GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדו אבגר: יש על זה ביקורת של הסניגוריה הציבורית, אבל זה אומר שאנחנו מדברים בעיקר על עצורים ושפוטים פליליים, שמוחזקים בכלא "אופק".
<עדו אבגר: המספרים הם מאוד דינמיים, אבל בגדול אפשר לדבר על משהו כמו 50 שפוטים ומעל ל-100 עצורים בזמן נתון.
<עדו אבגר: בכלא יש לנו גם שירותי חינוך, פורמאלי ובלתי פורמאלי, וגם מענה טיפולי, פרטני וקבוצתי, כשהטיפולים עוסקים גם בכך שמדובר בני נוער וגם בכך שמדובר בבני נוער כלואים.
<עדו אבגר: הם מאוד מגוונים.
<עדו אבגר: שוב, אני לא אכנס לפירוט.
<עדו אבגר: בשנת 2015 השתתפו 107 נערים בפרויקטים ייחודיים ו-94 נערים בקבוצות טיפול שלא במסגרת פרויקט ייחודי, קבוצות טיפול אגפיות וכו'.
<עדו אבגר: אנחנו לא יודעים, בשב"ס לא יודעים לומר לנו כמה התקבלו לתכניות השונות, כמה הוצאו, כמה פרשו, אז קצת קשה לשים את הנתונים האלה בתוך קונטקסט שאומר מה פוטנציאל המימוש.
<עדו אבגר: לגבי הרשות לשיקום האסיר, תחום נוער וצעירים ברשות זה הגורם שמטפל בשיקומם של אסירים משוחררים, על תנאי או בשחרור מלא, עד גיל 21, לא רק קטינים.
<עדו אבגר: לדברי ראש התחום, התחום פועל במחסור תקציבי ובמחסור של אנשי מקצוע, אבל כפי שהיו"ר ציינה, בתקציב שאושר לאחרונה בכנסת צפויה תוספת מאוד משמעותית לתקציב, אז יכול להיות שהדברים האלה ישתנו.
<עדו אבגר: אוכלוסיית היעד של התחום כוללת מעל ל-700 אסירים משוחררים בשנה, משהו כמו 100 מתוכם הם קטינים.
<עדו אבגר: מעבר למאפיינים של הנערים האלה, שהם מאוד קשים ומאוד מקשים על הגיוס לשיקום, אחד האתגרים המרכזיים בגיוס שלהם לשיקום נובע מתקופות הפיקוח הקצרות.
<עדו אבגר: בעצם השליש האחרון של תקופת המעצר, שמותלה במקרה של שחרור מוקדם, נגזר מתקופת המאסר שהיא קצרה בעצמה וקשה מאוד לבנות תכנית שיקום אפקטיבית בזמן כה קצר.
<עדו אבגר: נערים רבים מעדיפים לוותר על תכנית שיקום ארוכה יותר ולמצות את יתרת השהות שלהם בכלא.
<עדו אבגר: אנשי רש"א פוגשים את הנערים עוד בשלב המאסר, מבצעים גיוס, אפיון צרכים, בונים איזושהי תכנית טיפול.
<עדו אבגר: אם מדובר על שיקום בקהילה אז יש טיפולים פרטניים וטיפולים קבוצתיים שמתרחשים על ידי רכזים של רש"א בקהילה ומאז 2015 קטינים שזקוקים למענה שיקומי במסגרת חוץ ביתית ולא יכולים לחזור לביתם מופנים לטיפול במעונות חסות הנוער.
<עדו אבגר: במסמך יש נתונים שונים על העבודה של רש"א.
<עדו אבגר: יש לכם מצגת של רק שני שקפים שמציגים טעימה, תמונה חלקית מאוד מהפעילות, וזה רק לגבי קטינים, ללא בגירים צעירים.
<עדו אבגר: אם תסתכלו בשקף הראשון אפשר לראות שב-2015 רואיינו 80 אסירים קטינים, זה פחות או יותר כלל האוכלוסייה הרלבנטית בלי שב"חים, שהיות שהם לא תושבי ישראל הם לא זכאים לשיקום, ובלי כאלה ששפוטים לתקופות מאוד קצרות.
<עדו אבגר: מתוך המרואיינים האלה, ל-60 הוכנו תכניות טיפול, אבל רק מחצית מן ה-60 האלה החלו בביצוע תכניות בפועל, מתוכם שני שלישים בקהילה ושליש במסגרות חסות הנוער.
<עדו אבגר: כאמור, 30 החלו תכניות טיפול, מתוכם 7 נפלטו בטיפול.
<עדו אבגר: בשנת 2015 בסך הכול 15 סיימו טיפול, כולל כמה מופנים מ-2014.
<עדו אבגר: אז המספרים הם קטנים.
<עדו אבגר: לגבי פתרונות שיקום במסגרות חוץ ביתיות, בעבר פעל מרכז "אבן דרך" של רש"א, שהיה מסגרת מעבר מהכלא לקהילה.
<עדו אבגר: עם סגירת המרכז הוחלט עם חסות הנוער על העברת הנערים הזקוקים לכך לשיקום במעונות חסות הנוער.
<עדו אבגר: זה השקף השני שאתם יכולים לראות אצלכם.
<עדו אבגר: מאז תחילת 2015 91 קטינים הופנו למעונות החסות, מתוכם נקלטו בפועל רק 28 קטינים ולגבי 5 טרם נתקבלה החלטה.
<עדו אבגר: בעצם ה-60 שנותרו בחוץ, בערך חצי נשרו, וחצי, או שלא התקבלו על ידי חסות הנוער, במרבית המקרים, או ששחרורם לא אושר בוועדת שחרורים.
<עדו אבגר: מתוך ה-28 שנקלטו 17 נפלטו, 9 סיימו בהצלחה ושניים עודם נמצאים בטיפול.
<עדו אבגר: אפשר לראות ש-80% מהמופנים ושיעור דומה מהמתקבלים לא מתקבלים, נפלטים או נושרים לאורך הדרך.
<עדו אבגר: אלה לרוב חוזרים לכלא ומשתחררים ללא שיקום.
<עדו אבגר: ברש"א מציינים שבגלל תקופות הפיקוח הקצרות רוב הנערים נקלטים במסגרות חירום.
<עדו אבגר: ברש"א אומרים שהמסגרות האלו מתקשות להתמודד עם האתגרים הרבים של הנערים האלה.
<עדו אבגר: זה מעביר אותי לרשות חסות הנוער מאוד בקצרה.
<עדו אבגר: כאמור, היא שממונה על טיפול חוץ ביתי סמכותי, בין השאר לנוער עובר חוק.
<עדו אבגר: משהו כמו 60% מן הנערים בחסות הם נוער עובר חוק, בשנת 2015 כ-1,000 בני נוער מתוך 1,800.
<עדו אבגר: מעונות החסות הם קהילה טיפולית חינוכית הוליסטית, שירותי החינוך שם הם בתכנית היל"ה, כמו בכלא, וגם שם יש טיפול פרטני וטיפול קבוצתי.
<עדו אבגר: רוב בני הנוער עובר החוק שמופנים לחסות הנוער מופנים על ידי בית המשפט בצו טיפול, משמע ללא הרשעה, בית המשפט מחליט שהם ביצעו עבירה ומפנה אותם למעונות חסות.
<עדו אבגר: כיום רק 6 מטופלים שנמצאים במעונות הופנו על ידי בית המשפט לרצות את עונשם לאחר הרשעה.
<עדו אבגר: הנערים האלה מופנים קודם כל למעונות נעולים ואחרי שהם מתקדמים מעבירים אותם למסגרות יותר ויותר פתוחות.
<עדו אבגר: נקודה אחרונה, חלופות מעצר.
<עדו אבגר: בשנת 2015 אנחנו מדברים על 150 בני נוער ששהו בחלופות מעצר של הרשות, במקום במעצר או במעצר בית.
<עדו אבגר: כפי שציינה יושבת הראש, ועם זה אני אסיים, לשלושת הגופים האלה יש בעיה בהפקת נתונים לגבי האפקטיביות של תכניות השיקום ולכן קצת קשה לדעת איפה אנחנו עומדים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, עדו.
יפעת שאשא ביטון: תיכף נתחיל בדיון, זה אולי נראה כמו להתחיל מהסוף, אבל כן הייתי רוצה לשים high lights שיכוונו לנו את הדרך לפי התפיסה שאיתה אני באה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במאמר מוסגר שחצי מהדרך של איסוף הנתונים והבנה של העולם הזה עשיתי עם עו"ד אבי חימי, שמכיר את זה מצד קצת אחר ובכל זאת מאוד נחוש ומאוד מסכים עם זה שצריך לעבור כאן תהליך מאוד משמעותי, כדי שאנחנו נחסוך מהילדים האלה את החזרה למעגל הפשיעה.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני הייתי רוצה לשים כאן זה פעם אחת את העניין של משך השיקום, האם נכון להתחיל אותו בשליש האחרון או שזה משהו שצריך לעשות אותו מראשית הדרך?
יפעת שאשא ביטון: יש אתגרים לגבי ילדים עצורים אל מול אסירים, זאת אומרת יש את השלב של השפיטה ואת השלב שלפני.
יפעת שאשא ביטון: בעיניי, ילד שמגיע למקום כזה ולסיטואציה כזו, זה אומר שאנחנו צריכים רגע לעטוף אותו באיזשהם כלים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב גם על האתגר הזה וברור לי שיש הרבה מאוד אתגרים בדרך, זאת אומרת אנחנו לא באים פה בשיח ביקורתי אלא בניסיון להבין איפה אנחנו צריכים לעשות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף זה העניין של הפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: הפיקוח שלנו אחרי שהם יוצאים לחופשי, כדי שאנחנו נעשה הכול שהם לא יצטרכו לחזור חזרה.
יפעת שאשא ביטון: אלו בעיניי שלוש הנקודות שאנחנו רוצים לשים לנו כאבני דרך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
אוסאמה סעדי: בוקר טוב לכולם, גבירתי היושבת ראש, אני מודה לך על הדיון החשוב הזה בנושא שיקום עצירים קטינים.
אוסאמה סעדי: לאלה שלא מכירים אותי, אני הייתי כ-25 שנה עורך דין וחבר כנסת חדש, כמו היושבת ראש, נכנסנו רק לפני כשנה וחצי, ואני מכיר את התחום הזה כי ייצגתי הרבה עצירים ואסירים קטינים וגם ביקרתי בהרבה בתי כלא, גם בהיותי חבר כנסת.
אוסאמה סעדי: אני משמש כיו"ר ועדת האסירים ברשימה המשותפת, אני שייך ל"רשימה המשותפת וביקרתי בהרבה בתי כלא, גם של קטינים.
אוסאמה סעדי: היה לנו ביקור עם ועדת הפנים, היה לנו ביקור גם עם הוועדה לביקורת המדינה, לצערי לא יכולתי להצטרף לביקור שלכם בכלא "אופק".
אוסאמה סעדי: תודה על המחקר המקיף של הממ"מ, הוא באמת מחקר מאלף ומקיף.
אוסאמה סעדי: הנתון המדאיג ביותר הוא השיעור של הרצידיביזם, חזרה לעבריינות, שהיא יותר מ-75%, גבירתי היושבת ראש, זה צריך - - -
אוסאמה סעדי: זה מטורף, זה צריך להדליק נורה אדומה לכולנו, כי אלה שחוזרים בגילאים האלה, קטינים שחוזרים, הם כבר שקועים בבוץ הזה והם כבר לא יוצאים מזה ואז עוד עבירה ועוד עבירה, זה מתחיל בעבירות הקלות ואחרי זה עוד עבירות חמורות, ואז זה מסתבך ואז הם מאבדים את כל החיים שלהם.
אוסאמה סעדי: בדרך כלל חוקי העונשין מדברים על עונשין ועל גמול, אבל בנוער הדגש הוא על שיקום, שיקום וטיפול.
אוסאמה סעדי: זה מה שחשוב ואני חושב שפה צריך להשקיע מאמצים אדירים, גם מבחינה תקציבית, אבל גם מבחינת תשומת לב לקטינים האלה.
אוסאמה סעדי: אני לא רוצה לערבב את כל הנושאים, אבל יש את הנושא של האסירים הקטינים הביטחוניים, שאם אני רואה לפי הדוח של הממ"מ - - -
יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים במתקנים אחרים ואז הם בכלל לא כלולים בכל הנושא של השיקום.
אוסאמה סעדי: בדיוק, אבל תראו את המספרים, מתוך 464 סך כל הקטינים ב-7 בנובמבר 2016, 199 ביטחוניים עצורים ו-99 ביטחוניים שפוטים.
אוסאמה סעדי: זאת אומרת יותר משני שליש מהאסירים הקטינים הם אסירים ביטחוניים.
אוסאמה סעדי: יש להם, כפי שאמרת, מתקנים ייחודיים טיפול מיוחד, אבל כל הנושא הזה של שיקום כמעט ולא קיים.
אוסאמה סעדי: אני הייתי באחד מהמתקנים שכשפתחו אותו, לא היו אפילו מורים ולא היו להם כיתות ולא למדו ואחרי כן שב"ס העביר אותם למתקנים אחרים.
אוסאמה סעדי: נותנים להם את הלימודים, אבל זה לא מספיק.
אוסאמה סעדי: אני הייתי מזמין אותך, גבירתי היושבת ראש, אמרת שאת רוצה לטפל בכל הנושאים האלה, אני לא רוצה עכשיו להסיט את הדיון לכל הנושא הזה, אבל זה חשוב מאוד, אני מבקש לקיים דיון מיוחד על האסירים הקטינים הביטחוניים וגם לבקר באחד מבתי הכלא האלה, אם זה במגידו או ברמלה, ללמוד ולעמוד - - -
<קריאה: "עופר".
אוסאמה סעדי: וגם ב"עופר".
אוסאמה סעדי: אני חושב שזה מאוד חשוב, במיוחד שהוועדה שלך היא ועדה חשובה מאוד, הוועדה לזכויות הילד.
אוסאמה סעדי: חשוב מאוד שנעמוד מקרוב על הבעיות שלהם.
אוסאמה סעדי: אני מקיים הרבה ישיבות עם שב"ס, גם על הדברים האלה, יש לנו צינור קבוע על מנת לפתור את הבעיות האלו ואני חושב שזה נושא מאוד חשוב, לכן יצאתי מהוועדה המשותפת על הביומטריה על מנת לבוא ולומר את הדברים האלה ובאמת תודה רבה לכם.
אוסאמה סעדי: תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר בעניין של האסירים הביטחוניים, נכון שזה דורש איזושהי התייחסות מיוחדת, ואתה מכיר את התפיסה שלי שילד הוא ילד, לא משנה מאיפה הוא בא, אבל שם בתהליך השיקום צריך פה עם נציגים של עוד מקור וזה העניין של החברה, כי הילדים האלה בסופו של דבר מוסתים על ידי חברה שלמה כך שתהליך השיקום שלהם לא תלוי רק בגורמים מקצועיים שנמצאים כאן - - -
אוסאמה סעדי: כשנגיע לוויכוח הזה, הסתה או לא הסתה, מה זה הסתה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא ויכוח.
אוסאמה סעדי: אני לא רוצה להסיט את זה.
אוסאמה סעדי: אני מכיר את העמדות שלך, את מכירה את העמדות שלי, אבל רוצה לקיים דיון ענייני ונשמיע את כל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, בצורה הכי עניינית, אני אשמח לקיים על זה שיח הכי אמיתי והכי פתוח, אבל אנחנו נצטרך פה נציגים של החברה שיבטיחו שכשהילדים האלה חוזרים לסביבה הטבעית שלהם שטיפות המוח שם מפסיקות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסביבה לא יוצרת מחדש את הסיטואציה, כי בכל זאת יש הבדל בין אסירים ביטחוניים מבחינת האופי של הפשיעה - - -
אוסאמה סעדי: נכון, אמרתי, יש הבדל.
יפעת שאשא ביטון: - - - לבין האסירים הקטינים האחרים, אבל גם הם צריכים התייחסות, אין שום ספק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם שירות בתי הסוהר, נשמע.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו כאן את קרן.
יפעת שאשא ביטון: קרן, אני אשמח לקבל מכם סקירה, גם לשמוע על האתגרים, לא רק על הדברים הטובים שנעשים אלא על האתגרים שיש בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אני שוב מזכירה לכם, המטרה שלנו היא לנסות לבנות משהו שהוא שונה, כי בואו נודה, 75% זה אומר שאנחנו נכשלים איפה שהוא בדרך וצריך לשים את זה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה כדי לתקן, אז אני אשמח לשמוע ולהתמודד גם עם האתגרים.
<קרן גנות: קודם כל, אני קרן גנות, אני ראש ענף טיפול ושיקום בבית סוהר "אופק".
<קרן גנות: בשירות בתי הסוהר, אבל כבר התחברתי לכלא "אופק".
<קרן גנות: קודם כל אני מברכת על הוועדה ועל הישיבה ואני בהחלט חושבת שזה נושא חשוב וזה נושא שמעסיק אותנו על בסיס יומי.
<קרן גנות: בית הסוהר "אופק" קודם כל לוקח בחשבון שנוער זה אוכלוסייה אחרת וגם כל ההתערבות שאנחנו בונים שם, גם מבחינה טיפולית וגם מבחינה חינוכית, ובכלל, כל מה שנוגע לנוער, אנחנו מבינים שאלה מאפיינים אחרים ולכן גם ההתערבות היא שונה מזו שאנחנו בונים לבוגרים.
<קרן גנות: אני אפתח פה סוגריים ואני אתייחס למה שדיבר עליו חבר הכנסת, יש לנו נוער ביטחוני, גם במגידו וגם בעופר והנוער גם מקבל טיפול.
<קרן גנות: זאת אומרת כל קטין ביטחוני שמגיע לשירות בתי הסוהר עובר תהליך של ראיון, הבנת הצרכים, התערבות לא רק בשעת משבר אלא בכל מה שרלבנטי, ולכן זו אוכלוסייה שבהחלט מקבלת מענה.
<קרן גנות: כל הזמן אנחנו בודקים מה לעשות, ואם יהיה דיון אז אנחנו נשמח להיות בו שותפים, יש לנו הרבה מה להגיד גם בתחום הזה, ואני מתחברת גם להערה שלך, היא מאוד רלבנטית לנושא הזה.
<קרן גנות: בכל מקרה, הנחת היסוד שלנו היא שאנחנו לא התחנה האחרונה בטיפול ובשיקום של האסיר, אלא אנחנו ברצף של הטיפול.
<קרן גנות: כלומר יש את כל מה שהוא מגיע איתו מהקהילה, עם הניסיונות שנעשו שם, חלקם טובים יותר, חלקם פחות, אחרת הוא לא היה מגיע אלינו, וההבנה היותר חשובה היא שבסופו של יום, לא משנה על מה הוא שפוט ולא משנה לכמה זמן הוא נשפט, בסופו של תהליך הוא חוזר לקהילה.
<קרן גנות: הוא יכול להשתלב בכל עיר, גם קרוב לבית שלך ושלי וברור לנו שצריכים לעשות שינוי כדי שיקבל כלים להתנהגות אחרת, מיטיבה יותר עם החברה.
<קרן גנות: זאת אומרת שההתייחסות היא גם למה שהנער עובר בתהליך של הטיפול וזה גם בכלל לאסירים בתפיסה אבל גם למה שזה ייעשה לקהילה.
<קרן גנות: בעניין הזה כשאנחנו בונים את התכניות אנחנו לוקחים בחשבון את כל המאפיינים, גם את הגיל, שזה גיל צעיר, עם כל המשתמע מזה, גם את הנושא של נוער עבריין שזה בפני עצמו עם בעיות, הנושא של המשפחה והנושא של מה ניתן לעשות איתו אחרי.
<קרן גנות: זה בכל זאת שונה מבוגר שאפשר להגיד לו, "אוקיי, בוא תשכור דירה בעיר אחרת ובוא תחפש עבודה", עם נערים אנחנו הרבה יותר מוגבלים ולכן כל ההתייחסויות שלנו הן סביב הנושא הזה.
<קרן גנות: המענים שאנחנו נותנים הם גם בתחום של התמכרויות, אם זו התמכרות לסמים ואלכוהול, נושא של טיפול בעברייני מין, גם טיפול פסיכו חינוכי וגם קבוצה ייעודית שהחלה לא מזמן ונותנת מענה לתחום הזה, נושא של קשר עם המשפחה, לעולים יש לנו פרויקט "שורשים" שעוסק בעולים מאתיופיה וכל הנושא של חיזוק הדימוי העצמי שלהם.
<קרן גנות: את מהנהנת מתוך היכרות, אז אני לא אכביר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר גמור, אבל לאחרים, אני פשוט קראתי את כל הדוח אז נחשפתי לכל התכניות.
<קרן גנות: את גם היית אצלנו ב"אופק".
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, זה חשוב שזה ייאמר לוועדה.
<קרן גנות: אוקיי, אז יש הרבה תכניות, כל מה שקשור למשפחה, כל מה שקשור לקשר אחר כך עם הקהילה, אנחנו משקיעים המון תכניות שמפורטות במסמך, אז אני לא אדבר על זה יותר מדי.
<קרן גנות: מה שחשוב לי לומר, גם בהתייחס לאחת הנקודות שאת העלית, מבחינתנו ברור שהוא חייב לעבור תהליך של חינוך ושל טיפול.
<קרן גנות: הקושי נובע, ושוב, זה משהו שהוא גנרי יותר, אבל אני אתייחס לנערים, אנחנו לא יכולים להכריח בן אדם לעבור תהליך של טיפול.
<קרן גנות: לפעמים אנחנו מבינים שהוא צריך לעבור כל מיני משברים או אפילו להגיע למאסר שני, כמה שזה אולי לא נעים להגיד את זה, כדי שהוא יבין שהוא צריך לעשות עם עצמו איזשהו תהליך.
<קרן גנות: אנחנו כן משתדלים לגייס את כלל הנערים לטיפול, אם זה להתחיל בקבוצות שהן פחות מאיימות, אלא כלליות יותר, של הכנה, של "בוא נדבר על דברים יותר קלילים", קלילים במרכאות, "ואחרי כן תיכנס לטיפול מעמיק יותר".
<קרן גנות: למשל, אם זה עבריין מין אז קבוצות פסיכו חינוכיות ואחרי כן את הטיפול הייעודי.
<קרן גנות: אנחנו כל הזמן עובדים ומנסים לגייס אותם.
<קרן גנות: אני חייבת לומר שהעבודה עם הנוער שהוא עצור היא קצת שונה כי הם עסוקים גם בדברים אחרים ממישהו שהוא כבר נשפט והוא יודע מהי ההתנהלות איתו.
<קרן גנות: הכוונה היא שכשנער עצור, כשהוא נכנס אלינו למעצר אז קודם כל הוא עסוק בניתוק מהקהילה, בניתוק שלו מהמשפחה, הוא עסוק בנסיעות שלו לבית המשפט, הרבה פעמים בלהתגונן ולהגיד, "אני חף מפשע", אז הוא בטח לא יודה ואז עוד יותר קשה לחבר אותו לטיפול.
<קרן גנות: זאת אומרת בשלב שהוא עצור אנחנו נותנים התייחסות, אבל היא שונה, היא יותר נוגעת בתכנים שקשורים להתמודדות עם "היותי עצור".
<קרן גנות: כאשר בן אדם נשפט, אז גם, בהתחלה לא תמיד קל לגייס אותו, אבל לאט לאט הוא מתיידד יותר עם הרעיון ואנחנו כן מצליחים לגייס אותו לתהליך.
<קרן גנות: אז גם בעניין הזה אנחנו מתאימים את זה למאפיינים שלו.
<קרן גנות: לגבי הנושא של הנתונים, זה נושא כאוב, אבל אני יכולה להגיד בשמחה שבשנה האחרונה אנחנו עוברים מתיק קרטון של אסיר לתיק ממוחשב.
<קרן גנות: קוראים לזה "תיק תקון" וכל התהליכים נמצאים בתוך המחשב, שזה משהו שהוא הבסיס של הטכנולוגיה אבל לקח לנו זמן להגיע אליו.
<קרן גנות: בשנה האחרונה כבר לא נפתחים תיקי קרטון אלא רק תיקים ממוחשבים.
<קריאה: נתגעגע לשרוך הירוק.
<קרן גנות: סיימנו עם השרוכים הירוקים, סיימנו את תיקי הקרטון החומים, אבל יותר חשוב לומר שבעניין הזה אנחנו עובדים עכשיו לקראת 2017 על כל מה שקשור למחולל דוחות, זאת אומרת יהיו לנו כל מיני פילוחים.
<קרן גנות: עם כל המסגרות הטיפוליות אנחנו כבר באוגוסט התחלנו לעבוד וזה עלה לאוויר.
<קרן גנות: הווה אומר שכשנער משתלב בקבוצה ולא משנה איזו, זה נכנס למערכת הממוחשבת.
<קרן גנות: היה והוא נושר, אז מדובר על זה שהוא נושר ולמה הוא נושר.
<קרן גנות: היה והוא מסיים את הטפול אז נהדר.
<קרן גנות: זאת אומרת כל השילוב של הנערים בפרויקטים וקבוצות בא לידי ביטוי, שזה מבחינתנו גם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול משהו ואני עוצרת אותך שנייה, את אומרת נוער נושר, את אומרת אסיר שנושר או מטופל שנושר, קראתי על זה גם בדוח ואני מודה שכל פעם מחדש שאלתי את עצמי מה זה לנשור מטיפול בתהליך של שיקום, מה זה נושר?
יפעת שאשא ביטון: הוא החליט שהוא מפסיק את הטיפול?
יפעת שאשא ביטון: לא התאים לו באמצע?
יפעת שאשא ביטון: אין לנו שום סמכות ללוות אותו, לכפות במרכאות, תיכף אני אשאל את השאלה הגדולה שעלתה לי תוך כדי הדברים שלך, אבל מה זה לנשור?
<קרן גנות: אני מצטערת, מהתרגשות והנושא שהוא באמת חשוב.
<קרן גנות: נושר הכוונה, זה יכול להיות, אחת, מסיבות ביטחוניות מודיעיניות, זאת אומרת שהוא עשה איזושהי עבירה בתוך הכלא ואז זה מוכתב לנו.
<קרן גנות: אנחנו בסופו של יום סוכנות משנית בתוך מערכת ביטחונית ואנחנו גם כפופים לנושאים ביטחוניים, אז אם למשל יש אסיר שעבר עבירה בתוך הכלא, זה יכול להיות מכות, זה יכול להיות איומים וכך הלאה, אז יש לנו החלטה מודיעינית שהנער צריך בשלב הזה לא להיות בקבוצה - - -
<קריאה: זאת סיבה להנשיר אותו מטיפול?
יפעת שאשא ביטון: לא להיות בקבוצה, אבל אי אפשר להמשיך את הטיפול?
<קרן גנות: לא, אז אני אחדד את זה.
<קרן גנות: באותה קבוצה, אם למשל יש לו סכסוך עם נער אחר, יש מצבים כאלה, לשמחתי לא רבים אבל קורים, אז הטיפול עובר להיות טיפול פרטני.
<קרן גנות: זאת אומרת, בכל מקרה הוא יקבל את המענה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז הוא ממשיך טיפול.
יפעת שאשא ביטון: הוא נושר אולי מהקבוצה, אבל הוא ממשיך טיפול.
<קרן גנות: על זה אני מדברת.
<קרן גנות: אני מדברת על טיפול קבוצתי, על מסגרת קבוצתית.
<קרן גנות: כשאני התייחסתי לתיעוד ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כי כאן יש ממש נשירה מטיפולים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: לא רק מטיפול קבוצתי.
יפעת שאשא ביטון: יש ממש כאילו הפסקה של.
<קריאה: על איזה טיפול פרטני את מדברת שהוא נושר - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אני לא זוכרת שאני העברתי פה את השרביט למישהו לנהל את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את האפשרות לשאול ולהתייחס בשמחה, אבל רק כדי שנשמור על סדר.
<קרן גנות: שיפוטיות זה בסדר גמור, גם עם זה אנחנו יכולים להתמודד.
<קריאה: לא, רק לדעת, כי זה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, כדי לדעת, אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת.
<קרן גנות: יש מקרים שבהם אסירים לא יכולים להיות בתוך מסגרת קבוצתית.
<קרן גנות: יש לנו עובדים סוציאליים שנותנים את המענה באופן פרטני, זה יכול להיות שיחות פרטניות, ושוב, בהתאם, אנחנו בונים לכל נער את ההתייחסות הנכונה עבורו.
<קרן גנות: הרעיון הוא לתת כמה שיותר קבוצות וכמה שיותר פרויקטים, אבל שוב, בואו ניזכר, בסופו של יום אנחנו נמצאים בתוך בית סוהר, אנחנו נמצאים עם האוכלוסייה הכי קשה אז אי אפשר להגיד הכול מקסים ואני לא אבוא ואגיד שהכול נהדר וכל הנערים מקבלים חיבוק עוטף מלא.
<קרן גנות: כל אחד בהתאם למה שאנחנו יכולים, עם כל המאפיינים שמסביב.
יפעת שאשא ביטון: אם היינו בסביבה מקסימה וטובה ואופטימלית, אז אני מניחה שלא היינו יושבים כאן סביב השולחן.
<קרן גנות: חיובי ולכן אני לא אתייפייף ואנסה להגיד שהכול מקסים, אבל כן, אנחנו באמת באמת עושים את מרב המאמצים לתת את המענה הכי נכון לכל הנערים, עד כמה שזה אפשרי.
<קרן גנות: יש כמובן, ואת זה אני אעביר לחברותיי פה, לרותם, לליאת, כמובן איך שתחליטי, אבל יש את השלב האחרון שהוא המשמעותי וזה כל מה שקשור לזה שעוד מעט הוא עומד להשתלב חזרה בחברה, מה אנחנו עושים?
<קרן גנות: אז יש פה את שיתוף הפעולה המלא עם הרשות לשיקום האסיר.
<קרן גנות: פה אני לא אמשיך כי אני חושבת שזה המקום שלהם, בזמן שתחליטי.
יפעת שאשא ביטון: הם הבאים בתור ברצף.
יפעת שאשא ביטון: בניתי את זה מתוך מה שזכרתי מהסיור.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שהשאלה שעולה לי שוב, לנוכח הדברים שלך, או המשימה הראשונה בעיניי שאנחנו צריכים לעסוק בה, היא בכלל להגדיר מהו שיקום נכון לאסירים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: האם באמת הטיפול הקבוצתי, האם באמת אותו מפגש עם עובדים סוציאליים שמתחיל, האם זה בכלל מנותק מכל מה שקורה בין כותלי הכלא בשוטף?
יפעת שאשא ביטון: לי בתחושה, בגלל שאנחנו מדברים על ילדים, הדברים צריכים להיות הרבה יותר במעטפת שכוללת כל מיני נדבכים בתוכה עם התאמות לאפיונים השונים, כי יש לנו אפיונים שונים עם אסירים שונים, ופחות איזושהי סדרה כזו של, יש עובדת סוציאלית – נפגשים איתה, יש טיפול קבוצתי אז הולכים ואם יש מידע בטחוני לגביו אז מזיזים אותו למקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות משהו הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להתחיל משם ובכלל להגדיר איזה שיקום אסיר אנחנו מבקשים לאסירים קטינים, תוך כדי שאנחנו בוחנים כמובן את מה שקורה היום.
דב חנין: תודה רבה, גבירתי יושבת הראש.
דב חנין: אני מברך מאוד על הדיון הזה ואני רוצה להמשיך את הדברים החשובים שאת אמרת עכשיו.
דב חנין: אבל לפני שאני אכנס לתפיסה הכוללת, אני רוצה להקדים ולברך את כל הגורמים שעוסקים בשיקום.
דב חנין: אני מברך את אלה שעושים את זה בתוך בית הסוהר, את אלה שעוסקים בזה לאחר השחרור מהכלא, באמת אתם עושים עבודה חשובה וכל מה שאני אומַר לא מתכוון לבקר את העבודה שלכם אלא להציג איזושהי תפיסה כוללת.
דב חנין: אנחנו בכנסת עשינו מהלך מאוד גדול, הייתה לי הזכות להיות אחד מהיוזמים של אותה הצעת חוק, בנושא של הליכים חילופיים לבני נוער שמסתבכים בעבירה.
דב חנין: נקודת המוצא שלנו היא, בגדול, שבני נוער לא צריכים להגיע לכלא, זו המטרה שאנחנו צריכים לשאוף אליה.
דב חנין: זה לא אומר שאין בעיה של עבריינות אצל בני נוער, אנחנו יודעים שיש בעיה של עבריינות וצריך להתמודד איתה, אבל גם מבחינת הנערים וגם מבחינת החברה, האופציה של לשלוח אותם לכלא היא אופציה בעייתית.
דב חנין: מבחינת הנערים, מבחינת האתיקה הבסיסית, אנחנו חייבים להבין, נערים הם לא מבוגרים קטנים, אנחנו לא יכולים להתייחס לנערים כמו שאנחנו מתייחסים למבוגרים, באותם סטנדרטים ובאותם כלים.
דב חנין: מבחינת החברה אנחנו מבינים, ואני אומר את זה לא בכדי להמעיט מחשיבות העבודה שאתם עושים בשירות בתי הסוהר, אנחנו צריכים להבין שלהכניס קטינים לבתי סוהר זה בעצם להכשיר אותם לעבריינות.
דב חנין: אני רוצה להצטרף לדבריה של יושבת ראש הוועדה, שאמרה כאן שאתם עושים עבודה מצוינת, אני גם מכיר חלק מהעבודה וגם שומע על העבודה שאתם עושים בתוך בית הסוהר כשמדובר בקטינים מבחינת המאמץ השיקומי, אבל אם אנחנו רוצים לראות את האפקט הכללי של בית הכלא על אותו קטין אנחנו לא יכולים להסתפק בתהליך הטיפולי שאתם עושים ובמפגשים ובכל הדברים המבורכים.
דב חנין: בית כלא הוא סביבה מאוד מאוד בעייתית, מאוד מאוד בעייתית.
דב חנין: אנחנו מכניסים נערים שבחלקם אולי הם לא - - - כל נער הוא לא עבריין, ברור, אבל הם לא באמת נדונו להמשיך להתפתח בכיוון עברייני, אנחנו מכניסים אותם לסביבה הכי לא טובה מהבחינה הזו.
דב חנין: אני אומר את הדברים גם כיוון שאני נמצא בהידברות מול משרד המשפטים ואני שומע שדווקא בשירות בתי הסוהר יש איזשהם ספקות.
דב חנין: מה שהכי הפתיע אותי זה שאמרו לי, אולי אני תולה פה האשמה בכתובת הלא נכונה, שהספקות מגיעים מהכיוון מי שמתעסק בשיקום בתוך שירות בתי הסוהר.
דב חנין: אני הצעתי מנגנון שמקצר את תקופת השהייה בכלא של אסירים שהם קטינים ואז נאמר לי, שוב, יכול להיות שהדברים הוצאו מהקשרם ואני מתנצל אם מישהו פה נפגע, נאמרה לי אמירה ממש מדהימה, שההתנגדות לדבר הזה באה מכיוון של רצון לשקם את הנערים האלה בתוך הכלא.
דב חנין: ככל הנראה מי ששמע את הדברים אולי לא הבין אותם כי אני בטוח שכל גורם מקצועי מבין שהדבר הכי לא טוב לקטין הוא להיות בכלא.
דב חנין: שוב, זה לא נאמר, תאמינו לי, מתוך הפחתת החשיבות של המערכת שאתם עושים בתוך שירות בתי הכלא.
דב חנין: מישהו אחר אמר לי שאחד התומכים בהצעה שלי זה דווקא משרד האוצר כי זה חוסך כסף למדינה, אז אני רוצה להסתייג גם מהתמיכה וגם מההתנגדות.
דב חנין: אני בעד לחסוך כסף למדינה אם אפשר, באמת, אבל זה לא השיקול שלי.
דב חנין: אני חושב שברמת המהות אנחנו צריכים להתעקש על זה שקטינים צריכים להיות מינימום בכלא, אנחנו צריכים מאוד לחזק את העבודה גב אל גב בין שירות בתי הסוהר לבין הרשות לשיקום האסיר, אנחנו צריכים שהמערכת הזו תהיה מאוד מסונכרנת והדוקה.
דב חנין: יכול להיות שאנחנו צריכים גם לחזק את הרשות לשיקום האסיר בהיבט הזה ש - - - או שאנחנו צריכים ליצור כלים משפטיים נוספים שימנעו את התופעות של נשירה או של יציאה מהמסלול השיקומי - - -
דב חנין: כל הדברים האלה בהחלט אבל הבסיס של כולנו, ואני קורא לכל הגורמים המקצועיים שנמצאים פה מסביב לשולחן, להצטרף אלינו במאמץ הזה, שהוא כל כך חיוני, הוא כל כך נכון ערכית ומבחינת התוצאות שלו, לקדם מהלך שבו קטינים נמצאים מינימום של זמן בכלא, מינימום של זמן בכלא.
דב חנין: אני חושב שכולנו רק נרוויח מהדבר הזה.
דב חנין: אני מתנצל שאני בחוסר נימוס גם נכנס באמצע וגם בחוסר נימוס יוצא באמצע, יש לנו הרבה ועדות, כולל הצעת חוק שלי שאני מאוד דואג לה ולעתידה והיא נמצאת בוועדה עכשיו.
דב חנין: תודה, גבירתי.
יפעת שאשא ביטון: זה שהיא בוועדה אז זו כבר בשורות טובות, היא יכלה לא להגיע לשם.
דב חנין: כן, דברים טובים קורים בכנסת.
דב חנין: אני רוצה להגיד לכם שדברים טובים קורים בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, ברשותך, להתייחס גם לדברים שלך, אני גוזלת ממך ממש 30 שניות.
יפעת שאשא ביטון: דיברתי כאן קודם לפני שהגעת על התקופה הארוכה שבה אני צוללת לתוך הדברים ומזהה את כל האתגרים שבדרך ואני מוכרחה לשים את הזה על השולחן כדי שאנחנו נבין שבאמת יש פה קושי אמיתי, גם בתפיסה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד, ואני לגמרי מתחברת אליך, אנחנו מדברים על ילדים ועל נוער שאפשר להציל אותם, ככה אמרתי גם קודם, אבל מצד שני בואו לא נשכח שיש גם מקרי קצה שם.
יפעת שאשא ביטון: יש שם ילדים ששפוטים על רצח, זאת אומרת על דברים שהם באמת כל כך גדולים וזו הסיבה שאני לא הייתי מנתקת את הכלא ממעטפת השיקום שהם צריכים לקבל.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה להוציא אותם למסגרת של שיקום האסיר או למעונות נעולים או לכל מיני דברים אחרים שיש לנו אחר כך, אלא כן איך אנחנו מנסים, אפילו בתוך מסגרת הכלא, לאותם ילדים שהגיעו לקצה של הקצה, להפוך אותה למשהו שיכול לתת להם מעטפת של שיקום, של טיפול, של ראייה אחרת ותפיסה אחרת של הסביבה, וזה בסדר שזה יהיה גם בין כותלי הכלא ואנחנו נדע להפוך אותו לסביבה נכונה.
יפעת שאשא ביטון: זו השאלה ששמתי פה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: זה דיון ראשון, זה לא דיון אחד של העלינו את הנושא ואנחנו הולכים הביתה, אלא זה דיון ראשון בסדרה שלמה של דיונים שאני רוצה לקיים, כדי שננסה ביחד להוביל איזשהו תהליך שבו נבין איך זה צריך להיראות בסוף.