GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינת וייגלר: אנחנו, כל אחד, בחלקה הקטנה שלו, מנסה לעשות את העבודה הזו אבל זה בוודאי מאוד משמעותי במה שנוגע לילדים.
<רינת וייגלר: לגבי ועדות הפטור, קודם כל אין לי מידע ספציפי לגבי העלייה.
<רינת וייגלר: לא בדקנו, אנחנו כמובן נידרש לעניין הזה, איפה הנקודה, מה גורם לעלייה הזו ויש יותר ממרכיב אחד.
<רינת וייגלר: צריך גם לבדוק את הנקודה שוורד הציעה, לגבי התייחסות לשינוי באזורים.
<רינת וייגלר: יש גם שינוי בתפיסות של ועדת הפטור.
<רינת וייגלר: אני לא יודעת אם זה מונע מזה שיש יותר דגש על רצון לפנות, על צורך, אין לי מושג, זה נתון חשוב מאוד שנידרש אליו.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: זו בדיוק הסיבה.
יפעת שאשא ביטון: רב הנסתר על הגלוי בעניין הזה ושווה לעצור ולבחון מקרוב את מה שקורה בוועדות הפטור וללמוד מזה.
<רינת וייגלר: לגבי ועדות הפטור, בהקשר הזה, יש מקום שתצא קריאה לעומדים בראש הוועדות.
<רינת וייגלר: צריך איזשהו דיווח מסודר.
<רינת וייגלר: מי שעומד בראש ועדות הפטור זה גורם שהוא גורם פרקליטותי ולכן צריך תשובה לשאלה איך הם רואים גם מן הנקודה שלהם.
<רינת וייגלר: אנחנו יכולים כמובן לבחון בהקשר שלנו, של הפניות, על ידי העו"סים לחוק הנוער, לראות אם שם יש שינוי במדיניות.
<רינת וייגלר: זה דבר שאביא לבדיקה בתוך המשרד ואני אבקש להעלות את הנקודה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רינת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עמיר קשי, המפקח הארצי על ועדות תכנון טיפול והערכה.
<עמיר קשי: קודם כל אגיד על הזווית של שאלת העוני וילדים במצבי סיכון.
<עמיר קשי: זו לא הסיבה שעליה אנחנו בונים את ההתערבות שלנו בילדים.
<עמיר קשי: המספרים פה גדולים ויחד עם זאת במסגרות שלנו אנחנו כן משלימים חסכים שצריך, כמובן במועדוניות או במעונות רב תכליתיים, בפנימיות יום ובכל השירותים הקהילתיים.
<עמיר קשי: כמובן שבמענים החוץ ביתיים אין שאלה.
יפעת שאשא ביטון: מהם מענים חוץ ביתיים, מוציאים ילדים על רקע של מצב כלכלי?
<עמיר קשי: לא.
<עמיר קשי: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו חידדנו כאן באחת הועדות, האם יותר שווה להשקיע את הכסף של ההוצאה החוץ ביתית בתוך המשפחה כדי לשקם אותה מבחינה כלכלית מאשר להוציא ממנה את הילד.
<עמיר קשי: לגמרי.
<עמיר קשי: מבחינתנו זו לא סיבה.
<עמיר קשי: זה כן מענה שאנחנו מתייחסים אליו.
<עמיר קשי: מצב סוציואקונומי הוא משהו שאנחנו נותנים לו מענה.
<עמיר קשי: התכניות שפותחו בשנתיים האחרונות וגם בשנה האחרונה, כמו "נושמים לרווחה", אלו תכניות משפחתיות, לא רק לילדים אלא לכל המשפחה.
<עמיר קשי: "נושמים לרווחה" ב-95 רשויות, תכנית "מפה" שהיא באזור הדרום.
<עמיר קשי: יש תכניות תעסוקה, "תעסוקה לרווחה" ו"אשת חיל", שהן מסתכלות על הזווית התעסוקתית של ההורים ועזרה, גם כלכלית וגם תעסוקתית, כמובן משפיעה על הילדים ועל המעגלים המשפחתיים הנוספים.
<עמיר קשי: תכנית "משפחה בשביל הצמיחה", למשפחה מסביבה פגועה שההפניה אליהן היא דרך ילדים במצבי סיכון, אבל הן גם מלוות בסל תקציבים עשיר וגמיש, שאיתו אפשר לעזור למשפחה במגוון צרכים, גם ברכישה, בסיוע, ברכישה של דברים בסיסיים לבית, דרך חוגים, טיפולים, זה סל עשיר.
<עמיר קשי: כרגע שתי התכניות האלו הן בעשר רשויות והכוונה בתקציב הקרוב להרחיב את התכניות האלו.
<עמיר קשי: הן גם מלוות במחקרים.
יפעת שאשא ביטון: התכניות אלו, אם אנחנו ממפים את המטרות שלהן, מעבר להתמודדות עם סיטואציית העוני או עם המשבר הכלכלי בתוך הבית, האם אחת המטרות היא גם להוציא אותן ממעגל העוני?
יפעת שאשא ביטון: יש לתכניות האלו פוטנציאל להוציא אותן מן המעגל או רק להתמודד?
<עמיר קשי: זה קצת יומרני להוציא ממעגל העוני, אבל כן, המטרה היא לסייע ולהתמודד עם העוני שהוא לא רק משרד הרווחה, העוני הוא דבר רחב וצריך לעזור בדיור, בחינוך, בבריאות ובכל מה שאנחנו יודעים.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, הביטוח הלאומי הוזמנו ולא הגיעו כדי לתת מענה בהקשר הזה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רונית.
<רונית צור: אני רוצה להתייחס לנושא של ההליך הפלילי, אבל קודם כל אני מברכת את המועצה לשלום הילד על הדוח ועל הנתונים ועל איסוף הנתונים לאורך כל כך הרבה שנים.
<רונית צור: זה בהחלט מקור שממנו אפשר לשאוב ולבנות את תכניות העבודה שלנו.
<רונית צור: אני רוצה להתייחס לאחוז הנמוך של כתבי אישום.
<רונית צור: יש הרבה מאוד מה לעשות.
<רונית צור: אני חושבת שבכל המערכות, בכל גורם, אבל צריך גם לזכור שאם אנחנו, חוקרי ילדים, חוקרים ילדים עד גיל 14, הרי רוב רובם של הילדים שאנחנו חוקרים, מעל 7,000 ילדים, הם ילדים באלימות שבוצעה על ידי אחראי, אלימות שהיא ברובה אלימות במשפחה.
<רונית צור: לא תמיד כתב אישום ומיצוי ההליך הפלילי הם הדרך הנכונה, כשרוצים לשקם את המשפחה.
<רונית צור: בהרבה מהמקרים, אם רואים שיש אפשרות של הליך טיפולי אז במקרים האלה של אלימות בתוך המשפחה יש חשיבות מאוד גדולה להליך הטיפולי ולאו דווקא להליך פלילי.
<רונית צור: אם המשפחה משתפת פעולה בהליך הטיפולי אז יש מקום לא להגיע לכתב אישום אלא לפנות להליך הטיפולי.
<רונית צור: אם אנחנו רואים שיש חזרה ויש חקירות חוזרות אז בוודאי, או אם יש אלימות מאוד חמורה, אז גם כאן אבל, צריך לפלח את המקרים ולראות באילו מקרים זה באמת לא יגיע לכתב אישום כי לא תמיד כתב אישום הוא הדבר הנכון.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לפלח את זה כי בואו נודה על האמת, אדם אחראי ואני בכוונה לא אומרת עכשיו למי מההורים אני מתייחסת, אבל אדם אחראי שאונס את הילדים שלו, פוגע בהם מינית, אנחנו מדברים על היקפים מאוד גדולים, אז ברור לנו שבתוך הסל הזה יש גם מקרים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: איזה שיקום אתה עושה למשפחה ואיך הילדים האלה יבואו ויתלוננו שוב אם הם רואים שהמערכת מחזירה את אותו האדם שפוגע לתוך הבית?
יפעת שאשא ביטון: זה איזשהו מעגל שצריך לפרוץ אותו.
<רונית צור: אני מסכימה עם כל מלה.
<רונית צור: יש 7,000 ילדים עם אלימות בתוך המשפחה, ילדים נפגעי עבירות מין.
<רונית צור: אנחנו חוקרים כ-2,500 ילדים בשנה.
<רונית צור: בעבירות האלו, בעבירות מין, יש כאן אולי עניין של - - - יש כאן אולי עניין של טיפול, כאן זה חייב להיות הליך פלילי.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק כמה מתוך ה-2,500 האלה לא קיבלו פטור.
<רונית צור: ובאמת יש כאן חלק, נושא של בין אחים, בין בני דודים, כל הנושאים האלה, באמת צריך לפלח את הנתונים.
<רונית צור: יחד עם זה, למרות מה שאמרתי ומסגרתי את דבריי, אני חושבת שיש מה לעשות גם במסגרת של המשטרה.
<רונית צור: נכון שבפגיעות מיניות לרוב אין ראיות, אבל עדיין האחריות לאיסוף הראיות ולעיבוי הראיות היא על המשטרה.
<רונית צור: אנחנו בחקירות ילדים חייבים לחדד את השיטות שלנו כדי לגרום ליותר חשיפה.
<רונית צור: אנחנו הולכים בכיוונים האלה ועשינו שינויים מאוד גדולים באסטרטגיה שלנו, אסטרטגיה של חקירות חוזרות, לא רק חקירה אחת.
<רונית צור: יש כאן עבודה רבה שאנחנו, בחקירות ילדים, עושים ומתקדמים בשינוי הכלים שלנו ושיפור של הכלים, גם בפרקליטות, כפי שציינת.
<רונית צור: אחד הדברים החשובים הוא שנדע לאורך כל הרצף כי יש לנו בעיה שאין לנו את המידע - - -
יפעת שאשא ביטון: שהרשויות שם גם לא מתכתבות אחת עם השנייה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את זה.
<רונית צור: לא יודעים מה קרה בסוף ההליך.
<רונית צור: אולי יש כאן מקום שהוועדה תיכנס, איך אנחנו מקדמים את הקשר הזה בקבלה ובידיעה מה קורה, בהעברת הנתונים מההתחלה, שאנחנו נדע ונקבל פידבק והיזון לחקירות שביצענו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על זה למעלה משנה, כמעט שנתיים אנחנו סוגרים כאן בוועדה שבה אנחנו עוסקים בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי היא שאנחנו מפחדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את החשיבות, אנחנו רוצים לצלול פנימה ויש איזושהי רתיעה מלגעת בפרטים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נלמד את הנושא הזה באמת בדקדקנות וברזולוציות הכי קטנות, אנחנו לא נצליח להוציא מכאן כלום.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת זה הקשר בין הגופים השונים, אנחנו דיברנו על המשטרה ודיברנו על הפרקליטות ודיברנו על מה שקורה אחר כך בבית המשפט, חוקר ילדים מתחיל תהליך בקריאת החירום והוא לא יודע מה קרה בסופו של תהליך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים לאמוד בעצם את אופי התהליך ואת האיכות שלו לאורך הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באמת יודעים לומר לגבי פגיעות מיניות או פגיעות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: איפה באמת יש ועדת פטור, למה ועדת פטור, מה קרה בסוף התהליך.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שהיה תהליך שיקומי שהצליח ויכול להיות שבחלק מהמקרים היה תהליך שיקומי שלא הצליח.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו מצג נתונים שנוכל לתרגם אותו אחר כך להחלטות, למדיניות, לדרך פעולה.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו את הנתונים האלה וזה הדבר הראשון שאנחנו חייבים להוציא.
יפעת שאשא ביטון: את, רונית, במקרה שלך עשית גם מחקר מאוד גדול ומקיף בנושא הזה והוא משמש בסיס בשבילנו, בסיס לחקיקה, בסיס לדרכי פעולה ואני חושבת שאם נעשה את אותו הדבר בהיבט הרחב, כפי שאנחנו ציינו כאן, אנחנו נוכל לעזור לילדים הרבה יותר ממה שאנחנו יכולים לעזור היום.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רונית ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<עירית בירן: צהריים טובים, עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.
<עירית בירן: אפתח ואחר כך אעביר לאנשי המקצוע להמשך התייחסות.
<עירית בירן: קודם כל בנושא של הזנה, יש לנו תכנית הזנה מאוד מורחבת במשרד החינוך.
<עירית בירן: היינו רוצים שהיא תהיה מורחבת יותר, אבל המשאבים הם קצרים.
<עירית בירן: כמעט מיליארד שקל בשנה יוצא בכל שנה להארכת יום הלימודים והזנה, מגני הילדים במסגרות שונות.
<עירית בירן: יש אזורים בהם זה עד כיתה ו', יש אזורים בהם זה עד כיתה ג', בתכניות שונות, אם זה דרך ציל"ה, יום ארוך, מיל"ת וכן הלאה, או מועדוניות, ששם אנחנו עובדים בשיתוף עם משרד הרווחה.
<עירית בירן: בסך הכול הכללי ברור לנו שאם רוצים לטפל בנושא בצורה יותר רחבה, אז יש לנו את האפשרות רק שהיריעה התקציבית קצרה מדי.
<עירית בירן: בנוסף, המשרד משקיע, בדקנו לכבוד הישיבה היום, בסביבות 15% מתקציב המשרד הכולל לטיפול באוכלוסיות חלשות, מתקצוב דיפרנציאלי לתוספת שעות הוראה והעשרה לבתי הספר בחינוך היסודי וחטיבות הביניים, דרך כיתות תוספתיות להקטנת הכיתה לאוכלוסיות עניות, כדי לתת יותר זמן מורה-תלמיד בתוך הכיתה.
<עירית בירן: הרצון שלנו הוא כן לטפל בצורה המיטבית ביותר, כולל הכשרה נוספת של כלים נוספים לצוותי ההוראה.
<עירית בירן: יש התייחסות מיוחדת לילדים שבאים ממצבים שונים.
<עירית בירן: את התכניות עצמן והכלים אני אעביר לצוות המקצועי, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק, ברשותך, בעניין ההזנה.
יפעת שאשא ביטון: קשה לי לקבל את הטיעון של יריעה תקציבית, בטח במשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: כשאני שמסתכלת על ההזנה, ואגב, גם עלה בדיון הקודם שקשור בסייעות, אנחנו משקיעים הרבה מאוד כסף, הרבה הרבה מאוד כסף בתכנית הזו, אנחנו לא בטוחים שהיא עובדת בצורה אופטימלית.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לוקחים רק את נושא ההזנה, אני לא יודעת כמה ילדים באמת אוכלים בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: רמת הפיקוח שם חייבת להשתנות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש רצון טוב, אבל בשורה התחתונה, ואני יכולה להביא גם דוגמאות חיות רק מהחודשים האחרונים, מפניות שהגיעו אליי, הילדים לא באמת אוכלים.
יפעת שאשא ביטון: זה כסף שאנחנו זורקים והשאלה היא איך אנחנו יכולים ליצור את המערך הזה שיהיה איכותי יותר, אופטימלי יותר, נכון יותר, כדי שהוא באמת יגיע למטרה שאותה אנחנו רוצים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שחיים הלפרין מטפל בזה וזה לא לפתחך, אבל מאוד חשוב שהמסר הזה יעבור.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מערך מבורך, יש פה הרבה מאוד כסף שמושקע בו, בואו נעשה את זה כמו שצריך.
<עירית בירן: רק להגיד שהוספנו עוד תקן של דובר השפה הערבית, כדי לעשות בקרה יותר רצינית במגזר הערבי.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, עירית, לא צריך לדבר, צריך רק ללכת ולראות מה קורה שם.
יפעת שאשא ביטון: תעברי בצהריים, תסתכלי על הפחים, בלי להוציא מילה את יכולה ללמוד מה קורה ועד כמה באמת הילדים שלנו נהנים מהדבר הכול כך חשוב הזה שאנחנו רוצים לתת להם.
יפעת שאשא ביטון: עינב לוק, בבקשה.
<עינב לוק: נמצאים איתי גם קרן רוט, מנהלת היחידה למניעת שימוש באלכוהול וטבק, ואילן שמש מאגף ילדים ונוער בסיכון.
<עינב לוק: אנחנו קודם כל רוצים להודות על הדוח המקיף והשימוש בנתונים רחבים כולל הנתונים של משרד החינוך ונתוני ראמ"ה.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שאנחנו משקיעים בשנים האחרונות, גם מאז ומתמיד, אבל בשנים האחרונות, בשיתוף פעולה עם כל משרדי הממשלה באופן משמעותי, בקידום רווחה נפשית של תלמידים ובצמצום התנהגויות סיכון.
<עינב לוק: אני אמנה כמה תכניות שאנחנו שותפים מאוד משמעותיים בהן ואני חושבת שהן באמת מפתח לשינוי וחבירה משותפת עם כל משרדי הממשלה, אם זו התכנית הלאומית למניעת אובדנות, ששושי תרחיב עליה בהמשך, התמודדות עם אלימות ברשת, יש לנו גם ועדה בין משרדית ששותפים בה כל הגורמים.
<עינב לוק: גם השותפות שלנו במאו"ר, פגיעה מינית, שעלתה כאן כאחת המורכבויות הגדולות, זו תכנית שאנחנו שותפים בה יחד עם אש"לים ועם כל משרדי הממשלה לפתח את הנושא הזה באופן משמעותי.
<עינב לוק: "עיר ללא אלימות" וכו'.
<עינב לוק: באמת הרבה מאוד תכניות עם שותפות מאוד גדולה.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שהשנה, בנוסף לשותפות בכל התכניות והתחלת מהלכים אמיתיים ומשמעותיים, אנחנו צבענו את השנה הזו ואני מניחה שנמשיך עם הנושא הזה, זה הנושא של פנייה לעזרה.
<עינב לוק: איך אנחנו מעודדים את התלמידים, את ההורים ואת המורים להציף את המורכבויות והקשיים.
<עינב לוק: אחת הבעיות היא שאנחנו לא מודעים לכל המצוקות שילדים מתמודדים איתם והתכנית שלנו אומרת שאנחנו גם מכשירים את היועצים, את הפסיכולוגים והצוותים החינוכיים להיות אקטיביים בנושא של פנייה לעזרה, לעודד פנייה לעזרה, לפנות אליהם, לקדם שיח שמאפשר פנייה לעזרה, שיח קרוב, שיח של קרבה ואכפתיות.
<עינב לוק: במקביל, מכשירים את הילדים להיות מסוגלים לפנות לעזרה ואת ההורים לראות בנו כתובת לפנייה לעזרה.
יפעת שאשא ביטון: כלים לצוות החינוכי להתמודד עם המצוקות האלה, יש?
יפעת שאשא ביטון: כי התחושה בשטח היא שהצוותים לא יודעים להתמודד עם הפניות האלו ועם המצוקות האלו.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים זה מגולגל חזרה לילדים, אפילו באמירות של, "תתמודד", "זה יכול לקרות לך בכל מקום", "לא כל הילדים שווים", "לא כל המורים שווים", אנחנו מוצאים איזשהו שיח מעורפל בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שהמערכת עדיין לא יודעת להתמודד עם מה שקורה שם, אם זה בקבוצות הווטסאפ, עם כל החרמות, ילדים שלא רוצים להגיע לבית הספר, חוששים להגיע לבית הספר, עדיין אנחנו רואים תופעות כאלו והשאלה היא אם באמת הצוותים מקבלים כלים להתמודד עם זה?
<עינב לוק: כמובן שאנחנו עוסקים כאן בסוגיות מאוד מורכבות ולא פשוטות, כמובן שגם הצוותים החינוכיים נמצאים על פני רצף ויכולות שונות.
<עינב לוק: אנחנו דואגים שבבתי הספר, אנשי המקצוע, יועצים ופסיכולוגים יהיו הכתובת של הצוותים החינוכיים לסייע, גם בהכשרה, גם במתן כלים וגם בהתמודדות עם פגיעות שעולות.
<עינב לוק: כשאנחנו אומרים פנייה לעזרה, אנחנו מדברים קודם כל על היכולת לשים את זה על סדר היום להגיד, כן, אנחנו פה עבורכם, לשמוע.
<עינב לוק: זה לא מובן מאליו לקיים שיח מורכב, להציף את הבעיות, לאפשר להן לצוף.
<עינב לוק: ברגע שזה מגיע זה עוד הרבה יותר מורכב.
<עינב לוק: אנחנו אומרים שזה מורכב, אבל אנחנו מכשירים, מלווים את הצוותים החינוכיים.
<עינב לוק: יש לנו מדריכים שפרוסים בכל הארץ.
<עינב לוק: לגבי הסוגיה של פגיעה מינית או של אלימות קשה או של שימוש בסמים קשים, אנחנו שולחים מדריכים לבתי הספר כדי לסייע, גם כדי להתמודד עם ההצפה של האירוע וגם להכשיר את הצוות.
<עינב לוק: אנחנו כל הזמן גם בפרואקטיבי והרה אקטיבי, גם לתת מענה וגם ללוות.
<עינב לוק: אני חושבת שאנחנו נמצאים במקום מורכב.
<עינב לוק: יש הרבה סוגיות, הרבה מורכבויות ולא כל המורים מוכשרים לתהליך הזה, אבל אנחנו שם בשביל לתת תמיכה וליווי.
<עינב לוק: שמנו את זה על סדר היום כדי להגיד שזה חשוב לנו להציף את המורכבויות.
<עינב לוק: אני אגיד שצבענו גם את השבוע נגד פגיעות מיניות בנושא של פנייה לעזרה, בשיתוף עם המועצה לשלום הילד, עם משרדי הממשלה השונים.
<עינב לוק: גם את השבוע הלאומי שעומד להתקיים בשבוע הבא, בנושא של גלישה בטוחה, צבענו אותו בנושא של פנייה לעזרה, איך אנחנו מעודדים את הילדים שלנו, הם שם, הם ברשת, אנחנו מודעים לזה, איך אנחנו מעודדים אותם לראות בנו ובחברים כתובת, לשים את שומרי הסף, גם הילדים וגם המבוגרים, כדי להיות שם עבורם וכמובן איך אנחנו מעודדים התנהלות מיטבית ברשת, שימוש ברשתות החברתיות - - -
יפעת שאשא ביטון: שזה צריך להיות צבוע כל השנה, לא רק שבוע פה, שבוע שם.
יפעת שאשא ביטון: זה קורה יום יום שעה שעה.
<עינב לוק: אני אגיד מה אנחנו עושים בנושא הזה כי באמת הנתונים בתחום עלו באופן משמעותי.
<עינב לוק: קודם כל, בשעות החינוך וכישורי חיים אנחנו שמים את הנושא הזה על סדר היום ולא משנה מהו הנושא שמדברים בו, אם דיברנו על חברוּת בכיתה, אם דיברנו על חרם, אנחנו מדברים על זה בעולם הפיזי ובעולם הווירטואלי, איך אנחנו מתנהלים.
<עינב לוק: בנוסף לזה שזה שזור לאורך כל שנה, יש שלושה מועדים בהם זה נעשה ביתר שאת, בתחילת השנה כחלק מהתקנון, מהמדיניות, מן הציפיות, איך אנחנו מתנהגים בחברה, בשבוע הלאומי ולפני היציאה לחופשת הקיץ, אנחנו יודעים שהיציאה לחופשת הקיץ מזמנת יותר - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד יותר אינטנסיביות.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שאחד זה הנושאים שגם השר שם על סדר היום, המשרד שם את זה על סדר היום, אנחנו מוציאים חוזרי מנכ"ל בנושא, אם זו פרטיות ברשת, אם זה התנהלות מיטבית ברשת, איך אנחנו מתנהגים ואיך אנחנו מתנהלים.
<עינב לוק: אני חושבת שאמירה מאוד משמעותית היא שהרבה פעמים מה שקורה ברשת קורה מחוץ לכותלי בית הספר, אבל משרד החינוך שם את זה כתפקידו, כעניינו, גם להוביל את הנושא וגם לטפל בסוגיות שמתרחשות לאורך כל רצף היום.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו יודעים כבר שאין שעות בית ספר ושעות אחר הצהריים, כי הכול מתערבב עם הכול.
יפעת שאשא ביטון: מה שמתחיל אחר הצהריים מגיע למחרת בבוקר ומה שמתחיל בבוקר, בבית הספר, נגרר אחר כך לשעות אחר הצהרים.
<עינב לוק: בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שבעניין הזה אני עדיין מרגישה מצוקה של מערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין חושבת שאנחנו לא עושים מספיק.
יפעת שאשא ביטון: אגב, יש את השבוע המיוחד לגלישה בטוחה, ששם אנחנו נקיים שיח לגבי הכשרת מורים.
יפעת שאשא ביטון: המורים מוכשרים בכל כך הרבה תחומים, אבל שוכחים להכשיר אותם לעידן הדיגיטלי, להתמודדות עם מה שקורה ברשתות החברתיות.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך להגיע לפייסבוק או לטוויטר או לאינסטגרם, הווטסאפ הכיתתי, שיכול להיות זירה מאוד מאוד קשה עבור הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: זה קורה לא רק במקרים חריגים שאז צריך לשלוח צוות, זה קורה מדי שעה, ואני לא מגזימה אם אני אומרת מדי שעה, בכל מקום, בכל מרחב ואני חושבת שאנחנו חייבים להיות שם ולתת את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה, אנחנו לא צריכים להטיל את זה רק על היועצות המקצועיות, אני חושבת שהן לא מספיקות כדי לתת את המענה, בטח לא בהיקפים שקורים.
יפעת שאשא ביטון: המורים חייבים להיות שם וזה חלק מלהפוך את כל מה שקורה בהכשרת מורים לרלבנטי לעידן של היום, אחרת אנחנו עוד פעם מפספסים דורות שלמים של מורים שנכנסים למערכת ואין להם כלים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עינב, על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: האם מישהו נוסף ממשרד החינוך רוצה להתייחס?
<אילן שמש: בוקר טוב, אני מייצג פה את האגף החדש, שלפני שנתיים וחצי הוקם במשרד החינוך, מאגם בתוכו את מה שהיה אגף שח"ר, אגף קידום נוער, ביקור סדיר.
<אילן שמש: עיקר עיסוקנו הוא ילדים ונוער בסיכון, במערכת החינוך וברשויות.
<אילן שמש: נתון ברור לחלוטין שאנחנו נחשפנו אליו זה שהאוכלוסייה הזו שנמצאת בעוני היא סובלת גם מהישגים לימודיים נמוכים יותר והיא גם מועדת יותר לנשירה, נשירה סמויה ונשירה גלויה.
<אילן שמש: האגף שלנו משקיע המון חשיבה ותקציבים כדי להגיע לאוכלוסיות האלו בתוך בתי הספר, כדי לתגבר אותן.
<אילן שמש: יש את כל הנושא של מדדי הטיפוח, כדי להגיע לאוכלוסיות האלו, לתקצב אותן לעשות להן תכניות ייחודיות וייעודיות ברמות שונות, כדי שבאיזשהו מקום הן יחזקו את הישגיהן הלימודיים, מה שמוכר לכם ככיתות מב"ר, אתגר, אומ"ץ וכן הלאה.
<אילן שמש: זה הולך, גדל, מתחזק.
<אילן שמש: אנחנו כבר חושבים איך לשפר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מערבבים, סלח לי שאני אומרת את זה, אבל אנחנו קצת מערבבים כל הזמן כשאנחנו אומרים כיתות מב"ר, אומ"ץ ולא בהכרח הילדים שנמצאים שם הם ממצב סוציואקונומי נמוך.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו איזושהי תפיסה שסוציואקונומי נמוך זה אותם אלה שהולכים, הרבה פעמים זה בא בכלל מאיזשהו רקע אחר, לימודי, פדגוגי.
יפעת שאשא ביטון: אסור לנו לחלק אותם לקבוצות כאלו.
<אילן שמש: לגבי כיתות מב"ר זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: גם אומ"ץ.
<אילן שמש: בכיתות אתגר חד משמעית הקריטריון הוא מצב סוציואקונומי.
<אילן שמש: אני רוצה להוסיף דבר נוסף, זה דווקא הנושא של נשירה.
<אילן שמש: זה בולט מאוד בחברה הישראלית שהאוכלוסייה שנמצאת גם בעוני, גם במחסור וגם בנשירה גבוהה זה אוכלוסיות הקצה.
<אילן שמש: אלו האוכלוסיות שאנחנו פוגשים היום במגזר הערבי וגם בתוך המגזר הערבי, בתוך קבוצות מאוד מאוד מוגדרות.
<אילן שמש: במגזר הבדואי בבולטוּת, במזרח ירושלים בבולטוּת, גם ביישובים ערבים גדולים אתה מוצא את זה בעיקר בקבוצות אוכלוסייה שסובלות מעוני בתוך אותם יישובים.
<אילן שמש: זה קיים גם במגזר הערבי.
<אילן שמש: במגזר החרדי אותו דבר, אנחנו פוגשים את זה בקבוצות מאוד מאוד ייחודיות.
<אילן שמש: אתה יכול להגיע לנתניה, אתה יכול לראות קבוצה גדולה מאוד של חרדים בשכונה מסוימת, שלא סובלת בכלל מנשירה - - -
יפעת שאשא ביטון: ובתוכה יש קהילה שבעצם מסווגת.
<אילן שמש: לעומת זאת מסה אדירה שנמצאת בנתניה שסובלת מנשירה, שזה בעיקר חוזרים בתשובה וכל אלה שנמצאים במרכז העיר וכד'.
<אילן שמש: המיקוד באוכלוסיות האלו הוא דבר שונה, כי אתה עובד דרך הרשויות המקומיות ולא דרך בתי הספר, זה דרך אשכולות הלמ"ס ולא דרך מדדי הטיפוח.
<אילן שמש: העבודה דרך אשכולות הלמ"ס ברשויות המקומיות מחייבות מקצוענות לא פשוטה ואנחנו נמצאים כל הזמן בתהליכי למידה איך לשפר את זה ואיך לשדרג את זה ואיך לתקצב נכון ואיך לעודד רשויות להתמודד.
<אילן שמש: זה מהלך, בעיניי מרתק, של התמודדות עם אוכלוסיות שנמצאות בקצה של החברה.
<אילן שמש: הדבר האחרון שאני חייב להתייחס אליו זה מה שנאמר פה לגבי השותפויות.
<אילן שמש: השותפויות של משרד הרווחה ומשרד החינוך הן באחת התקופות היפות, באחת התקופות היפות יחסית.
<אילן שמש: אני יכול לתת פה רשימה שלא נגמרת של שותפויות בעניין אוכלוסיות סיכון עם הרווחה.
<אילן שמש: נתחיל ממרכזי חירום שהרווחה מוציאה ילדים, מאיזה גיל שאתם רק רוצים, בכל מרכזי החירום האלה משרד החינוך נמצא ונותן את השירותים.
<אילן שמש: נמשיך במועדוניות, נמשיך במרכזי עדי וב"מפתנים", ב"מיתרים" ובכל מוסדות חסות הנוער, בכל מרכזי הגמילה, אני כבר לא רוצה להגיד, גם מסגרות, לא רק של הרווחה בתי הסוהר, בתי המעצר וכן הלאה.
<אילן שמש: המטרה שלנו היא להגיע לכל האוכלוסיות האלו ולא משנה מיהן.
<אילן שמש: לא משנה, כולל ילדי פליטים, כולל ילדי יש"ע שנמצאים בכלא "עופר" עקב התנהגות פלילית.
<אילן שמש: אנחנו מחויבים להם, משרד החינוך מחויב להם ומושקעים מאמצים לא פשוטים של האגף להגיע לאוכלוסיות האלו ולתת להן שירותים משמעותיים.
יפעת שאשא ביטון: אילן, שאלה.
יפעת שאשא ביטון: כל התכניות היפות האלו ואני מודעת להן, אגב, האם הן מלוות באיזושהי מדידה והערכה?
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שאנחנו עושים כל כך הרבה ואנחנו עושים הרבה, מי שיישב וישמע כאן על כל התכניות יגיד שאנחנו נמצאים במקום מאוד טוב ובכל זאת, בשטח, במציאות, אנחנו לא תמיד רואים את הפירות של אותן תכניות.
יפעת שאשא ביטון: אתה נתת את הדוגמה של כלא "עופר", ויש מה לומר על מה שקורה שם, עם כל הרצון הטוב של מי שנמצא שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקדישים עכשיו סדרה של דיונים, כמו שנכנסנו לעובי הקורה בנושא של פגיעות מיניות, אני הולכת להיכנס לעובי הקורה בכל הנושא של שיקום אסירים קטינים, כי אני חושבת שאפשר להציל אותם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים הרבה מאוד מענים ואנחנו לא תמיד בוחנים אותם ורואים אם אנחנו בכלל בכיוון הנכון, האם המענה הוא המענה שאנחנו צריכים לתת, אולי אנחנו צריכים לתת את זה בערוצים אחרים, אולי באופנים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שאנחנו רצים, רצים, רצים ומאוד מרוצים ממה שאנחנו עושים כי אנחנו באמת עושים הרבה, אבל אף אחד לא מודד את הפירות.
<אילן שמש: אף פעם לא מרוצים ממה שעושים.
<אילן שמש: כל הזמן צריך לשפר.
<אילן שמש: אני יכול להגיד יותר מזה, יש לנו בעיה.
<אילן שמש: אנחנו הרבה מאוד מתעסקים עם הנתונים, הרבה מאוד מתעסקים בהערכה של הדברים, עם ביקורתיות, יש ביקורתיות ואני מקבל את הביקורתיות, היא נכונה, אתה לא יכול להתעלם מביקורת כשהיא מבוססת נתונים.
<אילן שמש: יחד עם זאת, צריך להיזהר פה ולמה?
<אילן שמש: כי חלק גדול מהבדיקה שנעשית כהערכת השירותים שלנו היא על דברים שאתה רוצה להשיג או לשנות או להגיע עם האוכלוסיות האלו.
<אילן שמש: אנחנו, משרד החינוך, יחסית קל לבדוק את ההצלחה או הכישלון שלנו, כי ההצלחה שלנו היא בסופו של דבר הישגים לימודיים או תפקוד תקין.
יפעת שאשא ביטון: זו הטעות שלנו, אגב.
יפעת שאשא ביטון: זו הטעות הבסיסית של מערכת החינוך, במיוחד בשנים האחרונות, שהיא מודדת את ההצלחה על פי הישגים, ואם אתה רוצה אני אגיד לך משהו, אני רואה בהרבה מאוד מוסדות, דווקא אלה שלא שמים את הדגש על ההישגים הלימודיים אלא שמים את הדגש על הרווחה של הילד ועל הרבה מאוד דברים אחרים, בסופו של דבר משיגים גם את ההישגים, אבל הפוקוס והאוריינטציה הם אחרים לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אז יכול להיות שאנחנו צריכים לשנות את הפוקוס.
<אילן שמש: זה שינוי שנעשה בשנתיים האחרונות, הכנסנו את התמונה החינוכית, לא רק לכל מדדי העבודה שלנו, אלא אם תסתכלו על הרשויות המקומיות, מה הן מקבלות מאיתנו.
<אילן שמש: הן לא מקבלות מאיתנו רק "כמה עשו בגרות וכמה לא עשו בגרות", הן מקבלות את הנתונים לגבי כמה נשרו, כמה התמידו בתוך - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל בסוף יש מיצ"ב ופיז"ה וכל המערכת עומדת על הרגלים.
<אילן שמש: אנחנו מדברים על מדדים כיתתיים, אנחנו המון נכנסים לעולם הזה.
<אילן שמש: בואו נודה, זה בשנתיים האחרונות, במסה קריטית נכנס.
<אילן שמש: עוד אין לנו את הממצאים, אבל יש לנו היום מחקרים מאוד מאוד ברורים שמראים שאקלים כיתתי יוצר הצלחה לימודית.
<אילן שמש: אנחנו משקיעים בזה המון, יודעים שזה חשוב וצריך לציין דבר אחד, לחשוב שמשרד החינוך יקטין את העוני וכן הלאה, הרבה פעמים זה לא הדבר הנכון.
<אילן שמש: העוני יכול לגדול במדינה ומשרד החינוך יכול לעשות הרבה עבודה כדי לנסות להציל חלק מהאוכלוסייה, אבל אנחנו לא יכולים להניע את המטוטלת הזו כמשרד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים כרגע להניע את המטוטלת, אנחנו רוצים להתמודד בצורה מיטבית עם מה שיש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שהכסף הרב שאנחנו משקיעים יושקע בצורה הנכונה ובמקומות הנכונים.
יפעת שאשא ביטון: זה השיח שאני מנסה לייצר כאן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אילן.
יפעת שאשא ביטון: אביטל מ"בטרם" ואחר כך עדי חן.
<אביטל אפל: תודה רבה.
<אביטל אפל: בוקר טוב, קודם כל, אנחנו כמובן מצטרפים לברכות על השנתון הכול כך חשוב הזה שמוציאה המועצה לשלום הילד שנה אחר שנה.
<אביטל אפל: מי כמונו יודע עד כמה הנתונים הם חשובים לקידום מדיניות וכדי לבחור מה צריך לקדם לאור משאבים מצומצמים.
<אביטל אפל: הבוקר קראתי שסמדר שיר כתבה על חודש ינואר המזעזע שהיה לנו, ששמונה ילדים נרצחו.
<אביטל אפל: השנתון הזה מצטרף לנתונים הקשים ואני רוצה לצרף לנתונים האלה, שמתחילת ינואר, החודש הזה היה באמת שחור וקשה לילדים, גם מבחינת התערבויות, 13 ילדים מתוך 14 - - -
יפעת שאשא ביטון: בתוך הבית על ידי ההורים שלהם.
<אביטל אפל: כן.
<אביטל אפל: לשמונה האלה מצטרפים עוד 13 שנהרגו מתאונות, רק בחודש הזה.
<אביטל אפל: הנתון המאוד מאוד קשה הזה מצטרף לשנה קשה שהייתה.
<אביטל אפל: בשנת 2016 הייתה עלייה לעומת 2015, 118 ילדים נהרגו מתאונות לעומת 106 ב-2015.
<אביטל אפל: נתונים מאוד מאוד קשים.
<אביטל אפל: אנחנו רוצים כאן לנצל שוב את ההזדמנות לברך את יושבת ראש הוועדה על קידום התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.
<אביטל אפל: אני מקווה שעם הקידום, שנעשה על ידך ועל ידי משרד הבריאות, אנחנו נראה צמצום של הנתונים הקשים האלה וכבר בשנתון הבא נראה את הירידה.