: אם יהיו לנו מישהו שיגיד, הנה, אתה חייב, למצוא את הדרך שנוכל לעשות את זה, זה יוכל להשפיע גם על התקופות הקצרות יותר, כי הליווי יהיה יותר משמעותי.
<רויטל יוגב: אנחנו בחוק מחויבים לשנה, ראינו שנה וחצי ועכשיו אנחנו עושים ליווי של שנתיים.
<רויטל יוגב: יש לזה נגזרות תקציביות, אבל זה קריטי כי אחרת כל העבודה- - -
<קריאה: לא הבנתי את העניין הוולונטרי.
<קריאה: טלי, אתם מחויבים, אבל הנערים לא מחויבים?
<רויטל יוגב: כן, אנחנו מחויבים להציע, לתת להם את זה, להכיל, אבל אני לא יכולה לחייב את העגל לינוק.
<קריאה: גם לא לשנה?
<רויטל יוגב: לא לשנה.
<רויטל יוגב: אין חובה.
יפעת שאשא ביטון: זה העניין הוולונטרי שדיברתי עליו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לשנות את זה בחקיקה.
<רויטל יוגב: אבל מצליחים ליצור את הרצון ואת המחויבות.
<רויטל יוגב: עובדה שהיום אין כמעט נער שלא מלווה, אין נער שאומר, "לא, אני לא רוצה".
<רויטל יוגב: להיפך, קשה לנו אחר כך להגיד, "די, מספיק, תלכו".
יפעת שאשא ביטון: גילי, את רוצה להוסיף משהו?
<גילי סולוביצ'יק: כן, אני מבקשת להוסיף שלושה דברים.
<גילי סולוביצ'יק: ראשית, מתוך כל הנערים שרש"א מטפלת בהם ב"אופק" הופנו לחסות הנוער למציאת פתרון לסידור חוץ ביתי במהלך תקופת השליש 90 נערים.
<גילי סולוביצ'יק: אני נפגשת, אחרי שלמדנו לקח בתחילת הדרך המשותפת שלנו, למדנו לקח מהתהליך של שילובם של חלק מהנערים, אני מגיעה לכלא ואני נפגשת, יחד עם דיציה, עם כל הנערים שמועמדים לשילוב בתוך המעונות.
<גילי סולוביצ'יק: 30 ומשהו, כי עכשיו כבר הושלמה קליטתם של עוד כמה נערים, נקלטו בתוך המעונות, לעוד 30 נערים אני הצעתי תכנית והנערים לא רוצים.
<גילי סולוביצ'יק: הדבר הזה שהם דיברו עליו, שהם "לא רוצים", "עזבו אותנו" "תנו לנו לגמור את הזמן שלנו פה וללכת הביתה" מאוד בלט גם במפגשים שלי איתם.
<גילי סולוביצ'יק: אני מוכרחה להגיד גם שחלק גדול מהנערים, וזו גם נקודה שצריך לזכור אותה, אלה נערים שעברו, לפני שהם נכלאו, חלק גדול מהמעונות ולא הצליחו.
<גילי סולוביצ'יק: לכן השיח איתם על חזרה אחורה לתוך איזשהו מעון הוא מאוד מאוד קשה.
<גילי סולוביצ'יק: חלק מהנערים, או שרש"א מצאה שהם לא מתאימים למרות שבהתחלה הם חשבו שכן או שאני במפגש אתם אמרתי שזאת לא אפשרות, או שוועדת השחרורים החליטה שהם לא יכולים לצאת.
<גילי סולוביצ'יק: זו נקודה אחת.
יפעת שאשא ביטון: תסבירי לי רגע משהו.
יפעת שאשא ביטון: את מציגה את זה כאילו אלו שתי רשויות נפרדות במרכאות.
יפעת שאשא ביטון: הוא מגיע למעון והוא בוחר אם להיות חלק מתהליך, כן או לא.
<גילי סולוביצ'יק: לא, אני נפגשת איתו בכלא.
<גילי סולוביצ'יק: אני כן אגיד - - -
יפעת שאשא ביטון: כי ברגע שהוא הגיע למעון, מבחינתי, שם מתחיל תהליך השיקום.
<גילי סולוביצ'יק: אני אגיד כך, רש"א מפנה אליי נער, אני פוגשת אותו בכלא, אני מחליטה יחד איתם בהתאם.
<גילי סולוביצ'יק: הפרמטר הראשון שיקבע לאן הנער יילך זה אורך השליש.
יפעת שאשא ביטון: כן, את זה הבנתי, זה עוד לפני שהוא מגיע אלייך את מנהלת את השיח הזה.
<גילי סולוביצ'יק: ברגע שאנחנו מקבלים החלטה ביחד שהוא מופנה לאחד המעונות, אם אנחנו מדברים על קורות הגג, כי תקופות השהות שם הן מאוד קצרות, הנער, אנחנו קובעים לו יום קליטה, הוא מגיע למפגש היכרות וקליטה באותו יום במסגרת.
<גילי סולוביצ'יק: אם אנחנו מדברים על ההוסטלים או על הפנימיות, אז או שהנציגים של ההוסטל מגיעים לכלא לפגוש אותו או שהוא מגיע להיכרות בהוסטל.
<גילי סולוביצ'יק: הסיבה המרכזית, ואני כן רוצה לקשור את זה לתוצאות של מה שדיברנו עליו קודם, של העבודה בתוך החסות, שמראש, הנערים, למרות שהנערים שכן הצליחו, מתוך המעט שכן הצליחו, נחלקים ל-50% מהנערים שהיו בקורות הגג ו-50% מהנערים שהיו במסגרות ארוכות הטווח, אבל מראש ברור לנו שהתכניות של קורות הגג, של השלושה חודשים, אלו תכניות שלא יכולות לעמוד בפני עצמן.
<גילי סולוביצ'יק: התכנית כשדיברנו עליה ביום חמישי, קבענו פגישה לפני כאר
<גילי סולוביצ'יק: בעה חודשים ליום חמישי האחרון ולא ידענו שיש את הדיון הזה היום, ובמסגרת הדיון אחד הדברים שדיברנו עליהם זה שאנחנו נמשיך וננסה ליצור עבור הנערים האלה במרכזים של קורות הגג, קורות הגג יספקו הלנה, אבל רש"א בעצם יבנו את מה שליאת הגדירה קודם כאיזשהו מערך רב תכליתי, כדי לנסות לתת חיזוק קצת יותר משמעותי ואולי גם אפשרות להכניס לעבודה את המשפחות.
<קריאה: - - - במסגרות.
<גילי סולוביצ'יק: את מוזמנת.
<גילי סולוביצ'יק: הדבר האחרון שחשוב לי לציין זה שאנחנו עשינו איזושהי בחינה ואיזושהי בדיקה לגבי אפשרות קליטה של יותר מנער אחד בתוך כל אחת מהמסגרות.
<גילי סולוביצ'יק: המסגרות שלנו מאוד קטנות, אנחנו מדברים על 16, 20 נערים למסגרת.
<גילי סולוביצ'יק: אנחנו בחנו את זה, חלק מהמסגרות יכולות להתמודד עם שני נערים שבאים גם עם הייאוש אבל גם עם השפה וההתנהגות של הכלא, שהן בדרך כלל מאוד בוטות, חלק מהמסגרות שלנו יכולות להתמודד רק עם נער אחד, אבל לאורך הדרך, אולי נער אחד או שניים באמת, וגם הם, אני אפילו לא בטוחה בכך, לא נקלטו בשל היעדר מקום במסגרת היעד שלהם.
<גילי סולוביצ'יק: הקושי המרכזי הוא, אחת, לגייס אותם לתוך התהליך, שתיים, אורך הזמן.
<גילי סולוביצ'יק: גם נער שיש לו חצי שנה שליש ומגיע למסגרת פנימייה ולמסגרת הוסטל של החסות, הוא עוד לא הספיק לשבת שם וכבר אומר לנו ביי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא עניין של מצוקת מקום, זה ענין של מצוקה בלגייס אותם.
<גילי סולוביצ'יק: לא, ממש.
<גילי סולוביצ'יק: לגייס אותם ולהתחיל איתם את העבודה.
<גילי סולוביצ'יק: הוא מתיישב במסגרת, גם נער שמגיע לא דרך רש"א, לוקח לו כמה חודשים עד שהוא בכלל מבין מי נגד מי, מה הוא רוצה מעצמו.
<גילי סולוביצ'יק: משלבים אותו בבית הספר כדי לעשות סגירת פערים עם מה שהוא בא, הוא מוכרח טיפה זמן לשבת על זה.
<גילי סולוביצ'יק: אני כן רוצה להגיד שיש, בעיניי, מעבר לשינוי החוקתי שאולי צריך לעשות, בהיבט של חיוב לתקופת פיקוח וסיום מאסר, כי היום זה לא קיים בכלל, אז אולי זה צריך להיות הכיוון.
<גילי סולוביצ'יק: אני רוצה להגיד שגם לחוק הנוער (טיפול והשגחה), יש את האפשרות לקיים איזשהו הליך פיקוחי על קטינים שהשתחררו בהיותם קטינים.
<גילי סולוביצ'יק: הבעיה של חוק הנוער (טיפול והשגחה), שבמתכונתו הנוכחית היום, גם אם קטין יוכרז כנזקק מרגע שחרורו מהכלא בתום המאסר המלא ב"אופק" או בסיום השליש שלו אצלנו, ניתן להכריז עליו כעל קטין נזקק אבל זה נטול שיניים, אין לזה שום משמעות.
<גילי סולוביצ'יק: בעיניי, היכולת לאכוף את חובתה של המדינה כלפי אותם קטינים יכולה להיות דרך אחד משני האפיקים האלה.
יפעת שאשא ביטון: תיכף נשמע את משרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: היא יצאה?
יפעת שאשא ביטון: רציתי בסוף הדיון לשמוע אותה, אנחנו נבקש ממנה אחר כך לרכז את הדברים.
<גילי סולוביצ'יק: אמרתי שיש שתי אפשרויות.
<גילי סולוביצ'יק: אפשרות אחת זה ללכת על פיקוח כמשהו מנדטורי, לא משהו וולונטרי, אלא תקופת פיקוח נוספת מסיום המאסר, עם הגדרות מסוימות של מהי המשמעות של פיקוח ומהן התשומות והתפוקות שצריכות להיות.
<גילי סולוביצ'יק: אפשרות אחרת היא כן להכיר מחדש בכל קטין כזה כקטין נזקק אבל חייב להיות לזה - - - כי במתכונתו הנוכחית הטוה"ש לא מאפשר שום אכיפה למעט, עוד פעם, עבירה פלילית על הפרה וזה לא לעניין.
<גילי סולוביצ'יק: משהו צריך להשתנות בטיפול והשגחה כדי שהוא יתאים לצרכים של אותם אסירים קטינים.
<ליאת שוסטרי-זיני: חשוב לי להבהיר לך את עומק הבעיה ואת האחריות של המדינה שלדעתי צריכה לקחת אחריות אמיתית ומלאה.
<ליאת שוסטרי-זיני: יש היום בכלא "אופק" שני נערים, ותקני אותי אם אני טועה, שלא מוצאים להם שום מקום.
<ליאת שוסטרי-זיני: הם שייכים לאגף השיקום, לא שייכים, נעשה ניסיון למצוא מסגרת שמתאימה להם ולא נמצאה מסגרת.
<ליאת שוסטרי-זיני: שניהם צריכים מסגרות מאוד מאוד ייחודיות למצב המורכב שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: כי הם קטינים?
<גילי סולוביצ'יק: הם עם עבירות מאוד קשות, גלגולים קוגניטיביים.
יפעת שאשא ביטון: זו התחלואה הכפולה?
<קריאה: גם התחלואה הכפולה.
<ליאת שוסטרי-זיני: אנחנו כגורם מתווך פשוט עובדים פה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו קיימנו דיון שלם על הנושא של התחלואה הכפולה.
יפעת שאשא ביטון: אמור להיפתח מעון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמורים לקבל מהם עדכון על מה שקורה.
<קריאה: לקטינים?
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, לקטינים.
יפעת שאשא ביטון: אני מטפלת רק - - -
<קריאה: זה מעון?
יפעת שאשא ביטון: הם דיברו על מסגרת - - -
<רויטל יוגב: אנחנו דיברנו על מסגרת משולבת עם משרד הבריאות.
<רויטל יוגב: אחרי הדיון שהיה פה קיימנו דיון במשרד על זה והיה אמור להיות דיון נוסף עם משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: והוא נדחה?
<קריאה: זה היה לפני חודש.
יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, שנייה, מה את אומרת?
יפעת שאשא ביטון: היה אמור להיות דיון?
<רויטל יוגב: היה לנו דיון, היה צריך להיות דיון עם משרד הבריאות אבל נפטר מנכ"ל המשרד, זה ייקח קצת זמן.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה - - -
<רויטל יוגב: משרד הרווחה קיים את הדיון בעקבות הדיון שהיה פה.
<רויטל יוגב: שבוע או עשרה ימים אחרי כן התקיים דיון שני במשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: בבריאות או ברווחה?
<קריאה: המנכ"ל שלהם, אבל בפגישה עם הבריאות - - -
יפעת שאשא ביטון: הייתי צריכה להיפגש עם הבריאות אבל נפטר המנכ"ל.
<ליאת שוסטרי-זיני: ממש ממש חשוב ואחרון, משהו שפיתחנו עם רשות הנוער ואני כן מעלה את זה על השולחן.
<ליאת שוסטרי-זיני: אני ביני לביני ובכלל בצוות, עדיין תוהים, האם זה נכון להעביר נער ממקום משברי, זאת אומרת שהוא הגיע עכשיו למאסר עם כל מה שהוא מקבל שם, למקום חירומי שבעצם הם מתקבלים למסגרות חירומיות בגלל התקופה הקצרה, והאם זה נכון, האם זה נכון עדיין להשאיר את זה ככה?
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הסיפור, ליאת, הסיפור פה הוא להעלות את כל השאלות ואת כל האתגרים ואת כל הדברים שנראה לנו שהם בחסר ולנסות לתת להם תשובות בתוך הצוותים שלכם, בשיח משותף עם הגורמים האחרים, כדי שאנחנו נוכל להתקדם מדיון לדיון ולנסות למצוא את הפתרונות ולדעת מי צריך לעשות מה, מהו התפקיד של המדינה, מהו התפקיד שלכם, מהו החיבור וכל הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: זו בדיוק מטרת הדיון כאן, להעלות ולהציף את כל האתגרים שאנחנו מתמודדים איתם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ואני מקווה שבהקשר הזה יהיו לך עוד 'אחרונים' שאתם תעלו ביניכם לקראת הדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עמיחי דוד ממשרד האוצר.
<עמיחי דוד: כן.
<עמיחי דוד: עמיחי דוד, משרד האוצר.
<עמיחי דוד: יש לי אמירה אחת.
<עמיחי דוד: קודם כל, לגבי הצעת החוק של חבר הכנסת דב חנין, הסיבה המרכזית שבגינה אנחנו רצינו לתמוך היא לאו דווקא תקציבית אלא היא חוזרת לאותה בעיה שכולנו מעלים פה על השולחן, שבעצם הילדים האלה, בסוף הם לא באים.
<עמיחי דוד: יש את המקום, אנחנו מציעים להם, אנחנו רוצים לייצר, נתנו כסף לרשות לשיקום האסיר כי אנחנו רוצים שהם יבואו, אז הסיבה היא לא תקציבית, אלא לייצר להם איזשהו תמריץ נוסף שיגיעו.
<עמיחי דוד: אם תהיה אפשרות להאריך את תקופת השחרור על תנאי, אולי זה ייצר להם איזשהו רצון יתר להגיע למסגרות האלו ולנצל אותן.
<עמיחי דוד: אני חוזר פה על כמה דברים שגם במסגרת הזו של אותה החלטת ממשלה דב אומר שניסינו לעשות, בין היתר חוזר פה הנושא של מחסור בנתונים אז הקמנו יחידת מחקר במשרד המשפטים, שאמורה לתת את המענה גם במסגרת הנתונים שחסרים בכל התחומים, גם בתחום הנוער וגם בתחום האסירים בכלל.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות חשוב גם לכם לאוצר, אתה יודע, לדעת שהכסף לא הולך לריק אלא הוא באמת מבוסס על למידה אמיתית.
<עמיחי דוד: נכון, המטרה היא לבסס מחקרית כדי שבאמת יהיה בסיס נתונים יותר טוב שכולנו נוכל לעבוד עליו ולמצוא פתרונות שבאמת יפחיתו את השיעור הזה של רצידיביזם, כי זה מה שראינו לנגד עינינו.
<עמיחי דוד: המטרה להפחית את שיעור הרצידיביזם של 75.
<עמיחי דוד: 3% היא לא כל כך בטווח הקצר, אלא היא הרבה יותר בטווח הארוך.
<עמיחי דוד: המטרה היא שהם לא יחזרו לפשיעה בעתיד ושם אולי אנחנו רואים בזה תועלת משמעותית לכל המשק.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שאתה הבנת מהשיח כאן שנכון שמוקצים תקציבים נוספים וכו' אבל יכול להיות שאנחנו נצטרך ללכת לאיזושהי תכנית קצת יותר מקיפה וכוללת, שמשלבת פה ידיים בין הגופים השונים, וסביר להניח שזה ידרוש תקציב נוסף.
יפעת שאשא ביטון: האם משרד האוצר מכיר בזה שבכל מה שאנחנו נצליח להציל בקרב הילדים האלה אנחנו נחסוך הרבה למשק אחר כך?
<עמיחי דוד: יש לציין שהתקציב ל-17'-18' כבר אושר בממשלה.
<עמיחי דוד: אין שום בעיה להמשיך לבחון את זה ביחד וזה מה שעשינו לקראת התקציב הזה.
יפעת שאשא ביטון: 7 ו-2 נוספים שמתוכם 5.5 הם רק לאסירים קטינים.
<עמיחי דוד: נכון, 5.5 זה לרשות לשיקום האסיר.
<עמיחי דוד: חוץ מזה העברנו גם למשרד הרווחה סכומים משמעותיים, גם לטובת שירות המבחן וגם לטובת הרחבה של תכניות שהן ספציפיות להפחתת סיכון לעבריינות.
<עמיחי דוד: הקמנו יחידת תיאום רק לתחום הנוער במשרד המשפטים, כמו גם יחידה למחקר ומידע במשרד המשפטים.
<עמיחי דוד: אנחנו למדנו את הנושא לקראת הדיונים, ישבתי עם חלק גדול מהאנשים שיושבים כאן - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שתמשיך ללוות אותנו, אתה, כדי שהדברים לא יהיו, אתה יודע, כל פעם מישהו אחר, שכולנו נהיה מסונכרנים, שנגיע לנקודת הסיום כשכולנו מיושרי קו.
<קריאה: מי שמגיע לתחום הנוער נשרט ונשאר, ככה זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, עמיחי, אני מאוד שמחה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: הסניגוריה הציבורית ואחר כך קרן.
<רחל דניאלי: חוץ מן השמחה הגדולה הזאת שאנחנו יושבים כאן, כי השינויים האלה, במיוחד בשנים האחרונות, אנחנו נמצאים בתסכול מאוד עמוק ממה שקורה, דווקא שאנחנו מהסנגוריה אלה שחוזרים ורואים אותם כל הזמן, מייצגים כל כך הרבה, גם בוועדות ואחר כך שוב בהליך הפלילי ושוב פעם הם חוזרים.
<רחל דניאלי: אנחנו רואים את עבירות ההישרדות האלה, קטינים שיוצאים מהכלא וחוזרים, למה הם חוזרים ומה הם אומרים לנו כשהם חוזרים, זה כל כך עצוב.
<רחל דניאלי: הרעיון הזה של לשבת פה כולם ביחד סוף סוף ולחשוב על למה זה קורה זה פשוט דבר נהדר ואני מאוד שמחה גם שאת אומרת שזה יהיה משהו ארוך טווח.
<רחל דניאלי: אני רוצה לנסות למקד פה את הדיון שקשור לעבודה של רש"א ולתקופת השליש.
<רחל דניאלי: קודם כל, אני רוצה להזכיר שבחוק הנוער, אמנם כולם אומרים פה טיפול שיקום, אבל בסעיף העקרונות יש משהו שאנחנו קצת שוכחים להגיד אותו, כתוב בפירוש תקנת השבים.
<רחל דניאלי: זאת אומרת, לפי חוק הנוער, הטיפול בקטינים הוא טיפול, שיקום ותקנת השבים.
<רחל דניאלי: זאת אומרת, שבעצם חוק הנוער, בסעיף העקרונות שלו - - -
יפעת שאשא ביטון: מלכתחילה מחכה להם.
<רחל דניאלי: הדבר החשוב מאוד זהכ לחשוב כל הזמן איך אנחנו מחזירים אותו לחברה.
<רחל דניאלי: איך אומרים לקטין, "אתה עשית, עבדת, שוקמת, היית בכלא ועכשיו אנחנו מקבלים אותך חזרה".
<רחל דניאלי: קטינים שנמצאים בכלא, הם נמצאים בתחתית שבתחתית, ולכן קצת קשה לי פה ההשוואה שעשו כאן בדוח המצוין הזה, על מה שקורה בחסות הנוער, שהם הגיעו גם למעונות נעולים וברור שאלה קטינים בקצה הרצף, אבל מי שמגיע לבית הסוהר זה באמת אוכלוסייה שצריך לדבר עליה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, הדגשתי את זה.
<רחל דניאלי: צריך לדבר עליה באופן נפרד.
<רחל דניאלי: הם נמצאים בכזה מצב שקודם כל אין להם לאן להידרדר, אבל אני אומרת, אין קטין שרוצה להיות בכלא.
<רחל דניאלי: זה לא משהו, אף אחד לא רוצה, כולם רוצים לצאת, וההזדמנות הזו - - - ולכן אני רוצה למקד, הנושא הזה שהחוק נותן את השליש הזה, את השחרור בתנאי, זו הזדמנות פז שכל הגורמים ולא רק אלה שיושבים כאן, וזה גם משהו שחשוב לי להגיד, כל הגורמים כולם, כולל הפרקליטות וכולל הוועדות, צריכים לחשוב איך אנחנו עושים את זה, כולם צריכים לחשוב בחשיבה אחת איך אנחנו מנצלים את התקופה הנהדרת הזו שנקראת תקופת שליש, שבה לא בית משפט רק אומר לו אלא הוא יודע שהוא חוזר מיד לכלא אם הוא עושה משהו.
<רחל דניאלי: איך מנצלים את התקופה הזאת בצורה הטובה ביותר והכי חשוב, שהחשיבה כולה תהיה איך אנחנו לוקחים את הקטין הזה ומוציאים אותו לתקופת התנאי הזאת ולא הפוך.
<רחל דניאלי: זאת אומרת כשאנחנו רואים את הפרקליטות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל, רחל, את זה צריך לעשות לפני שמגיעים לשליש ולפני שמגיעים לוועדה, כי הילדים מגיעים לשם ואומרים, "בחיאת, אני אשאר פה את השליש הזה, תעזבי אותי בשקט".
<רחל דניאלי: עם כל מה שנאמר כאן אני מסכימה, אני רק אומרת שאנחנו כאן מדברים, אבל הפרקליטות והגישה של הוועדות שאנחנו נמצאים שם, היא הגישה המאוד חוששת, ואני מצטערת להגיד שצודק גם חבר הכנסת חנין ושמענו את זה גם מגורמים בכלא, שעדיף שיישארו בכלא.
<רחל דניאלי: זאת אומרת לא כולם מדברים בשפה שאנחנו מדברים פה, לא כולם מבינים את זה ולא כל הגורמים.
<רחל דניאלי: "בואו נשאיר אותו בכלא, זה יותר בטוח", שזה בדיוק הפוך, הרבה יותר בטוח לעשות את התכנית הטובה בתקופה הזאת.
<רחל דניאלי: אני רוצה להגיד לעניין אורך התקופה, כשאתם אומרים כאן תקופה יותר ארוכה.