GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות עוד דבר קטן שהוא לא ב-scope של התכנית הזו, אבל הוא ברקע.
יעל כהן-פארן: יש פה שאלה ואני שואלת, אני רק מעלה השערה, האם רוב הפגיעות של הילדים שהן בבית, כמו שראינו שהן חלק גדול, הן בגלל הישארותם לבד?
יעל כהן-פארן: האם הדברים האלה נבדקים ואם כן, האם אין כאן מקום לחשוב גם על כל הנושא הזה, שזה גם עניין של צהרונים?
יעל כהן-פארן: זה עוד כספים, אבל ברור - - -
יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, כמו ששמעת מהדוגמה, זה ממש לא קורה רק מהישארות ילדים לבד - - -
יעל כהן-פארן: לא אמרתי שרק, אבל היו דוגמאות של השנה האחרונה, גם של טביעות של ילדים וגם של שריפות של ילדים ששיחקו באש כשהם כן היו לבד, או נפלו מהחלון כשכן היו לבד, ושוב, השאלה היא פה איך המערכת נערכת גם לטפל בעניין הזה, כי היום לפי החוק ילד מגיל שש יכול להיות לבד בבית ולטעמי, זה גיל נמוך מדי, אבל תודה ואני מברכת שוב על התכנית.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת יעל פארן, ואנחנו נעבור למשרד החינוך.
<עירית בירן: עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.
<עירית בירן: אנחנו לא חיכינו, אנחנו ב-2012 התכנסנו בפעם הראשונה בצוות עבודה מורחב.
<עירית בירן: זאת אומרת, כינסנו צוות לשולחן עגול, מכל המִנהלים של משרד החינוך, כל מי שנוגע בילדים, כדי ללמוד את העניין, כי בעצם, בפעם הראשונה ש"בטרם" הגיעו עם נתונים, אנחנו בפעם הראשונה הסתכלנו ואמרנו, רגע, איפה הנגיעה שלנו כאנשי חינוך, לנתונים.
<עירית בירן: הסתכלנו לאורך השנים, ואני מהוותיקים במשרד החינוך, הסתכלנו על ההבדלים בין היפגעות בבית הספר, בדרך לבית הספר לבין במקומות אחרים.
<עירית בירן: זו פעם ראשונה שהייתה הצגה של נתונים, הגיע צוות של "בטרם" והציג בפנינו היפגעות בבית, בחצר, דריסות בחצר ופגיעות שונות, אז החלטנו שאנחנו מתחילים לעבוד מהשורש.
<עירית בירן: מה אנחנו יכולים לעשות בכוחות עצמנו?
<עירית בירן: אנחנו בין המשרדים שהגישו תכנית של 100 מיליון שקל, אם רוצים להגיע לכל בית אב שיש לו ילדים, מלידה עד גיל 18 צריך משאבים הרבה יותר גדולים אבל זה מה שיש ואנחנו, חשוב לשים את זה על השולחן, הכנו את התכנית בהתאם לזה.
<עירית בירן: מה שעשינו עד עכשיו, בלי קשר לתכנית, הוא שהתחלנו לבנות הכשרות מקוונות לעובדי הוראה, להכניס פרקים לתוך תכניות קיימות, כמו "מפתח הלב" בחינוך היסודי, שקשור לכוויות, שקשור לטביעות, זאת אומרת, הכנסנו לתכנית הלימודים פרקים.
<עירית בירן: זה וולונטרי, מחנכת משתמשת, לא משתמשת, לא הלכנו על משהו, כי לא הייתה לנו את ההחלטה שהולכים באופן מאסיבי, אבל יש עבודה.
<עירית בירן: אנחנו בודקים ואנחנו רואים שנוגעים ומטפלים ואנחנו נדווח בהמשך.
<עירית בירן: כשהוחלט להצטרף לשבוע הבינלאומי לבטיחות ילדים, אנחנו עכשיו מכינים את השנה השנייה, בשנה שעברה כבר ביצענו את זה, עם אירועים בבתי הספר, עם עצירה של מערכת החינוך, ההחלטה של המנכ"לית הייתה חד משמעית: "תלכו על זה" ואני מקווה שהמנכ"ל הנוכחי ימשיך עם הדרך הזאת, אני מאמינה שכן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את כל זה ואני מכירה גם את התכניות, חשוב לי לדעת מה התוספת שאנחנו שמים כאן.
<עירית בירן: דקה ואז אני אחבר כי חשוב שתדעו מה אנחנו עושים בשוטף ורק אחר כך מה אנחנו הולכים לעשות מעבר לזה.
<עירית בירן: שיעורים מקוונים לתלמידים, אגף זה"ב שלנו ממשיך והוא מתגבר את כל המערך, כי אם היסטורית הוא עבד רק בנושא של בטיחות בכביש, הכנה לקראת הליכה לבית הספר ונסיעה וכל הדברים שקשורים לתאונות דרכים, מעטפת הבטיחות של בית הספר, היום הוא הרחיב את העבודה שלו והוא נוגע בנושאים הנוספים.
<עירית בירן: אנחנו חידדנו את נושא הניטור של הנתונים, זאת אומרת, היו לנו יחידות שונות שניטרו נושאים שונים של היפגעות ואנחנו מנסים עכשיו לכנס אותם למערכת אחת.
<עירית בירן: גם אם ילד נעדר מבית הספר והוא נסגר בבית, אז שהצוות החינוכי יידע על העניין ויהיה דיאלוג של הצוות החינוכי עם מה שקרה לילד בבית, לא רק על מה שקורה לו בתוך בית הספר.
<עירית בירן: ועד ההורים המרכזי שותף וחבר בשולחן העגול ואת זה מאוד חשוב להגיד.
<עירית בירן: אני חושבת שכדאי גם להזמין אותם לדיונים הנוספים כי הם שותפים בתוך המהלך של הטיפול בילד.
<עירית בירן: לגבי התכנית החדשה, קודם כל הסתכלנו ואמרנו, כן, כמו שדובר על האוכלוסיות, ואני תיכף אכנס לאוכלוסיות, אבל חשבנו שאנחנו חייבים להכין חומרים וכלים להסברה לידי הגננת ולידי המורה, המותאמים לכל ציבור וציבור.
<עירית בירן: זאת אומרת, מה שתעשה מורה והנציגים של הבדואים הלכו, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, יש ישיבות סיעה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לומר לזכותם בעניין הזה.
<עירית בירן: כן, בדואי בדרום צריך תכנית אחת לעומת בדואי בצפון, כי הסכנות של ילד בטובא זנגריה הן לא הסכנות בח'ורה או בפזורה באל קסום וכן הלאה.
<עירית בירן: לעשות עבודה עם גננת ולהכין את החומרים בצורה כזו שכל גננת ומורה עם הצוותים שלה, תוכל לכנס את ההורים ולעשות עבודה עם ההורים ועם הילדים היותר בוגרים, לעשות עבודה עם הילדים.
<עירית בירן: הנושא הבא הוא לפתח חומרים שהנוער יוכל לעזור לנו מתוך הסתכלות על הבית, הסתכלות על החצר והסתכלות של כל המשפחה או כל החמולה או כל היישוב.
<עירית בירן: אני יכולה להגיד לכם שהשלטון המקומי, היינו איתם בשיחה, כי אנחנו יודעים שראשי רשויות בסוף יקבלו חלק מהמסרים אליהם.
<עירית בירן: כי כשילדים מתחילים לדבר על מפגעים הם יודעים יפה מאוד לעשות את האיתור וזה יגיע.
יפעת שאשא ביטון: הם שגרירים טובים, הילדים.
<עירית בירן: זה ייכנס לתוך התכנית של מה שאנחנו קוראים ההתנדבות האישית והמעורבות האישית והמעורבות החברתית.
<עירית בירן: אתם יודעים שלבגרות היום כל ילד חייב לתרום לקהילה וזה אחד הפרקים שאנחנו כרגע רוצים את הפיתוח שלו ואנחנו צריכים משאב בשבילו.
<עירית בירן: כמובן המורים העתידיים.
<עירית בירן: היום אנחנו נטפל במורים הקיימים, אבל אנחנו צריכים לבדוק שתהיה יחידה, שלא ייכנס מורה חדש או גננת חדשה בלעדיה.
<עירית בירן: אנחנו הולכים לפתוח כמות גדולה של גנים חדשים, הוא דיבר על ילדים בלי גן בדרום אז ייפתחו עוד כ-100 גנים, הגננות החדשות האלו צריכות כבר לבוא מוכנות ולא לקבל את זה תוך כדי עבודה.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מתהליך ההכשרה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש נגיעות של זה בתהליך ההכשרה, צריך לעבוד על זה.
<עירית בירן: אנחנו רוצים שזה יהיה מאוד חזק בהכשרה ולהגדיל את החומרים.
<עירית בירן: כשהסתכלנו על הנתונים אמרנו, בדואים דרום, בדואים צפון הם הכאב הגדול שלנו ואנחנו רוצים להתחיל שם.
<עירית בירן: קדם יסודי הוא המקום שהכי מדאיג אותנו כי ההיפגעות מלידה ועד גיל ארבע היא במספרים גדולים והצפי הוא שאימא שיש לה ילד אחד בגן יש לה אולי ילדים נוספים צעירים יותר ואחר כך בתי הספר ואנחנו רואים עוד פעם גל, או פיק של היפגעות בסוף היסודי.
<עירית בירן: זה מעבר למה שאנחנו רואים בין מתבגרים, ששם זה תאונות דרכים ואנחנו גם בזה נטפל.
<עירית בירן: כיתות ד'-ו' יקבלו גם עבודה מאוד מרוכזת שהמחנכות תוכלנה בתוך ההוראה וגם עם ההורים והילדים, זאת אומרת אנחנו בונים את זה כך שיהיה חיבור של משפחה וילדים ולא רק.
<עירית בירן: אנחנו חושבים שההורים צריכים להיות שותפים לכל המהלך.
<עירית בירן: אם אנחנו לא נגייס את ההורים לתוך התהליך, אם היו לנו משאבים להגיע לכל אחד אז אולי זה היה יותר פשוט, אנחנו נצטרך להשתמש באנשי חינוך, להכשיר אותם מחדש, גם אם זה לא ה-hard core שלהם.
<עירית בירן: בתכנית המקורית חשבנו שאנחנו נמקצע אנשים שיתמחו בנושא של מניעת תאונות, שהם יעבדו עם ההורים ועם אנשי החינוך, אבל כאן נצטרך ללכת על משהו שהוא ביניים.
<עירית בירן: לדעתי הוא פחות חזק, אבל הוא עדיין טוב.
<עירית בירן: נושא נוסף שהתחלנו בעבודה בו, אנחנו רוצים לפתח אפליקציה לפלאפון שכל נער ונערה יוכלו לאתר, זה חלק מהמשימות שילדים, אפילו בכיתות ד'-ו', שיאתרו בבית ובחצר, יוכלו לראות באפליקציה מהם הפתרונות כדי להיות עוד מתווך לתוך המשפחות ולתוך הסביבה.
<עירית בירן: זה בגדול.
<עירית בירן: דיברו איתנו על חצי מיליון, אנחנו מקווים ליותר - - -
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על 1.25.
<עירית בירן: זה ישמח אותנו מאוד.
<מירי כהן: מכל התקציב גם הפעילות הבין משרדית - - -
<עירית בירן: זה ישמח אותנו מאוד כי זה יאפשר להיכנס לעוד מגזרים.
<עירית בירן: כרגע התמקדנו בדוברי הערבית, כי ראינו שם מספרים מאוד גדולים ולא נכנסנו אל המגזר החרדי, אבל יש שם תכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל צריך להסביר.
יפעת שאשא ביטון: אלה 1.25 שמביא משרד החינוך לתוך התכנית.
יפעת שאשא ביטון: לא שמשרד החינוך מקבל מתנה אלא זה החלק שלו, ההתגייסות שלו, זה מה שהיה בסיכום עם הרפרנטים ואנחנו נקפיד שזה יקרה.
<עירית בירן: צריך להגיע לשר ולמנכ"ל החדש, כי אנחנו לא יודעים על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיע אל המנכ"ל החדש אישית, אם זה בשביל בטיחות ילדים.
<עירית בירן: שיהיה לנו בהצלחה.
<עירית בירן: אני בטוחה שניפגש בעוד שנה עם תוצאות הרבה יותר טובות.
<רחל איגר: מבחינתנו אנחנו חברים מתחילת הדרך.
<רחל איגר: השקענו הרבה בתחילת הדרך במיפוי של המצב במשרד וב-2014 הגשנו את התכנית שאני מציגה אותה כרגע.
<רחל איגר: מבחינתנו התקדמנו ובשנת 2016 בעזרת "בטרם" בסקר של אירועים חריגים, העלינו את זה, בזכות הסקר, לסדר עדיפות יותר גבוה.
<רחל איגר: לשנה הראשונה אנחנו מתכוונים, כשנקבל את הכסף, למנות גורם אחראי לנושא הזה במיוחד.
<רחל איגר: לא בטיחות מבנים אלא נושא של בטיחות ילדים, לקבוע תקן ושהוא יקבע מהידע שלו וגם נגייס ידע מבחוץ לגבי קביעת תקנים, מה צריך להיות בכל חדר של ילד, מה צריך להיות בכל מסגרת שבה נמצאים ילדים.
<רחל איגר: אני רוצה להדגיש שהתכנית שלנו מבחינתנו זה להתמקד במסגרות החוץ ביתיות, כיוון שהתכניות שיש לנו בקהילה הן בעצם בעבודה שלנו עם הרשויות המקומיות והשלטון המקומי, שאנחנו חושבים שזו עבודה מסוג אחר.
<רחל איגר: אנחנו חושבים שיש לנו אחריות למקצע את הנושא של בטיחות ילדים, בכל המסגרות של הילדים, כולל ילדים שסובלים מהתפתחות שכלית מעוכבת או נכויות כאלו ואחרות.
<רחל איגר: אנחנו רוצים לבנות כלי ממוחשב לאיסוף הנתונים, כדי שנדע הרבה יותר מהם הצרכים של המשרד ובהתאם לכך לקבוע נהלים, להשקיע בהדרכה והכשרה של גורמי הפיקוח ברמה המחוזית ושל הצוות הבכיר של המסגרות, להכשיר אותם על מנת שיהיו יותר נאמני בטיחות ואנחנו בונים על זה שאינשאללה, תהיה עוד שנה ואז - - -
יפעת שאשא ביטון: תהיה עוד שנה, רק יש לי שאלה, יש שם "בניית כלי לאיסוף נתונים", שאלה, יכול להיות שאני טועה, אבל רק כדי להבין, יהיה איסוף נתונים באמצעות משרד הבריאות ועכשיו אומרים גם במשרד הרווח, לא נכון שיהיה מנגנון אחד שאוסף את כל הנתונים, כדי שאנחנו לא נשלם פעם ועוד פעם?
<מירי כהן: אוספים את הנתונים ממקורות שונים, אבל בסופו של דבר
יפעת שאשא ביטון: בסוף מישהו אחד מרכז את הכול?
יפעת שאשא ביטון: היה חשוב לי להבהיר את זה כדי שאנחנו נדע שזה מסונכרן.
<רחל איגר: צריך להגיד שמבחינת הנתונים שלנו אנחנו כבר 'עשינו על זה כוכבית', בעבודה בשנים הקודמות.
<רחל איגר: מבחינתנו ילד שנפצע במסגרת חוץ ביתית, אנחנו הרבה יותר מגיעים איתו לחדר מיון, יכול להיות שהרבה יותר מהר מאשר הורה לוקח ילד לחדר מיון וזה יכול לעשות הטיה של נתונים, ולכן חשוב לנו לבנות כלי שלנו כדי להבהיר.
<רחל איגר: דבר נוסף הוא שיש לנו חובת סודיות וגם על זה היה דיבור, איזה נתונים אנחנו יכולים להעביר למשרד הבריאות כי יש לנו חובת סודיות על הילדים שמטופלים אצלנו, אבל בסנכרון בינינו נמצא לזה את הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה למשרד הרווחה.
<חגי פורגס: שלום לכולם.
<חגי פורגס: אגף מעונות יום, משרד העבודה והרווחה.
<חגי פורגס: אנחנו רואים חשיבות רבה מאוד בשמירה על בטיחות הילדים ששוהים במסגרות שלנו, במעונות יום ומשפחתונים.
<חגי פורגס: אנחנו משקיעים בזה הרבה משאבים והרבה מחשבה, כדי לספק להם מסגרות איכותיות ובטוחות.
<חגי פורגס: אני אתמקד בשני רכיבים, כדי להראות איך אנחנו תופסים את הבטיחות, גם בהיבט הפיזי של הציוד והמבנים וגם בהיבט של התנהלות בטוחה במעון, שאני ארחיב עליה בהמשך.
<חגי פורגס: בהיבט של המבנים, כמובן שיש את ההתנהלות השוטפת והאינטנסיבית של הפיקוח על המעונות, על ליקויי בטיחות שאנחנו מוצאים ועל דרישות מהציוד ומהמבנים וכו', אני לא נכנס לזה עכשיו, אנחנו יצאנו למכרז חדש של חברות חיצוניות, שעוזרות לנו לבצע בקרה בטיחותית על המעון.
<חגי פורגס: המכרז החדש מאפשר לנו הרבה גמישות, מאפשר תהליך עבודה רצוף מול המעונות באמצעות החברות האלו.
<חגי פורגס: הכנסנו מחשוב של התהליכים של הפיקוח, זה מכרז שהוא טוב, אנחנו יוצאים איתו לדרך עכשיו.
<חגי פורגס: באופן כללי אנחנו כל הזמן עם אצבע על הדופק, עם רענון דרישות, יש לנו יועצים ויועצי בטיחות שאנחנו עובדים איתם, כדי לעדכן את הדרישות שלנו בהתאם לצרכים המשתנים וההתנהלות המשתנה במעון.
<חגי פורגס: זה היבט אחד של הפעילות.
<חגי פורגס: ההיבט השני זה התנהלות בטוחה במעון שזה הגורם האנושי, שמבחינתנו הוא לא פחות חשוב מהציוד ומהמבנה.
<חגי פורגס: שם אנחנו עושים הרבה פעילות.
<חגי פורגס: קודם כל אנחנו בעיצומה של תכנית הכשרה ארצית לצוות הארגונים המפעילים, שזה מנהלות המעון, המדריכות החינוכיות והמפקחות מטעם הארגונים, תכנית הכשרה של התנהלות בטוחה במעונות, שמסתיימת כבר עכשיו באפריל.
<חגי פורגס: לאור ההצלחה אנחנו מתכננים הרחבה של התכנית הזאת לכלל המטפלות במעונות היום, כ-2,000 מטפלות יש לנו ברחבי הארץ.
<חגי פורגס: התכנית הזאת תאפשר בעצם רצף של מודעות להתנהלות בטוחה במעון, מהמנהלת שעומדת בראש הפירמידה של המעון ועד אחרונת המטפלות שזו גם נגיעה ישירה לילדים.
<חגי פורגס: ארגון "בטרם" הוא ארגון שאנחנו עובדים אתו בהתקשרות שוטפת.
<חגי פורגס: הם עזרו לנו לבנות את ההכשרה הזאת.
<חגי פורגס: אנחנו עובדים עכשיו על בחינה והיערכות וגם על עלות תקציבית שכרגע היא משוערת מאוד.
<חגי פורגס: זה אומדן מאוד מאוד גס ואנחנו עוד לא בפרטים.
יפעת שאשא ביטון: מתי זה יתחיל, צפי להתחלה?
<חגי פורגס: זה עדיין בבנייה.
<חגי פורגס: אנחנו בהיבט של המשאבים הכספיים, זה גם משהו שאנחנו עוד לא בפרטים שלו, בינתיים אנחנו מגבשים את התכנית.
<חגי פורגס: אני לא יודע לתת צפי.
יפעת שאשא ביטון: שזה לא יישאר על הדף כתכנית.
<חגי פורגס: לא, ממש לא.
<חגי פורגס: אנחנו ממש על זה, ברגע שיהיו לנו המשאבים והתכניות אנחנו נתקדם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נתעדכן בדיון הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיו בשורות.
<חגי פורגס: אני גם מקווה.
<חגי פורגס: דבר אחרון, יש לנו תכנית פיילוט שנקראת "מסגרות תחילה" שהיא בכמה עשרות מעונות ברחבי הארץ.
<חגי פורגס: זו תכנית שהיא בשיתוף עם ג'וינט אשלים ובמקרה או שלא במקרה, יצא ש"בטרם" הם הגוף המפעיל של התכנית הזו אז יש שם ערך מוסף בהיבט הבטיחותי.
<חגי פורגס: שם עושים הכשרות לצוותים וגם למפקחים של האגף.
<חגי פורגס: על הדרך, יש שם איזושהי פעילות של גיבוש סטנדרט להתנהלות בטוחה במעון, שנראה מה נעשה איתו אחר כך, אם הוא יהיה איזשהו מגדלור שלאורו נלך, אבל זו פעילות שאנחנו עושים גם שם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת גם לכם, אנחנו מדברים על כסף נוסף שמגיע לטובת התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אני מעריכה מאוד וזה חשוב לראות בפריסה רחבה את כל מה שנעשה ויחד עם זה לתכלל את כל היתר, אבל צריך לזכור שאנחנו מדברים גם על כסף חדש שייכנס כדי שנוכל לעבות את הפעילויות.
יפעת שאשא ביטון: רגע לפני כן, אורלי רצתה לומר מספר מלים ואז אנחנו ניתן למשרד המשפטים ומשרד החקלאות.
<מירי כהן: עוד לא סיימנו.
<מירי כהן: משרד התחבורה עכשיו, יש לנו עוד נציגים, בקצרה.
<מירי כהן: אנחנו לא יכולים לקפח אותם.
יפעת שאשא ביטון: לא רק שלא נקפח אותם, אנחנו גם צריכים אותם ונמשיך להציק להם עד שנסגור את הסיפור של התקינה של שכחת ילדים ברכבים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: שיירשם גם זה בפרוטוקול, שיהיה.
<משה ויצמן: נתייחס גם לזה.
<משה ויצמן: המלחמה בתאונות דרכים היא מלחמה כוללת.
<משה ויצמן: רק לפני שנתיים קיימנו דיון בראשות שר התחבורה בוועדת הכלכלה סביב תאונות הדרכים, זו מלחמה אינסופית.
<משה ויצמן: המצגת בעיקרה עוסקת בהסעות ילדים.
<משה ויצמן: אני אתן את הדגשים העיקריים למה שנעשה בכיוון הזה.
<משה ויצמן: שני הסעיפים הראשונים עוסקים בנהג עצמו, דרך ההכשרה שלו כנהג שמסיע ילדים ובכלל מסיע וגם את האפשרות לפקח דרך קציני בטיחות, דרך תקנות, כך שיהיו לנו הכלים לראות מיהו נהג מועד ואיך לטפל.
<משה ויצמן: בתחום של הרכבים, אנחנו מדברים על חיוב של מערכות כדי שהרכב יהיה בטוח יותר.
<משה ויצמן: רכב שמסיע ילדים, ולא רק ילדים כמובן, אבל אני מדגיש פה את הנושא של הילדים, חייבנו מערכות של שמירת מרחק ואי סטייה מנתיב, הכוונה כמובן שהרכבים יהיו בטוחים.
<משה ויצמן: בנוסף הרחבנו את מעגל הפיקוח סביב רכבי הסעות ילדים.
<משה ויצמן: יש לנו ניידות שמבקרות רכבים בכבישים די בהפתעה.
<משה ויצמן: המיקוד שלנו לשנה הקרובה הוא החברה הבדואית, הערבית, החברה החרדית, כשאנחנו מכוונים לתחילת שנה, קייטנות וכן הלאה.
<משה ויצמן: מקום שמסיעים בו ילדים אנחנו רוצים להגיע אליהם ולבדוק אותם, לתת להם באחוזים יותר גבוהים את הבדיקה כדי לוודא שהרכב תקין להסעה.
<משה ויצמן: בנוסף, ב-2014 חייבנו סוג של מראות רק לרכבים שמסיעים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך אעצור אותך גם כי אנחנו מאוד מאוד קצרים, חשוב לי לדעת מה אנחנו מוסיפים.
יפעת שאשא ביטון: נתַנו סקירה של הדברים האלה גם בדיון שהיה אצלי לפני שבוע, אם אני לא טועה, לפני שבוע, שבוע וחצי.
יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לי לדעת מה אנחנו מוסיפים לתכנית ולא מה נעשה.
יפעת שאשא ביטון: הרי כל הרעיון הוא שאנחנו רוצים להביא משהו חדש, לתת איזה ערך מוסף לסיפור הזה.
<משה ויצמן: מה שאנחנו כרגע עוסקים בו הוא נושא של ילדים עם מוגבלויות, דרכי הסעה, יחד עם משרד החינוך.
<משה ויצמן: אני בחנתי בצורה עניינית איך מסיעים ילדים עם מוגבלויות - - -
יפעת שאשא ביטון: פשע.
<משה ויצמן: המצב לא טוב בלשון המעטה.
<משה ויצמן: אנחנו מתכוונים להוציא הנחיות איך להסיע, בחוברת מסודרת, אנחנו בשלבים אחרונים של הגיבוש שלה.
<משה ויצמן: אני מניח שיהיו לזה משמעויות אדירות.
<משה ויצמן: בנוסף אנחנו מדברים על המערכת התראה למניעת שכחת ילדים.
<משה ויצמן: אחת, יש כבר תקנה מחייבת שב-1.4 נכנסת לתוקף לרכבי הסעות והנושא של הרכב הפרטי, את מכירה טוב ממני - - -
יפעת שאשא ביטון: קול קורא יצא?
<משה ויצמן: קול קורא בעבודה.
<משה ויצמן: יש תקציב.
<משה ויצמן: זה עניין בירוקרטי ואנחנו נצא עם הקול קורא.
<משה ויצמן: אנחנו מייחלים לחברות שיסכימו להרים את הכפפה, שיהיו בעלי תקן עם מערכת כזאת, כדי שנוכל להמשיך הלאה.
יפעת שאשא ביטון: כן, ביקשנו גם שיגמישו את התקנים כדי לאפשר לכמה שיותר חברות להשתתף, זה משהו שבאמת עלה בדיון הקודם.
<יעקב וכטל: שלום, שמי יעקב, אני הממונה על התקינה במשרד הכלכלה.
<יעקב וכטל: אנחנו, במסגרת הפעילות השוטפת שלנו, משתתפים בתכנית לשיפור בטיחות הילדים, עם כל מה שקשור לנושא בטיחות בתקינה.
<יעקב וכטל: בשוטף וגם בשנה הבאה, אנחנו, למעשה, מגדירים את מעמד התקנים, האם התקן הוא מחייב או לא מחייב.
<יעקב וכטל: קובעים את משטר הבדיקות טרם ההתרה לשיווק של המוצרים ועושים פיקוח בשווקים על הימצאות מוצרים שעומדים בדרישות התקן המחייב.
<יעקב וכטל: לא כל כך לשם ניטור המוצרים, זה גם תורם אבל בייחוד לשם ההרתעה של העוסקים בכך, שיספקו מוצרים תקניים ובטוחים.
<יעקב וכטל: הנושא של תקינות ובטיחות של מתקני ילדים הוא בתוך ה-scope הזה של התקנים, מאוד חשוב הנושא הזה.
<יעקב וכטל: זה חוק במדינת ישראל ולא כל הרשויות נענות לחוק הזה, אבל גם כמובן, מוצרים שהם מוצרי ילדים, בהגדרה מוצרי ילדים וגם מוצרים שהם לא מוצרי ילדים אבל ילדים יכולים להיפגע מהם – גם שם נותנים את הדעת בנושא בטיחות ותקינה.
<יעקב וכטל: יש לנו שיתוף פעולה טוב מאוד עם "בטרם", אנחנו גם משתתפים בתקציב במאגר מידע על היפגעות ילדים בהיבטים האלה.
<יעקב וכטל: יש לנו שיתוף פעולה טוב עם המקבילים שלנו בעולם לצורך קבלת מידע בנושא הזה, על מנת ללמוד מהם וליישם גם בארץ.
<יעקב וכטל: לגבי השנה הבאה, אני חושב שהמשימה החשובה שלנו ששמנו לעצמנו לבנות בשנה הבאה, היא אתר של 'ריקולים' וצרכנות בטוחה.
<יעקב וכטל: יהיה אתר ואפשר להיכנס ולראות מוצרים שהם מוצרים מסוכנים, גם בארץ וגם בעולם, מהות הסכנה ואיך להימנע מהסכנה הזו וגם כמובן לדווח על סיכונים כאלה.
<יעקב וכטל: משהו נוסף שאנחנו עושים הוא שאנחנו בונים איזשהו מודל לניהול והערכת סיכונים, שיתמוך בקביעת משטר בדיקות וסדרי עדיפויות בפיקוח בשווקים.
<יעקב וכטל: אנחנו גם משתתפים בקמפיין בינלאומי שנערך על ידי מדינות ה-OECD.
<יעקב וכטל: בשנה שעברה זה היה על נושא וילונות והיפגעות מווילונות, השנה זה הולך להיות בנושא של היפגעות ילדים מהתהפכות רהיטים.
יפעת שאשא ביטון: סיוט.
<יעקב וכטל: אלה קמפיינים בינלאומיים שאחד מזין את השני ואנחנו כמובן משתתפים גם בהם.
יפעת שאשא ביטון: מצוין, מצוין.
<מירי כהן: אני רוצה רק להגיד מהם השלבים הבאים - - -
יפעת שאשא ביטון: במשפט, מירי, כי אנחנו אחרי הזמן ואני רוצה לאפשר פה עוד.
<מירי כהן: רק בקצרה.
<מירי כהן: כפי שראינו, המשרדים גיבשו את התכניות, אבל השלב הבא הוא גיבוש הוועדה, ועדת ההיגוי הבין משרדית של הגופים שנמצאים בתכנית כדי לקבוע את תכנית העבודה וגם את היישום והפיקוח והחלוקה התקציבית.
<מירי כהן: צריך לחלק את התקציבים גם בין המשרדים, גם בין הדברים שלא נופלים בתוך המשרדים, אלא כמו שראינו, דברים נוספים שאי אפשר לצבוע אותם וזה בדיוק תפקידה של ועדת ההיגוי, שאנחנו מכנסים אותה עם השותפים מהגופים, אבל אנחנו רואים כבר את ההירתמות של המשרדים.
<מירי כהן: הם יודעים את החשיבות ומכאן המטרה שלנו, אז תודה והאמונה שבאמת הדברים יכולים להתבצע.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מירי, תודה רבה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני, כמובן, אעקוב, גם במסגרת הוועדה לזכויות הילד, אבל כמו שאתם מתארים לעצמכם, אני ארצה להגיע גם לוועדות המקצועיות כדי לראות שהדברים קורים ושזה לא נשאר רק תכנית פתוחה.
יפעת שאשא ביטון: אורלי, אחר כך יפעת, אחר כך משרד החקלאות והמועצה לשלום הילד.
<אורלי סילבינגר: אני רוצה רק במשפט אחד לומר על שותפות מאוד חשובה שלא עלתה היום על השולחן וחייבים לציין אותה.
<אורלי סילבינגר: שני גורמים שעובדים לצד הילדים הם משרד החקלאות, שמלבד משרד הבריאות שם תקציב של מיליון וחצי שקל בשנה הזו בלבד ובמשך שלוש השנים האחרונות מוביל תהליך מאוד משמעותי.
<אורלי סילבינגר: נמצאים פה הנציגים וזו באמת הזדמנות לומר להם תודה ענקית.
<אורלי סילבינגר: בזכות הפרויקט הזה, פעם ראשונה השנה, ראשי רשויות התייצבו פעם ראשונה ואמרו, "אנחנו לוקחים אחריות".
<אורלי סילבינגר: תודה על המהלך הזה.
<אורלי סילבינגר: אנחנו עובדים יחד עם משרד החקלאות מכיוון שהפרויקט הזה מסתיים השנה ואנחנו מאוד מקווים שיחד איתם נוכל לקדם מהלך המשכי שהוא קריטי.
<אורלי סילבינגר: אתם עושים, יריב, עבודת קודש ותודה על כך.
<אורלי סילבינגר: גורם נוסף שמתייצב מחדש למהלך בחודשים האחרונים הוא הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים עם ההנהגה החדשה שם והצוות המקצועי.
<אורלי סילבינגר: למרות שהם לא חלק אינטגרלי מהמהלך, אנחנו רואים בהם חלק אינטגרלי ביחד עם משרד הבריאות, נפעל לשילוב.
<אורלי סילבינגר: היה חשוב לי להגיד.
<מירי כהן: אני חייבת להבהיר, כולם שותפים.
<מירי כהן: אנחנו רוצים את כל השותפויות של כולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגייס גם את מי שעוד לא, אל תדאגי, אנחנו רק בתחילת הדרך.
יפעת שאשא ביטון: את משרד החקלאות שמרתי כדובדבן שבקצפת כי אולי הוא ייתן לנו בשורה, אז אנחנו נשמע את משרד המשפטים ואחרי כן את משרד החקלאות.
<יפעת רווה: שני משפטים.
<יפעת רווה: אני קודם כל רוצה לברך את ארגון "בטרם" על העבודה הנפלאה שלו.
<יפעת רווה: זו מבחינתי דוגמה ומופת לפרויקט שנעשה נכון, שהוא מבוסס נתונים.
<יפעת רווה: לא על אינטואיציות אלא על בדיקות ועל סקרים עם תכנון מול משרדי הממשלה, זה מדהים.
<יפעת רווה: אני גיליתי את היישום מעבר לעבודה ואני אגיד איזו מילה אישית, שגיליתי את היישום בנושא של החינוך כשהילדים שלי חזרו הביתה עם חוברות שנועדו לנושא הזה והמשימה שלי הייתה, יחד איתם, לעבור מחדר לחדר ולראות מה מסוכן ואני חושבת שאין משהו כמו זה.
<יפעת רווה: אני באה מהתחום הפלילי ושום דבר שנעשה בדיעבד לא ישווה לעבודה כזו.
<יפעת רווה: מבחינתנו, אנחנו מעורבים, מטבע הדברים, בעיקר בנושאים שדורשים חקיקה של תעבורה, אבל התכנית הזו היא הרבה הרבה מעבר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא רק תעבורה, אתם שותפים גם בהרבה מאוד חקיקה שקשורה בהגנה על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו עוד דרך לעשות אבל אתם מאוד שם.
<יפעת רווה: בתחומים אחרים, אני כרגע באתי מעניינים של תעבורה, אבל כמובן בכל תחום שבו צריך ובאמת אני מברכת על הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, משרד החקלאות.
<יריב מן: אנחנו בדרך כלל כל הזמן צריכים להדוף, בגלל שיש פערים אמיתיים באוכלוסייה הבדואית בנגב לבין כלל האוכלוסייה הישראלית, אז בדרך כלל אנחנו צריכים להדוף ביקורות, זה חלק מהתפקיד שלנו.
<יריב מן: אנחנו כבר שלוש שנים תומכים, עושים איזושהי תכנית למניעת היפגעות והגברת הבטיחות בקרב ילדים.
<יריב מן: התחלנו בשלוש רשויות מקומיות והיום אנחנו מכסים כבר כמעט את כולן, תשע רשויות מקומיות, שחלקן בדרום, רק בנגב.
<יריב מן: זה המנדט שלנו לפחות.
<יריב מן: שוב אני אומר וזה דבר שחשוב לי, אני לא מותח בזה ביקורת על משרדים אחרים, לנו אין יתרון יחסי בנושא הזה.
<יריב מן: כלומר, אנחנו גוף שהוא אינטגרטור, שהוא הוביל את החלטת הממשלה, שהייתה עכשיו, של 3 המיליארד, שהיא בעיקר בהיבטים של חינוך ופיתוח כלכלי חברתי וחיזוק רשויות מקומיות, אבל הנושא הזה, אין לנו נגיעה מקצועית פה, זולת ההבנה שבעצם ההיפגעות בחברה הבדואית היא הגבוהה ביותר לעומת שאר האוכלוסיות.
<יריב מן: בסוף צריך לתת לדברים האלה פתרון ממלכתי.
<יריב מן: הבדואים הם חלק ממדינת ישראל, כלומר אם אנחנו יודעים ששם אחוזי ההיפגעות הם יותר גדולים צריך שם למקד - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע , משרד החקלאות זה לא פתרון ממלכתי?
<יריב מן: כן, שוב, אנחנו גירדנו תקציבים, שזה בכלל לא המנדט שלנו, אבל הבאנו מדברים אחרים במיוחד לדבר הזה כי ראינו את החשיבות.
<יריב מן: בהחלטת הממשלה החדשה שלנו הקצינו 10 מיליון שקלים למשרד הבריאות.
<יריב מן: אנחנו אומרים למשרדים, משרד החינוך, אגב, הרבה הולך לבינוי, אבל סכום שקרוב ל-500 מיליון לכמה שנים, אם אתם חושבים שזה הנושא החשוב, אדרבא, בואו, תשקיעו בזה.
<יריב מן: אנחנו בעד שהמשרדים יעשו מה שבעיניהם נחשב נכון ומקצועי ואם יש אחוזי היפגעות גדלים בחברה הבדואית אז צריך להשקיע בזה.
<יריב מן: אותו הדבר מירי יכולה לספר שאנחנו עוזרים להם להגביר את הפריסה של שירותי מגן דוד אדום.
<יריב מן: למה אנחנו עושים את זה?
<יריב מן: האם זה התפקיד שלנו?
<יריב מן: לא, אבל אנחנו חושבים שזה דבר חשוב.
<יריב מן: אני חושב שאנחנו צריכים, בסוף היום, אני בעוד חמש שנים בכלל לא רוצה להיות בתפקיד שלי, אני רוצה שהמשרדים יתייחסו לאוכלוסייה הזו כאילו היא חלק אינטגרלי מאוכלוסיית המדינה, לא צריך אגף מיוחד שיטפל בה.
<יריב מן: לא צריך לעשות איגום משאבים במיוחד כדי לעשות את זה ועדיין אנחנו נתקלים, בחלק מהתחומים, במצבים שצריך להסביר, צריך לעורר את הצורך, צריך להגיד למה צריך לתת את השרות הזה גם ליישובי הבדואים בנגב.
<יריב מן: את הדבר הזה צריך להתחיל ולצמצם.
יפעת שאשא ביטון: טוב, את זה לא שמעת כאן, להיפך, שמענו התייחסות מכל המשרדים לאוכלוסייה הייחודית.
יפעת שאשא ביטון: יש פה כסף חדש ששם האוצר לטובת התכנית כדי שאם יהיה צריך לעבות גם שם אז נעשה, אבל עדיין, אני חושבת שההתגייסות שלכם והנוכחות שלכם והמשך הפעילות שלכם מאוד מאוד חשובים.
<יריב מן: ברשותך, חברת הכנסת, אני אגיד משהו קטן.
<יריב מן: אמרה גלית נכון, אנחנו עבדנו עד עכשיו עם "בטרם" בשלוש השנים האחרונות ואני מלא הערכה לפעילות שלהם ואני אומר לך כפקיד, אני כל יום או יומיים מקבל מהם את העדכונים של מספר הילדים שנפצעים, ולצערנו נפצעים הרבה, וזה לא משאיר אותנו אדישים.
<יריב מן: אנחנו, כחלק מהחלטת הממשלה הזאת, שנעשתה בשיתוף עם משרד האוצר, החלטנו לבזר, וזה לא קורה הרבה פעמים בממשלה, לבזר את העוצמה הממשלתית, כלומר את הכוח אל הרשויות המקומיות הבדואיות.
<יריב מן: אחד המוצרים המוניציפליים שאנחנו מגדירים להם הוא שאנחנו מבקשים שאתם, אתה, ראש הרשות המקומית, תשקיע במניעת תאונות.
<יריב מן: כלומר, יש פה ארגון שכבר עובד, יש פה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, גם אבל אנחנו יודעים שיש גם מצוקות כלכליות.
יפעת שאשא ביטון: בוא נגיד שאני לא רוצה - - -
<יריב מן: אנחנו מעבירים על תקציב, זה כל העניין.
<יריב מן: הם יוכלו לבחור אותו, יהיה להם סל מוצרים מוניציפליים.
<יריב מן: אחד המוצרים יהיה