GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית בירן: חשוב להגיד שגם פתחנו את הערוצים לתקשורת – לקבל אינפורמציה, והרבה מאוד מהפעילים מפנים אלינו מידע, ואנחנו גם מטפלים ישירות.
<עירית בירן: זאת אומרת, אנחנו מקבלים מידע, ואנחנו מטפלים בזה, כי זה ממש חוזר מנכ"ל מאוד חד-משמעי וברור.
יפעת שאשא ביטון: איזו עוד דרך לאכיפה יש חוץ מפעילים שראו את זה באופן אקראי?
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו - - - לדעת - - -
<עירית בירן: כל המפקחים, בממלכתי ובממלכתי-דתי, שמגיעים לבתי-הספר, מכל המגזרים, בעצם, קיבלו את אותו מידע, וחלק מהתפקיד שלהם הוא באמת לעבור ולראות מה קורה בפועל.
<עירית בירן: לא תמיד הם רואים הכל.
<עירית בירן: לפעמים, אנחנו מקבלים מידע, ואז אנחנו מפעילים אותם כדי להיכנס לגופו של עניין ולטפל.
יפעת שאשא ביטון: עירית, מפקח שמגיע לבית-ספר יכול להיות אם יש כיתה שהיא הומוגנית.
<עירית בירן: אני לא יודעת.
<עירית בירן: לפעמים כן, ולפעמים לא.
<עירית בירן: הוא לא עובר ופותח את כל - - -
יפעת שאשא ביטון: בביקורי נימוסין שהייתי בבתי-ספר יכולתי לראות.
<עירית בירן: נכון, אבל אתה לא עובר ופותח דלת-דלת בכל כיתה.
<עירית בירן: אתה מגיע לנושא מסוים.
<עירית בירן: היום מפקחים גם לא עושים הערכה ישירה לכל מורה, אז הם לא נכנסים לכל הכיתות.
<עירית בירן: לכן, אני אומרת: כל מידע שמגיע, אנחנו מטפלים ובצורה מאוד חד-משמעית.
<עירית בירן: בכלל, בבעיות שמגיעות מהקהילה, כי הייתה החלטה שצריך להרחיב את הטיפול ולהגביר את הרגישות בטיפול, כי הרבה פעמים דברים לא הגיעו לטיפול.
<עירית בירן: הדבר השני שנעשה, וגם זה לפני סוף שנת הלימודים הקודמת, זה העברת הטיפול בבני הקהילה, מאחר ורובם כבר לא עולים, ורוב התלמידים הם כבר ילידי הארץ, לאגפי הגיל, והם בעצם אחראים על יצירת התכניות ועל הפעלת התכניות.
<עירית בירן: אני חושבת שזה כבר נותן את אותותיו.
<עירית בירן: האגף לקליטת עלייה ממשיך לטפל בילדים העולים, ובהמשך מאיה גם תדווח.
<עירית בירן: את שאלת קודם בנושא תכניות וילדים מטופלים.
<עירית בירן: כרגע, בתכניות, ממצטיינים ועד ילדים שמקבלים תכנית לסגירת פערים ודרך ילדים שמקבלים תכנית למניעת היגררות לתוך החינוך המיוחד – אנחנו מטפלים כרגע, ספורים, ב-10,000 תלמידים.
<עירית בירן: כל הילדים האלה מטופלים בקבוצות הטרוגניות ולא הומוגניות.
<עירית בירן: זאת אומרת, התכניות מבוקרות, ואנחנו בדקנו.
<עירית בירן: יש מקומות שהקבוצה תהיה עם רוב ילדים שאינם בני הקהילה והם רק צורפו אל הקבוצה, ולפעמים זה קורה הפוך.
<עירית בירן: זה תלוי באותה סיטואציה.
<עירית בירן: הבעיה: יש לנו גנים ובתי-ספר יסודיים שיושבים בתוך שכונה מסוימת, ואז קשה מאוד לעמוד בכללים של שילוב 70%-30%.
<עירית בירן: הוא קצת מורכב כי בבית-הספר יש אחוז גבוה של בני הקהילה, ואז אתה מחפש כי אתה בונה את הקבוצות לתגבור או לטיפוח או מצוינים וכו' לפי היכולות ולאן אנחנו מזניקים אותם.
<עירית בירן: ואם אנחנו מזניקים קבוצה, לא תמיד אנחנו נספור בדיוק את האחוזים ונעמוד בהם.
<עירית בירן: חשוב להגיד את זה.
<עירית בירן: אנחנו משתדלים.
יפעת שאשא ביטון: אבל, אז זה רק מחמיר את הבעיה ומנציח אותה, ואומר למה.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לנו אזור רישום מסוים שיש בו רוב של קהילה אתיופית ואז גם בבית-הספר יש רוב קהילה אתיופית – הנה, מצאנו לעצמנו חברה נבדלת.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא: האם לא במקרים כאלה צריך לחשוב מחדש על אזור הרישום ועל בתי-הספר הקולטים, כדי שלפחות ברמת תכנון יישובית אנחנו נראה שיש שילוב?
<עירית בירן: אנחנו עושים את זה, אבל הורים מאוד מתלוננים אם ילד צריך להיות מוסע משכונה מסוימת לשכונה אחרת, ואז הוא פספס את אותו אוטובוס בבוקר.
<עירית בירן: אם זה באותו אזור מרחב של שלושה ק"מ או 2.5 ק"מ או שני ק"מ לפי הגיל, ילד יכול להגיע ואין בעיה.
<עירית בירן: אבל אם אנחנו צריכים להקפיץ את הילד למרחקים של 15 ק"מ ולפעמים 30 ק"מ מהבית שלו, אז אנחנו כבר יוצרים - - -
יפעת שאשא ביטון: איך הגענו לשם?
יפעת שאשא ביטון: איך ל-15 ק"מ?
<עירית בירן: זה מה שקרה עם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה את המרחב היישובי.
<עירית בירן: סליחה.
<עירית בירן: בחיפה, שהיא עיר, אנחנו נאלצנו ילדים, ואני בכוונה שמה את זה כי שם נסגרו שני בתי-ספר בהחלטה של השר גדעון סער.
<עירית בירן: אם הייתם מסתכלים על המרחקים שהילדים הוסעו, זה מצד אחד של העיר לצד השני בשעות הבוקר עם הפקקים.
<עירית בירן: זה היה סיפור.
יפעת שאשא ביטון: זה לא 30 ק"מ.
<עירית בירן: זה לא 30 ק"מ, אבל עם פקקים של עיר זה לוקח הרבה שעות ויש עליות וירידות וכן הלאה.
<עירית בירן: אני לא אכנס לזה.
<עירית בירן: אני רוצה לעבור לתכנית, אם אפשר.
<חנה אלעזר לגסה: אין תכניות נבדלות ליוצאי אתיופיה?
<עירית בירן: התכניות מפוקחות על-ידי משרד החינוך בצורה חד-משמעית.
<עירית בירן: אנחנו סגרנו אותם.
<עירית בירן: כל תכנית שעובדת בתוך בתי-הספר - - -
<חנה אלעזר לגסה: אבל עובדה שיש תכניות שלא רק שהן קיימות, אלא הן אפילו תכניות שהתקציב שלהן גדל והפעילות שלהן גדלה.
<חנה אלעזר לגסה: אז את לא יכולה להגיד שהן - - -
<עירית בירן: הן לא מבודלות.
<קריאה: הן כן מבודלות.
<עירית בירן: הן לא מבודלות, אבל בסדר, אני מוכנה - - -
<קריאה: יש מכסות.
<קריאה: זה בדיוק מה שאת ניסית להסביר - - -
<עירית בירן: ברגע שיש הדרגה ועכשיו נכנסו 20 ילדים לא בני הקהילה - - -
<חנה אלעזר לגסה: הם מדברים על שילוב מיטבי של 80%-20% - - -
<עירית בירן: אמרתי - - -
<חנה אלעזר לגסה: אני חנה אלעזר מאגודת יהודי אתיופיה.
<חנה אלעזר לגסה: מדברים על שילוב מיטבי כאשר זה 80%-20%.
<חנה אלעזר לגסה: זה לא נקרא שילוב מיטבי.
יפעת שאשא ביטון: את תקבלי את רשות הדיבור, ואת תוכלי לדבר ולהציג את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: עירית, בבקשה.
<עירית בירן: אני רוצה להיכנס יותר לעומק לאותן תכניות אנחנו מפעילים, כמו עבודה עם ההורים בגני-הילדים.
<עירית בירן: כל ילדי הגן מקבלים את המפגש, וכל ההורים של ילדי הגן מקבלים את המפגש.
<עירית בירן: הרשויות המקומיות יחד עם הפיקוח של אותו ישוב קבעו מי הם הגנים, כדי שגם לא יהיה מצב שאנחנו מסבסדים פעילות הורים וילדים בגן בשעות אחר-צהריים והצהריים במקום שיש ילד אחד.
<עירית בירן: אנחנו מנסים להגיע למצב שיש לפחות שליש ילדים מהגן שהם בני הקהילה.
<עירית בירן: אנחנו תגברנו תכנית שנקראת "מעגן".
יפעת שאשא ביטון: מה מהות הדרכת ההורים?
<עירית בירן: תודה על החיזוק.
<עירית בירן: הרעיון הוא לחזק - - -
יפעת שאשא ביטון: אגיד לך למה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני חושבת, כל ההורים צריכים הדרכת הורים.
<עירית בירן: נכון, נכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו דיון שלם על הדרכת הורים בכלל, והקדשנו לזה.
יפעת שאשא ביטון: הבנו כמה זה חשוב ונחוץ במיוחד בעידן שלו.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לעשות את זה רק לקהילת אתיופיה?
יפעת שאשא ביטון: למה להפלות את הלבנים?
פנינה תמנו: מה גם שנציגי הציבור אמרו להם שלא צריך את התכנית הזאת.
<עירית בירן: הם אמרו לנו על תכנית אחרת.
פנינה תמנו: את רוצה להגיד לי מה אני אמרתי.
פנינה תמנו: אמרתי שלא צריך תכנית שמלמדת את ההורים להיות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל, פנינה, לא בכעס.
יפעת שאשא ביטון: לא בכעס.
פנינה תמנו: עם כעס, עם כעס.
פנינה תמנו: חבל שההורים שלנו צריכים ללמוד להיות הורים.
<עירית בירן: פנינה, זה בסדר.
<עירית בירן: אנחנו לא מלמדים אותם להיות הורים.
<עירית בירן: אנחנו מחזקים את הקשר של ההורים עם המוסד החינוכי.
<עירית בירן: אנחנו עושים את התכנית הזאת בעוד מקומות – במקומות שאנחנו מקבלים תקציב תוספתי.
<עירית בירן: זה לא חלק מהמהלך הרגיל, כי אנחנו נותנים תכנית העשרה לילדי הגן ותכנית שעובדת עם ההורים כדי לחזק קשר הורה-המהלך החינוכי שהילד עובר.
<חנה אלעזר לגסה: כל הורה צריך חיזוק - - -
<עירית בירן: כשאני אקבל עוד מיליארד שקל לעבודה עם הורים, ואשמח אם תעזרי לי, אז אנחנו נעשה בכל גני ישראל.
<חנה אלעזר לגסה: - - - בתפקיד שלהם כהורים.
<עירית בירן: אנחנו לא מתעסקים בתפקיד שלהם.
<עירית בירן: עוד פעם, אני חוזרת.
<חנה אלעזר לגסה: - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אנחנו לא נכנסים בדיון ככה.
יפעת שאשא ביטון: את תמצי את כל רשות הדיבור שלך.
<עירית בירן: אני אשמח שתבואו לפגוש ולראות את התכנית לעומק, ותראו שאנחנו לא מתעסקים בהורות שלהם.
<עירית בירן: אנחנו מתעסקים בקשר הורה-מסגרת חינוך ואיך אנחנו מחזקים את הקשר הזה.
<עירית בירן: זה נכון.
<עירית בירן: גם אני, כאמא, היו לי קשיים בעניין הזה.
<עירית בירן: אני מסכימה אתךְ שכל הורה צריך את זה.
<עירית בירן: אני לא מדברת על הורות, כי אנחנו כרגע לא מתעסקים בבעיות של הילד בבית.
<חנה אלעזר לגסה: אתם צריכים לטפל בבתי-ספר, במנהלים ובמורים.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה להישאר פה?
<עירית בירן: התכנית השנייה, שמתעסקת בגני-ילדים, היא תכנית שנכנסת ועוזרת בנושא בעיות התפתחות בגני-הילדים – ילדים שלא סיימו נושאים מסוימים כמו דיבור לקוי או כשהם מוטוריים וכן הלאה.
<עירית בירן: עוד פעם, אנחנו מטפלים בכל ילדי הגן, ונותנים הדרכה וליווי גם להורים של אותם ילדים שצריכים.
<עירית בירן: אבל האיתור והליווי הוא לכל הגן.
יפעת שאשא ביטון: של כלל הילדים או רק של הילדים האתיופים?
<עירית בירן: כלל הילדים באותם גנים ששם נכנסנו לעבודה עם התכנית.
<עירית בירן: אין שם ילד שלא יהיה מטופל.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אני לא רוצה רשימת מכולת של כל התכניות שאתם עושים.
יפעת שאשא ביטון: מה שמטריד אותי זה שהסוגיות שעלו כאן הן סוגיות כלליות.
יפעת שאשא ביטון: הדרכת הורים זו סוגיה כללית.
יפעת שאשא ביטון: עיכובים התפתחותיים בגן זו סוגיה לכלל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: נכון שבין הילדים יש שונות, ואגב לא רק כי זה בין אתיופים לבין לא-אתיופים אלא גם בין ילדים שהם ותיקים, שנולדו בארץ והם לא יוצאי אתיופיה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה שלי היא: למה אנחנו צריכים לקרוא לזה תכניות ייחודיות להם, אלא אם כן נעשה שם משהו שהוא באמת ייחודי על-פי צרכים ייחודיים של הקהילה האתיופית, כי אולי זו שפה לאלה שרק הגיעו או משהו כזה ואז אני יכולה להבין?
יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו מדברים על ילדים שנכנסו למערכת החינוך, וחלקם אפילו נולדו כאן ויש להם עיכוב שפתי, הם צריכים להיות מטופלים יחד עם יתר ילדי הגן.
יפעת שאשא ביטון: למה אני צריכה תכנית מיוחדת בשבילם?
יפעת שאשא ביטון: למה אני צריכה תכנית מיוחדת להורים, להדרכת הורים,רק בשביל האתיופים?
<עירית בירן: המשימה שלקחנו על עצמנו: להגיע למצב שהמיצ"בים והבגרויות של כל הילדים בני הקהילה יהיה דומה בפרופיל לכל דוברי העברית במדינת ישראל.
<עירית בירן: כדי להגיע למטרה הזאת, וזו משימה שלקחנו והיא מורכבת, צריך להתחיל כמה שיותר מוקדם לסגור פערים, להגיע למצב שהכניסה לכיתה א' דומה לפרופיל הכללי ואחר כך להתרומם לגיל עד כיתה ה', למיצ"ב, שזה הסיבוב הראשון שאנחנו בודקים ברמה הישראלית, ולראות שלא פתחנו פערים: לא בשפה, לא במתמטיקה ולא באנגלית.
<חנה אלעזר לגסה: זה תפיסה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת לנהל את זה.
יפעת שאשא ביטון: עירית, אני רוצה לשאול: זה כולל ילדים שנולדים בארץ?
<עירית בירן: אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא אישי אלייך.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזו תפיסה של משרד.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך את השאלות רק כדי להבין את המכניזם.
<עירית בירן: בהחלט, אנחנו לא ממיינים אם ילד נולד בחו"ל, באתיופיה, או בארץ.
יפעת שאשא ביטון: אז פה יש לי בעיה.
יפעת שאשא ביטון: פה יש לי בעיה, ואני אומר אותה.
<עירית בירן: אבל זו התכנית שהוגשה לממשלת ישראל ואושרה.
יפעת שאשא ביטון: אז ממשלת ישראל כשלה כאן באישור של התפיסה, כי אני רוצה לומר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: ילד שנולד כאן, ואני לא יודעת כמה שנים ההורים שלו היו, הוא דף לבן.
יפעת שאשא ביטון: ילד ממוצא אתיופי שנולד כאן הוא בדיוק כמו ילד אחר שנולד כאן.
פנינה תמנו: מה גם שזה סותר את אבני היסוד.
יפעת שאשא ביטון: הוא נכנס לתך המערכת כמו כולם.
יפעת שאשא ביטון: הוא מתחיל ללמוד את השפה כמו כולם.
יפעת שאשא ביטון: הוא מקבל את המענים החינוכיים כמו כולם.
יפעת שאשא ביטון: אז איך קורה?
<עירית בירן: לא כולם מטופלים.
<עירית בירן: זה רק מי שצריך להיות מטופל.
יפעת שאשא ביטון: שניה רגע.
<עירית בירן: האם הפתרון הוא לא לטפל בהם עכשיו ולהגיד "כמו כולם"?
יפעת שאשא ביטון: לא, בכלל לא.
<עירית בירן: אז זה מה שאת מובילה כרגע.
יפעת שאשא ביטון: לא, ממש לא, עירית.
יפעת שאשא ביטון: את לא שומעת את מה שאני אומרת.
<חנה אלעזר לגסה: - - - לטפל - - -
<עירית בירן: אנחנו מטפלים לפי צורך.
<עירית בירן: אם ילד צריך עזרה כדי להתפתח בתחום מסוים – הוא יקבל.
<עירית בירן: אם הוא לא צריך – הוא לא מקבל.
<עירית בירן: אמרתי את זה כמה פעמים: רק לפי צורך של הילד.
יפעת שאשא ביטון: עירית, אסביר לך.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאני אמרתי קודם לטלל.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, זה בטח לא אישי אלייך.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה לא רק משרד החינוך, כי אני בטוחה שאם אנחנו נפנה עכשיו לרווחה, אנחנו נראה בדיוק את אותו דבר.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה לומר, וזה בדיוק מה שאמרתי קודם לטלל על התפיסה: ברור שצריך לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על עולים חדשים שבאמת הגיעו, כן צריך לקחת אותם כקבוצה הומוגנית וללמד אותם את השפה, מעבר לשילוב שלהם, וצריך לעשות אתם דברים ייחודיים.
יפעת שאשא ביטון: אבל ילדים שנולדים בארץ, באמת, ונכנסים למערכת עם כולם ואמורים להתפתח עם כולם שם – נכון שחלקם מיוצאי אתיופיה יהיו להם עיכובים כאלה ואחרים כמו, אגב, שיש לילדים אחרים שהם לא יוצאי אתיופיה שיש להם עיכובים כאלה ואחרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בהם בנפרד.
יפעת שאשא ביטון: אבל למה אני צריכה להגיד שיש תכנית ייחודית ליוצאי אתיופיה לעיכוב שפתי?
יפעת שאשא ביטון: תכנית ייחודית להדרכת הורים ליוצאי אתיופיה שנמצאים כאן?
יפעת שאשא ביטון: אגב, יכול להיות שגם ההורים שלהם נולדו כאן, נכון, פנינה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא טועה.
<קריאה: לגמרי.
פנינה תמנו: הילדים שלי בגן.
פנינה תמנו: אולי אני אקבל זימון בשבוע הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה - - -
<עירית בירן: הילדים של פנינה לא יקבלו טיפול, כי הם לא צריכים כי המשפחה יכולה לתת.
<עירית בירן: מי שצריך מקבל.
פנינה תמנו: מה ההבדל ביני לבין אלה שנולדו בארץ?
<עירית בירן: ההחלטה היתה לתת העדפה מתקנת.
פנינה תמנו: בבקשה ממךְ.
פנינה תמנו: אמרנו להם את זה.
פנינה תמנו: אמרנו שזה לא מקובל.
פנינה תמנו: אלה תכניות שכשלו.
פנינה תמנו: היה את "פאקט".
פנינה תמנו: היו דברים שבאים עם נימה פטרונית, ואתם מחליטים להמשיך לעשות מה שאתם רוצים.
פנינה תמנו: זו בדיוק הבעיה.
<עירית בירן: "פאקט" נסגרה.
<עירית בירן: היא לא עובדת.
פנינה תמנו: עירית, אני יודעת כמה את עובדת קשה.
<עירית בירן: "מעגן" היא שעובדת בכל מדינת ישראל.
פנינה תמנו: את עובדת קשה, אבל אתם לא תעבדו עלינו בעיניים, כי אמרנו לכם שזה לא בסדר.
יפעת שאשא ביטון: פנינה, פנינה, לא לצעוק.
יפעת שאשא ביטון: לא, אצלי בוועדה זה לא ככה.
פנינה תמנו: לא, באמת.
פנינה תמנו: זה כבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם צריכים לשמור על הכבוד בשיח.
פנינה תמנו: - - - הכמות של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, תכנית "מעגן" היא לא לילדים אתיופים.
<טלל דולב: לא ליוצאי אתיופיה.
<טלל דולב: "מעגן" היא תכנית כללית.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שאני יודעת מה זה "מעגן".
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של מעגן זה בדיוק העניין.
יפעת שאשא ביטון: זה לכל ילדי הארץ, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שגם בתכניות האחרות - - -
<טלל דולב: לצערי, לא.
<טלל דולב: אני רוצה רגע - - -
יפעת שאשא ביטון: לילדים שמטופלים ברווחה - - -
<טלל דולב: אני רוצה רגע שתי דקות, - -
יפעת שאשא ביטון: היא רוצה להגיד מה זה "מעגן".
<טלל דולב: - - כי יש פה דילמה רצינית שאנחנו גם במשרד החינוך וגם במשרדים האחרים מנסים לראות איך להתאזן אתה, כי מצד אחד אנחנו נדרשים, ונדרשים ובצדק – השקיעה ממשלת ישראל סכום נכבד של כסף, מעל חצי מיליארד שקל, לארבע שנים, והמטרה של התקציב הזה היא לסייע ליוצאי אתיופיה.
<טלל דולב: יחד עם זה, מטרת התקציב הזה זה לסייע ליוצאי אתיופיה באמצעות השתלבות מיוחדת.
<טלל דולב: יש לנו כאן גם בעיה של שפה, כי מה בעצם עירית אומרת?
<טלל דולב: עירית אומרת:
<טלל דולב: למשרד החינוך אין תקציב לתת לכל הגנים בארץ קבוצות הורים.
<טלל דולב: את עשית את זה בוועדה שלך, והיה על זה דיון.
<טלל דולב: אין תקציב לתת לכל הגנים בארץ לקבוצות הורים.
<טלל דולב: אז יש תכניות ספציפיות שבהן גנים בוחרים קבוצות הורים.
<טלל דולב: פה נתנה ממשלת ישראל - - -
<חנה אלעזר לגסה: למה לא לתת קבוצות הורים- - -?
<טלל דולב: רגע, רגע, רגע.
<טלל דולב: למה צריך קבוצות הורים?
<טלל דולב: אני לא יודעת.
<חנה אלעזר לגסה: משותף עם הורים.
<טלל דולב: משותף.
<קריאה: רגע, שנייה.
<קריאה: בגלל שהם רצו.
<טלל דולב: אבל זו תכנית שקיימת.
<טלל דולב: יש ישובים שבוחרים מתקציבם.
<טלל דולב: יש ישובים - - -
<קריאה: חנה.
יפעת שאשא ביטון: עירית, אנחנו לא אומרים לא לעשות ואנחנו לא כופרים במה שנעשה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על האיך ואנחנו מדברים על הלמי.
<טלל דולב: אבל צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: נשמע פה משהו שלי הוא קשה.
יפעת שאשא ביטון: את אומרת: בעיה של שפה.
<טלל דולב: אבל אני לא אמרתי.
יפעת שאשא ביטון: אני עוד פעם מחזירה אותך לשני ילדים שנולדו במדינת ישראל.
<טלל דולב: אני לא אמרתי: בעיה של שפה.
יפעת שאשא ביטון: את אמרת קודם: - -
יפעת שאשא ביטון: - -יש פה גם עניין של שפה.
<טלל דולב: לא, אני לא אמרתי "שפה" בכלל.
<קריאה: שפה של מושגים.
<טלל דולב: אני אמרתי שיש פה שפה של מושגים שאנחנו משתמשים בהם.
<טלל דולב: התכנית איננה ייחודית.
<טלל דולב: מה שייחודי פה זה ההקצאה.
<טלל דולב: זאת אומרת, מה שאנחנו באים להגיד זה כך: נתנה ממשלת ישראל תוספת תקציבית למשרד החינוך על מנת שיוכל, החל מהגיל הרך, לעסוק בפעילויות, ובמקרה הזה זה חיזוק המשפחה לפי אחת מאבני היסוד.
<טלל דולב: לקח משרד החינוך תכנית שפועלת גם ביישובים אחרים – - -
פנינה תמנו: אז את אומרת: זו תכנית לאומית.
<טלל דולב: - - תכנית שלא פזורה בכל הארץ כי אין משאבים, אבל שפועלת גם ביישובים אחרים, והקצה את האפשרות לבצע את התכנית הזאת לארבע רשויות מקומיות, 41 גנים, כאשר קריטריון ההקצאה היה היקף הילדים יוצאי אתיופיה באותן רשויות ובאותם גנים.
<טלל דולב: זו לא תכנית מיוחדת.
<טלל דולב: פועלות עוד קבוצות כאלה במגוון מאוד גדול של רשויות בהרבה מסגרות באמצעות תכנית לאומית לילדים ונוער בסיכון, באמצעות שיקום שכונות ובאמצעות תקציבים אחרים.
<טלל דולב: במקרה הזה, ההקצאה הזאת של התקציב, שאני לא מסתכלת במצגת לראות, תקציב לא גדול – כמה מאות אלפי שקלים – הוקצתה לארבעה ישובים שבהם יש אחוז גדול של יוצאי אתיופיה, הוקצתה לגני-ילדים באותם ישובים כשדאגו שבאותם גני-ילדים יש אחוז גדול של יוצאי אתיופיה.
<טלל דולב: הקבוצות לא נפרדות.
<טלל דולב: הקבוצות הן מעורבות.
<טלל דולב: זה פועל כאילו התכנית הזאת ממומנת מכל מקור אחר.
<טלל דולב: אבל כּיוַונו למקומות שבהם יש יוצאי אתיופיה.
<טלל דולב: לצורך השקיפות ולצורך הסבר לציבור לאן התקציב הזה הולך, אנחנו חייבים לבוא ולהגיד "זה נמצא תחת הכותרת של התכנית הממשלתית", ויבדקו אותנו שלא הלך לשכונת יוקרה בפתח-תקוה או לשכונת יוקרה באשדוד, אלא הלך לגנים שבהם יש אחוז גבוה של יוצאי אתיופיה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה ילך – כמו שאמרה עירית: "את, פנינה, לא תקבלי, כי את יכולה לתת" – למקומות שבהם המשפחות זקוקות לזה - -
<טלל דולב: היישובים.
יפעת שאשא ביטון: - - מתוקף המצב שלהן, ולא בגלל שהן יוצאות אתיופיה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו נמצא שבהרבה מקומות יש ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה שנזקקים לזה, וזה בסדר גמור.
יפעת שאשא ביטון: אבל לא מלכתחילה אני קובעת את זה לפי המוצא שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני מנסה להגיד לךְ.
יפעת שאשא ביטון: זו הבעיה שלי בתפיסה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה מה את אומרת.
<עירית בירן: אבל זו הבעיה כשמנסים מצד אחד לתת תגבור תקציבי, ומצד שני - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אפשר לתת - - -
<עירית בירן: אין דרך לרבע את זה.
יפעת שאשא ביטון: התגבור התקציבי חשוב, וזה היה מהלך חשוב הוא מתבקש.
יפעת שאשא ביטון: הניסיון לראות במערכת איך אנחנו באמת נותנים את כל הכלים למי שצריך הוא חשוב ומתבקש, אבל אנחנו צריכים לראות שבדרך, בגלל התפיסה שלנו, אנחנו לא בעצם חוזרים על טעויות ואנחנו לא משמרים או מנציחים מציאות שהייתה.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון, אנחנו צריכים להיות מאוד עדינים איך שאנחנו גם מנסחים את זה, איך שאנחנו מביאים את זה ואיך אנחנו מקצים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל, בסדר, זה דורש מאתנו אולי קצת יותר, אבל זה חשוב שנעשה את זה, כי אם לא – אנחנו נישאר שם, ולא הכסף יעזור וגם לא התכניות יעזרו.
<טלל דולב: אני חושבת שאת צודקת לגמרי.
<טלל דולב: אני חושבת שבגלל זה גם הרבה דברים ממה שפנינה אמרה בנושא רשויות מקומיות – גם פה באמת יש מקום לשינוי תפיסה.
<טלל דולב: דרך-אגב, יהיה לך, מטעם התכנית, מיפוי של כל המענים ברשויות לא ליוצאי אתיופיה ואיפה משולבים בהם יוצאי אתיופיה.
<טלל דולב: כל העבודה הזאת – זו בדיוק העבודה של שינוי התפיסה ושינוי הפרקטיקה שצריכה להיעשות.
<טלל דולב: אבל אנחנו צריכים גם לדעת מה השפה שמלווה אותה, ואנחנו גם צריכים לתת דין וחשבון שלא עברו 41 מיליון שקל לשנה לאוכלוסיות אחרות בשם השילוב, ואז נראה שהפערים לא נסגרו.
<טלל דולב: יש פה היוון שאנחנו חייבים לעשות אותו.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא זה.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לבנות את זה, אבל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: שוב, זה דורש אולי קצת יותר.
יפעת שאשא ביטון: ממש במשפט, כי אנחנו צריכים לסכם.
יפעת שאשא ביטון: אשמח לשמוח נציג או נציגה של השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: את תאמרי במשפט, כי את כבר בזבזת את כל רשות הדיבור על-הדרך.
יפעת שאשא ביטון: נתחיל אתך.
<דוד מהרט: קוראים לי דוד מהרט מהאגודה לקידום החינוך.
<דוד מהרט: אם את מדברת על משפט, אגיד כך: אני מדבר תקופה ארוכה על מה שנקרא: ואוצ'רים.
<דוד מהרט: שוברים הם דבר ששובר את המסגרות הסגרגטיביות והתכניות הסגרגטיביות, כי, בעצם, היום עושים אינטגרציה לכאורה של 20% שהם לא בני הקהילה עם 80% בני הקהילה.
<דוד מהרט: אני שואל את עצמי: מי הם 20% הילדים שבאים לשבת עם ילדים יוצאי אתיופיה?
יפעת שאשא ביטון: בוא ולא נענה.
<דוד מהרט: לא נענה.
<דוד מהרט: אנחנו יודעים בדיוק מה התשובה.
<קריאה: אני יכול לענות.
<דוד מהרט: ואז, אני שואל את עצמי: האינטגרציה הזאת, שהמהות של אינטגרציה היא שדווקא צריך לחזק את האנשים ולטפח אותם ולהעלות אותם – האם מה שאנחנו עושים פה זה, בעצם, הפוך, שזה דבר מדכא?
<דוד מהרט: אנחנו חלשים, ומצרפים לנו עוד יותר חלשים מאתנו, וביחד אנחנו צוללים למטה.
יפעת שאשא ביטון: אתה גם שבוי בזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חלשים, וצירפו לנו חלשים.
<קריאה: זה לא נכון מה שאתם מדברים.
<דוד מהרט: הסטיגמה שהתקבעה - - -
יפעת שאשא ביטון: אל תראי לי יוצאי דופן, כי אני יכולה להראות לך יוצאי דופן.
יפעת שאשא ביטון: גם אצלי במקום שאני גרה יש יוצאי דופן.
<קריאה: לא יוצאי דופן.
<קריאה: אבל זה לא מה שמתואר.
<דוד מהרט: המודל שאני מציע הוא, כפי שאמרתְ: שכל אחד יקבל שובר לפי הצרכים שלו ויתאימו לו ויאפשרו לו להשתלב בבתי-ספר מחוץ לאזור הרישום שלו ברחבי העיר, איפה שהוא מתאים ואיפה שהוא צריך להיות, ולהשתלב בחוגי העשרה לפי מה שהוא עושה ולא לפי מה שמישהו אחר קובע על-פי מוצא עדתי, ולתת לו שעות תגבור אישיות, ולא קבוצתיות, כי אם אתה מגיע לתיכון יוקרתי – הורה בעל אמצעים מוציא מהכיס הפרטי שלו, מביא מורה פרטי ונותן לו.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון לכל ילדי ישראל ולא רק לאתיופים.
<דוד מהרט: אבל אני אומר שיש פה תקציב גדול.
יפעת שאשא ביטון: גם פה צריך להגיד - - -
<דוד מהרט: נכון, ברור, אבל פה המדינה החליטה להקצות מיליונים רבים בשביל לסגור את הפער הזה.
<דוד מהרט: אם לא נפעל בדרך אחרת, בסופו של דבר, אני חושש שכמו שהיו הרבה תכניות יעברו עוד איזה עשר שנים או חמש שנים ואנחנו עוד פעם נעשה מחקרים ונמצא שהפערים השתמרו.
<דוד מהרט: לדעתי, צריך לפעול בדרכים שונות והשאיפה צריכה להיות לכיוון של האינטגרציה.
יפעת שאשא ביטון: זה – אנחנו מסכימים.
יפעת שאשא ביטון: מהאגודה ידברו במשפט, ואחר כך ידברו מהשלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: מי כאן מהשלטון המקומי?
<קריאה: אין - - -
יפעת שאשא ביטון: אין נציגות רשמית של השלטון המקומי?
<חנה אלעזר לגסה: אנחנו נגד כל התכניות הנבדלות, ופועלים וממליצים לסגור אותן, כי התכניות האלה – בעצם, לאורך השנים, מה שהם עשו זה שמשרד החינוך, המשרד עצמו, לא רואה את התלמידים יוצאי אתיופיה כחלק מאוכלוסיית התלמידים שלו.
<חנה אלעזר לגסה: התכניות המבזות האלה משאירות את התלמידים, כמו שאת ציינת - - -
יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו יודעים.
יפעת שאשא ביטון: תוסיפי משהו שלא נאמר פה, כדי שאנחנו נוכל גם לסכם.
<חנה אלעזר לגסה: אני חושבת שלגבי התקציב, במקום תכניות נבדלות גם להורים וגם לתלמידים, אפשר לעשות תקצוב דיפרנציאלי פרטני לכל הורה ושכל אחד יבחר באיזו תכנית להשתלב ואיפה להיות, ולא צריכות להיות התכניות האלה.
<חנה אלעזר לגסה: זה מה שאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד מישהו רוצה להתייחס במשפט?
<קריאה: אני רוצֶה.
<קריאה: אני רוצָה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני צריכה לסכם את הדיון.
<שרה מאיר: אני מאוד מבקשת שיהיה פה דיון עם ראשי רשויות מקומיות על נושא האינטגרציה או שנקרא לזה: השילוב, ולא על הסגרגציה.
<שרה מאיר: אנחנו עשינו בירושלים פרויקט, ולא התחלנו עם החלשים.
<שרה מאיר: מהאגודה.
<שרה מאיר: התחלנו במצוינים.
<שרה מאיר: גם את המצוינים לא רצו לקבל.
<שרה מאיר: שני ילדים הגיעו לבית-ספר יוקרתי, והילדים האחרים, הלבנים, מסביבם: "למה אתם שניים?
<שרה מאיר: אנחנו מקבלים רק אחד".
יפעת שאשא ביטון: אבל, אנחנו לא לבנים ושחורים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ותיקים ועולים.
<שרה מאיר: בכוונה השתמשתי בטון הזה ובדבר הזה.
<שרה מאיר: אני חושבת שראשי הרשויות המקומיות חייבים להתייצב פה ולהגיד איך הם תורמים לנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: יואב, משפט.
<יואב אפלבוים: משפט אחד – אני רוצה להזכיר את אחת האבנים שאת ציינת.
יפעת שאשא ביטון: יואב, בוא לכאן.
<יואב אפלבוים: לא, ישמעו אותי.
<קריאה: תציג את עצמך, בבקשה.
<קריאה: לא ישמעו אותך בהקלטה.
יפעת שאשא ביטון: יואב מפנימיית האהבה.
<יואב אפלבוים: אני רוצה רק לחדד את אחת האבנים שטלל הזכירה, ובמשך כל הדיון מתעלמים ממנה ואני חושב שזה עיקר ועיקרים.
<יואב אפלבוים: את התקציב שנותנים לכל מיני תכניות מיוחדות צריך להפנות לטיפול דווקא – ואני אומר לבנים ואני אומר שחורים – לאותם אלו שאינם בני העדה, לעסוק בנושא אינטגרציה, בקבלת השונה, בקבלת הזר, איך חיים ביחד, פלורליזם.
<יואב אפלבוים: ואני מציע לאגודה עצמה להעלות כך את הדרישות, - -
<יואב אפלבוים: - - כי מה שאתם עושים הוא אתם מדברים שוב על: בואו נבטל את התכניות המיוחדות לנו.
<יואב אפלבוים: רבותי, יש פה אוכלוסייה גדולה.
<יואב אפלבוים: אותם 80%, חלקם הגדול לא חשוף לאיזו שהיא עבודה אמתית ומעמיקה של קבלת האחר, של החיים עם האחר ושל הבנת האחר.
<יואב אפלבוים: את זה בדיון הזה פספסו.
יפעת שאשא ביטון: יואב, תודה רבה על ההערה החשובה הזאת.
<סופיה עדי: שמי סופי עדי מעמותת "דור למדע", ואנחנו נותנים העשרה מדעית לילדי עולים מאתיופיה מגיל הגן.
<סופיה עדי: כשאנחנו מדברים בעצם על השקעה של הרבה מאוד כספים שהולכים כדי לסגור פערים וחינוך מיטבי, בעצם איך עושים את זה ומה הם הכלים?
<סופיה עדי: בעצם, אנחנו רואים שבמשך ארבע שנים, שבהן אנחנו נותנים פעילויות מדע שהם חווייתיות, אנחנו גם מעשירים את השפה העברית והמדעית בכלל.
<סופיה עדי: כמו שהם לומדים מילים בעברית בכלל, כך הם לומדים גם מילים מדעיות וזה נשמע להם מאוד-מאוד טבעי ומאוד נכון.
<סופיה עדי: קודם כל, זה מקרב את הילדים בינם לבין עצמם.
<סופיה עדי: אני חושבת שזו דרך מצוינת לסגור פערים בחברה ולשלב אותם בצורה מיטבית.
<סופיה עדי: תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: תאמרי רק משפט.
יפעת שאשא ביטון: לא להגיד: "אנחנו", "הם".
יפעת שאשא ביטון: תתקרבי.
<לירון כרמלי: אני לירון כרמלי מעיריית רמלה, ואני מנהלת המחלקה לעלייה וקליטה, ואגיד שני דברים.
<לירון כרמלי: לגבי מה שאמרה חברת הכנסת לשעבר פנינה תמנו, שהרשויות צריכות להיות מעורבות ולקחת חלק ב"דרך החדשה".
<לירון כרמלי: קיבלנו תקציבים, ואנחנו צריכים לפעול.
<לירון כרמלי: נכון יהיה לעשות את השילוב של להגיד לרשות גם מה היא צריכה ואז תקציבים.
<לירון כרמלי: לצורך העניין, אם קיבלתי רכז קידום נוער ואין ילדים - - - נוער, איבדנו את הרעיון.