GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוניקה ג'וזף: מה שנשאר לי לעשות זה למצוא עבודות שחורות כמו ניקיון, עבודות בשוק.
<מוניקה ג'וזף: נכון שכל עבודה מכבדת את בעליה, אבל מה אם יש לי חלומות, לשם כך אני משקיעה ולומדת היום.
<מוניקה ג'וזף: המצב הזה מאוד מתסכל.
<מוניקה ג'וזף: תלמידים שלמדו איתי בכיתה כבר מתכננים את העתיד שלהם, את הגיוס לצבא, המשך לימודים גבוהים והמשך - - - הם מתקדמים ומתפתחים ואני נשארת מאחור.
<מוניקה ג'וזף: אני רוצה שהזכות לחינוך תחול גם עליי לאחר סיום הלימודים.
<מוניקה ג'וזף: בגיל 18, כשמסיימים בית ספר, החיים האמיתיים שלי אמורים להתחיל, אני אמורה להתחיל את מסלול חיי ולגבש החלטה לגבי ההתפתחות האישית שלי.
<מוניקה ג'וזף: אני מרגישה שלא מתאפשר לי להיות שווה פה, כמו חבריי בעלי המעמד, אני מרגישה שאין לי שום דבר, שהסטטוס שלי כחסרת מעמד סוגר לי המון דלתות, את הדלת לצבא, את הדלת ללימודי נהיגה, את הדלת לאוניברסיטה ואפילו את הדלת לכניסה למועדונים.
<מוניקה ג'וזף: הלוואי שהזכות לחינוך הייתה חלה גם עליי לאחר סיום הלימודים בתיכון, כי מה זה שווה לי שהשקעתי בלימודים אם לא מתאפשר לי להמשיך ולצמוח והדלתות שרציתי לפתוח תמיד יישארו סגורות?
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מוניקה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להתוודות, למה בעצם פתחתי עם בית ספר רוגוזין ולמה פתחתי עם ילדים שהם חסרי מעמד.
יפעת שאשא ביטון: דווקא היום, כשאנחנו מציינים את יום זכויות הילד, אז הרבה פעמים דברים שנראים לנו מאוד מובנים מאליהם ודברים שאנחנו צריכים לדרוש, יש ילדים שגרים כאן
יפעת שאשא ביטון: איתנו ועבורם זה לגמרי לא מובן מאליו.
יפעת שאשא ביטון: בעצם הפתיחה שלי דווקא עם בית ספר רוגוזין, אנחנו מדגישים שמבחינת הוועדה כאן בכנסת ילד הוא ילד הוא ילד, באופן אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את החובה, אפילו המוסרית, לדאוג לכל אחד מהילדים שגרים כאן בקרבנו.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה, מוניקה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שאת או מישהו מבית הספר יספר קצת על התערוכה שראינו בחוץ, תערוכה שקראתם לה 'תעודת זהות'.
יפעת שאשא ביטון: היא מיוחדת מאוד ואני אשמח שתספר לכולם.
<אדם גלבוע: נעים מאוד, לי קוראים אדם גלבוע, אני מורה בבית הספר.
<אדם גלבוע: הפרויקט נעשה לפני שנתיים, קראנו לו 'תעודת זהות', בשיתוף של יעלי גבריאלי, שהיא אמנית וצלמת.
<אדם גלבוע: זה פרויקט שעשינו לפני שנתיים במטרה לנסות וקצת לתהות על תהליכי גיבוש הזהות בקרב תלמידים ממשפחות של מבקשי מקלט ועובדים זרים ולמעשה המהלך הראשון שעשינו זה שנתנו לתלמידים צבע וכל אחד מהם היה צריך לרקוח את הצבע שלו כמו שהוא חושב וגילינו שבמהלך הרקיחה הזאת באמת המשמעות של לבן ושחור כמעט נעלמת.
<אדם גלבוע: הצבע שלנו, אם תחשבו כל אחד על איך הוא היה מייצר את הצבע שלו, לא היינו הולכים ישר עם השחור ולא היינו הולכים עם הלבן, אלא פתאום הגוונים האלה והמנעד הזה בין הגוונים הוא מה שהופך להיות משמעותי.
<אדם גלבוע: ביקשנו מהתלמידים לצבוע את הפנים שלהם בצבע שלהם, כאיזה שהיא אמירה על הזהות, כי הפנים שלנו זו הזהות שלנו, ומה המשמעות כאשר בן אדם צובע את הפנים שלו בצבע עור שלו.
<אדם גלבוע: האם הוא מתגאה, האם הוא מסתיר?
<אדם גלבוע: דבר אחרון כמובן זה הצילום על רקע צבע העור שלהם.
<אדם גלבוע: הפרויקט הזה מציג איזה שהיא סתירה בין מה שאנחנו קוראים בתולדות האמנות, הפורטרטים זה לאנשים בעלי מעמד, רוזנים, מלכים, אנשים בעלי מעמד גבוה, ופה אנחנו מדברים על אנשים ממעמד מפוקפק, ועצם זה שהם מצולמים על רקע שהוא בגוון העור שלהם, הדמות עצמה הופכת להיות כמעט שקופה לעתים.
<אדם גלבוע: דווקא אותם תלמידים שבחברה שלנו כל כך בולטים בגלל צבע העור שלהם, החברה אולי באופן אחר, קצת בפרדוקס, רואה אותם כשקופים.
<אדם גלבוע: ולכן תעודת הזהות, שמתכתבת כמובן עם תעודת הזהות הישראלית, המטרה שלה זה להדהד ולהעביר את הרעיון הזה שכל אחד מאיתנו יחשוב על המקום שלו בתור אדם בעולם שבו אנחנו חיים.
יפעת שאשא ביטון: ומי שלא יצא לו לראות, או שחלף בלי לשים לב, אז בחוץ מוצגת התערוכה ואתם בהחלט מוזמנים לראות בסוף הדיון.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, בית ספר רוגוזין, מוניקה.
יפעת שאשא ביטון: יערה בן לולו, בית ספר רמות ים ממכמורת, בבקשה, הבמה היא שלך.
<יערה בן לולו: תודה.
<יערה בן לולו: אז קוראים לי יערה, האמת היא שאני גרה בירושלים, אני מתחנכת בבית ספר רמות ים, אני אהיה שנה שם בפנימייה.
<יערה בן לולו: אז בעצם התחנכתי ואני גם מתחנכת בעמק חפר.
<יערה בן לולו: אני חושבת שבקשר די ישיר למה שמוניקה אמרה, אני בתור ילדה שעמק חפר זה סוג של בועה כזאת, גרים שם אנשים מאוד מסוימים, מתרבות מאוד מסוימת ובתור מישהי שגרה בירושלים - - -
יפעת שאשא ביטון: יערה, אנחנו איתך, הבמה שלך, בבקשה.
<יערה בן לולו: אז באמת בבית הספר שאני מתחנכת בו זה גם בית ספר של ילדים שגרים באזור וגם פנימייה, זאת אומרת שבאים ילדים מכל הארץ.
<יערה בן לולו: כשהגעתי לשם אז באמת הבנתי כמה תרבויות יש במדינה שלנו וכמה לא ראיתי את זה לפני.
<יערה בן לולו: אני חושבת שאחד הדברים הכי חשובים שיש לנו בתור אזרחים במדינת ישראל, במיוחד מגיל צעיר, זה באמת להיפגש עם חבר'ה מכל האוכלוסיות, אם זה ערבים, חרדים, חילונים.
<יערה בן לולו: בחיים לא שמעתי על בית הספר הזה, לא ידעתי שקיים דבר כזה ואני חושבת שזה מאוד עצוב, כי אני חושבת שבדיוק בגלל שיש לנו כילדים את הזכות להיות מי שאנחנו והזכות לשוויון, או הזכות הזאת, אז מאוד חשוב שמגיל צעיר יפגישו אותנו אחד עם השני.
<יערה בן לולו: אנחנו הדור שאולי יעשה את השינוי ואנחנו הדור הבא שינהיג את הארץ ואני חושבת שבאמת זה חשוב שאם זה יבוא מהמבוגרים, שממש יכריחו אותנו, ואני חושבת שזה יתקבל ברצון גם על ידי הילדים, שיפגישו בינינו ושיחפו על הפער הזה, כי הפער עצום.
<יערה בן לולו: בתור מישהי שחווה אותו כל יום, הוא ענק, וזה רק חבר'ה מערים שונות.
<יערה בן לולו: אז ממגזרים שונים זה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: ואני מניחה שלא צריך להכריח אתכם לעשות את זה, אני בטוחה שאם המערכת תדע לעשות את זה בצורה טבעית ולהפגיש בין אוכלוסיות מגוונות, כחלק משגרת חיים במערכת החינוך, אז אתם גם תוכלו לקבל את זה באהבה וכדבר שהוא באמת טבעי ומובן מאליו, מה שלא קורה היום.
יפעת שאשא ביטון: זה, אגב, מחבר אותי לדיון שהתקיים כאן אתמול, אנחנו קיימנו דיון לכבוד 70 שנה ליוניסף, זה ארגון שדואג לילדים בכל העולם ועלה הצורך האמיתי מצד הילדים לפגוש את כל מגוון האוכלוסיות שיש בארץ.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא, זה כמו שאת אמרת, אנחנו כאילו באיזה שהיא בועה, כל אחד בתוך המקום המאוד מצומצם שלו, המעגל המאוד פרטי שלו ואנחנו לא נחשפים לקהילות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: עד מתי, בעצם?
יפעת שאשא ביטון: עד שאנחנו מגיעים לצבא או יוצאים לחיים האמיתיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, נציגי מערכת החינוך, שזה אתגר משמעותי לפנינו ואפשרי.
יפעת שאשא ביטון: פעם זה היה יותר, היום התחושה היא שזה קצת פחות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה משהו שאנחנו - - -
<קריאה: היום זה ברמה של - - -
יפעת שאשא ביטון: לא ברמה של שיח, ברמה של מפגשים.
<קריאה: מפגשים, אנחנו מדברים על לפחות חמש פעמים - - - מקבלים סיוע תקציבי והדרכה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך באמת בתי הספר מאמצים את המוטיבציה הזו שהמשרד מעניק ומקיימים את זה במקומות השונים.
יפעת שאשא ביטון: יערה, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אורי טובול, בית ספר רמב"ם.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורי.
<אורי טובול: אני אורי טובול מבית ספר רמב"ם קרית שמונה, כיתה ו'.
<אורי טובול: היה חשוב לי לדבר איתכם היום על העולים החדשים, בני מנשה, שהגיעו לא מזמן לקרית שמונה, רחובות.
<אורי טובול: לצערי הרב לא זכינו בכיתה להיות עם בני מנשה, אבל עדיין יש בבית הספר שלנו וכיף לשחק איתם, נהנים.
<אורי טובול: קצת קשה להם להתחבר, אבל מנסים.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, אורי, אני חייבת לומר לך שהלוואי שהיינו שומעים את השיח הזה בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם אתה שמת לב, אבל אתה אמרת 'לא זכינו', לא זכינו שהם יהיו איתנו בכיתה.
יפעת שאשא ביטון: היכולת הזו לראות זכות בילדים חדשים ממקום אחר שמגיעים לכיתה שלך, אני חושבת שאין דבר נפלא ומרגש מזה ואני שמחה, כי זה מעיד בעצם על העבודה החינוכית והסביבה שבה אתה נמצא.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לספר לנו איך קיבלתם אותם בבית הספר?
יפעת שאשא ביטון: האם ערכתם משהו מיוחד לקראתם?
יפעת שאשא ביטון: האם אתם מתנהגים בצורה מיוחדת כדי לעזור להם להיקלט?
<אורי טובול: כן, אנחנו לוקחים אותם, הם באו אלינו לפני חנוכה, אנחנו ראינו אותם, פגשנו אותם, התחברנו אליהם.
<אורי טובול: מתחברים אליהם בבית הספר כולו וגם בכלל בקרית שמונה.
יפעת שאשא ביטון: אתם עוזרים להם גם אחרי שעות הלימודים או שזה נגמר בבית הספר?
<אורי טובול: יש כאלה, אני למשל.
יפעת שאשא ביטון: אתה למשל.
יפעת שאשא ביטון: כמה צפוי.
יפעת שאשא ביטון: אתה כל כך מקסים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורי.
יפעת שאשא ביטון: בריהאן עבדאלרחמן, בבקשה, בית ספר אבו גוש.
<בריהאן עבדאלרחמן: קוראים לי בריהאן, אני מאבו גוש, גם לומדת בבית ספר שקוראים לו אבו גוש.
<בריהאן עבדאלרחמן: יום הילד הבינלאומי הוא יום מאוד חשוב מבחינתי, כל ילד צריך לחיות את הילדות שלו, מבחינת ביטחון, ביטחון כלכלי, לחוות את חוויות הילד וללמוד באווירה שקטה ונעימה, אבל יש המון ילדים שההורים שלהם שולחים אותם לעבוד כדי לפרנס את הבית והילדים האלה עובדים מלא שעות ולא מקבלים משכורת טובה וגם המנהלים שלהם בעבודה משתלטים עליהם כי הם פשוט ילדים.
<בריהאן עבדאלרחמן: הזכות של כל ילד ללכת לבית ספר וללמוד באווירה טובה ונעימה ולא לעבוד, כי הילדים האלה הם - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, בריהאן.
יפעת שאשא ביטון: הנושא שאת מעלה הוא באמת מורכב וכואב.
יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של עבודת נוער, גם במקומות שבהם עבודת נוער יכולה להיות משהו מאוד ערכי ומוסיף ותורם, כשזה מגיע לניצול של הילדים שלנו אז זה הופך למשהו מאוד שלילי ולא חיובי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לציין שבשנה האחרונה הוועדה לזכויות הילד דנה רבות בנושא של עבודת הנוער ולקחה על עצמה את המשימה לבנות מערך שיגביר את הפיקוח והאכיפה על עבודת בני הנוער שהרעיון הוא פעם אחת שאתם, בני הנוער, תהיו מודעים, כי אתם כנראה לא מודעים לכל הזכויות שמגיעות לכם כנוער עובד ואז גם קשה לכם לעקוב ולאכוף את זה כי אתם לא באמת יודעים מה היא הזכות שלכם ומה לא, וגם התפקיד שלנו, כמבוגרים, לעבוד מול אותם מעסיקים ולוודא שהם לא מנצלים אתכם.
יפעת שאשא ביטון: בשבוע או בשבועיים הקרובים נקבע דיון בוועדה, דיון המשך, דיון מעקב, אנחנו עשינו איזה שהיא פעילות ייחודית בקיץ והרעיון הוא לראות אם הפעילות שלנו היא באמת אפקטיבית או שאנחנו צריכים לנקוט בצעדים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לגמרי מקבלת את הקריאה שלך, לשמור עליכם.
יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת את זה על עצמי יחד עם חברי הוועדה ועם השותפים שנמצאים כאן, כדי שמי שכבר יוצא לעבוד שלפחות ייצא לעבוד בסביבה בטוחה ולא מנצלת.
יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו, זו הזדמנות גם לומר ברוכים הבאים לבית ספר עמק החולה מהגליל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הכוונו לתערוכה הבאמת מרתקת שלכם, אני לא יודעת עד כמה מותר להיות גלויים, אנחנו בכנסת, אני אהיה גלויה.
יפעת שאשא ביטון: בהתחלה כשראיתי את התמונה, בעיקר של עליסה בארץ הפלאות וראיתי את הסמים ישר ככה נבהלתי, אמרתי מה?
יפעת שאשא ביטון: איך אני יכולה לשים תמונה כזו?
יפעת שאשא ביטון: זו ועדה לזכויות הילד, יום זכויות הילד, אנחנו רוצים לתת מודלינג חיובי, ופתאום צללתי פנימה לתמונה הזו ולתמונות נוספות וקראתי את דברי ההסבר וחשבתי לעצמי ואמרתי את זה אפילו בקול, שלא יכולתי לבקש משהו יותר מדהים מזה.
יפעת שאשא ביטון: התערוכה שלכם מרתקת, היא מרגשת, היא מדהימה ואני חושבת שהיא מבטאת בצורה מאוד מאוד יצירתית את הנושאים שאנחנו דנים בהם בוועדה לאורך כל השנה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני שמחה, אפילו גאה, לתת לכם להציג את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הגר.
<הגר ליפסקי: אז קודם כל אני באמת מודה, בשם התלמידים של מגמת אמנות שלנו, שבאמת השקיעו והכינו.
<הגר ליפסקי: אם תצאו עכשיו החוצה, במקום שבו אנחנו חיים, תראו את העגורים עפים ונוחתים.
<הגר ליפסקי: אנחנו אמנם רק תחנת עצירה בדרכם לאפריקה, אך העגורים מבינים את טובו וייחודו של המקום וחלקם אף נשארים בו למשך החורף.
<הגר ליפסקי: אנו, החיים באזור עמק החולה, אוהבים אותו מאוד, את הנוף המיוחד, הנחלים והציפורים, את האוויר הנקי, החקלאות והקהילה החמה והשקטה.
<הגר ליפסקי: אנו אוהבים את הרוגע והשלווה, את קצב החיים הרגוע ואת האהבה הרבה השוררת בביתנו.
<הגר ליפסקי: אנו, תלמידי בית ספר עמק החולה, שהגיעו לכנסת מהגליל העליון באנו לדבר על ביתנו, אצבע הגליל, המקום בו נולדנו וגדלנו ועל זכותנו לחיות בו ברווחה ובכבוד ולגדל בו את ילדינו.
<הגר ליפסקי: המצב הנוכחי בו הפריפריה ובעיקר הגליל העליון נמצאים גורם לפגיעה בזכות זו, פגיעה שמתבטאת בעיקר בחוסר שוויון הזדמנויות.
<הגר ליפסקי: בחינוך אין מגוון של בתי ספר ומסגרות בלתי פורמליות, אחוזי הזכאות לבגרות בצפון נמוכים בהרבה מאחוזי הזכאות לבגרות במרכז.
<הגר ליפסקי: הדבר מתבטא בתקציב נמוך יותר עבור כל תלמיד לרעת הפריפריה.
<הגר ליפסקי: האם האזור הגיאוגרפי שלנו אמור להשפיע על רמת ההשכלה שנקבל?
<הגר ליפסקי: השקעה נמוכה יחסית בחינוך באזורנו מובילה לצמצום ההזדמנויות בחיינו ומגבילה אותנו במימוש היכולות שלנו.
<הגר ליפסקי: בתרבות.
<הגר ליפסקי: בכל אזור אצבע הגליל אין אפילו בית קולנוע אחד.
<הגר ליפסקי: ישנו רק תיאטרון אחד שחי מתקציבים דלים, תיאטרון מראה.
<הגר ליפסקי: חוסר החשיפה לתרבות מנציח את הפערים החברתיים בחברה הישראלית.
<הגר ליפסקי: למעשה בן נוער שגר בגליל נחשף לפחות תרבות מגוונת, מה שמצר את עולמו כאדם בוגר ומצר את בחירותיו בחיים.
<הגר ליפסקי: בתחבורה הציבורית.
<הגר ליפסקי: אין תחבורה ציבורית בשעות אטרקטיביות ליעדים נחוצים והתדירות נמוכה.
<הגר ליפסקי: כמו כן התחבורה הציבורית ביחס למרכז יותר יקרה.
<הגר ליפסקי: במצב הנוכחי אנו נאלצים לעתים קרובות לתפוס טרמפים שמסכנים את חיינו או לשלם סכומים רבים להסעות.
<הגר ליפסקי: הבריאות.
<הגר ליפסקי: יש פחות מיטות ופחות רופאים ביחס לאוכלוסייה בין הגליל למרכז.
<הגר ליפסקי: הרופאים ואנשי המקצוע הטובים נשארים במרכז, ליד האוניברסיטאות ובתי החולים הטובים וכך אנחנו מקבלים שירות מקצועי פחות טוב משירותי הבריאות הציבורית.
<הגר ליפסקי: אחת ההוכחות לכך היא שבגליל האדם חי בממוצע שנתיים פחות מאשר במרכז.
<הגר ליפסקי: תעסוקה.
<הגר ליפסקי: אחד הדברים המונעים מאיתנו להישאר, על אף רצוננו, הוא חוסר מקומות תעסוקה איכותית ומגוונת.
<הגר ליפסקי: כמו כן פערי השכר הממוצע לחודש בין המרכז לפריפריה הם גבוהים.
<הגר ליפסקי: חוסר היכולת לממש את יכולותינו מוביל לבריחה מהגליל והצפון בכלל למרכז ולחו"ל.
<הגר ליפסקי: במסגרת התקציב הדו שנתי 18 מיליארד שקלים היו אמורים להיות מושקעים בטיפוח וקידום צפון הארץ, אולם הממשלה גנזה את התכנית.
<הגר ליפסקי: אנו, בני הנוער של הגליל העליון, רוצים להמשיך ולחיות בו ולגדל בו את ילדינו.
<הגר ליפסקי: כדי שתהיה לנו הדרך להישאר אנו דורשים חינוך טוב יותר ומגוון יותר, תרבות מפותחת, שירותי תחבורה ובריאות ציבורית טובים ואפשרויות תעסוקה מגוונות.
<הגר ליפסקי: במצב היום זכויותינו נפגעות ואנו נאלצים לעבור למרכז הארץ.
<הגר ליפסקי: רק מי שלא יכול להרשות זאת לעצמו נשאר, כלומר האוכלוסייה החלשה.
<הגר ליפסקי: זה מעגל שלא נגמר.
<הגר ליפסקי: אנו, נציגי בית ספר עמק החולה, רוצים להישאר בגליל, לפתח ולחזק את קהילותינו ואזורנו, אך כל המכשולים שציינתי עלולים למנוע מאיתנו לעשות כן.
<הגר ליפסקי: לכן אנו קוראים מתוך במה נכבדת זו לנציגי מגוון הקשת הפוליטית לשמור על זכותנו כנערים ונערות המהווים את דור העתיד של האזור שלנו, אנו מבקשים את היכולת להישאר ולחיות בביתנו בכבוד ולהיות חלק מהעשייה והתרומה לאזורנו ולמדינה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הגר.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שנגעת גם בסוגיה האקטואלית, אבל אני רוצה לקחת קודם כל את ראשית דברייך והתיאור של המקום המקסים בגליל, כי לאחרונה אנחנו רק שומעים על מה אין בגליל ואין בגליל ומה לא טוב בו ואני ארשה לעצמי, כמי שמגיעה מקרית שמונה, נשארת בקרית שמונה, לא כי אני לא יכולה להרשות לעצמי, להיפך, אם הייתי מסדרת את החיים שלי נכון במציאות הנוכחית הייתי צריכה לגור במרכז, כדי לראות יותר את הילדים שלי, להיות יותר בבית, לקצר לי את השעות על הכבישים ואני שם כי אנחנו נמצאים במקום קסום, ואת זה הייתי רוצה שתושבי הארץ יראו, לא רק את מה שחסר וצריך להשקיע.
יפעת שאשא ביטון: וזה נכון, הגליל דורש שאנחנו נשקיע בו באופן ממוקד וייחודי כפי שהושקעו הרבה מאוד מאמצים באזורים אחרים בארץ, דוגמת דרום הארץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנסים לעשות את אותו דבר באותו מודל גם בצפון.
יפעת שאשא ביטון: אז יש לי חדשות בשבילכם, אם טרם שמעתם, אבל שום תכנית צפון לא נגנזה ויש תכנית צפון שכוללת בתוכה תכנית גליל, שאגב, מעולם לא הייתה, כי בית הנבחרים, שאני חלק ממנו, בשנים עברו, עוד טרם שנכנסתי הנה, משום מה מבחינתו הגליל והצפון נגמרו איפשהו, הסתיימו איפשהו בחיפה, מי שממש ממש רצה להיות לארג' איתנו הגיע לעפולה, לנצרת עלית, מקומות חשובים וצריך להשקיע בעולם, אבל לעומקו של הגליל הם לא הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: ואחת המשימות שאני ראיתי, כמי שתופסת את עצמה כנציגת הגליל ובת הגליל, זה להזכיר לכולם כאן שיש איזה שהיא ציפורן שם ואצבע באצבע הגליל שצריך להתייחס גם אליה.
יפעת שאשא ביטון: ההתעקשות שהייתה, שאני חושבת שבגללה או בזכותה אנחנו לא מימשנו את תכנית הצפון כפי שהיא, כדי לכלול בתוכה תכנית גליל, שאנחנו עובדים עליה כבר מספר חודשים, עם המשרדים השונים, והיא נוגעת באותן סוגיות שאת מעלה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של התעסוקה, ששם דגש על תעסוקה איכותית.
יפעת שאשא ביטון: כי אני מסתכלת עליכם ואני בטוחה שחלק
יפעת שאשא ביטון: כם רוצים להיות מהנדסים וחלקכם רוצים להיות חוקרים או אנשי אקדמיה או כל אחד מה שהוא יבחר ואנחנו צריכים לאפשר לכם מקסימום מגוון גם בתוך הסביבה הזו.
יפעת שאשא ביטון: שירותי הבריאות, שאין שאלה בכלל שאנחנו צריכים לתת שם איזה שהוא בוסט רציני, וזה מה שאנחנו עושים, גם מבחינת השירות, גם מבחינת רופאים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הפקולטה לרפואה שמתחילה לעשות את השינוי ואנחנו כמובן צריכים לעזור ולחזק.
יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של חינוך, בואו נאמר ביושר, יש מערכות חינוך טובות בגליל וגם את באה מאחת מהן, יש מערכות חינוך טובות, אנחנו לא באמת מציעים את המגוון ואת ההזדמנות השווה, כפי שיש לילדים במרכז שיכולים לבחור מגמות מתוך מגוון מגמות רב, שיכולים לבחור באיזה בית ספר ללמוד ולאיזה כיוון הם רוצים ללכת.
יפעת שאשא ביטון: אצלנו יש מצב נתון של בית ספר עם המגמות שמתוקצבות על ידי משרד החינוך ויכולת הבחירה היא מאוד דלה, אבל המערכת כמערכת, אני מוכרחה לומר את זה, יש לנו מערכות חינוך טובות.
יפעת שאשא ביטון: אז ביום של זכויות הילד אנחנו פעם אחת רוצים באמת לעשות את הכול ואני מבטיחה לך שאני לא אשקוט עד שזה לא יקרה כדי לתת לכם הזדמנות שווה באמת ומצד שני, גם להראות את החוזקות שלנו, שלכם, כי אתם באמת באים ממקום נפלא.
יפעת שאשא ביטון: אביה וקנין, מחינוך לפסגות.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אביה.
<אביה וקנין: אני אביה, אני באה מחצור הגלילית, שזה בצפון, ואני לומדת בבית ספר אורט חצור, ומכיתה ג' אני לוקחת חלק בתכנית שנקראת חינוך לפסגות, שזו תכנית שבאה לצמצם את ההבדלים במעמדות ובשוויון ההזדמנויות בין הפריפריות החברתיות והגיאוגרפיות בישראל לבין המרכז.
<אביה וקנין: אני באופן אישי ממש מתחברת למה שהגר אמרה.
<אביה וקנין: האמת שכשחשבנו על מה אני אדבר כל מה שהצגת שם זה מה שחשבנו וראינו לנכון שכן יש מה לשפר פה.
<אביה וקנין: אני באופן אישי בחרתי להתמקד בדיוק במה שאת דיברת עליו עכשיו, על שוויון הזדמנויות מבחינת אפשרויות לימוד, כי אני באופן אישי, כשהגעתי לכיתה י' והייתי צריכה לבחור מגמות, נתקלתי במחסום ונתקלתי בבעיה, שיכולתי להרחיב רק מקצוע אחד כשבע
<אביה וקנין: צם רציתי שניים או כל מיני דברים שבסופו של דבר, תודה לאל, כן הצלחתי להתגבר עליהם בסוג של אני באופן אישי אצלי בבית הספר המצאתי לעצמי מסלול לימודים שלא קיים.
<אביה וקנין: אני מרחיבה גם פיזיקה וגם ביולוגיה, שזה דבר שאין אותו בעיקרון אצלנו בבית הספר, אז זה ממש דיבר אליי, מה שאת אמרת וגם מה שאת אמרת.
<אביה וקנין: גם חשוב לי להגיד שלמרות שיש לנו את החיסרון ואת זה שאין לנו את היצע המגמות כמו שיש לכולם, וזה גורם להרבה ילדים אצלנו, מאורט חצור, בסופו של דבר בכיתות י' לעבור לבתי הספר הפרטיים, אם זה הר וגיא, אם זה להגיע לעמק החולה, לכל המקומות שכן יש להם יותר מבחר שם.
<אביה וקנין: רק חשוב לי להגיד שכן יש לנו את החוסר ואנחנו עדיין לא נמצאים בשוויון הזדמנויות, עדיין אי אפשר לפספס את זה שאנחנו נמצאים במקום שיש בו חמימות ומשפחתיות ויש המון יתרונות בלגור בצפון, אז צריך להסתכל על שני הצדדים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין שחינוך לפסגות בעצם פועל בפריפריה בכל הארץ, לא רק בצפון, אבל זכיתי שנציגה לצדי היא מקצרין ויש לנו נציגה מחצור, אבל זה באמת נמצא בפריפריה בכל הארץ.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שסוגיית מגמות הלימוד וההיצע שאנחנו יכולים להעניק דורש מאיתנו, חוץ מנושא של תקציבים וכו', גם קצת שינוי של השיטה.
יפעת שאשא ביטון: בכל זאת, אם אנחנו מסתכלים על הפריפריה, יש יישובים קטנים, בדרך כלל הם מאגמים ביחד אוכלוסייה מסוימת ומקימים בית ספר ומה לעשות, לכל בית ספר יש את היכולות שלו, הן מבחינה תקציבית והן מבחינת מספר התלמידים שרוצים לגשת לכל מגמה.
יפעת שאשא ביטון: הרי לא נפתח מגמה עבור כל שלושה תלמידים או כל שני תלמידים למרות שמאוד היינו רוצים, אבל כולם יודעים שזה לא פרקטי.
יפעת שאשא ביטון: ואמרתי לא פעם, ואני רוצה לנצל את הבמה הזו, כדי להעלות את זה גם כאן ואולי אנחנו נרחיב על זה בוועדה בדיון מקצועי, לשנות את השיטה במובן שנתחיל ליצור שיתופי פעולה אזוריים.
יפעת שאשא ביטון: עמק החולה, הר וגיא ועינות ירדן, שהם בתי ספר אזוריים, כבר עשו את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה מזכיר לי בתקופה שאני עוד הייתי מחנכת בעינות ירדן, ככה הבינו שאם הם לא יאגמו משאבים הם לא יוכלו באמת לתת לתלמידים שלהם את כל ההיצע ואני חושבת שזה מודל מצוין, פעם אחת כדי להכיר אחד את השני, ההסתובבות במרחב הגלילי מאפשרת מפגש בין אוכלוסיות שונות, מהקיבוצים, מהמושבים, מהעיר, אז אנחנו מרוויחים את ההיבט החברתי, ופעם שנייה אנחנו יכולים להציע יותר מגמות לתלמידים השונים כי אנחנו בעצם עושים את זה שלושה בתי ספר במשותף.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רעיון טוב, תמי, שאנחנו נכתוב את זה כאחת ההמלצות, אנחנו נכנס דיון מקצועי יחד עם השלטון המקומי ויחד עם משרד החינוך לעבור למודלים אזוריים שבהם אנחנו נוכל גם בפריפריות להעניק לתלמידים שלנו כמה שיותר מגמות לימוד.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה שהדגשתם את הנושא, הנושא מאוד מאוד חשוב ואני בהחלט מרימה את הכפפה.
יפעת שאשא ביטון: תודה, אביה.
יפעת שאשא ביטון: גל משעל, נאמנה זכויות רשותי, מחוז תל אביב.
יפעת שאשא ביטון: גל, בבקשה.
<גל משעל: תודה לחברת הכנסת, ד"ר יפעת שאשא ביטון, ולמנהלת הוועדה, תמי ברנע, שבזכותכן נשמע קולנו, חג ילדים שמח.
<גל משעל: שמי גל משעל, בת 17, אני לומדת בפתח תקווה, כיום מזכ"ל מועצת התלמידים המחוזית במחוז תל אביב.
<גל משעל: אצלנו במחוז שמים דגש רב על קידום זכויות התלמיד והתלמידה.
<גל משעל: עלתה במחוז טענה כי בני נוער מתחילים בשעות אפס, לפני השעה שמונה, מה שבניגוד לחוק, הנושא עלה למחוז והגיע גם לרמה הארצית.
<גל משעל: כיום נעשים מיפויים של כלל בתי הספר במחוז על מנת לבדוק אם בתי הספר אכן מתחילים לפני השעה שמונה ללא אישור מנהלת המחוז, תחום שפעלנו בו.
<גל משעל: הדגש העיקרי אצלנו הוא על קורס נז"רים, נציגי זכויות רשותיים.
<גל משעל: מחוז תל אביב מבסס את מעמדם של התלמידים במוסדות החינוך השונים.
<גל משעל: היוזמה מעודדת בני נוער לסייע לאחרים בעת שזכותם הופרה, או להחמיא ולחזק את מי שפועלים למימוש ושמירה על זכויות מאידך גיסא.
<גל משעל: יחד עם טובה בן ארי, המפקחת הארצית לשמירת זכויות התלמידים, שבנתה, תמכה, עזרה, קידמה, יחד עם אורי מלכי, מנחה מועצת התלמידים והנוער המחוזית במחוז תל אביב.
<גל משעל: מטרת הקורס לעודד את בני הנוער בנושא הזכויות ואופני היישום במסגרות השונות.
<גל משעל: לאחר לימוד מעמיק והתלבטויות אנו מבקשים להציג את החלומות שהתגבשו בקבוצה לשינוי החברה הישראלית.
<גל משעל: יש לאפשר לבני נוער לחיות בסביבה המאפשרת מציאת משמעות, פיתוח חשיבה ביקורתית, פיתוח זהות חברתית, תרבותית, פוליטית והגדרה עצמית.
<גל משעל: הזכות למידע בדבר זכויות בני נוער בבית הספר, בעבודה, בקהילה, במשפחה.
<גל משעל: יש ליזום - - - מנחה הממונה על אכיפת חוק הנוער העובד לפרנסתו, זכות לחינוך לילדים עובדים ומפרנסים בבית בשעות אחרות.
<גל משעל: מבחינת התקשורת, הגברת הפיקוח והאכיפה ומניעת שידור תכנים פוגעניים כלפי מתבגרים.
<גל משעל: השתתפות של מתבגרים בקביעת תכנים מותאמים ברשתות השידור.
<גל משעל: בנוסף יש לפעול למנוע שימוש במתבגרים בתעסוקה נצלנית ואפליה במקומות תעסוקה.
<גל משעל: בשאלה או חזרה בתשובה, יצירת מקומות בטוחים ומתן סיוע כלכלי וחברתי למתבגרים שנזרקו מהבית, מתן וסיוע תמיכה לנוער.
<גל משעל: שמירה על זכויות קניין רוחני של בני נוער, מתן תשלום הוגן על שימוש ביצירות או עבודות של מתבגרים.
<גל משעל: מניעת שימוש לרעה בקניין הרוחני.
<גל משעל: הבטחת מסגרות פנאי איכותי.
<גל משעל: תנועות נוער, ארגוני נוער, חוגים, פעילויות תרבות וספורט בקהילה, מסגרת פנאי ייחודיות לנוער בסיכון ולנוער עם מוגבלויות.
<גל משעל: התאמת מרחבים ציבוריים, יצירת מרחבים ציבוריים מותאמים למתבגרים, פארקים, קניונים, בתי ספר, אולמות בידור, מרחבים - - - מסגרות לא ממוסדות.
<גל משעל: בנוסף חובה לכלול בזכות לפרטיות בחובת המדיניות לאסור על מאגרי מידע מחברות מסחריות בכל הנוגע - - - לכרטיסי הנחה להסעות או בתי עסק לבין מאגרי מידע פרטים של ילדים ונוער.
<גל משעל: ועכשיו אופיר תמשיך אותי.
יפעת שאשא ביטון: אופיר יקיר, נאמנה של זכויות רשותי.
יפעת שאשא ביטון: אופיר, אני חייבת לומר מילה, מלווה אותי בוועדה כבר שנתיים, נאמנה אמיתית כנראה, לא רק של זכויות רשותיות, אלא גם שלנו בוועדה וזה פשוט להתמוגג כל פעם מחדש כשאת מגיעה ומשתפת.
<אופיר יקיר: תודה רבה.
<אופיר יקיר: אני אופיר יקיר, אני סגנית יושב ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז תל אביב ואני אמשיך את מה שגל התחילה.
<אופיר יקיר: מישור נוסף שהתמקדנו בו זה המישור הרפואי, זכויות לשמירת חיסיון רפואי ופרטי גם מההורים במידת הצורך.
<אופיר יקיר: הזכות למימון חיסונים ורפואה מונעת עד גיל 18 במוסדות החינוך ובשירותי רפואה ציבוריים.
<אופיר יקיר: מצבים רגישים של מחלות בכלל ומחלות מין בפרט, יש לאפשר למתבגרים בחירה במין הרופא עקב רגישויות שונות.
<אופיר יקיר: במחלות מין ובפרט באיידס, יש לאפשר בדיקות חינם למתבגרים מכיוון שידם אינה משגת תמיד והם לא תמיד יכולים לבקש כסף מההורים לממן את הבדיקה.
<אופיר יקיר: יש לסבסד תרופות מצילות חיים לילדים ונוער ומימון טיפול רפואי במצבים שבהם ידם או יד המשפחה אינה משגת.
<אופיר יקיר: כמו כן מימון חיסונים ורפואה מונעת בשירותי בריאות הפה עד גיל 18 במוסדות חינוך ובשירותי רפואה ציבוריים.
<אופיר יקיר: יש לדאוג למתבגרים החיים במשפחות בהן יש מצב נכות של אחד או שני ההורים, מחלות נפשיות שמונעות תפקוד של ההורים או שאחד ההורים בכלא.
<אופיר יקיר: במצבים האלה המתבגרים זקוקים להכוונה, לסיוע נפשי וכלכלי, לתמיכה ולמניעת מצבים שבהם הם לוקחים על עצמם את נטל המשפחה.
<אופיר יקיר: אמצעי הגנה ומידע לצעירים החשופים ופגיעים יותר לנגיפים, למגפות מקומיות, אזוריות, עולמיות ומחלות מסכנות חיים האחרות.
<גל משעל: בנוסף למה שאופיר הוסיפה, החלו יוזמות של חבריי לפרויקט, למשל העמקת הידע והמימוש של חוק זכויות התלמיד ברמה בית ספרית ויישובית, הקמת מועצה בית ספרית שהוקמה בעקבות יישום הזכויות של מה שלמדנו בקורס.
<גל משעל: זאת גם ההזדמנות להודות שוב למירב בן ארי, המפקחת הארצית לזכויות התלמידים, ליוסי מיכל - - -
יפעת שאשא ביטון: לטובה, אבל גם למירב את יכולה, היא מהסיעה שלי, אני מקבלת את זה באהבה.
יפעת שאשא ביטון: אבל לטובה בן ארי.
<גל משעל: לטובה, אני מתנצלת.
<גל משעל: התערבבו כאן המילים.
<גל משעל: ליוסי מיכל, מדריך לפיקוח ארצי לזכויות התלמיד, וכמובן גם להדרה רוזנבלום, מנחת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<גל משעל: לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, תודה רבה, אנחנו נשמח להגשים איתך את הדברים שהעלינו כאן.