GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: זהו, והוועדה תקדם את הנושא של התקנת מצלמות במוסדות חינוך, כחלק בכלל מהתקנה של מצלמות במוסדות שבהם שוהים חסרי ישע.
יפעת שאשא ביטון: זה קשישים, זה אנשים חוסים וכן, זה גם הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: הכוונה היא קודם כל להגן עליהם, אבל כן, אנחנו נרוויח גם את ההגנה על אותם אנשי צוות שעלולים להיחשף לתלונות שווא; ואנחנו יודעים שגם זה כלי שהפך להיות בידי ההורים.
יפעת שאשא ביטון: התסכול הגדול הוא שכשבאמת קורים דברים, נורא קשה לנו להתייחס אליהם ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: כשבאמת נפגעים ילדים קשה להתייחס ברצינות, כי תמיד ככה מאחורי הראש אנחנו יודעים שיכול להיות ומדובר בתלונת שווא.
יפעת שאשא ביטון: בהקשר הזה אני גם רוצה להציע החמרה של מתלונני שווא, על מנת להשאיר באמת את המקום רק למי שנפגע.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא מיגור תופעת שכחת ילדים ברכב, נושא שבעצם התחלנו לעסוק בו בצורה מאד מאד אינטנסיבית בקיץ האחרון, בעיקר בסוף חודש יולי, עם ריבוי המקרים שזעזעו את כולם והבנו שמדובר באמת במגיפה ולא באיזה שהוא אירוע חולף.
יפעת שאשא ביטון: הבנו מה שהיה לנו קצת קשה להפנים אולי במקרים שלפני כן, או בכלל בשנים שלפני כן, שזו תופעה שיכולה לתפוס כל אחד.
יפעת שאשא ביטון: היא לא שייכת למגזר מסוים ולא לפלח אוכלוסייה מסוים, אלא באופן באמת בלתי נתפס, עדיין בלתי נתפס, זה יכול לקרות לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו בצוות מקצועי, כששר הבריאות בעצם ליווה אותנו בתהליך והסכים גם שהמשרד ייקח וירכז את כל הנושא.
יפעת שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו הולכים למהלך שהוא מערכתי.
יפעת שאשא ביטון: בהתחלה נגענו בסוגיה של מערכת החינוך, אבל הבנו שהיא לבדה לא תוכל לעשות את העבודה ואנחנו באמת צריכים ללכת למהלכים מקיפים, שכוללים את משרד התחבורה וכוללים את משרד הבריאות מבחינת ההסברה בטיפות החלב וכל מי שיכול לשים ידו בנושא הזה, כדי שאנחנו נוכל למנוע את האסונות הבאים – ישב סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: הגענו לכמה החלטות, חלקן כבר יצאו לדרך בתחילת השנה, אבל אנחנו רגע לפני הקיץ והתחושה שלי שיש דברים שעדיין לא סגורים עד הסוף, בעיקר בכל מה שקשור למשרד התחבורה ותיכף אנחנו נרחיב על זה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אנחנו כאן, לפני שמגיע הקיץ, כדי לנסות ולהיות ערוכים ואני מקווה – אני אומרת את זה כבר בראשית דבריי, שהדיון הזה הוא לא לשווא, אבל הוא יהיה זה שימנע בעצם את האסונות הבאים של הקיץ ושאנחנו נעבור קיץ שקט ונגיד שאולי, בקצת, זו גם התרומה של מי שיושב כאן סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם מירי.
יפעת שאשא ביטון: מירי, תתני לנו קצת סקירה על מה שהיה, כדי שאנחנו נכניס את כולם לתוך המסגרת ואחר כך אנחנו נמשיך.
<מירי כהן: בוקר טוב.
<מירי כהן: אז כפי שאמרה יושבת ראש הוועדה, אכן שנה שעברה, בעקבות ריבוי המקרים והזעזוע של כולנו מכל המקרים והתובנה, כפי שנאמר, שזה יכול לקרות לכולנו, להורים נורמטיביים, ולכן אנחנו לא מדברים כאן על איזה שהוא סוג של ענישה וכו', אלא בעצם לעזור להורים, לעזור לכולנו כדי למנוע את אותם מקרים טרגיים.
<מירי כהן: לכן גייסנו ושילבנו כוחות, כולם כל משרדי הממשלה, ואני באמת מודה ומציינת כאן לחיוב את כל שיתופי הפעולה, גם של הגופים וגם של הגופים החוץ משרדיים, שעבדו איתנו והייתה נכונות מאד רבה גם מצד המעונות וגופים נוספים, כדי לבוא ולנסות לטפל בבעיה הזאת, לצמצם אותה ולמנוע אותה ככל שניתן.
<מירי כהן: אנחנו כמשרד הבריאות, מטבע הדברים, התמקדנו בנושא של ההסברה, כי שם בעצם נמצאת היכולת שלנו, כי סמכויות רגולטוריות, חוקיות, אין לנו ממש בנמצא.
<מירי כהן: כלומר משרד התחבורה יכול לקבוע תקנים וכו', אנחנו לא שם.
<מירי כהן: לכן אנחנו מיקדנו מאמץ בנושא ההסברה שעשינו את זה בשיתופי פעולה עם כל משרדי הממשלה וכל הגופים הנוספים.
<מירי כהן: היה פה באמת שיתוף פעולה, שיתוף של ידע וניסיון וכו' ועבדנו יחד עם לשכת הפרסום הממשלתית וגופים נוספים, כדי להביא את הידע ולהגיע ככל שניתן לפלחים ולקבוצות, שוב אני אומרת, בתוך הממשלה ומחוץ לממשלה ואנחנו קוראים כאן לכולם לגייס כוחות ולשלב ידיים ולהגיע לכולם.
<מירי כהן: אנחנו נתנו גם את הדגשים והפצנו את דפי המידע והתובנות שלנו לכל מי שניתן ואנחנו כמובן מתכוונים להמשיך בזה גם השנה.
<מירי כהן: אצלנו בבית עשינו את זה בטיפות החלב.
<מירי כהן: אני חושבת שטיפות החלב הן גורם מאד מרכזי שבעצם נמצא בממשק מאד חשוב ונכון בשלבים הראשונים בעצם של החיים וההורות, ויש להן בעצם איזו שהיא יכולת להעביר את המסרים בצורה נכונה.
<מירי כהן: אבל זה לא מספיק טיפות חלב, צריך בעצם את כולם.
יפעת שאשא ביטון: צריך מעונות וצריך גנים.
<מירי כהן: את כולם ואנחנו באמת קוראים גם השנה להמשיך בשילוב ידיים גם בנושא ההסברה וכפי שציינה יושבת ראש הוועדה לא מספיקה ההסברה לבד, צריך לעשות את כל התהליכים, גם הטכנולוגים, גם הדברים הנוספים.
<מירי כהן: גם השנה אנחנו מתכוונים להמשיך בזה, בכל המהלכים.
<מירי כהן: אנחנו השנה מתחילים בתכנית הלאומית למניעת היפגעות ילדים וזה אחד הנושאים המרכזיים שהתכנסו לזה.
<מירי כהן: אנחנו ניתן דגש כבר לקראת הקיץ הקרוב.
<מירי כהן: אבל שוב אני אומרת, כל משרדי הממשלה, כל הגופים, גם המעונות, גם הגנים וכו', ללא שיתוף הפעולה, ללא כל אחד שיעשה את כל מה שאפשר ויותר מזה אפילו, אז אנחנו לא נצליח לעשות את הפעולה הזאת כי היא פעולה משולבת.
<מירי כהן: אז אנחנו נראה את זה לקראת הזמן הקרוב.
<מירי כהן: שוב אני אומרת, אני קוראת לכולם להמשיך עם זה, לעשות יותר ממה שנעשה עד עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מירי, וכן, אנחנו צריכים להיכנס להילוך גבוה בכל נושא ההסברה בדיוק בתקופה הזו, רגע לפני שמתחיל הקיץ.
יפעת שאשא ביטון: גם האביב שלנו הוא מספיק חם כדי שאנחנו נערך לקראתו וזה באמת כולל גם את טיפות החלב, גם מעונות, גם גנים ובכל מקום שבו אנחנו יכולים.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, אנחנו זיהינו גם בשנה הקודמת שגם הסברה בקרב הציבור הרחב מצילה חיים, כי אנחנו זיהינו שיש אזרחים שמגלים ערנות כשהם עוברים ליד כלי רכב ומסתכלים שאין ילד ברכב ואני חושבת שזו באמת משימה לאומית של כולנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות לעינת ממשרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: עינת, תראי, הסיפור שהיה שנה שעברה הוא כזה: אנחנו הצגנו בפני משרד התחבורה את הדרישה שלנו לתקינה של עזר טכנולוגי, שבעצם ימנע שכחת ילדים ברכב.
יפעת שאשא ביטון: היה דיון שלם סביב הנושא, שהוא לגיטימי ונכון לחלוטין, את מי מחייבים, האם זה נכון לחייב את כולם ודיברנו על כך כולם בשלב כזה או אחר לוקחים ילדים.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הצטמצמנו לנקודה שכל רכב שיש בו כיסא בטיחות של ילדים, יצטרך - - -
<עינת סגל: כיסא בטיחות וילד.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני אומרת עוד רגע, אני שמה את הילד בצד לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: יש בו כיסא בטיחות, צריך להיות בו עזר טכנולוגי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו לא דורשים מכל אחד שמסיע ילדים, אלא באמת מי שאנחנו יודעים בוודאות שיש לו פוטנציאל להסיע ילדים ואז זה גם ניתן לאכיפה, כי שוטר לצורך העניין עוצר, פותח רכב, רואה שיש כיסא בטיחותך, בודק אם יש עזר טכנולוגי, יש – יופי.
יפעת שאשא ביטון: אין – סימן שיש פה כשל.
יפעת שאשא ביטון: כשהמטרה היא בסוף לא העניין של האכיפה, אלא באמת לעשות הכל כדי לשמור על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: משום מה הסיפור תקוע.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהייתה איזו שהיא התנגדות במשרד התחבורה, שאני לא מצליחה לזהות אותה.
יפעת שאשא ביטון: לא יודעת מי בעלי האינטרסים שם, אבל בסוף בסוף אני אומרת לך, החיים של הילדים האלה על הראש שלנו.
יפעת שאשא ביטון: על הראש שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו יודעים שיש בידיים שלנו את היכולת – ולו הקטנה – לנסות ולמנוע את המקרים האלה ואנחנו לא עושים את זה - החיים שלהם על הראש שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתתני איזו שהיא סקירה איך מתקדמים, מה הצפי לסיים את התהליך הזה ואחר כך נחשוב איך לקיץ הקרוב אנחנו נותנים איזה שהוא מענה כדי שאנחנו לא נצטרך לחכות עוד שנה ולהגיד טוב, שנה הבאה נציל אותם ולא השנה הזאת.
<עינת סגל: טוב, אז אני אתחיל קודם כל בבשורות הטובות.
<עינת סגל: קודם כל תחנה לחיוב רכבי הסעות תלמידים.
<עינת סגל: היו בעצם שלוש סיבות לשכחת ילדים.
<עינת סגל: סיבה אחת זה ילדים שנכנסים תוך כדי משחק ונכלאים ברכב; סיבה שנייה זה היה הורים שוכחים; וסיבה שלישית, אם אני לא טועה, הייתה הנושא של - - -
יפעת שאשא ביטון: שכחה במסגרת הסעות של תלמידים.
<עינת סגל: כן, נכון.
<עינת סגל: אז אני מדברת בעצם על השכחה במסגרת הסעות.
<עינת סגל: את זה בעצם אנחנו כבר חייבנו.
<עינת סגל: התקנה פורסמה ב-28 בפברואר ברשומות, היא נכנסת לתוקף ב-1 באפריל.
<עינת סגל: לצערי יש רק יצרן אחד, מפתח אחד שעמד בדרישות של התקן הישראלי 6400 חלק 1, שזה איתוראן.
<עינת סגל: למעשה מתחילים להיערך על מנת באמת לייצר את אותם מתקינים מורשים, שיוכלו עכשיו להתקין בכל רכב כזה.
<עינת סגל: יגיע רכב כה של הסעת תלמידים למכון הרישוי כדי לעבור טסט, אם הוא לא מציג שיש לו מערכת כזו מותקנת, הוא לא עובר טסט.
<עינת סגל: זה אומר שבשנה הקרובה כל הרכבים האלה בעצם יותקנו בהם מערכות התראה.
<עינת סגל: אז זו הבשורה החיובית.
<עינת סגל: עכשיו, תוך כדי שבעצם עסקנו לחייב הסעות תלמידים ונכנסנו קצת יותר לקרביים ובנוסף התחלנו לנסח את הקול הקורא, תקצבנו, אפילו ממש שמנו חצי מיליון שקלים לטובת הנושא כדי לעשות את הבדיקות, כי אמרנו אולי לא ניגשים לזה כי הבדיקות יקרות.
<עינת סגל: הבדיקות עולות בין 50,000 ל-60,000 שקלים למערכת.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם בעצם מתמרצים את מי שירצה לבוא.
<עינת סגל: רצינו לתמרץ קודם כל שיהיו לנו מערכות כאלה, כי אין מערכות.
<עינת סגל: אני לא יכולה לחייב אם אין מערכת כזו.
<עינת סגל: אני לא יכולה לחייב על דבר שהוא לא קיים.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת על רכב פרטי?
<עינת סגל: כן, לרכב פרטי.
<עינת סגל: זאת אומרת במקביל עשינו את שני הדברים.
<עינת סגל: למעשה גילינו שיצרנים מפתחים לא ניגשים לא בגלל שהבדיקה יקרה, אלא בגלל שהאחריות היא מורכבת מאד.
<עינת סגל: הם באו ואמרו גם אם עכשיו תשלמי לי את הבדיקה, אני לא נכנס לזה בכלל.
<עינת סגל: איתוראן – אני אומרת לו יש לך כבר מערכת, מה הבעיה עכשיו לעשות הסבה לרכב פרטי?
<עינת סגל: זה כלום מבחינה טכנולוגית, זה אפס זמן ואפס כסף, למה אתה לא עושה את זה?
<עינת סגל: הוא אומר אני לא אכנס לזה משתי סיבות.
<עינת סגל: אחת האחריות שלו, המורכבות של האחריות שלו כיצרן, שאם המערכת הזו לא תעבוד, שאם לא ישתמשו בה כראוי, שאם יתקינו אותה ויוכלו לנטרל אותה כי מעצבן אותם צפצוף, או מאלץ אותם לעשות איזו שהיא פעולה וכו'.
<עינת סגל: הוא לא יכול לקחת אחריות על אדם פרטי.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם אדם פרטי מנטרל את המערכת ומזהים שהוא נטרל אותה, אז זו כבר אחריות של האדם הפרטי.
<עינת סגל: בדיוק, אבל בשביל לזהות שהוא נטרל אותה את צריכה איזו שהיא מערכת בקרה וזה אומר שאת צריכה עוד מערכת ברכב.
<עינת סגל: ברכב הסעות תלמידים יש מערכת קיימת, איתוראן, שמזהה כל הזמן איפה הוא נמצא.
<עינת סגל: יש קצין בטיחות של החברה, יש ביטוח, יש בעצם מישהו שאחראי על כל הצי הזה ויודע לאכוף את זה, ואם קורה דבר כזה יודע להתקשר אל הנהג ויודע איפה הנהג ותשמע, לך תבדוק, לך תראה וכו' וכו'.
<עינת סגל: אין כאן שום גיבוי, שום דבר - - - ומה לעשות, אין מאה אחוז בשום דבר מבחינת אמינות המערכת.
<עינת סגל: כשאת מכניסה את כל הדברים האלה למשוואה, הוא אומר אני פשוט לא מעוניין להיכנס לזה.
<עינת סגל: המערכת תהיה יקרה בכל מקרה, גם אם אנחנו נייצר את התחרות.
<עינת סגל: היא לא תרד בשום אופן מ-1,000 שקלים וזה רק החד פעמי, אחרי זה יש גם לשלם למערכות תקשורת.
<עינת סגל: בעקבות כל הדברים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא הדברים שדיברו בהם לפני כן.
<עינת סגל: דיברנו על 1,000 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: דיברו בין 500 ל-1,000 שקלים, תלוי בהיקף התחרות שתהיה.
<קריאה: זה עולה הרבה יותר.
<עינת סגל: דיברנו על 1,000 שקלים מינימום, שזה מה שאנחנו מכירים.
<עינת סגל: אמרנו בואו נייצר תחרות כדי להוריד.
<עינת סגל: קיווינו שזה יוריד.
<עינת סגל: אחרי שנכנסנו לתוך זה והתחלנו באמת גם להיפגש עם מפתחים יצרנים כדי לעודד אותם, אף אחד לא מעוניין.
<עינת סגל: בשוק קיימות בו מערכות, הם לא עומדים בתקן 6400.
<עינת סגל: יש מערכות ובאופן וולונטרי כל אחד יכול לבוא ולהתקין, מהדבר הפשוט ביותר שזה השרוך, הרצועה מצילת החיים, שזה עולה כלום כסף ועושה את העבודה ועד מערכות מאד משוכללות של חיישנים וכו', וזה באופן וולונטרי כל אחד יכול לבוא ולקנות ולא סתם לא חייבו בעולם.
<עינת סגל: אין בעולם מדינה אחת שחייבה התקנה של הדברים האלה.
<עינת סגל: לא קיים.
<עינת סגל: זה לא סתם כנראה לא קיים.
<עינת סגל: לצערי אני אומרת את זה, אבל הדברים מדברים בעד עצמם.
<עינת סגל: הבנו שגם אם אנחנו עכשיו נותנים להם כסף - - -
מסעוד גנאים: הכוונה שזה בגלל העלות או האחריות?
יפעת שאשא ביטון: לא, בגלל שהיצרנים לא רוצים לקחת אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה, מה, אנחנו מרימים ידיים?
יפעת שאשא ביטון: כי התשובה היא שאנחנו לא מרימים ידיים.
<קריאה: בגלל שהתקן הוא מחמיר מאד.
<קריאה: פשוט תקן מחמיר מאד.
<עינת סגל: לא, אלף לא מרימים ידיים.
<עינת סגל: מה שאנחנו אומרים, עשינו גם הגבלה לנושא של בייבי סנס, שאף אחד לא מחייב את זה.
<עינת סגל: נכון, ובכל זאת אנשים קונים.
<עינת סגל: נולד הילד הראשון, קונים.
<עינת סגל: זה משמש אחרי זה לכל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, ששם באמת הם קונים ומשתמשים ויש סוגים שונים וגם אף אחד לא מבטיח שיש שם מאה אחוז של ביטחון.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו צריכים לחתור למקום הזה, שאנחנו ממקסמים את היכולת שלנו לשמור עליהם.
<עינת סגל: כן, את יכולה למקסם, אבל את יכולה להציע וליידע ולהגיד, אבל לחייב?
<עינת סגל: מי מחייב מישהו לשים בייבי סנס?
יפעת שאשא ביטון: למה מחייבים לשים אפוד זוהר?
יפעת שאשא ביטון: למה מחייבים לשים חגורה.
<עינת סגל: זה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: למה מחייבים נהג חדש?
יפעת שאשא ביטון: את מי מעניין שאני נהגת חדשה?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת למה במקומות נוח לנו אנחנו מחייבים ואנחנו עושים את זה, וכשיש פה חיים של ילדים, אז עכשיו אנחנו מתחילים לחשוב כמה זה עולה ומי לוקח אחריות.
<עינת סגל: אין לי בעיה, שיעלה גם 2,000 שקלים, אני יכולה לחייב, אבל זה פשוט לא יהיו - אין את המוצרים בשוק - המוצרים שעומדים בתקן.
<עינת סגל: אני לא יכולה לחייב משהו שלא עומד בתקן.
<עינת סגל: לא יכולה.
<עינת סגל: למה בייבי סנס לא מחייבים?
<עינת סגל: התופעות של ילדים שנהרגים – ושוב, אני לא באה להצדיק, ממש לא – אני בעד לעזור, אבל אומרת בואו נעזור איפה שזה הגיוני ואיפה שזה נכון.
<עינת סגל: אז אם עכשיו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה הגיוני וזה נכון.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו צריך למצוא את הדרך.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב איך אנחנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: שנייה אני עוצרת, עינת.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה נציג של משרד המשפטים?
יפעת שאשא ביטון: מישהו שיכול לתת את הצד המשפטי של הסיפור הזה?
<לילי פוקמונסקי: רק שהגננת לא תהיה הפתרון, כן?
יפעת שאשא ביטון: הגננת היא חלק מהפתרון.
יפעת שאשא ביטון: לילי, אני לא אחזור לדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: חכי, אנחנו תיכף נגיע אליכן, בזהירות ובנחישות.
<לילי פוקמונסקי: לא, אמרתי לא חלק מהפתרון, שהגננת לא תהיה הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: היא לא, אבל היא חלק מהפתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על החודשים שעברו מאז הסערה הגדולה, שבסופה אמרתי לכם תודה כי בזכותכן זה הוצף וגם בסוף הגענו לפתרון, אבל אני דיברתי עם הרבה מאד גננות ומטפלות במשך כל החודשים האלה.
יפעת שאשא ביטון: סתם, דברים שלא בהכרח קשורים ותמיד זה הגיע לשם והם אמרו מה, אנחנו גם ככה מתקשרות.
יפעת שאשא ביטון: מה, כאילו גננות לא עושות טלפונים במשך היום.
יפעת שאשא ביטון: מה, כאילו גננות לא יוצאות להפסקה חמש דקות.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תיכף נגיע גם אליכן.
יפעת שאשא ביטון: אל תדאגי.
יפעת שאשא ביטון: אתם פקטור מאד משמעותי וחשוב בתוך הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, אנחנו - - -
<עינת סגל: אני רוצה להוסיף.
<עינת סגל: לא סיימתי.
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר שרציתי לשמוע נציג של משרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים למצוא איזה שהוא פתרון, אולי גם משפטי, שייתן הגנה, אולי גם ביטוחי.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב יצירתי כדי לראות איך פעם אנחנו מרוויחים כן עזר כזה ופעם שנייה באמת מגנים על מי שבסופו של דבר לא עליו צריך להפיל את האחריות, בטח לא במלואה.
<עינת סגל: אז קודם כל ההצעה שלנו מעבר לפעילות הענפה שעושה פה – ושמעתי גם בפעם הקודמת בוועדה, שזה מדהים – כאילו להעלאת תודעת הציבור, ששם אני חושבת זה צריך להיות.
<עינת סגל: אז להעלות גם את הציבור לתודעת האביזרים הקיימים בשוק.
<עינת סגל: העזרים שבעצם יכולים לעזור לו למנוע את השכחה הזאת, כי בסוף האחריות היא של ההורה, נקודה.
<עינת סגל: ההורה או הנוהג, כי איפה שזה קורה זה דווקא בשבירת שגרה, שפתאום האבא מסיע, או הסבתא, או הדודה וכו', שם בדרך כלל הדברים האלה קורים.
<עינת סגל: אז גם אם אני אחייב את המערכת הזו ובסוף בשעת לחץ אני אתקשר לאחותי, רגע, קחי לי את הילד מהגן ולה אין המערכת באוטו, אז ברור שהיא בסוף תיקח את הילד מהגן.
<עינת סגל: ובסוף שם זה גם יכול לקרות.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הסיפור הוא שהיא צריכה את הבוסטר שלו, את הכיסא, ואם זה מחובר לכיסא אז זה כבר נמצא בילד אין.
<עינת סגל: לא קיימות כאלה מערכות היום לגבי הכיסאות, יש למושבי הרכב.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו צריכים לעודד, שזה מה שיהיה.
<עינת סגל: בסדר, ברור.
<עינת סגל: אז מה שאני אומרת יש דברים שהם ניידים, כמו למשל החגורה מצילת חיים.
<עינת סגל: יש דברים שאפשר לנייד מרכב לרכב, אבל זה משהו ששוב, את לא יכולה.
<עינת סגל: את מחייבת, אבל איך את גם בודקת את הדבר הזה?
<עינת סגל: זה בעייתי מאד לאכיפה.
<עינת סגל: אני אומרת להעלות את המודעות של האנשים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא בעיה של אכיפה, אגב.
יפעת שאשא ביטון: כאשר פתח שוטר את הרכב, ראה ילד, שואל – יש לך עזר?
יפעת שאשא ביטון: זה לא בעיה.
יפעת שאשא ביטון: עזבי, הכל פתיר.
<עינת סגל: אבל סליחה, איך הוא בודק שהעזר הזה עומד בתקינה?
<עינת סגל: אני לא יודעת.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מדברת עכשיו על עומד בתקינה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאם אנחנו נקבל החלטה כלשהי, אנחנו יכולים לאכוף אותה.
<עינת סגל: כן, אבל אם זה בסוף - - - לא עשיתי כלום, אז בוא תשמשו במה שקיים בשוק.
יפעת שאשא ביטון: תשמעו, אנחנו יכולים על הכל להגיד למה לא.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה גם לשכנע אותך עכשיו למה החגורה לא רק שהיא לא מצילה את החיים שלי, היא יכולה להרוג אותי.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אני אלכד בתוך הרכב ולא אוכל לצאת וזה, מהיום אני לא שמה חגורה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להראות לך את הכל להכל.
<עינת סגל: אז יש סטטיסטיקה ובסוף מוכיחים גם את זה.
<עינת סגל: הכל מוכיחים במספרים.
<עינת סגל: כרגע השר החליט שלא לחייב ברכב פרטי.
<עינת סגל: כרגע.
<עינת סגל: בעקבות כל העבודה שעשינו וכל הדברים שהצפנו הוא קבע, הכריע שלא לחייב ברכב פרטי.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זאת החלטה.
יפעת שאשא ביטון: כי אני הייתי מצפה - - -
<עינת סגל: עם זאת אני אומרת, להעלות את המודעות של הדברים - - -
<לילי פוקמונסקי: הם התחייבו למשהו אחר במשרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, רגע, אנחנו נעלה את המודעות, עזבי.
יפעת שאשא ביטון: עם משרד התחבורה ובלי משרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את משרד התחבורה בשביל זה.
<עינת סגל: לא רק את המודעות, רגע.
<עינת סגל: אני מדברת מעבר למודעות של זה יכול לקרות, גם לאביזרים שקיימים.
<עינת סגל: אני חושבת שהרבה לא מכירים.
יפעת שאשא ביטון: אני עכשיו התכתבי פה, כמו שראיתם, עם חבר הכנסת מקלב ואנחנו נקיים דיון משותף עם ועדת המדע ואנחנו נציג, נחשוף, את מה שלא עשינו, אגב בצורה יזומה, כי רצינו לשמור על איזו שהיא סטריליות, אבל אם אין ברירה וכשלב ראשון אנחנו נצטרך לעשות את זה, אנחנו נזמן את כל מי שאפשר - - -
אורי מקלב: לא חשפנו, אבל נתנו קדימות - - -
יפעת שאשא ביטון: כדי לחשוף את הכל.
אורי מקלב: אין בעיה של פתרונות.
אורי מקלב: יש פתרונות טכנולוגיים פשוטים ביותר.
אורי מקלב: יש כמה וכמה פתרונות.
אורי מקלב: פתרונות שגם יכולים לעמוד בתקנים שמבקשת - - -
<קריאה: למה חייבתם רק את איתוראן?
יפעת שאשא ביטון: הבעיה שהתקן של משרד התחבורה הוא מאד מחמיר וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה עם זה שהוא מחמיר.
<קריאה: התקן הוא לא של משרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: של מכון התקנים.
אורי מקלב: הכדאיות.
אורי מקלב: זה גם מחמיר.
אורי מקלב: מה זה מחמיר?
אורי מקלב: מחמיר זה אומר - - -
<קריאה: יש מונופול ואי אפשר ככה.
אורי מקלב: סליחה שנייה, אני רק רוצה להבהיר את העניין הזה.
אורי מקלב: המחמיר הזה יש לו פתרונות שיש מחלוקת מה העלויות שלו ומה העלות לבנות אותו, כיחידה אחת.
אורי מקלב: אבל אין ספק שברגע שתהיה דרישה ויהיה ביקוש גדול מאד והייצור יהיה רב, העלות תרד ותרד למשהו שהוא הרבה פחות מהכיסא עצמו.
אורי מקלב: דברים של מאות שקלים ולא דברים מיוחדים ולא כל אחד גם יצטרך לרכוש את זה.
אורי מקלב: אם נניח פתרון כפי שאת אמרת, פתרון שנמצא בכיסא הבטיחות, אז זה רק מי שמשתמש בכיסא הבטיחות.
אורי מקלב: אדם שאין לו ילדים, שלא מסיע ילדים, אז הוא לא צריך את זה.
יפעת שאשא ביטון: כן, הוא לא צריך את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה.
אורי מקלב: אז בסופו של דבר יגידו כן, אבל איך נאכוף את זה.
אורי מקלב: הכל נכון.
אורי מקלב: אלף ואחד תירוצים.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא נכון, אפשר לאכוף את זה, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: אלף ואחד תירוצים יש, אבל איך להוריד את האחריות, ואני אומר בקריאת ביניים, תרשי לי, האחריות אצלכם.
אורי מקלב: לא תינקו מאחריות.
אורי מקלב: אנחנו עשינו את הכל, הוועדות ישבו, אני לא חושב שיש עוד הרבה נושאים שישבו כל כך הרבה פעמים.
אורי מקלב: הוועדה לזכויות הילד, וועדת המדע, הוועדה המשותפת ומשרד הבריאות.
אורי מקלב: יש מודעות.
אורי מקלב: על מה את מדברת מודעות?
אורי מקלב: איזה מודעות?
אורי מקלב: יש פחד, לא רק מודעות.
אורי מקלב: את מדברת על מודעות?
אורי מקלב: להורים יש פחד להסיע את הילדים מהיסח הדעת למה - - -
<עינת סגל: אם יש פחד, אז למה לא משתמשים באביזרים?
אורי מקלב: אל תשאלי למה.
אורי מקלב: זה לא התפקיד שלך לשאול למה.
אורי מקלב: תתני פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, כי באינסטינקט הבסיסי - - -
אורי מקלב: משרד התחבורה הוא אבי המוסר של הילדים.
<עינת סגל: סליחה, אם אני אקבל את התשובה למה, אני אדע גם לתת פתרון.
<עינת סגל: ומה זה לא התפקיד שלי?
אורי מקלב: אל תחפשי למה.
אורי מקלב: אל תחנכי את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: למה ולמה ולמה.
אורי מקלב: תנו פתרונות ישימים.
אורי מקלב: אל תברחו מאחריות.
<עינת סגל: נתנו כבר פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב - - -
אורי מקלב: זה שאתם לא רוצים לחייב זה בגלל שאתם מסירים אחריות.
אורי מקלב: זה לא פעם ראשונה אצלכם.
<עינת סגל: לא, זה ממש לא בא משם.
אורי מקלב: אתם לא מחייבים חיישני רברס - - -
<עינת סגל: זה לא בא משם.
אורי מקלב: עשרה ילדים כל שנה נהרגים מרברס ואתם לא רוצים לחייב.
אורי מקלב: יש תקינה, אין תקינה, אתם לא יודעים מה לעשות.
אורי מקלב: אתם לא רוצים להיות אחראי.
אורי מקלב: ככה, במגזר הערבי 10 ילדים כל שנה.
אורי מקלב: שש שנים אתם גוררים רגלים.
אורי מקלב: 60 ילדים נהרגו בגללכם.
אורי מקלב: בגלל שאתם לא נותנים פתרון, לא מחייבים עלות של שום דבר.
אורי מקלב: אתם רק יודעים דבר אחד – להסיר אחריות מכם.
אורי מקלב: אתם לא רוצים לחייב ולא רוצים לחייב.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, תשמע, זו קריאת הביניים?
יפעת שאשא ביטון: מה יקרה כשתהיה ברשות דיבור?
אורי מקלב: נכון, כבר לקחתי, כבר נסחפתי.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אני רוצה רגע לעזור לך, למרות שאתה לא צריך עזרה, אבל רגע קצת לחדד.
יפעת שאשא ביטון: שאלת למה?
יפעת שאשא ביטון: כי באינסטינקט הבסיסי שלנו, ובואי נעבור פה אחד אחד, כולם יגידו שלי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מודעים, ולי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיד שזה יכול לקרות לכל אחד, גם לנו, אבל לי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אנחנו חייבים להתערב כאן בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני אומר לך מה לי הפריע בכל הסיפור של משרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: אם שר התחבורה היה בא ואומר אנחנו מחויבים, אנחנו נפעל בתקופה של X זמן כדי למצוא את הפתרונות, כדי לחשוב יצירתי, כדי להתייעץ עם גופים משפטיים – אני לא יודעת – כל תשובה שהוא היה נותן של אנחנו בפנים ואנחנו נעשה הכל כדי שתוך שנה יהיו לנו תשובות – הייתי יכולה לחיות עם זה בשלום.
יפעת שאשא ביטון: אבל להגיד לי אני עכשיו מחליט שאני לא בתוך הסיפור הזה, אז אני אומרת לך, תגידי לשר התחבורה שהחיים של הילדים האלה על הראש שלו.
יפעת שאשא ביטון: לא רק על הראש שלנו, על הראש שלו.
יפעת שאשא ביטון: כי אני מצפה שכולם ירתמו.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, לפחות ברמת ההצהרה, כדי שאנחנו נבין שאנחנו מגויסים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אפילו את זה אני לא מסוגלת לקבל עכשיו.
<עינת סגל: שנייה, אבל רגע, אני רוצה להזכיר שעשינו כבר עבודה מחודש יולי.
<עינת סגל: אנחנו עושים עבודה.
<עינת סגל: אז זה לא נכון להגיד - - -
יפעת שאשא ביטון: שמה?
יפעת שאשא ביטון: שבסופה אנחנו אומרים הורים, תהיו מודעים, אנחנו לא במשוואה.
<עינת סגל: רגע, לא.
<עינת סגל: סליחה, סליחה, עשינו עבודה ובתור עובדה גם יש תוצאות.
<עינת סגל: אתם מתעלמים מהתוצאות.
יפעת שאשא ביטון: אולי מכון התקנים מחמיר?
<עינת סגל: יכול להיות.
יפעת שאשא ביטון: אולי אנחנו יכולים ללכת לעזרים שהם באמת פשוטים יותר, זולים יותר ושאנחנו כן יכולים לאפשר את השימוש בהם?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק מבחינה משפטית איך אנחנו מסירים אחריות מהיצרן לצורך העניין - - -
<עינת סגל: אז בדקנו גם מבחינה משפטית.
יפעת שאשא ביטון: כדי שלא כל האחריות תיפול עליו, בדיוק כמו שדיברנו בהקשר של הגננות.
יפעת שאשא ביטון: הן תהיינה מגויסות, הן תעשנה את מה שצריך, אבל האחריות היא לא עליהן.
יפעת שאשא ביטון: אין להן לא אחריות פלילית ולא שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: הן בסך הכל רצועת ביטחון או עוד איזה שהוא בסיס שעליו אנחנו נוכל להישען כדי למנוע את האסונות האלה.
<עינת סגל: שנייה רגע.
<עינת סגל: מבחינה משפטית כן התייעצנו ואז ההנחיה שקיבלנו היא שאפשר.
<עינת סגל: קודם כל יש את חוק העונשין שאסור להשאיר ילד ללא השגחה.
יפעת שאשא ביטון: נו, ו-?
<עינת סגל: אמרנו בואו נחדד את העניין, גם בשביל - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה משרד התחבורה בשביל זה.
<קריאה: לא, אבל יש החלטה של הפרקליט לפני חודש.
<עינת סגל: זה לא רלבנטי.
יפעת שאשא ביטון: לא, עינת, יקירתי, אני אסביר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך בצורה בוטה ואני לא זוכרת אם ישבת אצלי בדיונים.
יפעת שאשא ביטון: אני בדרך כלל לא בוטה, אבל אני אגיד לך את זה הכי ישר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה אתכם בשביל זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את משרד התחבורה בשביל חוק ההזנה.
<עינת סגל: אבל לא גמרתי לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את משרד התחבורה בשביל המודעות.
יפעת שאשא ביטון: אלא אם כן אתם רוצים להשתתף בקמפיין, אז אתם יכולים לתמוך גם בזה.
אורי מקלב: את לא צריכה לגמור לדבר, כי - - - כולם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה תקינה שתחייב הורים להשתמש בעזר טכנולוגי או כל עזר שהוא, כדי שננסה למנוע את האסונות האלה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני רוצה.
<עינת סגל: למה אי אפשר לחייב את זה דרך מקום אחר, לא דרך הרכב?
<עינת סגל: סתם דוגמא שאני אשאל.
אורי מקלב: עונש 10 שנים.
<לילי פוקמונסקי: אבל הילד - - -
יפעת שאשא ביטון: איפה הם שוכחים?
<לילי פוקמונסקי: לא שוכחים אותו בבית.
<לילי פוקמונסקי: שוכחים אותו ברכב.
<קריאה: גם בבתי מלון יש גלאי נפח.
<עינת סגל: רק שנייה, אנחנו המלצנו - - -
<קריאה: ובבית הוא לא יכול למות.
<עינת סגל: מעבר לחוק העונשין, אני רוצה לגמור את המשפט לגבי חוק העונשין.
<גלית גלעד: בבית הם מתים הרבה, אבל לא מזה.
יפעת שאשא ביטון: חברה, ככה אין פרוטוקול.
<גלית גלעד: יש שם גם דברים נוראים, של נפל מהחלון וכו'.
יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו מטפלים.
<עינת סגל: תאמיני לי שאני חיה את זה כל יום.
<עינת סגל: זה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו מטפלים, עינת.
יפעת שאשא ביטון: בואי לא נברח.
יפעת שאשא ביטון: אל תיקחי על עצמך את כל העולם.