GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: זה הרעיון באמת, לקחת את המשאבים שיש במערכת ולהשתמש בהם לחזון של העיר.
<אורית כהן בן עזרא: זהו, שאחד מהביקורים זה ביקור משפחות שאנחנו בחודש שבט קבענו כחודש של ביקור משפחות, זה במשך שלושה ימי שישי לאורך החודש שיגיעו כל שישי כיתה תלמידים עם הורים לסיור מודרך במוזיאון ולסיור נוסף שלנו, אחרי שאנחנו כבר נכיר את החומר אז המורות יוכלו להוביל בשישי פתוח את הסיורים, כשבחזון שלנו אנחנו רואים תלמידים שיודעים ממש להיות מנחים צעירים במוזיאון ולשרת את הקהילה מכיוון שהפדגוגיה והתוצרים שלה הם תוצרים שהם בסופו של דבר מכוונים לקהילה ופונים לקהילה ומשרתים את הקהילה ונמצאים באיזה שהוא דיאלוג עם קהילה.
<אורית כהן בן עזרא: מבחינתי הרחבה המדהימה הזאת של המדיה טק היא כמו כיכר העיר, לצאת שם ולעבוד עם ילדים ולהיות באינטראקציה - - - יהיה לנו מימין ומשמאל.
<אורית כהן בן עזרא: היא מולנו.
<קריאה: הם יגורו שם, זה לא המעון הקבוע שלהם.
<מוטי ששון: אני אמרתי, ברגע שייכנסו לפה הם לא - - -
<קריאה: הם לא רוצים, הם רוצים שכיתות א' תמיד יישארו כאן.
<קריאה: זה אחרי שהם צעקו.
<טליה פרידמן: אבל אני רוצה שהכיתות האלה יישארו למקרה של school in the city- - -
יפעת שאשא ביטון: שיוכלו להגיע לכאן - - -
<טליה פרידמן: מכל בתי הספר לשבוע שבועיים למידה כאן
<טליה פרידמן: כדי להתנסות ולא ל - - -
<מוטי ששון: שיהיה לזה המשך, שזה לא יהיה משהו חד פעמי.
<טליה פרידמן: לא, זה משהו בתפיסה.
<מוטי ששון: יש ספרייה שפתוחה, בשבת אלפים באים.
<טליה פרידמן: יש כאן ספריית חומרים הכי גדולה בארץ.
<אורית כהן בן עזרא: ספריית מוזיקה.
<אורית כהן בן עזרא: יש לנו שיתוף פעולה עם כל הספריות, ספריית החומרים, פרויקט עתידי ש - - - בשישי שבת.
<טליה פרידמן: אנחנו צריכים - - -
<אורית כהן בן עזרא: ליאת תגיד כמה מילים.
<ליאת - יועצת: אני ליאת, יועצת בית הספר, הייתי יועצת בגנים שנתיים, אחר כך עשר שנים בבית ספר אחר בעיר, בית ספר שנקר ואחרי שנת השבתון שמחתי להגיע לבית הספר חדש לכאן ולהיות חלק מצוות ההקמה.
<ליאת - יועצת: בכובע האחר שלי אני מרכזת את כל תחום מניעת התעללות בבעלי חיים בשפ"י, אני חלק מצוות הניהול שם ואני אתייחס יותר, כמו שאורית אמרה, למשאבים הרגשיים חברתיים שניתנים כאן בבית הספר שייחודיים לנו.
<ליאת - יועצת: אני אתחיל דווקא מתכנית חוסן, שנבחרנו על ידי הפיקוח להיות בית ספר מדגים ראשון בארץ בנושא של תכנית חוסן כיתות א'.
<טליה פרידמן: העיר נכנסה לתכנית חוסן בכל שכבות הגיל, לקחנו את התכנית הזאת, אנחנו חושבים שהיא חשובה, המפקחת על היועצות הציעה לנו את זה ואנחנו עושים את זה על הכול.
<קריאה: חשוב לומר שכל היועצות עברו השתלמות ביחד עם השירות הפסיכולוגי, זה משולב, כולם עוברים השתלמות ובימים אלה היועצות מעבירות בחדרי מורים, את הידע הזה הן מעבירות לחדרי המורים וחדרי המורים יעבירו את זה בכיתות.
<ליאת - יועצת: אז אנחנו כבר באמצע התכנית וזה עובד נהדר.
<ליאת - יועצת: חוץ מזה יש פה שעה של כישורי חיים בכל כיתה שאני מעבירה לפי תכנית דוסו, תכנית שמפתחת מיומנויות חברתיות בגיל הרך ושעה נוספת שאורית ואני מעבירות יחד, שקוראים לה מפגש, שאורית תציג אותה, זה גם נושא של בעלי חיים, רווחת בעלי חיים ויחס הוגן במסגרת תכנית הרוח החיה שבחבורה.
<ליאת - יועצת: זאת אומרת שהילדים גם מקבלים שלוש שעות בשבוע שהן שעות רגשיות.
<ליאת - יועצת: אם חוזר מנכ"ל מחייב שעה רגשית בשבוע ושעה של כישורי חיים, אז כאן מקבלים שלוש שעות, מתוך אמונה של אורית ושלי שזה באמת מענה שהוא לא פחות חשוב מעוד שעות במערכת.
<ליאת - יועצת: חוץ מזה כל בוקר נפתח בבוקר של קשיבות, mindfulness, כל מחנכת פותחת את הבוקר עם תרגיל של קשיבות, חלק מזה זה מתוך תכנית חוסן, שזה יכול להיות נשימות, אנחנו מתרגלים איתם נשימות, דמיון מודרך.
<ליאת - יועצת: יש לנו תכנית חברתית מלב אל לב, שיחות פרטניות עם ילדים אצלי בחדר וגם הדרכות הורים.
<ליאת - יועצת: אני היום מלווה חמש משפחות, חמישה זוגות הורים, כל יום שישי להדרכה פרטנית של התמודדות עם קשיים בתוך הבית.
<ליאת - יועצת: אנחנו רואים את הילדים, אלה ילדים שמיפינו ואיתרנו ואכן סביב נושא של גבולות, אני גם מנחת הורים מוסמכת של מכון אדלר והם מקבלים את השירות הזה בתוך בית הספר, כי אנחנו יודעים כמה קשה באמצע השבוע לצאת החוצה לקהילה ולחפש את המשאב הזה, אז אנחנו באמת נותנים את זה פה.
<ליאת - יועצת: אנחנו פתחנו שלוש קבוצות של טיפוח מיומנויות חברתיות - - -
<טליה פרידמן: בעיר יש הדרכת הורים מסודרת, חלק מתוך מינהל החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: באיזה מסגרת הם מקבלים את זה חוץ ממה שהיא מציינת בבית הספר?
<טליה פרידמן: החיבור הוא דרך בתי הספר, מתוך בתי הספר והמדריכים שהעיר עובדת איתם.
<טליה פרידמן: הם מקבלים הדרכה, בכל בית ספר יש הדרכות הורים.
<קריאה: גם לגנים יש.
<טליה פרידמן: וגם לעל יסודי.
<מוטי ששון: אז אולי תספרי לה על מעגל מורחב.
<טליה פרידמן: יש מהו"ת, יש מעגל מורחב.
<מוטי ששון: אנחנו החלטנו לעשות מיפוי של ילדים כבר בגיל 3, בכל הפעוטונים, של נעמ"ת, ויצ"ו, אמונה, ושלנו, של הפעוטונים שלנו, לעשות מיפוי עם צוות מקצועי, מרפאה בעיסוק, קלינאי תקשורת, פסיכולוגית, עובדת סוציאלית, נכנסים.
<מוטי ששון: אני ראיתי את זה בארצות הברית.
<מוטי ששון: המנכ"לית לקחה אותי, היא הייתה בארצות הברית, היא הכניסה אותי לראות.
<מוטי ששון: היא חולונית, היא למדה שנתיים מעליי, נכנסתי וראיתי.
<מוטי ששון: ישבו עם תצפית.
<מוטי ששון: הם כל הזמן רושמים, אמרתי 'וואלה, מה הם רושמים כל הזמן?', כל אחד יכול לרשום פה ספר, רושמים, רושמים.
<מוטי ששון: זה תצפית.
<מוטי ששון: אני אמרתי אוקיי, מה שטוב לאמריקאים, אני עושה את החשבון העירייה.
<מוטי ששון: התחלנו לעשות בגני הילדים, 54 גני ילדים ועוד 9 או 11 פעוטונים, מעונות יום.
<מוטי ששון: אמרתי, הכול על חשבון העירייה.
<מוטי ששון: לא רוצה כסף, לא מנעמ"ת ולא מוויצ"ו ולא מאמונה, לא רוצה שום דבר מהם, אלה ילדים של חולון, אני נותן את זה על חשבון העירייה.
<קריאה: ההבדל שבגנים יש גם טיפול.
<מוטי ששון: אחר כך הם באו ואמרו לי, 'אבל מה זה שווה?
<מוטי ששון: אנחנו עושים את האבחון, אבל ההורים, יש לה חמישה ילדים, היא צריכה להביא את הילד לאבחון, היא לא תשלח אותו לאבחון ולא תיקח אותו לאבחון', האוכלוסיות פה חלשות, אמרתי, 'אתם יודעים מה?
<מוטי ששון: נגמר הסיפור, מה אתם מציעים לעשות?' אמרו לי 'מורחב', מה זה מורחב?
<מוטי ששון: טיפול בתוך, גילית?
<מוטי ששון: טפל בו בתוך הגן.
<מוטי ששון: אמרתי 'טוב, כמה זה עולה?' אמרו לי איזה סכום, אמרתי 'אתה יודע מה?
<מוטי ששון: אני לא מפחד, יאללה, תלכו על זה'.
<מוטי ששון: אחר כך אמרתי, אוקיי, מה קורה עם ילדים בתוך בתי הספר, לא פתרת את הבעיה, כי יש לך מאגר גדול, אם התחלתי עכשיו בשלוש, אז משלוש צפונה אלה הילדים שרצים בתוך המערכת נופלים בין הכיסאות, ואז עשיתי את מאו"ר, מאו"ר זה מרכז לאבחון וטיפול בבעיות של קשב וריכוז, עוד פעם על חשבון העירייה.
<מוטי ששון: במקום 3,000 ישלמו 1,600 ועל זה 90% הנחה.
<מוטי ששון: עד 90% הנחה מהתעריף של החולוני, לא מהתעריף הכולל, יש ועדת הנחות ציבורית, יוצא מצב שילדים היו משלמים 120 שקל, תחלקי את זה לשישה תשלומים, כי אמרתי עד שישה תשלומים, כל אבחון 20 שקל.
<מוטי ששון: תפסנו מסה גדולה מאוד של ילדים, הקמנו את הכול על חשבוננו ולצערי משרד החינוך לא רצה לתת - - -
<קריאה: רגע, אחר כך אתה גם נותן טיפול.
<מוטי ששון: רגע, אחר כך הטיפול.
יפעת שאשא ביטון: רגע, וכל זה בתוך הכסף שאמרנו שאתה שם בחינוך?
<מוטי ששון: כן.
יפעת שאשא ביטון: אז זה אקסטרות.
<מוטי ששון: אקסטרות מפה עד הודעה חדשה.
<מוטי ששון: זה חלק מהיסודיים.
<מוטי ששון: במקרה הזה הרעיון שלי הוא משוגע - - -
<קריאה: אתה רוצה תו תקן גבוה.
יפעת שאשא ביטון: תקשיב, זה עולה כסף להיות משוגעים.
<מוטי ששון: לא, מה שאני דיברתי איתך, זה בצד, אני בצד שמתי את זה כי זה תקצוב שאני נותן, זה לא בתוך ה-144.
<טליה פרידמן: עכשיו כל פעם שהוא יכעס על הכסף הוא יגיד לי - - -
<מוטי ששון: עכשיו מה קורה עם הילדים עם מהו"ת?
<מוטי ששון: יש עוד פרויקט אחר, שהוא כבר בחטיבות הביניים ובתיכונים.
<מוטי ששון: זה נבנה הכול מכספי העירייה, משרד החינוך לא נותן לי שקל.
<קריאה: מוטי, משרד החינוך נותן לך המון כסף, אבל אתה רוצה אקסטרה וכל הכבוד לך על זה.
<קריאה: אני עשיתי לך חשבון על המיליונים שמושקעים.
<מוטי ששון: תקשיבי, תכנית ה-PBL, אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: במקום לעשות דיפרנציאלי ולתת לרשויות חלשות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אמרתי כלום.
<קריאה: יש פה דווקא כן תקצוב דיפרנציאלי, כי יש פה שכונות חלשות ואני מדברת על מב"ר ועל אתגר ועל פרויקטים מיוחדים שאנחנו משקיעים דיפרנציאלי.
<מוטי ששון: הבעיה של מהו"ת זה הדבר הכי חשוב, ילדים שמאבדים את הביטחון העצמי שלהם, איך אמרה לי אותה ילדה?
<מוטי ששון: 'אני תמיד הרגשתי שאני מטומטמת ואני לא קולטת' ואז זה משפיע על המצב החברתי שלה, לא מתחברים איתה, היא הולכת עם הראש למטה.
<מוטי ששון: הג'ינג'ית היפה, 'הלכתי עם הראש למטה וכל הזמן בדיכאון', ואמרתי 'לא יהיה דבר כזה בחולון', אני אהפוך את כל הג'ינג'ים מאושרים ואני אתן כל מה שרק אפשר כדי שהם יהיו מאושרים.
<מוטי ששון: ואז פתחנו כיתה בבית הספר, עשינו אותה סלון של בית.
<מוטי ששון: בית, מטבחון, ספות וכורסאות.
יפעת שאשא ביטון: בבית ספר אחד?
<קריאה: לא, בכל בתי הספר יש לנו, בכל החטיבות ובתיכונים יש.
<מוטי ששון: זה יכול להגיע לחצי מיליון שקל, רק הבינוי, וילד יושב בכיתה, לא מבין את מהלך השיעור, יוצא, נכנס לחדר מהו"ת, יש שם שתי מורות או מורה אחת, שהכשרנו אותן מראש, הן מצוות בית הספר והם מלמדים את הילדים אסטרטגיות למידה, איך להבין את מהלך השיעור לפי הראש שלהם.
<מוטי ששון: לא לפי הראש של המורה, אלא לפי הראש שלהם.
<מוטי ששון: עבדנו על זה קשה מאוד, השקענו הרבה מאוד כסף.
<מוטי ששון: תמיד אמרתי לילדים שנפגשתי איתם במהו"ת, אמרתי להם 'תקשיבו, אלוהים ברא את כולנו שווים, אלוהים אהב את כל הילדים, הוא נתן כישרון, לכל אחד יש כישרון, הכישרון יפרוץ מתי שהקב"ה יחליט שאתה פורץ ואלוהים יחליט והוא יודע, הוא ייתן לכולם את ההזדמנות השווה.
<מוטי ששון: אמרתי להם, 'עכשיו אני פרצתי, אני ראש העיר, נכון?
<מוטי ששון: זה לא ביג דיל', אמרתי להם, 'אבל לא חשוב, פרצתי, עכשיו אתם'.
<מוטי ששון: אחרי שאמרתי להם דבר כזה, אני תמיד מספר את זה, על בית ספר הרצוג, את לא היית אז בתקופה הזאת, היה מחזמר על 70 שנה לחולון והייתה הופעה.
<מוטי ששון: הפיקו מחזמר, לא פחות ולא יותר, בחרו את הטובים ביותר, גם הבן שלך היה, והייתה שם אחת, יפהפייה כזאת, ששרה, והיא מסתכלת עליי מהבמה, ואני לא יודע מי זאת, היא מחייכת אליי.
<מוטי ששון: אני מסתכל אחורה, אולי אחורה?
<מוטי ששון: אני לא מבין מה היא מחייכת אליי?
<מוטי ששון: מה לי ולה?
<מוטי ששון: גמרה את ההצגה, קפצה מהבמה, חיבקה אותי ואמרה לי 'אתה צדקת'.
<מוטי ששון: חיבקה אותי, נתנה לי נשיקה.
<קריאה: מי זאת, הג'ינג'ית?
<מוטי ששון: הג'ינג'ית זה היה מתמטיקה.
<מוטי ששון: אני לא אשכח את זה, צמרמורת קיבלתי, היא אומרת, 'אני ידעתי שאני מטומטמת, אני אפס במתמטיקה, זרקו אותי מכל בתי הספר, הגעתי לבית ספר הרצוג, בבית ספר הרצוג התחלתי להשתלב ומאפס במתמטיקה עשיתי 5 יחידות במתמטיקה, קיבלתי 100 והיום אני מסיימת סמינר ואני הולכת להיות מורה למתמטיקה'.
<מוטי ששון: ההורים.
<מוטי ששון: אני מזמין את ההורים, שלא יפחדו מכל הסיפור הזה של מהו"ת.
<מוטי ששון: אז אני מזמין אותם יחד עם הילדים, עם המנהל של בית הספר, אנחנו מדברים איתם על נושא של מהו"ת, מה זה מהו"ת, שלא יפחדו וזה מה שעשינו.
<טליה פרידמן: מוטי לבד עושה את ההסברים האלה.
<מוטי ששון: כן, זה הפרויקט שלי.
<מוטי ששון: לכל אחד יש בייבי.
<מוטי ששון: זה מה שאנחנו עושים, זה עולה לי מיליונים ואני לא מבקש מהם כלום.
<מוטי ששון: כשהלכתי לשמשון שושני, אמרתי 'שמשון, בוא, רק תראה מה אני עושה', הוא אומר לי 'עזוב, עזוב, אני מפחד ממך, אתה עושה דברים משוגעים ואני פוחד שאני אצטרך לאמץ אותם' והוא לא בא לבקר.
<מוטי ששון: מנכ"ל משרד החינוך פחד, הוא אומר לי 'מוטי, אני לא רוצה לבקר', אמרתי לו 'טוב, אני מוותר לך'.
<קריאה: יש השקעה רבה של המשרד, יש מקומות יותר חלשים שצריך להשקיע בהם.
יפעת שאשא ביטון: היא רוקדת ועובדת.
<מוטי ששון: מי רוקדת?
יפעת שאשא ביטון: הילדה המקסימה הזאת, נכנסה פנימה, עשתה את המשימה שלה בריקוד.
יפעת שאשא ביטון: הדביקה, סידרה.
<מוטי ששון: לכן אני אומר, לפני כל הדברים האחרים, ההישגיות, אני שמתי את הדגש על הדבר הכי בסיסי, על הנפש של הילד.
<מוטי ששון: זה הכי חשוב.
יפעת שאשא ביטון: שם זה מתחיל, אם הם לא פנויים שם לא משנה כמה תשקיע בלימודים.
<אורית כהן בן עזרא: נסגור את ההיצג שלנו בלמידה מבוססת פרויקטים, שעם זה התחלנו ואני אומר שהתערוכה שאתם רואים כאן בחוץ היא התערוכה הראשונה של בית ספרנו, אנחנו מאוד נרגשות ומאוד גאות בה ובעבודה של הילדים בעיקר, פרי של שיתוף פעולה בין מספר מורות בכמה תחומי דעת וככה בדרך תתרשמו שוב, כשאתם יוצאים, ואנחנו מודים לכם.
<אורית כהן בן עזרא: תודה.
יפעת שאשא ביטון: הילדה הזאת בוורוד, שחזרה לפה עכשיו, היא סיכמה לי את הביקור.
יפעת שאשא ביטון: בריקוד היא עבדה.
יפעת שאשא ביטון: בשבילי, לראות אותה שמחה ועובדת - - -
<אורית כהן בן עזרא: דרך אגב, זה השגרה.
<אורית כהן בן עזרא: השולחן הזה בחוץ ו - - -
<קריאה: יש לי שאלה שמתקשרת לנושא - - - הנושא של אנגלית, שאת משלבת אותו בחינוך גופני ובאמנות, את מגייסת מורים לחינוך גופני דוברי עברית שמדברים אנגלית עילגת או - - - איך את עושה את זה?
<אורית כהן בן עזרא: זה לא אנגלית עילגת - - -
<קריאה: אני באמת שואלת איך את עושה את זה.
<אורית כהן בן עזרא: אני אמרתי קודם שזה פרי יצירתנו אמנם, אבל יש לזה כמובן סימוכין.
<קריאה: זה תפיסת עולם, זו תכנית שפתחנו עוד לפני בחירת מנהלת בית הספר, חשבנו - - -
<אורית כהן בן עזרא: זה מבוסס על תפיסה של שילוב שפה שנייה בתחומי דעת ומחקר שעשינו דווקא עולה שמורות דוברות השפה העברית בכיתות האלה, בגילאים האלה עדיפות על פני מורות דוברות אנגלית שפת אם, מכיוון שהן יכולות לתווך את מהלך השיעור בצורה מיטבית.
<אורית כהן בן עזרא: ואז בשלב הראשון, אחרי שאנחנו משתיתים כמובן את הרגלי העבודה, אנחנו משלבים מילים ומשפטים במסגרת של - - -
<קריאה: מורות דוברות עברית שמדברות איתם באנגלית?
<אורית כהן בן עזרא: נכון, ויחד עם כל מה שאמרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל התפיסה היא בעצם להקדים את לימוד השפה האנגלית מתוך רציונל?
<אורית כהן בן עזרא: נכון, בצורה חווייתית וישירה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם שואלת, יש לנו דיון בנושא, שהרעיון הוא להתחיל מוקדם - - -
<אורית כהן בן עזרא: התפיסה נשענת על זה שהשיח והמילים והמשפטים שמקושרים לפעולה, הם אלה שנטמעים בצורה מיטבית.
<אורית כהן בן עזרא: ברגע שהילד מצייר ומדבר את המילים של הציור, מדברים איתו, הוא שומע את אוצר המילים שקשור לאותה פעולה שהוא עושה, זאת ההטמעה המיטבית.
<אורית כהן בן עזרא: על זה זה נשען.
<קריאה: יש כמה מודלים בנושא של הטמעת אנגלית לגילאים צעירים.
<קריאה: היום קשה להשיג מורים לאנגלית.
<קריאה: (בסיור בהייטק היי) (הצגת נוכחים).
<רינה כהן: בית הספר הוקם בתשע"ג, הוא הוקם בשם איזה שהיא אג'נדה של ניסיון להקים בית ספר שהוא ברוח הייטק היי.
<רינה כהן: כמו שאמרתי, בית הספר הוא בית ספר על אזורי בעיר חולון, הוא ממוקם בעיר חולון, אבל יש לנו תלמידים שמגיעים מבית דגן, תלמידים שמגיעים מניר צבי, כמובן רוב התלמידים שלנו מהעיר חולון, יש לנו כמה תלמידים מראשון, מוסעים כל בוקר.
יפעת שאשא ביטון: בית הספר הוא בית ספר מסנן?
<רינה כהן: בית הספר הוא בית ספר ציבורי, הוא לא מסנן באג'נדה שלו, מתקבלים לבית הספר בהגרלה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה מספר מקומות מוגבל ואם יש מעל המכסה שאתם תכננתם אז אתם פשוט עושים הגרלה?
<רינה כהן: כן, בשנה שעברה היו משהו כמו 25 שעברה היו משהו כמו 256 מועמדים להיכנס לבית הספר ויש לנו 100 מקומות, הגרלנו את התלמידים.
<קריאה: 100 מקומות של ילדי חוץ?
<רינה כהן: לא, סך הכול ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שאין לכם שאיפה לגדול כרגע?
<רינה כהן: יש לנו שאיפה לגדול, אנחנו מנסים לעשות את זה באופן שהוא מבוקר והדרגתי.
<רינה כהן: ככלל אנחנו בבית הספר הזה לומדים בכיתות של 25 תלמידים, זה אומר שאנחנו צריכים לגדול בקבוצות של 25.
<רינה כהן: בשנה הבאה אנחנו מקווים שיהיו לנו חמש כיתות בשכבת ז', השנה יש לנו ארבע כיתות.
<טליה פרידמן: עדיפות ראשונה כמובן לילדי חולון, רק אם נשאר מקום נכנסים על בסיס מקום פנוי מערים אחרות.
<רינה כהן: נכון.
<רינה כהן: אז כמו שאמרתי, האג'נדה המרכזית, הפדגוגיה המרכזית שמפותחת פה בבית הספר היא פדגוגיה שמבוססת PBL, למידה מבוססת פרויקטים, אנחנו מפתחים את זה בחטיבת הביניים וגם בחטיבה העליונה כאשר בחטיבת הביניים אנחנו מתכללים מקצועות באשכולות.
<רינה כהן: יש אשכול רוח, שאליו נכנסים כל מקצועות ההומניסטיקה, ספרות, תנ"ך, היסטוריה, תרבות ישראל ועברית נכנס ככלי עבודה.
<רינה כהן: בחטיבה העליונה הלמידה היא יותר דיסציפלינרית, מתוקף זה שאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כל הדברים הטובים נגמרים כשמגיעים לתיכון.
<רינה כהן: כן ולא.
<רינה כהן: תיכף נראה מה כן אפשר לעשות בתוך הדברים הטובים, אז כאן באמת על הקיר יש כרגע דוגמה לפרויקט שנעשה בשנה שעברה, שזה ספרות לבגרות במסגרת חלוצי הערכה, כאשר במסגרת חלוצי הערכה אנחנו מדברים על המרה של מקצוע ל-100% הערכה פנימית, מקצועות חובה.
<רינה כהן: גם בזה אנחנו מתפתחים, בשכבה י"א אנחנו מדברים על שני תחומי דעת, שזה ספרות ואזרחות.
<רינה כהן: תיכף אני אזכיר את העקרונות של הייטק היי, אבל בגדול אנחנו מדברים על כל התלמידים, כל התלמידים שלנו, לא כיתה מסוימת, לא כיתה מיוחדת, לא חלק מהתלמידים, כל התלמידים שלנו, 104 תלמידים משכבה י"א ממירים 2 יחידות בגרות בספרות ובאזרחות להערכה חלופית, כמובן בשיתוף עם המפמ"רים.
<רינה כהן: בשכבה י' אנחנו מדברים כבר על שלושה מקצועות, ספרות, אזרחות והיסטוריה ובעצם אנחנו נשארים, מבין מקצועות החובה, עם תחום דעת אחד, שזה תנ"ך כרגע, שהוא עוד לא נמצא שם.
<קריאה: משנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: וזה רק המוגבר או בכלל?
<רינה כהן: לא, זה לא המוגבר בכלל, זה כולם, 2 יחידות.
<רינה כהן: אני רק אזכיר את העקרונות של הייטק היי.
<רינה כהן: מה שיש כאן למטה בצד שמאל זה פרויקט בהיסטוריה בשנה שעברה, של כיתה ז'.
<רינה כהן: זה הכול מגפרורים, זה היסטוריה ואמנות.
<רינה כהן: הם בעצם למדו על ערים של ימי הביניים בהיסטוריה ובאמנות, על האדריכלות של ימי הביניים והם בעצם בנו מזה איזה הוא משחק שהוא היה משחק מטורף בגודל שלו.
<רינה כהן: זה משחק שכבתי, הוא נבנה שכבתי.
יפעת שאשא ביטון: זה אנשים באמת שם?
<רינה כהן: לא, זה השולחן.
<שיקי שלזינגר: המשחק הוא בערך בגודל של כל השולחן הזה, ארבע רבדים - - -
<רינה כהן: כן, הכול גפרורים, ברמת דיוק מאוד גבוהה של אדריכלות של ימי הביניים.
<רינה כהן: זה היה מופרע לגמרי ובאמת כל מה שקשור בקסטות שהיו בתקופה ההיא.
<תמי ברנע: דמויות מקרטון?
<רינה כהן: כן.
<רינה כהן: זה אפילו בשלב ההכנה.
<רינה כהן: אז בגדול מדובר על ארבעה עקרונות תכנון של הייטק היי כשהבסיס של העניין הוא איזה שהיא הסתכלות על הערך שנקרא אקוויטי, הכי קרוב שהצלחנו להגיע זה שוויון הזדמנויות, אבל הרעיון הוא משימה אינטלקטואלית משותפת לכלל התלמידים ולכן כל התלמידים שלנו - - - הכיתות שלנו הן לא כיתות מנותבות או מסלוליות, הכיתות שלנו הן כיתות הטרוגניות וכל התלמידים נמצאים, בטח במסלולי החובה, במסלולים דומים או באותם נושאים.
<רינה כהן: היחס האישי.
<רינה כהן: אז אמרתי שאנחנו מחזיקים פה כיתות של בין 25 ל-30 תלמידים בכיתה.
<רינה כהן: המורים נמצאים במרחב התלמידים, היחס האישי הוא העניין מבחינתנו, זאת אומרת לקחת ילד ביד ולהוביל אותו להשיג את המטרות האישיות שלו, לדבר איתו כדי 'להחליט ביחד מה המטרות שלך', לכוון אותו ולהביא אותו לשם.
<רינה כהן: למידה בעולם האמיתי, למידה אותנטית.
<רינה כהן: יש פה הרבה מאוד או ניסיון רב לקיים קשרים עם העיר ולשמחתנו הרבה יש אג'נדה במינהל החינוך כרגע שנקראת school in the city.
<רינה כהן: מאיה כבר כאן, בא לך לספר, מאיה?
<רינה כהן: רק דוגמה אחת.
<מאיה - מורה לביולוגיה: דוגמה ל-school in the city זה שאני מורה לביולוגיה בתיכון, בכיתה י"א, כשלומדים ביולוגיה מוגבר, אז צריך לעשות איזה שהוא פרויקט שנקרא ביו חקר ואנחנו לקחנו את זה קדימה בעזרת ה-school in the city הזה.
<מאיה - מורה לביולוגיה: הכול התחיל מפגישה, יש חברה שנקראת קומפיוג'ן, חברה ביולוגית שחוקרת סרטן - - -
<משה לייבה: היא ממש יושבת מול בית הספר.
<מאיה - מורה לביולוגיה: ארבעה צעדים מאיתנו.
<מאיה - מורה לביולוגיה: אז הלכנו לשם למפגש היכרות כזה וממש היה אהבה ממבט ראשון והם פתחו בפנינו את הדלת ואנחנו עכשיו באים לשם ברמה של פעם בשבועיים, עורכים שם ניסויים מתקדמים.
<מאיה - מורה לביולוגיה: בעלי הוא חוקר באוניברסיטת תל אביב ואין לו מחשוב כמו שיש להם שם.
<מאיה - מורה לביולוגיה: זה מחשוב הכי מתקדם בביולוגיה מולקולרית, חקר סרטן, הם לומדים דברים שהם הרבה מעבר לתכנית הלימודים והכול במסגרת המורחבת שלהם.
<מאיה - מורה לביולוגיה: חילקו להם חולצות עם השם שלהם, ממש החברה קיבלה אותם כי הם מתנהגים כמו שצריך, הם ילדים חכמים.
<מאיה - מורה לביולוגיה: בדיוק לפני יומיים הגשנו הצעה למן הערכה חלופית בבגרות בביולוגיה, פשוט בגלל זה, כי זה פרויקט שההיקף שלו הולך וגדל והוא יצא משליטה.
<מאיה - מורה לביולוגיה: כל פעם הם מציעים לנו לעשות עוד ניסוי אצלם ועוד ניסוי והכול מתקשר לחומר שהם אמורים לדעת לבגרות, אבל הרבה מעבר, ברמה הרבה יותר גבוהה ועם טרמינולוגיה של מדענים שממש עושים את זה ביום יום בחקר סרטן.
<מאיה - מורה לביולוגיה: הם הפכו לשותפים במחקר שקשור בסרטן.
יפעת שאשא ביטון: כמה זמן זה רץ?
<מאיה - מורה לביולוגיה: זה התחיל בשנה שעברה, התכנונים, מ-1 בספטמבר זה נהיה מעשי.
<מאיה - מורה לביולוגיה: זה התחיל בשנה הזאת - - -
יפעת שאשא ביטון: וזה לטווח הארוך או שאתם בודקים את זה נקודתי?
<מאיה - מורה לביולוגיה: כן.
<מאיה - מורה לביולוגיה: אמור להסתיים באמצע י"ב.
<מאיה - מורה לביולוגיה: מתחיל ב - - -
יפעת שאשא ביטון: וכל מחזור יתחיל מחדש?
<מאיה - מורה לביולוגיה: זה המחזור הראשון, אנחנו סוללים את הדרך, אבל כרגע כמו שזה נראה זה לא יהיה חד פעמי.
<מאיה - מורה לביולוגיה: מבחינתם, הם אמרו את זה במפגש הראשון, אנחנו לא רוצים שזה יהיה כזה, שזה יהיה מעשי ונעזור להם ללמוד ביולוגיה והם גורמים לתלמידים ללמוד ביולוגיה אמיתית.
<מאיה - מורה לביולוגיה: אין את זה בספרי הלימוד, אם הילדים צריכים חומר, אני מחפשת, מתרגמת להם מאמרים מדעיים, אין את מה שהם נותנים שם.
<רינה כהן: זה ממש בחזית המדע.
<מאיה - מורה לביולוגיה: חזית המדע לגמרי.
<מאיה - מורה לביולוגיה: הילדים מדברים, את שומעת אותם מדברים בהפסקה, אני כל כך מתרגשת, הם ממש מדברים כמו מדענים, עם השפה היומיומית הזאת של מדענים.
<מאיה - מורה לביולוגיה: הם גם יודעים דברים שרוב המורים לביולוגיה לא יודעים, הם מעודכנים יותר ממורים.
<משה לייבה: זה הרעיון של school in the city שאנחנו מובילים כחיבור המשאבים העירוניים.
<משה לייבה: היות שיש לנו אזור תעשייה הייטקי חדש שגדל פה, אנחנו פונים לחברות, ודרך אגב אנחנו לא מחפשים שיתופי פעולה של תרומות, אלא שיתופי פעולה של שיתופי ידע, של עזרה בהכנסת כוחות לתוך מערכת החינוך, כוחות, כמו שאמרה מאיה, אין לנו, לצערי הרב גם בהכשרת מורים שעושים בתכניות 'דלתא' וכדומה, אין לנו עדיין את אותם האנשים.
<משה לייבה: הם לכאורה לא צריכים לעזוב את ההיי טק או את העבודה כדי לתרום את הידע ולמעשה את המשאבים של החברות.
<משה לייבה: אנחנו עובדים עם הכשרה לביטוח שנמצאים פה לא רחוק, עם פריון, שגם נמצאים פה, הרבה חברות, ולאט לאט בונים את שיתופי הפעולה שיהיו לאורך זמן ולא חד פעמיים.
<מאיה - מורה לביולוגיה: וזה win win, כי גם הם נורא נהנים מזה.
<מאיה - מורה לביולוגיה: הם אמרו לנו שהם ממש רבים מי יהיו המדריכים של המפגש הבא, כי זה כיף להם, זה מרענן להם את העבודה בחברה.
<טליה פרידמן: אגב, הבחירה בהקמת בית הספר במקום הזה ולא בתוך שכונה, אלא קרוב מאוד לאזור התעשייה, הייתה מהסיבות האלה.
<טליה פרידמן: לכן הוא נבנה, בגלל שמדברים על school in the city, אז נכון להקים את בית הספר הזה, שצריך להיעזר במשאב האנושי במקום הזה, באזור מסחרי דווקא.
<רינה כהן: חשוב לציין שזה לא רק בחטיבה העליונה ולא רק בביולוגיה.
<רינה כהן: עכשיו בדיוק תלמידים של שכבה ז' - - - שיקי, אתה רוצה להגיד ככה במילה?
<שיקי שלזינגר: יש הרבה מאוד חזיתות שבהן - - -
<רינה כהן: אחת.
<שיקי שלזינגר: למשל יש קשרים בין בתי ספר שונים, למשל יש חווה חקלאית שנמצאת בקרבת בית הספר, שהתלמידים הולכים ברגל ועורכים שם ניסיונות, הם באים אלינו ואנחנו מקימים כל מיני גינות.
<שיקי שלזינגר: ועוד ועוד.
<רינה כהן: התלמידים של כיתה ז' נתנו צעצועים שהם בנו לתלמידים בבית ספר יסודי בעיר.
<רינה כהן: זאת אומרת אנחנו כל הזמן מחפשים דרכים שללמידה תהיה איזה שהיא נוכחות במרחב העירוני, בקהילה.
<מאיה - מורה לביולוגיה: יריד ההסברה.
<מאיה - מורה לביולוגיה: מיד אחרי שאנחנו חוזרים מחנוכה תלמידי כיתות י' מנחים יריד הסברה על גוף האדם במרכז היום לקשיש בחולון, לפני 120 קשישים.
<רינה כהן: זה כבר שנה שנייה שזה קורה.
יפעת שאשא ביטון: כיתות ז' לא לומדות כאן?
יפעת שאשא ביטון: יש להם מבנה אחר?
<שיקי שלזינגר: לא, אנחנו יושבים בשני קמפוסים כרגע, זה הקמפוס של החטיבה העליונה, אנחנו, חטיבת הביניים, כמה רחובות מכאן.
יפעת שאשא ביטון: משודרגים ככה או - - -
<שיקי שלזינגר: משודרגים יותר.
<שיקי שלזינגר: לא, זה מבנה ישן, אבל מאוד נעים, בגלל שהוא פתוח.
<שיקי שלזינגר: הוא נראה קצת כמו קיבוץ.
<קריאה: זה מבנה ישן שעבר התאמה לרוח הייטק היי.
<קריאה: מבנה מקסים.
<רינה כהן: כן, יש הרבה מרחבים.
<רינה כהן: המבנה ישן באמת, זה מבנה בן 50, אבל יש הרבה מרחבים שאפשר, זה נראה כמו קיבוץ קטן כזה.
<שיקי שלזינגר: הייתה הרבה חשיבה על הארכיטקטורה הפנימית של המבנים האלה.
<שיקי שלזינגר: לא הוקמו מבנים מחדש, אבל הכיתות מחוברות ביניהם בקיר זכוכית עם חדרי מורים או משרדים של מורים.
<שיקי שלזינגר: בקשר למה ששאלת קודם, על איפה המורים נפגשים, אז חלק מהתפיסה, יש לה מחיר מסוים, שהמורים יושבים עם התלמידים, נמצאים איתם כל הזמן, גם בהקשר הפדגוגי, גם בהקשר החברתי, זה חלק מתפיסת עולם שלמה, של קשר של מבוגר-תלמיד.
יפעת שאשא ביטון: אתם עובדים גם עם חונכות?
<שיקי שלזינגר: מה את מתכוונת לחונכות?
יפעת שאשא ביטון: שלכל מורה יש קבוצה של תלמידים שהוא מלווה?
<שיקי שלזינגר: מכיוון שהכיתות הן קטנות אז אנחנו נמצאים בתכנית, החל משנה שעברה, תכנית החינוך האישי.
<שיקי שלזינגר: כיוון שהכיתות הן מראש קטנות אז זה במסגרת אורגן של כיתה שאנחנו לא רוצים לפצל, אז המורים נמצאים במצטבר ארבע שעות שבועיות של שיעורי חונכות עם התלמידים, שניים במליאה ועוד חמישה מפגשי בוקר שבהם אנחנו פותחים את היום.
<שיקי שלזינגר: הימים אצלנו נפתחים ברבע שעה של ישיבה במעגל של פתיחה של היום.
<רינה כהן: עקרון התכנון האחרון הוא תכנון מבוסס על שיתופיות, שזה איזה שהוא שדרוג גם של הייטק היי, שבעבר דיברו על המורה כמעצב, אבל באמת גם הם הרגישו שכשהמורה לבד אז הוא לבד ולכן תיקנו את העיקרון הזה ומדברים על תכנון מבוסס על שיתופיות ויש פה לא מעט מודלים או מקומות בתוך בית הספר שבהם מורים, במקרה יש עדיין אפילו חלק מהכללים על הלוח, שבהם מורים יושבים ביחד וחושבים על פרויקט.
<רינה כהן: אז גם אם זה לא עובד באותו חדר מורים שאת מדברת עליו ובאמת זה לפעמים קצת חסר, כן יש את הפורומים שבהם אוסף של מורים יושבים ומדברים וחושבים ביחד על איך לעשות ומה לעשות, גם עם תלמידים וגם בכלל בלמידה שלהם.
<רינה כהן: אז כמו שאפשר לראות, זו למשל תמונה מאחת המליאות האחרונות שלנו.
<רינה כהן: קבוצה של מורים יושבת וחושבת.
<רינה כהן: אין לנו הרבה מורים, אנחנו כל כולנו בשש שנתי 52 מורים ורובם בחלקיות משרה, וזו דוגמה.
<רינה כהן: זו כיתה בחטיבת הביניים, שקבוצה של מורים יושבת וחושבת, במקרה הזה על עקרונות בית הספר ואיך מיישמים אותם במציאות שלנו היום, באוסף של קונסטלציות.
<רינה כהן: אנחנו משתדלים לקיים ישיבת מליאה כזאת מדי שבוע.
<רינה כהן: כל יום שלישי כל הצוות מתכנס ולומדים משהו ביחד, חושבים על משהו ביחד, עושים משהו ביחד כדי, אחת, ליצור את הקשר בין האנשים, אבל גם כדי לפתור סוגיות.