GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: והם התבלבלו בתפקיד שלהם, כי הם מגנים על העובדים יותר ממה שהם מרגישים את הצורך להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: כמו שמורות טבע קטנות.
<רחל סרור: לכן אני אומרת שאם בחקיקה יחייבו את כל הגיל הרך, את כל מי שיש לו מסגרת, להפעיל את הזכות הזאת להפעיל מצלמה במעגל סגור לחדר המנהלת, ותהיה הזכות למנהלת להסתכל, גם לצורכי הדרכה, זאת אופציה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא הייתי פורשת את זה עכשיו ככה, לצורכי הדרכה וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: לא הייתי עושה האח הגדול.
<רחל סרור: זה גם וגם.
יפעת שאשא ביטון: אבל כן הייתי מתקינה מצלמות כדי להגן על כל מי שנמצא בגן, בין אם זה ילדים ובין אם זה צוות שיכול להיות חשוף גם הרבה פעמים לפגיעה מצד ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבהסדרה שלכם אל מול ההורים, ברגע שההורים מסכימים, לא צריכה להיות בעיה להכניס את זה פנימה.
<רחל סרור: זה לא עובד כך.
<רחל סרור: גם את זה ניסינו ו - - -
מאיר כהן: גברתי, אני רוצה לשאול אותך שאלה.
מאיר כהן: כשזה כבר נעשה, זה נעשה.
מאיר כהן: הנזק אצל הילדים בהרבה מאד מקרים הוא בלתי הפיך.
מאיר כהן: ילדים זוכרים בגיל 20 מה עשתה להם גננת כשהם היו בני 4 ובני 3.
מאיר כהן: אני שואל שאלה.
מאיר כהן: אנחנו כולנו מתעסקים במצלמות וזה מאד חשוב ואני תומך גדול בהצעה של יושבת הראש.
מאיר כהן: אבל אני שואל, תנסי להאיר את עינינו, את מי אתם קולטים לעבודה, איזה הכשרות הם מקבלים והאם - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה הסיפור.
מאיר כהן: והאם מנהלת מוסד של ויצ"ו, כשהיא מגלה אירוע כזה, האם היא צרירה לקבל - - -
<רחל סרור: יש לנו קושי רב בגיוס.
מאיר כהן: אני מסיים את שאלתי.
מאיר כהן: האם כשאתם מגלים דבר כזה, שמנהלת באה ואומרת שבוודאות הייתה התעללות בילד, האם נציג ועד עובדים יושב אתכם בקבלת ההחלטות?
<רחל סרור: אלף כן, אבל אני אגיד את זה אחרת.
<רחל סרור: קודם כל יש קושי רב בגיוס.
<רחל סרור: אנחנו לא מוותרים.
<רחל סרור: לכל מנהלת אצלנו יש ערכת גיוס.
<רחל סרור: היא מחויבת לראיין, היא מחויבת גם לשאול ממליצים, להתקשר אליהם בטלפון, לאו דווקא בכתב, כי אנחנו מכירים גם מקרים שאנשים כותבים כדי לסיים יחסים של עובד-מעביד.
מאיר כהן: מה הפרופיל של מטפלת?
<קריאה: כלום.
<קריאה: אפס פרופיל.
<רחל סרור: לצערי הרב בגלל הקושי בגיוס אז אנחנו נאלצים לקבל.
<רחל סרור: היינו רוצים שתהיה לה בגרות.
<רחל סרור: היינו רוצים אותה מוכשרת יותר, אבל לצערנו הרב יש - - -
<קריאה: רק תעודת זהות.
מאיר כהן: בגרות זה לא ערובה.
יפעת שאשא ביטון: זה באמת אגב הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: מכל הדברים שאת לוקחת, ואני מתחברת לדברים שלך, חבר הכנסת, אני פשוט נתתי לה לסיים את הדברים, זה לא רגע התקינה והכל.
יפעת שאשא ביטון: זה חוסר היכולת לגייס כוח אדם איכותי שמתאים לעבוד עם ילדים.
<רחל סרור: ראוי ואיכותי.
יפעת שאשא ביטון: הוא יכול להיות אגב איכותי ולעבוד בדברים אחרים ולהצליח מאד, אבל הוא לא מתאים לעבוד עם ילדים וזה חלק מהקשיים בגיל הרך בגלל הסיפור של השכר ובגלל הסיפור של הקושי בגיוס של מטפלות.
יפעת שאשא ביטון: חלק מזה זה מה שאמרת בהתחלה, חוסר הפיקוח וחוסר לקיחת האחריות של המדינה.
<קריאה: יש מישהי שהיא סייעת רוטציה בתוך כיתת תינוקיה, עם עבר פסיכוטי.
<קריאה: פסיכוטי.
יפעת שאשא ביטון: כן, נכון, גם את זה יש.
<רחל סרור: לצערי הרב גם המטפלת השלישית בגני הילדים, המון מטפלות טובות ואיכותיות שלנו פשוט הגיעו אליהן בפניות ישירות מהרשויות והן - - -
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני שמחה לפחות לדעת שיש סייעות איכותיות בגנים.
<רחל סרור: יש גם סייעות איכותיות.
<רחל סרור: אסור לשפוך את התינוק עם המים.
יפעת שאשא ביטון: לא, בגנים.
יפעת שאשא ביטון: כי גם שם יש בעיה.
יפעת שאשא ביטון: גם שם צריך להסדיר את כל הנושא של סייעות.
<רחל סרור: גם במעונות.
יפעת שאשא ביטון: את ההכשרה שלהן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שעד השנים האחרונה גם לא הייתה בכלל הכשרה לסייעות בגנים.
יפעת שאשא ביטון: בשנים האחרונות כבר יש סבבים של קורסי הכשרה של שנתיים.
יפעת שאשא ביטון: המפא"ם מקדם את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש שם תהליך, אבל איטי מדי בעיני ובהחלט צריך - - -
<קריאה: גם בצהרונים.
<רחל סרור: גם בתוך הארגון שלנו יש המון הדרכות שניתנות מטעם הארגון, לא מטעם הרגולטור או מטעם המדינה.
יפעת שאשא ביטון: נציגת ויצ"ו, רחל סרור, את נתקלת במקרים – ושאל אותך חבר הכנסת – שבאמת אתם מזהים שיש מצב של התעללות או חשד להתעללות ואתם רוצים לפעול אל מול אותה עובדת.
יפעת שאשא ביטון: ועד העובדים מתגייס לצד מי?
<רחל סרור: זה מאד תלוי.
<רחל סרור: אני הרבה פעמים בקשר ישיר מול הנציגה, מול המזכ"לית שלהם, ואם יש הוכחות, אנחנו עושים איזה שהוא בירור ראשוני ואם אכן נראה שיש בסיס, אנחנו לא נשאיר אותם.
<רחל סרור: אני יכולה לתת דוגמא של האירוע האחרון.
יפעת שאשא ביטון: והם משתפים פעולה, הוועד שלכם?
<רחל סרור: הם משתפים פעולה, גם מנהלת משאבי האנוש וגם ועד העובדים, בוודאי שכן.
<רחל סרור: לא נאפשר וגם לא נעביר.
<רחל סרור: אני אישית לא אתן ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל זה רק כשאתם רואים בעיניים, נכון?
<רחל סרור: לא.
<רחל סרור: תראי, אין לי איזו שהיא דרך לתחקר את זה, אם זה כבר מגיע למשטרה, כי ידי כבולות.
<רחל סרור: אני לא יכולה ללכלך.
<רחל סרור: אז אני עושה סוג של תחקיר פנימי ראשוני, בהתייעצות עם עורכי דין ואם נראה שיש בסיס, לא ניתן לה להישאר במעון וגם לא נעביר אותה.
יפעת שאשא ביטון: את מסכימה איתי שאם יהיו לך ראיות מוצקות על ידי תיעוד של מה שקורה שם, זה יעזור לכם בהחלטה?
יפעת שאשא ביטון: גם במקרים שבהם יש לצורך העניין ניסיון לפגוע במטפלת.
<רחל סרור: ברור.
מאיר כהן: האם אמרתם פעם אחת – את יודעת, אני עוד פעם רוצה לחזור למערכת החינוך.
מאיר כהן: היום מורה שמקלל תלמיד – מובא מיד לבירור.
מאיר כהן: חבריה, אם היום במשרד החינוך מורה קילל תלמיד, קילל תלמיד, הוא מובא לבירור והידיים של משרד החינוך הרבה יותר כבדות.
מאיר כהן: האם אצלכם, אם אחת המטפלות קיללה ילד - - -
<קריאה: ילד לא יודע לדבר.
מאיר כהן: והמנהלת שמעה אותה מקללת, מה קורה?
מאיר כהן: עוברים לסדר היום, או שיש לכם הליך?
<רחל סרור: בוודאי, אנחנו עובדים עם נהלים.
<רחל סרור: יש נוהל הליך משמעת.
<רחל סרור: היא מובאת להליך משמעתי.
<קריאה: מטאטאים מתחת לשטיח.
<רחל סרור: ממש לא.
<קריאה: מטאטאים?
<רחל סרור: לא אצלנו.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת כהן, לצערי הרב גם במשרד החינוך הם לא מפטרים.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשמע את המועצה לשלום ה ילד.
מאיר כהן: הם לא מפטרים, אבל הם באים לבירור ויש אזהרה בתיק האישי.
יפעת שאשא ביטון: ויש מקרים הרבה יותר קשים שהם מזיזים ממקום למקום.
יפעת שאשא ביטון: הם פשוט מזיזים אותם ובמקרה שהוא ממש קיצוני אז מזיזים אותם למחוז אחר או ליישוב אחר.
יפעת שאשא ביטון: נאות מרגלית, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: רחל, תודה רבה.
<ליאור גבאי: בוקר טוב.
<ליאור גבאי: ראשית קודם כל אני מברך את יושבת הראש על עצם העלאת הנושא.
<ליאור גבאי: אני אומר ככה, בשם הארגונים, גם נעמ"ת, גם נאות מרגלית ושאר הארגונים שמפעילים, קודם כל קיים אצלנו אפס סבלנות, בכל אופן ברמת העיקרון לכל מה שקשור או מתבטא בנושא של אלימות, בין אלימות מילולית ובוודאי במשהו שיכול להיות כחשד כאלימות פיזית.
<ליאור גבאי: אצלנו, בשונה אולי ממה שהגברת מויצ"ו אמרה, אין קשר בין הקושי הגדול לגייס עובדות בשכר שהיום ניתן לעשות, אין קשר בין הקושי הגדול של תקינת כוח אדם שמתפקדות בקושי גדול לבין זה שצריך להיות אפס סבלנות לכל מה שקשור לילדים.
<קריאה: זה מה שהיא אמרה.
<ליאור גבאי: גברתי, לא הפרעתי לך, תני לי.
<ליאור גבאי: ולכן אנחנו רואים את זה בחומרה וקרו מקרים גם בארגונים המפוקחים, אז ברור שצריך להיות אפס סבלנות.
<ליאור גבאי: לצערי הרב בכל ארגז של תפוחים קיים תפוח רקוב כזה או אחר.
יפעת שאשא ביטון: שצריך להוציא אותו החוצה, אחרת הכל נרקב.
<ליאור גבאי: שצריך להוציא אותו החוצה.
<ליאור גבאי: אצלנו למשל בארגון אצלי אז המערכת - - -
<קריאה: לא צריך להכניס אותו.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, את לא יכולה לדעת את זה.
<ליאור גבאי: קודם כל בתשובה לשאלתו של חבר הכנסת כהן, אז לאלתר, וזה לא משנה אם זה משהו שמוצק או לא מוצק.
<ליאור גבאי: ברגע שיש רק אמירה כזאת שבאה אפילו מטפלת ואומרת כך וכך שמעתי ממטפלת אחרת, באותו רגע יש הנחיה להשעות את אותה עובדת על כל המשתמע מכך.
<ליאור גבאי: כלומר להשעות, יש לזה משמעות גדולה, כי אתה לא יכול אחרי זה לא לשלם שכר וכו'.
<ליאור גבאי: אבל זו ההחלטה, כי לנגד עינינו עומדים הילדים, שהם חסרי ישע.
<ליאור גבאי: לאחר מכן אנחנו עושים את הבירורים הנדרשים.
<ליאור גבאי: כמובן שנושא המצלמות הוא נושא חשוב ואני אומר בצורה ברורה, בואו נגיד שיש שני שלבים.
<ליאור גבאי: קודם כל שלב אחד חמור, שמתוך 400,000 ילדים יש בסך הכל 120,000 ילדים במסגרות מפוקחות.
<ליאור גבאי: יש 280,000 ילדים במסגרות כמו שהאמא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אם אנחנו נבקש התקנה של מצלמות ואנחנו נרחיב את זה מעבר לפיקוח, כל מי שפותח, כמו שחנות אפשר לחייב בדברים, אני רוצה שכל מי שפותח עסק שקשור בילדים יתקין מצלמה.
<ליאור גבאי: אז אני אענה.
<ליאור גבאי: אז קודם כל הדבר החמור ביותר זה שמדינת ישראל בכל שלב נתון מפקירה 72-73% מאוכלוסיית הילדים.
<ליאור גבאי: זה בלי קשר.
<ליאור גבאי: אחד.
יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה דיון לפני שבוע.
יפעת שאשא ביטון: בוא נתמקד בכם עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם עושים בשביל לטפל בזה.
<ליאור גבאי: שנית, במידה שתהיה החלטה שתאפשר לנו כארגונים לשים מצלמות במסגרות, וכמובן תוך שמירה על העניין של הילדים וכו', אז אנחנו כמובן לא נתנגד.
<ליאור גבאי: אבל לא יתכן לבוא לדרוש מאיתנו היום.
<ליאור גבאי: כדוגמא אני אתן דוגמא נוספת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה לא יתכן לבוא ולדרוש מכם?
יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי שתסיים את המשפט.
<ליאור גבאי: אני אומר בצורה ברורה.
<ליאור גבאי: אם תהיה החלטה – אם זה יהיה בחקיקה או בתקנות, לא משנה – להתקין מצלמות בכל המסגרות המפוקחות, אנחנו נברך על כך.
<ליאור גבאי: אתם לא יכולים היום לבוא - - -
<קריאה: צריך ליזום.
יפעת שאשא ביטון: רגע, בבקשה.
מאיר כהן: זה ברור מה שאתה אומר.
<ליאור גבאי: באופן ברור, לא יהיה אפשר לעשות את זה על מסגרות כאלה ועל מסגרות אחרות לא לעשות את זה.
<קריאה: על כל המסגרות.
<ליאור גבאי: על כל המסגרות, ברור.
יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו עכשיו – או אני או הם?
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על כולם, חברים.
<ליאור גבאי: לא, אני אומר צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: אני במקומך, באמת עכשיו וסליחה שאני אומרת לך - - -
<ליאור גבאי: אבל אני אומר בצורה ברורה.
יפעת שאשא ביטון: יושבת במקום שלך ואומרת אני לא מעניין אותי אם אתם תחליטו או לא תחליטו, אני עושה עבודה - - -
<ליאור גבאי: יפעת, אז אני אומר, אני לא יכול היום לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: עם ההורים ואני אכניס מצלמות.
<ליאור גבאי: שנייה.
<ליאור גבאי: היום אני לא יכול לעשות, גם אם אני רוצה, כי צריך החתמה של כל ההורים, צריך החתמה של כל ה - - -
יפעת שאשא ביטון: תעשו עבודה.
<קריאה: איזה הורה לא יסכים לדבר כזה?
<קרן איוס: צריך לשים שלט בכניסה.
<ליאור גבאי: צריך הסכמה - - -
יפעת שאשא ביטון: תעשו עבודה, אתה יודע למה?
יפעת שאשא ביטון: גם כדי שאותה מטפלת שהשעית, שלא ייצא שהשעית אותה סתם.
<ליאור גבאי: שנייה יפעת.
<ליאור גבאי: צריך החתמה של כל העובדות, צריך החתמה של ההורים.
<ליאור גבאי: אנחנו כארגון יש לנו פיילוט כזה אגב במקום אחד מסוים, שעדיין אנחנו בשלבים לבדוק איך הוא מוכיח את עצמו, אבל בכל מצב אני אומר בצורה ברורה, אנחנו מברכים על זה.
<ליאור גבאי: אם תהיה החלטה כזאת וזה יהיה בתקנות או בחוק, אנחנו נעשה את זה בשמחה, כי טובת הילדים לנגד עינינו.
<ליאור גבאי: בלי קשר, שימי לב ש-280,000 ילדים לא נמצאים במסגרות האלה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים ומודעים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמע את ארגון הגנים הפרטיים.
<קרן איוס: איגוד הגנים.
<קרן איוס: שלום, נעים מאד.
<קרן איוס: אני רוצה להגיד ברמה האישית, שכשעלתה הצעת החוק של חבר הכנסת איציק שמולי, אני הייתי באיזו שהיא עמדה אפילו מתנגדת, גם ממקום של חדירה לצנעת הפרט למטפלות וגם ממקום של זה שרוב הגנים הפרטיים נמצאים בתוך בתים.
<קרן איוס: אני יכולה להגיד לכם שאני עברתי איזה שהוא שינוי בחשיבה ובהחלטה אישית כבעלת גן, שבגן שלי מותקנות מצלמות.
<קרן איוס: ואני רוצה להגיד יותר מזה.
<קרן איוס: מעבר להגנת הילדים יש כאן גם הגנת המטפלות.
<קרן איוס: יש כאן שקט וביטחון להורים ויש פה משהו שמחייב אותנו, כי לצערנו באמת יש יד קלה על ההדק.
<קרן איוס: אני עוד הייתי מחמירה ואומרת לצרף לזה בתקינה תעודת יושר ואישור כשירות לעבוד עם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: זו הצעת חוק שיושבת גם על שולחן הכנסת.
<קרן איוס: אלה דברים שחובה להכניס.
<קרן איוס: בעניין המצלמות אני לא מבינה ממה צריך לחשוש וממה כל כך מתגוננים הארגונים האחרים.
<קרן איוס: ברגע שעושים עבודה טובה ואתה מאמין במה שאתה עושה ואתה גם בבוקר מתוך אהבה לילדים וגם אם יש לך מצוקה בכוח אדם וגם אם יש לך מטפלת אחת שנפלת על יום לא טוב שלה, יהיה אפשר לעמוד מאחורי הדברים ולא צריך את האישור של ההורים.
<קרן איוס: אם צריך לשים שלט בכניסה לגן – בגן זה מותקנת מצלמה ומה שיהיה אפשר לעשות בזה שימוש אחר כך, יהיה אפשר לעשות שימוש, בין אם בחקיקה ובין אם באי החקיקה.
<קרן איוס: אבל מנגנון ההרתעה והביטחון שזה ייתן להורה ולילד שווה לנו לאין ערוך.
<קרן איוס: לא צריך שאנחנו נגיד כולנו ואם האחרים לא אז אנחנו לא, ואם לא כולם אז לא כולנו ואם ואם.
<קרן איוס: צריך להתחיל.
<קרן איוס: כמו שאמרנו בפעם הקודמת נתחיל אחד, שניים, שלושה, בסופו של דבר זה ייכנס למתכונת של רגולציה בכל עניין התקציב, לפחות במערך הפרטי.
<קרן איוס: אנחנו משיתים חלק קטן מזה על ההורים, אז מוסיפים בשכר הלימוד מכל ילד עוד 20-30 שקלים ואין הורה שיסרב לדבר הזה.
<קרן איוס: אני לא מכירה הורה שיסרב להתקנת מצלמה.
<קרן איוס: בכלל, אם יהיה לזה הכשרה בחוק לשימוש כראייה קבילה, אז אני יודעת שאת העין שנשארת אצלי פתוחה, אני אוכל לעצום לחלק משעות הלילה.
<קרן איוס: אז באמת, פחות מנגנוני הגנה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע נציג/ה של משרד החינוך ואחר כך זאב גולדבלט ונציגי ההורים, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: מי מדברת מטעם משרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: אורה, סופי?
<סופי אורטשקנזי: סופי.
יפעת שאשא ביטון: סופי, אני ציינתי את זה תוך כדי הדברים, אבל אני אומר את זה בצורה מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: נכון שאנחנו מדברים גם בעקבות הגל שעלה בעיקר במעונות, אבל אני, על השולחן שלי יושבות הרבה מאד פניות שאני מטפלת בהן מול משרד החינוך ומול גופים נוספים לגבי פגיעה בילדים בגנים מפוקחים של המשרד.
יפעת שאשא ביטון: בחלק מהמקרים גם הייתי סמי-שותפה לתוצאות ולהחלטות והזדעזעתי ממה שהתקבל שם.
יפעת שאשא ביטון: דיברתי ברחל בתך הקטנה עם אנשים מתוך המשרד, עם אנשי מקצוע וגם עם אנשים בשטח.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא אנשים שהם מנותקים וכולם אמרו שגם כשיש דברים כאלה, הידיים של המערכת כבולות.
יפעת שאשא ביטון: ישב כאן נציג שלכם מהלשכה המשפטית, אם אני זוכרת נכון, דיון אחר שעסק בבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: לירון?
יפעת שאשא ביטון: וסיפר שכן, שיש תהליכים בתוך המערכת שצריך לעשות אותם ואי אפשר פשוט לקחת עובד שלא מתאים מסיבות כאלה ואחרות ולפלוט אותו החוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע מכם איפה אנחנו במציאות הזו, שאנחנו רואים שזה כבר לא מקרה חריג וזה לא משהו שנמצא אי שם מעבר להרי האופל, זה כאן, אצל כולנו.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מתמודדים?
<סופי אורטשקנזי: אז דבר ראשון אנחנו כן חושבים שאנחנו מדברים בעצם על מקרים חריגים.
<סופי אורטשקנזי: למשרד יש את הכלים להתמודד עם אירוע אלימות ואגב יש גם טענה שאנחנו עושים את זה יתר על המידה.
יפעת שאשא ביטון: יש יתר על המידה?
יפעת שאשא ביטון: אם מישהו שסורר בתוך המערכת?
<סופי אורטשקנזי: כן.
<סופי אורטשקנזי: יש טענה.
יפעת שאשא ביטון: מצד מי?
<סופי אורטשקנזי: מצד ההסתדרות למשל.
<סופי אורטשקנזי: אוקיי?
<סופי אורטשקנזי: יש גם ריבוי תלונות לאחרונה – ואני לא אפרט את הסיבות – אבל יש ריבוי תלונות גם של הורים ויש גם תלונות סרק.
<סופי אורטשקנזי: גם את זה צריך להבין.
<סופי אורטשקנזי: התלונה לפעמים משמשת ככלי ניגוח בעצם נגד.
<סופי אורטשקנזי: אני לא ממעיטה מהמקרים הקשים.
<סופי אורטשקנזי: יש מקרים קשים והמקרים הקשים מטופלים.
<סופי אורטשקנזי: בחוזר המנכ"ל שבטח כבר שמעת עליו, של אקלים חינוכי, אנחנו מבדילים בין המקרים שמחייבים דיווח לפי חוק העונשין והמקרים שלא חייבים.
<סופי אורטשקנזי: גם במקרים שלא חייבים אנחנו מטפלים.
<סופי אורטשקנזי: יש לנו נוהל מאד מסודר.
<סופי אורטשקנזי: הנושא נבדק.
<סופי אורטשקנזי: ברגע ומתקבלת תלונה, וגם יפית יושבת פה, שהיא גם מטפלת איתנו בנושא הזה, התלונה מטופלת.
<סופי אורטשקנזי: אין תלונה במשרד שלא מטופלת.
<סופי אורטשקנזי: לאחר מכן, בשיתוף פעולה עם אנשי המקצוע אנחנו מגיעים לגיבוש כלשהו של החלטה כלשהי ואנחנו מחליטים אם ללכת לאפיק המשמעתי או אם לטפל ברמה החינוכית פדגוגית במקרה הזה.
<סופי אורטשקנזי: למשל עובד הוראה שצעק על ילד.
<סופי אורטשקנזי: פעם ראשונה שמענו על המקרה הזה, אנחנו נטפל בזה.
<סופי אורטשקנזי: היה והעובד עושה את זה שוב פעם, הנוהל אומר שכבר צריך להעביר את זה לפיקוח, לאנשי המקצוע, לשפ"י.
<סופי אורטשקנזי: כבר להביא את כל המנגנון שלנו לתוך הגן, לראות מה קורה.
<סופי אורטשקנזי: לפעמים לצרף גם מדריכה לתוך הגן.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו מקבלים - - -
יפעת שאשא ביטון: סופי, כמה זה קורה?
<סופי אורטשקנזי: זה קורה הרבה.
יפעת שאשא ביטון: כמה, כמה זה קורה?
יפעת שאשא ביטון: הרי צעקות זה חלק משגרה.
<סופי אורטשקנזי: רגע.
<סופי אורטשקנזי: היה ועובד ממשיך ויש עוד פעם תלונות, אנחנו מטפלים בזה.
<סופי אורטשקנזי: והיה וזה ממשיך, אנחנו מפנים את זה - - -
<קריאה: איך מטפלים בזה?
<קריאה: לשים ראש, לישון, לישון.
<קריאה: הילדים מתוסכלים.
<קריאה: הילדים בטראומה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים רגע על הגנים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אתם חייבים לשמור על איפוק.
<ס"ב: יש לי ילד שהוא עם שבר בפנים, על מה את מדברת?
יפעת שאשא ביטון: אתן חייבות לשמור על איפוק.
יפעת שאשא ביטון: תורכן יגיע, אל תדאגו.
<סופי אורטשקנזי: אוקיי.
<סופי אורטשקנזי: אני פשוט מבקשת להסביר מה קורה בפועל, מה אני יודעת.
<סופי אורטשקנזי: אני יועצת משפטית, אני לא אחראית על המשמעת ואני לא מודעת לכל המקרים, אבל יש הרבה מקרים שכן הגיעו לידיעתי וכך אנחנו מטפלים.
<קריאה: מעניין שלא מגיע מה שצריך להגיע.
<סופי אורטשקנזי: מקום שבו אנחנו רואים שעובד ממשיך, אנחנו מעבירים את זה לאפיק המשמעתי.
<סופי אורטשקנזי: באפיק המשמעתי יש אפשרות, יש כלים למערכת.
<סופי אורטשקנזי: יש לנו את חוק שירות המדינה למשמעת, יש לנו את סעיף 31 לחוק שירות המדינה משמעת שמאפשר לתת התראה ונזיפה.
<סופי אורטשקנזי: היה ולא קורה עם זה מספיק אנחנו הולכים גם לאפיק שיש כמה אפשרויות.
<סופי אורטשקנזי: או ללכת לאפיק המשמעתי של פיטורי משמעת.
<סופי אורטשקנזי: זאת אומרת רק לבית הדין למשמעת יש סמכות לפטר.
יפעת שאשא ביטון: כמה כאלה קרו?
<קריאה: מעט מאד.
יפעת שאשא ביטון: לא, סליחה רגע.
יפעת שאשא ביטון: כמה מקרים כאלה קרו?
<סופי אורטשקנזי: אני לא יודעת.
<סופי אורטשקנזי: אין לי את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: שימו לב אגב, וזה לא רק אלייך ההערה שלי עכשיו – לאף אחד אין נתונים על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שלכולם יש דו"חות תקציביים ואני בטוחה שכולם יודעים מה רמת המיצ"ב שלהם והציונים שלהם ואנחנו יודעים הכל על הכל, אבל - - -
<ס"ב: למה הגננת - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, ס'.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא יודעים לא במעונות, לא בגנים, לא במשרד החינוך, לא בפרקליטות, בשום מקום אין לנו נתונים על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: תגידו לי, זה לא מראה על כשל מצדנו?
<סופי אורטשקנזי: טוב.
<סופי אורטשקנזי: לא, זה לא מראה על כשל.
יפעת שאשא ביטון: ביכולת שלנו לטפל במקרים האלה?
<קריאה: סופר כשל.
<סופי אורטשקנזי: אני רוצה להמשיך.
<סופי אורטשקנזי: רגע, זה לא מראה על כשל.
<סופי אורטשקנזי: אני אישית מטפלת במקרים שמגיעים אלינו.
<קריאה: אבל כמה?
<סופי אורטשקנזי: יש הרבה תלונות שמוגשות.
<סופי אורטשקנזי: אני מטפלת בזה אישית ואנחנו משתפים פעולה עם אגף המשמעת גם כן.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו כן מטפלים בדברים.
<סופי אורטשקנזי: זה אחד.
<סופי אורטשקנזי: לגבי הנתונים, אני חושבת שאתם תוכלו לקבל אותם בהמשך.
<סופי אורטשקנזי: אני לא אחראית על הדיווח של הנתונים.
<סופי אורטשקנזי: היה ואנחנו רואים שעוד לא מתאים למערכת, יש לנו כן את הכלים לטפל בו.
<סופי אורטשקנזי: יש לנו את הכלים.
<קריאה: בשביל זה הגננת בגן, ששברה לבן שלי את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אגיע אלייך לילי, אני ארצה שתגידי לי כמה אנשים פיטרתם מהמערכת בגלל שהם לא מתאימים.
יפעת שאשא ביטון: בנות, בבקשה, תנו לנהל את זה כמו שצריך, אם אנחנו רוצים גם לצאת עם תוצאות.
<סופי אורטשקנזי: אז אני רוצה פשוט לחדד, כי יש כנראה דברים שלא הובנו עד תום.
<סופי אורטשקנזי: עצם העובדה שעובד עובר עבירת משמעת, למשל התנהלות בלתי הולמת של עובד הוראה זה גם לצעוק על ילדים.
<סופי אורטשקנזי: אבל גננת שצועקת על ילדים כדרך שגרה, לא מתאימה למערכת.
<סופי אורטשקנזי: זו גם עילה פדגוגית לפטר אותה.
יפעת שאשא ביטון: כמה זה קורה?
יפעת שאשא ביטון: את יודעת כמה אני מכירה במערכת שלא יודעת לדבר חוץ מלצעוק?
<קריאה: האוזן יצאה לילד מהמקום כבר.
<סופי אורטשקנזי: אני רוצה - - -
יפעת שאשא ביטון: ילדים שמגיעים אלי ומספרים לי על בתי ספר שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אין שום משהו שהם מחויבים לי.
יפעת שאשא ביטון: ילדים תמימים שאומרים שיש להם מורים שנראה להם שההורים שלהם לא לימדו אותם לדבר.
יפעת שאשא ביטון: גם כשהם רוצים לומר משהו טוב, הם אומרים בצעקות.
יפעת שאשא ביטון: זה הרושם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אם את רוצה בואי נצא החוצה למערכת ונעבור בין הילדים ונשאל אותם ואת תראי אגב שצעקות זה לא מקרה שמטופל.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לארג'ית אתכם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת אני בכלל לא הולכת למקום הזה של צעקות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מה קורה במקרים כמו מה שאנחנו שמענו כאן שבמקרה זה היה בגן פרטי.
יפעת שאשא ביטון: יש לי הקלטות ותיעודים גם מגנים של משרד החינוך ומה המערכת עושה איתם?
<סופי אורטשקנזי: אוקיי, אז אני פשוט רוצה להבהיר שכאשר קיים הליך שמתנהל ברמה הפלילית, אנחנו צריכים כדי לטפל בדברים קודם כל לתאם את הדברים מול המשטרה ואנחנו יכולים גם למשל להשעות עובד על פי סעיף 48 לחוק המשמעת.
<סופי אורטשקנזי: כלומר למנהלת הכללית יש סמכות להשעות עובדת מעילה שהיא עילה מנהלית בעצם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא קורה בפועל.
<סופי אורטשקנזי: זה קורה הרבה, סליחה.
<סופי אורטשקנזי: ופה יושבת יפית, הממונה על המשמעת והיא יכולה לספר לכם כמה השעיות יש במערכת.
<קריאה: אתם יודעים משהו להצטדק.
יפעת שאשא ביטון: אם נסגר התיק - - -
<קריאה: אתם לא רואים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, בסוף את לא תוכלי לדבר וחבל, כי אני רוצה שתדברי.
יפעת שאשא ביטון: היה תהליך של משטרה - ואני בכוונה מקשה עלייך ואני יודעת שלא הכל על הכתפיים שלך.
יפעת שאשא ביטון: אני גם יודעת מי האנשים שאני עובדת מולם ואת יודעת מה אני מצפה מהמשרד?
יפעת שאשא ביטון: אני מצפה מהמשרד שיבואו ויגידו אתם המחוקקים, תנו לנו כלים.
יפעת שאשא ביטון: תנו לנו כלים כדי שאנחנו נוכל להוציא החוצה לא את מי שהרביץ ובעט, את מי שלא מתאים לילדים במערכת.
יפעת שאשא ביטון: כי אני לא צריכה שירביצו להם בשביל שיתעללו בהם נפשית ולא עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: שאף אחד לא יספר לי פה שעושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה נתונים כמה מורים או כמה אנשים חינוך יצאו מהמערכת על הרקע הזה, רק בשנה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: לא רוצה שתאספו לי נתונים משנים קודמות.
יפעת שאשא ביטון: בואו נראה מה באמת קורה.
<קריאה: מגן לגן.
<קריאה: מעבירים אותם מגן לגן.
יפעת שאשא ביטון: סופי, איך אנחנו יכולים לעזור לכם?
יפעת שאשא ביטון: הרי מה שקורה זה שכשתיק נסגר אז כביכול אין שום עילה להוציא אותם החוצה והאנשים האלה נשארים בתוך המערכת ופשוט עושים איזו קוסמטיקה קטנה ואנחנו מוצאים אותם פשוט בגן אחר.
יפעת שאשא ביטון: סופי, אני באמת שואלת.
יפעת שאשא ביטון: איזה כלים צריך כדי שאנחנו נעזור לכם להוציא החוצה - לא בתהליך של שנים - את מי שלא מתאים.
<סופי אורטשקנזי: מקום שבו יש לנו אפשרות להשתמש בראייה, למשל אם התיק נסגר במשטרה אני לא חושבת שאנחנו יכולים להשתמש בהקלטה.
<סופי אורטשקנזי: זה דבר ראשון.
<סופי אורטשקנזי: אם יורשה לנו להשתמש בדברים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משאירים את האנשים וחיים עם זה בשלום?
<סופי אורטשקנזי: לא, לא משאירים.
<סופי אורטשקנזי: סליחה.
<סופי אורטשקנזי: בזמן שקיימת תלונה במשטרה – תלונה הוגשה במשטרה והמשטרה חוקרת – אנחנו גם שוקלים להשעות עובד על מקרה חמור, הואיל ומדובר על חשד לעבירה חמורה.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו כן עושים את זה.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו פונים למשטרה, שואלים את המשטרה האם יש לנו – כי יש הנחיות יועץ בעניין הזה – האם יש לנו אפשרות לזמן את העובד לשימוע ולשקול את השעייתו הדחופה.
<סופי אורטשקנזי: המשטרה לפעמים אומרת כן ולפעמים אומרת לא, כי היא באמצע חקירה ויש סיכון בעצם שאנחנו נשבש את הליך החקירה, שזו גם עבירה פלילית.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו לא רוצים לחשוף את העובדים שלנו לעבירות פליליות.
<קריאה: תשעו את העובד עד ש - - -
<סופי אורטשקנזי: אני רוצה להגיד שבדרך כלל אנחנו כן מצליחים גם לקיים את ההליך המנהלי הזה, שהוא הליך מנהלי במקביל בעצם לחקירה הפלילית שמתנהלת.
<סופי אורטשקנזי: היה ומסתבר שהחקירה הולכת לכיוון של הגשת כתב אישום או שבאמת יש חומר מספק, אז יפית מעבירה את החומר, יפית – תתקני אותי אם אני טועה – היא מיידעת את - - -
יפעת שאשא ביטון: מה תפקידה, סליחה?
<סופי אורטשקנזי: היא ממונה על המשמעת במשרד החינוך.
<סופי אורטשקנזי: מיידעת את נציבות שירות המדינה ולנציב שירות המדינה יש סמכות להשעות את העובד עד תום ההליכים, היה ומחליטים בעצם לפתוח תיק נגד העובד והעובד לא יכול לחזור למערכת במקרה כזה, עד שהתיק שלו סגור ברמה המשמעתית, לפי החלטה של בית הדין למשמעת.
יפעת שאשא ביטון: נסגר התיק, מה קורה?
יפעת שאשא ביטון: סופי, אני איתך, נסגר התיק, מה קורה?
<סופי אורטשקנזי: אוקיי, נסגר התיק, אנחנו בכל זאת עושים בדיקה של הראיות שיש לנו ברמה מנהלית.
<סופי אורטשקנזי: ברמה המנהלית הראיות שדרושות הן לא הראיות שדרושות להעמדה לדין משמעתי או לדין פלילי ואנחנו בודקים את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: יפית, את רוצה משפט?
<סופי אורטשקנזי: בסדר, יפית יכולה להשיב.
יפעת שאשא ביטון: ממש משפט, כי אני עוד רוצה לשמוע את ההורים, את המועצה לשלום הילד ואנחנו צריכים להתכנס לסיום.
<יפית איצקוביץ: לגבי טיפול נציבות שירות המדינה, אגף המשמעת בעובדי הוראה על אירועים של פגיעה בתלמידים וילדים, זה לא קיים אם אין הליך פלילי.
<יפית איצקוביץ: הנציבות לא מסוגלת לחקור ילדים ולקבל מהם את המידע וגם ההליך המשמעתי בנציבות הוא הליך שהוא מאד דומה להליך הפלילי מבחינת הראיות שצריכים להציג בבית הדין למשמעת.
<יפית איצקוביץ: ולכן הם לא יכולים לקיים הליך רק על סמך עדויות של הורים למשל, כי זה עדויות שמיעה.
<יפית איצקוביץ: הנציבות פועלת במצבים שבהם יש הליכים פליליים, גם בנושאי השעיה, גם בנושא פיטורים של העובד אחרי הרשעה פלילית.
<יפית איצקוביץ: כאשר התיק הפלילי נסגר, הנציבות את חומר הראיות בתיק הפלילי, האם יש שם ראיות שהם יכולים להשתמש בהן, כי אם המשטרה עשתה את החקירה, אז הם יכולים לעשות שימוש בראיות האלה כדי להעמיד לדין משמעתי את העובד.
<יפית איצקוביץ: אם הנציבות מחליטה לא להעמיד את העובד לדין משמעתי, כי התיק בדרך כלל נסגר מחוסר ראיות, אז אנחנו שוקלים לעשות הליכים בתוך המשרד.
<יפית איצקוביץ: מצבים שבהם יש לנו מקרים חוזרים ונשנים יש לנו כלים לטפל, אבל אנחנו כפופים למה שהחוק ומה שהכלים המשפטיים מעמידים בפנינו.
<יפית איצקוביץ: אנחנו צריכים – גם המשרד צריך ראיות כדי לטפל בעובד.
<יפית איצקוביץ: השעיה דחופה אנחנו עושים ברוב המקרים במקביל להליכים במשטרה.
<יפית איצקוביץ: יש לנו שיתוף פעולה טוב מהמשטרה מהבחינה הזאת.
<יפית איצקוביץ: נדירים המקרים שבהם הם לא מאפשרים לנו לקיים את השימוש.
<יפית איצקוביץ: אתם חייבים גם להבין שרוב המקרים שמגיעים למשטרה, מגיעים אחרי שנעשה איזה שהוא בירור בתוך המשרד.