GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביטל אפל: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, דיברנו כאן על הבדואים ועל אוכלוסיות בסיכון, אלו אותן אוכלוסיות שאנחנו רואים בכל המדדים והנתונים מאוד מאוד קשים גם בנושא של תמותת ילדים.
<אביטל אפל: אנחנו רואים שהסיכוי של ילד בדואי בדרום להיהרג כתוצאה מתאונה הוא פי שבעה לעומת ילד יהודי בדרום באותו מחוז.
<אביטל אפל: אנחנו מקווים שההשקעה שמתוכננת להיות בחמש שנים הקרובות תביא לצמצום של הנתונים הקשים האלה.
יפעת שאשא ביטון: כן, את יודעת, העבודה האמיתית מתחילה עכשיו, כדי לראות איך אנחנו מתרגמים את זה לשיפור בשטח.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אביטל.
יפעת שאשא ביטון: עורכת הדין עדי חן ואחר כך שרה כהן.
<עדי חן: תודה רבה.
<עדי חן: אנחנו ראשית מברכים את יושבת ראש הוועדה על היוזמה המבורכת ואת המועצה לשלום הילד על השנתון הסטטיסטי ועל כל המידע שבו.
<עדי חן: מן המעט שאנחנו יכולים לתרום בשלב הזה, כיוון שהנושא הוא יותר חברתי ופוליטי, גולת הכותרת היא טובת הילד, שהפוקוס יהיה על המחויבות שלנו כחברה וכמדינה לזכות הילד לקיום בכבוד, למשל, כדי למנוע את העוני ואת העובדה שילד הולך לישון רעב.
<עדי חן: זה נתון שאי אפשר להסכים איתו בשום חברה מתוקנת.
<עדי חן: צריך שזה יהיה כמו באמנה לזכויות הילד, שיש זכות בסיסית לילד ומכאן אנחנו צריכים להבין שאנחנו אמורים למלא את החובה שלנו.
<עדי חן: לא לעשות מן טובה לילד אלא שאנחנו אחראים כחברה וכהורים בעלי מרות.
<עדי חן: דבר נוסף מבחינתנו הוא לפתוח בקמפיין.
<עדי חן: מאוד חשוב עם בני נוער, במיוחד בעידן הטכנולוגי, ללמד אותם ובני נוער קולטים את הדברים, מה מותר מה אסור, בתוך קמפיינים.
<עדי חן: למשל, מעבירים לך תמונות עירום של ילדה מהכיתה, תגיד, "אני לא משתתף".
<עדי חן: ללמד.
<עדי חן: לפתוח, להסביר את הנושאים האלה.
יפעת שאשא ביטון: קמפיין מערכת החינוך, מערכת החינוך.
<עדי חן: כל המערכות חייבות להיות מסונכרנות, אם זו מערכת אכיפת החוק ואם זה משרד הרווחה, כדי שבסוף אנחנו נקבל דור שהוא יותר בריא, יותר מחונך, יותר שלם.
<עדי חן: אנחנו חייבים להיערך כולנו יחד.
<עדי חן: יש את הפרויקט של "עורך דין משלי", עורך דין לילדים מטעם הלשכה לסיוע משפטי.
<עדי חן: גם לזה יש לנו קמפיין.
<עדי חן: כל דבר צריך לעשות עם קמפיין.
<עדי חן: להסביר לבני הנוער.
<עדי חן: אם אימא מרגישה לא טוב, אם היא מדוכדכת, אם אבא לא מרגיש טוב, אם יש אלימות במשפחה, דע למי אתה פונה, להעצים אותם.
<עדי חן: כמובן לייצר מנגנון שמהווה תמריץ חיובי לאנשים ממסגרת מסוימת, כמו למשל סטודנטים, שייקחו על עצמם יותר ויותר פרויקטים חינוכיים, כי תרבות, כדי לתת תרבות וחינוך טוב לילדים צריך לרכוש תרבות.
<עדי חן: אם אין לנו כסף אז לפחות מנגנון מסוים, שייתן את ההכשרה הזו ולתגמל אותו במשהו אחר.
<עדי חן: גולת הכותרת שלנו, מבחינתנו, היא שטובת הילד היא במרכז ואנחנו האחראים, אנחנו המחויבים למלא אותה.
<עדי חן: מכאן זה יוצא לדרך.
יפעת שאשא ביטון: זו נקודת המוצא של הוועדה הזו בכלל, לשם כך אנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עורכת הדין עדי חן על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: שרה כהן ואחר כך ליזה רובין.
<שרה כהן: בכל השנתון יש איזשהו זרקור בהקשר של אוכלוסייה של ילדים עולים והנתונים בשנתון הזה הם נתונים שמבחינתנו הם חלקיים.
<שרה כהן: אנחנו כבר למעלה מעשור יוצאים בתהליך של מיזם משותף עם המועצה לשלום הילד ומפיקים שנתון שהוא ייחודי לנושא של ילדים עולים, שמאפשר לנו לבחון גם את המגמות ואת ההשתנות במצבם של ילדים עולים לאורך זמן, באותן נקודות או באותם אירועים שאנחנו רואים בהם ייצוג יתר במצבי סיכון.
<שרה כהן: אנחנו כרגע חתמנו על הסכם, אני מקווה שבתוך השנה הקרובה אנחנו גם נצא עם שנתון שהוא בעיכוב מה.
<שרה כהן: בכל אופן מה שחשוב לי לומר לגבי העולים, שמבחינתנו זה כלי שהוא תומך החלטות.
<שרה כהן: זאת אומרת שאנחנו יכולים לבוא ולהראות את ההבחנה בין ילדים שנולדו בארץ להורים עולים לבין ילדים שנולדו בחו"ל, כשהם מביאים לפתחנו את הצורך לחדד את השונות וגם להראות מה קורה, לדוגמה, לילדים שהם בסמוך יותר למועד העלייה וגם לדור השני שנולד, שבחלק מהמקרים יש איזשהו רצון להתייחס אליהם כאל צברים לכל דבר ועניין.
<שרה כהן: לפעמים הם כן מביאים לפתחנו צרכים שכן מחייבים אותנו להתייחס אליהם באופן ייחודי כחלק מתוך הקונסטלציה המשפחתית שהם הגיעו ממנה.
<שרה כהן: מה שאנחנו יכולים להראות הוא שיש לאורך השנים שיפור בחלק מהמצבים שהיו מזוהים בהם עולים שיש בהם התנהגויות סיכון בשיעורים גבוהים יותר.
<שרה כהן: למשל בנושא של בני נוער עוברי חוק.
<שרה כהן: אנחנו רואים באופן מאוד ברור שיש מגמה מאוד ברוכה של ירידה בייצוג באופן כללי, גם בייצוג שלהם בקרב הקטינים העולים וגם בשיעור התיקים.
<שרה כהן: עדיין הייצוג או השיעור שלהם כאן הוא יותר גבוה, אבל אני חושבת שהמגמה היא מאוד ברורה, של הפחתה.
<שרה כהן: אנחנו עשינו עם מספר תכניות מאוד משמעותיות, תכניות רוחב יחד עם משרד העבודה והרווחה, יחד עם שירות המבחן לנוער, ביניהן גם תכנית "סיכויים" שהיום פרוסה ב-34 יישובים ומיועדת לליווי של בני נוער עולים עוברי חוק.
<שרה כהן: יש משפחה תומכת שמיועדת לליווי המשפחות של בני הנוער ואני חושבת שאנחנו בסך הכול כן רואים פירות בתחומים הללו.
<שרה כהן: יש עדיין נושאים שאנחנו חייבים לתת עליהם יותר את הדעת.
<שרה כהן: יש יותר משפחות עולות שבהן העוני קיים, עוני הוא מצב מגדיר סיכון, יש יותר משפחות שבראשן הורה עצמאי בקרב המשפחות של העולים וגם פה אנחנו רואים, שמשפחה שבראשה עומד הורה יחיד, עלולה להיכנס יותר למצבים של עוני ומצוקה.
<שרה כהן: אם אני בוחנת את הנתונים מבחינתנו, לאורך זמן, של מה שאנחנו צריכים עוד להידרש אליו לאורך זמן, זה הנתון שעדיין מספר גבוה יותר של ילדים עולים שמוצאים למסגרות חוץ ביתיות כחלק - - -
יפעת שאשא ביטון: זה בפילוח של מגזרים בקרב העולים?
<שרה כהן: השאלה הזאת מבחינתנו היא נקודת תורפה כרגע, כיוון שיותר ויותר מערכות לא רוצות לתת נתונים בפילוח לפי מגזרים, מתוך איזושהי - - -
יפעת שאשא ביטון: מה שאמרתי, אנחנו מפחדים לגעת בדברים אז איך נטפל בהם?
<שרה כהן: מדובר אפילו ביצירה של סטיגמה.
<שרה כהן: זה מאוד בולט - - -
יפעת שאשא ביטון: זו לא סטיגמה, זו מציאות.
יפעת שאשא ביטון: זה שאנחנו לא ניגע בזה זה לא ייעלם.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדע לפלח, כמו שאנחנו אומרים ביושר לגבי הפגיעה המכוונת וכמו שאמרתי לגבי העוני, אם אנחנו נשים את כולם תחת אותו סל וכאילו בשם השוויון ניתן לכולם את אותו מענה, אנחנו חוטאים כלפיהם, אנחנו יוצרים חוסר שוויון.
יפעת שאשא ביטון: יש אוכלוסיות שאנחנו צריכים לשים שם יותר מאמץ מרוכז ולשים שם יותר תקציבים ויש אוכלוסיות שנוכל להסתפק במעט ולהגיע לתוצאות לא פחות טובות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדע את זה לא נוכל באמת לתת מענה אמיתי.
<שרה כהן: אני מסכימה איתך ואנחנו, לדוגמה, לא מצליחים להשיג מהמשטרה את הנתונים לשנה האחרונה.
<שרה כהן: אין לנו כרגע מידע, לא מידע כללי וגם לא מידע שהוא מפולח לפי הקבוצות השונות.
<שרה כהן: גם בהקשר של נתונים שקשורים לנושא של התמכרויות בקרב עולים, זה נתון שלדעתי לאורך השנים מצוי בחסר.
<שרה כהן: אנחנו לא יודעים כרגע להגיד, לדוגמה, מה ההשפעה של התכנית הלאומית לצמצום ומניעת אלכוהול על המגזר של העולים.
<שרה כהן: אנחנו לא יודעים.
<שרה כהן: אני מציפה את הדברים האלה כי אני מקווה שבתהליך שאנחנו כרגע נעשה יחד עם המועצה אנחנו כן נצליח, אני קוראת לו כריית נתונים, לכרות את הנתונים שקיימים במקומות השונים, כדי שאפשר יהיה בסופו של דבר להביא את זה לכלי שנותן לנו את תמונת המצב המתכללת של העולים וברזולוציה יישובית, כי בסופו של דבר זה מתורגם ברמת היישוב ואם יישוב יוכל לעבור לכל אורך השנתון ולראות את מצבם של כל הילדים העולים בכל הנקודות שהן רלבנטיות לו, אני חושבת שזה עושה שכל ברמה של התערבות מושכלת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט נדרוש פילוח של הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: זו איזושהי אופנה במדינת ישראל לתת לדעות קדומות וסטיגמות לנהל אותנו ואם לא נוח לנו איתן אז אנחנו פשוט עוזבים אותן, אבל זה לא נעלם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן נדרוש את הפילוח, כולל התייחסות לכל הנושא של התמכרויות שציינת.
יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה שבסוף אנחנו יכולים לפעול רק על בסיס ידע אם אנחנו רוצים לפעול נכון ולא על פי תחושות בטן.
יפעת שאשא ביטון: ליזה רובין ממשרד הבריאות ולאחר מכן סוני אינגר.
<ליזה רובין: אני כן רוצה להצטרף לברכות למועצה לשלום הילד ולהוצאת הספר, אבל אני רוצה להגיד משהו לגבי הצגת הנתונים, שאני חושבת שמאוד חשוב להראות את העלייה במספרים.
<ליזה רובין: אין ספק שזה מתייחס לתקציבים ולמענים שצריכים לתת לצרכים שיש לאוכלוסייה.
<ליזה רובין: אבל אם אנחנו רוצים לבחון את המגמות עם השנים, חשוב לבחון את השיעורים.
<ליזה רובין: אנחנו יכולים לראות שיש באמת ירידה בשיעור תמותת תינוקות מדי שנה, אבל כשאנחנו מסתכלים על ביקורים במיון אני לא יכולה לפענח את זה מבלי שאני יודעת מה השיעורים לגבי מתן מענים חלופיים למיון.
<ליזה רובין: לכן זה מאוד חשוב.
<ליזה רובין: יש עוד נושא אחד, לגבי הפרשנות של הנתונים, אנחנו יודעים שיש עלייה בשיעור הילדים שהם עם השמנה ובגלל שהילדים לומדים בבתי ספר שונים, לפי אופי המשפחות שלהם, יכולים לראות שיש הבדלים בין האוכלוסיות, אבל אנחנו צריכים גם להבין באשר לילדים הרזים, הילדים עם תת משקל, 3% מכלל האוכלוסייה, אנחנו מצפים שיהיו עם הנתון הזה, זה האופי של הסטטיסטיקה, מפני שהנתונים האלה מראים את ההתפלגות הנורמלית של האוכלוסייה.
<ליזה רובין: 3% אנחנו צריכים שיהיו בקצה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני מוכנה שאנחנו נהיה קצת לא נורמליים ושכולם יהיו במשקל שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה מזכיר לי את השיטה שנתנו לנו ציונים באקדמיה פעם.
<ליזה רובין: בעבור הפרט, הסיכוי שיש לו איזושהי בעיה, אז אנחנו מסתכלים על זה, אנחנו יכולים לראות שברוב האוכלוסיות יש לנו פחות מ-3% כאלו.
<ליזה רובין: לגבי הסיבות לכך, צריך לחקור אותן ולהבין אותן.
<ליזה רובין: אנחנו נמצאים בתהליך עם משרד החינוך, גם של חקירה של מפעל ההזנה.
<ליזה רובין: זה בתהליך, אנחנו עוד לא שם - - -
יפעת שאשא ביטון: רק אל תהרסו את הטעם כי גם כך כבר לא נשאר כלום ממפעל ההזנה הזה, אז שלפחות יהיה טעם.
יפעת שאשא ביטון: זה בלי מלח ובלי סוכר ובלי ובלי ובלי ואחר כך רוצים שהילדים יאכלו את זה.
<עדי חן: אבל ילד רעב לא יכול לחשוב, הוא חושב רק על אוכל.
<עדי חן: צריך להבין שזה מתחיל מכאן, באיכות חיים טובה ואחר כך מכאן להמשיך.
<ליזה רובין: אני רוצה להתייחס לחלק השני, של אחת מתכניות הדגל של משרד הבריאות, "אפשרי בריא".
<ליזה רובין: זה גם מתייחס לא רק לנושא של משקל ופעילות, בזה משתקפת כל איכות החיים של הילדים.
<ליזה רובין: זו תכנית שהיא לכלל האוכלוסייה, אבל יש הרבה מאוד פעילות שהיא מכוונת ילדים והיא גם מכוונת לילדים קטנים.
<ליזה רובין: המשרד עובד יחד עם עוד ארגונים כדי לתת לאנשי המקצוע כלים כדי לתת מענה יותר טוב להורים בהתמודדויות שלהם עם הילדים שלהם, בין אם זה בעיות התנהגותיות וכו', שזה עם עמותת "גושן" והדרכות להורים ולאחיות, ובין אם זה מה שאנחנו עושים עם הכלכלה.
<ליזה רובין: אני רוצה לקחת דקה אחת ולהגיד כמה חשובה המעטפת.
<ליזה רובין: צריכים את החיזוק - - -
יפעת שאשא ביטון: טיפות החלב, נכון, יש ועדה שהתכנסה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דרשנו לקבל את הסטטוס והבנתי שהיא עוד לא סיימה את עבודתה, אבל טיפות החלב הן אחת מאבני היסוד שאנחנו חייבים לחזק, אין שאלה.
<ליזה רובין: אני מעבירה את השרביט לשושי.
יפעת שאשא ביטון: ליזה, את הקול הזה ואת הצעקה הזו, גם שם, במשרד, כל יום, טיפות החלב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפגשים בזה, אגב, לא רק בדיונים האלה של השנתון, אלא כמעט בכל דיון נפגשים עם הצורך האמיתי של המעטפת של טיפות החלב, של הליווי.
יפעת שאשא ביטון: אגב, לא אמרתי כאן למשרד החינוך, אבל גם שם פעם היה נהוג לעשות את כל ביקורי הבית, חברים, זו הנשמה שלנו ואני חושבת שאנחנו חייבים להחזיר גם את הכלים האלה לתוך המערכות.
<ליזה רובין: אני אגיד משהו שלא התכוונתי להגיד.
<ליזה רובין: במאי השנה, עומדת לצאת מהדורה מיוחדת של עיתון ה-Lancet, אני לא יודעת מי מכיר כאן מה זה עיתון הLancet- בשביל עולם הרפואה, אבל אמורה לצאת מהדורה מיוחדת של עיתון Lancet שזה עיתון מספר שניים אחרי New England Journal בשביל עולם הרפואה, שמוקדש כולו למדינת ישראל.
<ליזה רובין: תהיה השקה חגיגית במשך חמישה ימים - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחגוג מהנתונים או נבכה מהנתונים?
<ליזה רובין: אנחנו חושבים שחלק מהמטרה של - - - טוב, אולי השתמשתי במילה הלא נכונה, אבל חלק מההצגה של המאמרים שיוצגו והנתונים שיוצגו, זה כדי לפנות לקובעי המדיניות במדינת ישראל.
<ליזה רובין: כאשר אני כתבתי את המאמר שלי, זה מכוון לא לעולם אלא מכוון לנו וזו אחת מהקריאות לגבי התמיכה הנדרשת לטיפת חלב.
<ליזה רובין: אז אני רוצה למי שמעוניין להשתתף - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ליזה.
יפעת שאשא ביטון: שושי, משרד הבריאות, אנחנו נסיים עם משרד הבריאות ונעבור לבט"פ, בבקשה.
<שושי אייזנברג הרץ: שושי אייזנברג הרץ, מנהלת היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות.
<שושי אייזנברג הרץ: אני אגיד כמה דברים קצרים.
<שושי אייזנברג הרץ: דובר פה הרבה על העבודה הבין משרדית, פה זה באמת - - - היא הכרחית ואנחנו רואים כמהby product יש בתכנית כזו ולא משנה אפילו באיזה נושא היא עוסקת.
<שושי אייזנברג הרץ: במקרה שלנו אנחנו כמובן מובילים תכנית שהיא בשיתוף עם משרד החינוך, הרווחה, בט"פ, משטרה, אנחנו כולנו פה מכירים אחד את השני, משרד הקליטה, המשרד לשוויון חברתי, כי אנחנו עוסקים בנושא של מניעת אובדנות ובכלל, בכל התופעות של סיכון וילדים שמסכנים את עצמם.
<שושי אייזנברג הרץ: מעבר לזה שהעבודה הבין משרדית שודרגה, לקח אמנם זמן, אבל היום משרד החינוך נתן תאוצה קדימה.
<שושי אייזנברג הרץ: לפני שלוש שנים אי אפשר היה לדבר כמעט עם משרד החינוך על טיפול במניעת אובדנות בצורה מפורסמת.
<שושי אייזנברג הרץ: הם עשו המון, אגב, גם לפני כן, אבל הדברים ממש נעשים ומתפתחים, תמיד, זה לא מספיק, כי בתוך כל זה, נכון שיש גם עניינים תקציביים, כי כשרואים שדברים מצליחים - - -
יפעת שאשא ביטון: לפחות פה הצלנו את התכנית.
<שושי אייזנברג הרץ: הצלנו את התכנית ואנחנו עכשיו עושים ומנצלים הכול ואנחנו רוצים - - - בפירוש הצלנו את התכנית כי התכנית הייתה בסכנת אובדנות רצינית.
<שושי אייזנברג הרץ: את מעלה הרבה פעמים נושא שהוא מאוד קריטי ומאוד חשוב ואני רוצה להחזיר את זה לפה, לכנסת.
<שושי אייזנברג הרץ: הנושא של העברת מידע בין גופים.
<שושי אייזנברג הרץ: החוק, שבאמת הוא מג'עג'ע כבר כל כך הרבה שנים, כי כל גוף שאנחנו פונים אליו, זה יכול להיות פסיכולוגים, זה יכול להיות יועצים, כל אחד הוא יותר ממוסד בקטע של החזקת הנתונים שלו.
<שושי אייזנברג הרץ: אנחנו, בתוך משרד הבריאות, מנסים להוביל משהו עם המשטרה, דווקא יש פגישה ברקע, דרך המשנה למנכ"ל, לעשות פגישות ושבאמת יבינו.
<שושי אייזנברג הרץ: אני למשל אומרת לאנשי מקצוע, הם אומרים לי, "תגידי, יש חובת דיווח על סיכון אובדני?
<שושי אייזנברג הרץ: " אני אומרת, אני עורכת דין, אני מנהלת היחידה ואני עוסקת באתיקה, אני גם בבית הדין למשמעת של המדינה, אני יודעת מהי אתיקה, אם יש לפניכם סוגיה של סכנת חיי אדם ממשית ודיווח, איפה המחשבה?
<שושי אייזנברג הרץ: אתם רוצים מחר לבוא ללוויה?
<שושי אייזנברג הרץ: ממש כך.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי, אנחנו מקדשים את ערך הפרטיות והפקרנו את הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שבעניין הזה אנחנו בשלב מאוד מתקדם.
יפעת שאשא ביטון: גם דוח וינטר, המודל החדש שנבנה על בסיס ההמלצות עבר בקריאה טרומית לפני כשבוע וחצי.
יפעת שאשא ביטון: אני הסכמתי שהוא יוצמד להצעה הממשלתית כדי שאנחנו נזרז את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אני ויתרתי על הזכות שיהיה כתוב השם שלי בספר החוקים, אבל אנחנו נכתוב כמה ילדים בספר החיים, כי אנחנו בינתיים הולכים ומאבדים ילדים בשנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, זה המפתח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על ראייה הוליסטית ואנחנו מדברים על לראות את הילד מבוקר עד בוקר ואנחנו מדברים כל כך יפה על התורות האלו ובפועל אין לנו את הכלים ואנחנו גם לא עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: חשוב מאוד, את התפיסה הזו, לתרגם למעשים.
<שושי אייזנברג הרץ: כל כך נכון שכולם בורחים לשם ואז אנחנו באמת נתקלים בבעיות.
<שושי אייזנברג הרץ: אז אני יכולה להגיד לך שאני רוצה לעשות יותר והכול וזה, אבל תמיד הם ייתקעו שם, אז זה מאוד מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: זה מתקדם.
<שושי אייזנברג הרץ: יש עוד סוגיה שעלתה פה, אנחנו גם נתקלים בה הרבה ואני גם רוצה להחזיר את זה לכאן, הסוגיה שעלתה בדוח, ואני גם כמובן מצטרפת לברכות, של ילדים חסרי מעמד.
<שושי אייזנברג הרץ: אנחנו ראינו את המספר של הילדים האלה.
<שושי אייזנברג הרץ: אנחנו נתקלים בזה למשל כשילדים, אפילו בתוך מערכת הבריאות, צריכים טיפול.
<שושי אייזנברג הרץ: אני לוקחת כל מקרה ומקרה, המקרים הפרטניים, והולכת ומבקשת טובות שיטפלו בהם, אבל זה משהו שצריך לעבור איזושהי חקיקה וטיפול.
<שושי אייזנברג הרץ: ראיתם את המספרים, זה נורא, ילד צריך טיפול ואין לו.
יפעת שאשא ביטון: אין לו מעמד כדי לקבל אותו, הזכות הבסיסית שלו.
<שושי אייזנברג הרץ: אם בכנסת לא יטפלו בזה, אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד הפנים, לצערי הרב, לא נמצא כאן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר ביקשנו ממנו בדיון קודם לתת התייחסות לכל הנושא של ילדים ללא מעמד.
יפעת שאשא ביטון: הם טענו שהם יעשו מהלכים כדי לטפל בסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש בהמלצות שהם יגישו לנו את זה בצורה כתובה.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב הם לא נמצאים כאן וחבל, כי כל אחד מהילדים שייך לרשות מסוימת, זה הבית, האבא, האימא, או המעטפת של הילדים שלנו והוא לא כאן.
יפעת שאשא ביטון: זה יותר מחבל.
<שושי אייזנברג הרץ: אני כל כך מברכת על הטיפול בנקודות החשובות, כי זה לא מובן מאליו בציבור ורואים את זה, את העשייה.
<שושי אייזנברג הרץ: עוד נושא שגם אנחנו נתקלים בו, ואני לא מדברת אפילו על היחידה, כי אני מנצלת את הבמה הזו - - -
יפעת שאשא ביטון: רק במשפט כדי שנוכל לאפשר גם למשרד לבטחון פנים.
<שושי אייזנברג הרץ: משפט אחרון.
<שושי אייזנברג הרץ: גם דיברו פה וכולנו ראינו את מקרי הרצח של ילדים, שמדירים שינה מעיני כולנו.
<שושי אייזנברג הרץ: יש כאן, שוב, נושא שהוא מאוד בעייתי ואני לא יודעת מה אתם יכולים לעשות, אבל כדאי שכולם יידעו, ואני לא חלילה מפנה אשמה, הנושא התקשורתי.
<שושי אייזנברג הרץ: דובר המון - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, אפקט ההדבקה, אנחנו דיברנו עליו פה.
<שושי אייזנברג הרץ: אפקט ההדבקה, והנה אנחנו חוזרים ורואים אותו ותקשורת אחראית - - - אנחנו מנסים לפרסם בכל פורום אפשרי ואנחנו מדברים איתם ועדיין, צריכה לצאת גם מפה קריאה, לא מפרסמים דברים כאלה בצורה שמפרסמים אותם.
יפעת שאשא ביטון: יצאה מכאן קריאה בדיון חירום שהתקיים לאחר שני המקרים הקודמים, בתחילת החודש, דיברנו על אפקט ההדבקה.
יפעת שאשא ביטון: ישבו אנשים מומחים בתחום וסיפרו על זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט קראנו לתקשורת לסקר בצורה יותר אחראית ויותר נכונה, ללמוד את הנושא אם צריך, כי אי אפשר לדעת אם הרצף הזה הוא לא באמת תוצר של העתקה.
<שושי אייזנברג הרץ: אנחנו רואים את זה בנושא של אובדנות, היום אנחנו יודעים שיש קשר.
<שושי אייזנברג הרץ: יש מחקרים על זה.
<שושי אייזנברג הרץ: אני לא אדבר על השאר.
יפעת שאשא ביטון: סוני, בבקשה, המשרד לבטחון פנים.
<סוני אינגר: אני אקצר.
<סוני אינגר: ברכות לוורד ולצוות המוכשר, יישר כוח.
יפעת שאשא ביטון: רק תן לנו בשורה, מתי אתה מגיע לוועדה להציג את האפליקציה?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לראות איך זה עובד.
<סוני אינגר: אני מתחיל להזיע.
<סוני אינגר: אני אתייחס לנתונים.
<סוני אינגר: קודם כל, לעניין כמות התיקים הפליליים, שזה מבחינתנו קודש הקודשים בעבודה של מערכת אכיפת חוק, להפליל קטינים ובני נוער.
<סוני אינגר: אנחנו בדחילו ורחימו כמובן נפגשים, אבל אנחנו כן יכולים לציין כנתון עובדתי שיש ירידה קונסיסטנטית של כמות התיקים הפליליים, שהיא נמשכת משנת 2004.
<סוני אינגר: יש לה כל מיני סיבות, אולי הסיבה המרכזית נעוצה בעובדה שאנחנו מעדיפים להפנות להליכים חלופיים וצדק מאחה כדוגמת מיל"ה, "קדם" ופרויקטים כאלה על פני הפללה.
<סוני אינגר: זו אמת שהתיקים יורדים, אבל זו לא האמת לאמיתה, כי כפי שגבירתי גם אמרה, האמת מצויה בפרטים הקטנים וכן חשוב לפלח ולשאול שאלות נוקבות.
<סוני אינגר: גם אם לכאורה אנחנו יכולים להתהדר בהישג אנחנו כן שואלים שאלות נוקבות ואנחנו כן רואים שאמנם סך התיקים הפליליים ירד, אבל יש סלי עבירות, כך אנחנו קוראים לזה אצלנו, שהם כן מצויים בעלייה, כדוגמה סל עבירות של שימוש בסמים.
<סוני אינגר: אני יכול להשוות בין, בוועדה הקודמת הצגתי בוועדה הקודמת, עלייה של 20% בשימוש בסמים ובשימוש עצמי עלייה של 26%, מאשתקד.
<סוני אינגר: יכול להיות שזה קשור לשיח החברתי ולשינוי מגמות וזרמים בחברה הישראלית בנוגע לשימוש בסם, אבל זה נתון שהוא עובדה וצריך להתמודד איתו, שהיום בני נוער משתמשים, נכון לשנה זו, יותר בסמים.
<סוני אינגר: גם עלייה בעבירות המין, שגבירתי הקדישה מספר דיונים לתופעה הזאת.
<סוני אינגר: הכול בסופו של דבר מתכנס לכדי תופעה שהיא שינוי מגמות פשיעה בכלל בעולם המערבי ובישראל בפרט.
<סוני אינגר: וכמובן הבטן הרכה שלנו שהיא הקטינים, שזה לא פוסח גם עליהם, אז אנחנו מזהים עלייה גם בעבירות המין.
<סוני אינגר: כמו שהתייחסו פה בשולי הדברים יש גם עלייה גם בתיקי הרצח ובניסיון רצח של קטינים, זה לצד ירידה שיש בעבירות הרכוש, בעבירות האלימות למיניהן.
<סוני אינגר: ישנה מגמה של ירידה.
<סוני אינגר: צריך לבחון את הדברים, כלומר צריך לעשות איזושהי חשיבה ולראות, לפני שהדברים יתפתחו ויתקדמו למקומות שאנחנו לא רוצים.
<סוני אינגר: רק הערת ביניים לרונית חברתי, העניין של עלייה של קטינים נפגעי עבירה, פה חשוב להדגיש שהמשטרה היא בעיקר בשוליים.
<סוני אינגר: כלומר, החקירה של נוער נפגע וקרבן עבירות, בעיקר עבירות מין, סדרי הדין הפלילי הרגילים לא חלים עליה, כי היא בעיקר חוסה תחת החוק לתיקון דיני ראיות.
<סוני אינגר: מי שחוקר את הנפגעים ואת החשודים הם חוקרי ילדים, כולל המלצה אם הוא יעיד או לא.
<סוני אינגר: המשטרה, אני מסכים, היא אוספת את הראיות הפורנזיות ומתכללת את התיק, אבל ההשפעה של המשטרה על התיקים האלה היא יחסית נמוכה.
<סוני אינגר: אמרתי את הדברים כקריאת ביניים.
<סוני אינגר: שוב, פשיעת הרשת שגבירתי דנה בזה לא מעט, אנחנו צריכים להיות עם יד על הדופק לגבי התופעה הזו כי היא טורדת מנוחה.
<סוני אינגר: אני אסיים במשפט ששמעתי ממורי ורבי, פרופ' אשר בן אריה, מנכ"ל "חרוב".
<סוני אינגר: הוא סיפר שממש בימים האלה יצא מחקר חובק עולם עם מעל 70,000 ילדים, בו שאלו את הילדים "מה אתם הכי אוהבים לעשות בשעות הפנאי שלכם", זה אפרופו הגרף שראינו על השימוש בסמרטפונים, אז הם ענו שהם הכי אוהבים לשחק עם חברים שלהם בחוץ.
<סוני אינגר: זה אומר גם עלינו כהורים משהו, אולי גם אנחנו באיזשהו מקום, חלקנו בזה - - -
יפעת שאשא ביטון: נוח שהם נמצאים בקובייה הקטנה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך ואני לוקחת את המשפט שאיתו סיימת כאיזושהי נקודת אור שאני כל הזמן מעלה, ההורים, ההורים, ההורים, בסוף אנחנו צריכים להסתכל עלינו כהורים, על האחריות שלנו, על איך אנחנו תורמים למציאות שקיימת ואיך אנחנו יוצרים את מעטה ההגנה לילדים, כי משום מה הזזנו את עצמנו קצת מהמרחב הווירטואלי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומרים עליהם, אכפת לנו במרחב הפיזי, כשזה מגיע למרחב הווירטואלי אנחנו קצת לא שם ואני בהחלט מתחברת לאמירה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לסיים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הסתיים אבל עמותת "נבט" ביקשה, אז במשפט כי אני רוצה לצאת להמלצות.
<רותם יוסף: אני רותם, אני מייצגת פה היום את עמותת "נבט".
<רותם יוסף: המועצה לשלום הילד הביאה היום את הנתונים ש-10% מן הילדים במדינת ישראל הולכים לישון רעבים וזה מה שאנחנו מתמודדים איתו.
<רותם יוסף: "נבט" פועלת משך עשר שנים ונותנת כריכים לילדים בארוחת עשר בבתי ספר.
<רותם יוסף: פעלנו בהתחלה בתוך עמותת "לקט ישראל" ששמעתם כשלפני שבוע היה פה את יום הצלת המזון, אבל אנחנו כבר שנה פועלים כעמותה עצמאית, מגיעים לכל הארץ, מחלקים ב-120 בתי ספר ב-46 רשויות מקומיות, מגיעים ל-8,000 ילדים כל יום, אבל זה לא מספיק.
<רותם יוסף: יש לנו רשימות המתנה רק מאלה שמכירים את הפרויקט.
<רותם יוסף: יש אלפי ילדים שמחכים לדבר הזה ושצריכים אותו.
<רותם יוסף: אנחנו רואים את ההשפעה של הדבר הזה, איך זה מרגיע את האווירה בבית הספר, מוריד את הרמות של האלימות, גורם לשיפור ההתנהגות.
<רותם יוסף: מפעל ההזנה הוא מפעל מאוד מאוד חשוב, דובר עליו הרבה - - -
יפעת שאשא ביטון: ילד שבע הוא ילד רגוע.
<רותם יוסף: ילד שבע הוא ילד רגוע וילד שבע לא יכול לאכול רק בשתיים בצהרים.
<רותם יוסף: אם הוא הולך לישון רעב אז עד שתיים הוא מפספס את כל השעות הקריטיות של בית הספר, כי זה לא להקשיב ולא להיות מרוכז.
<רותם יוסף: הפתרון הזה הוא פתרון מאוד פשוט, מאוד קל, ב-3 שקלים לילד ליום אנחנו מצליחים לספק כריך שהוא בריאותי, מלחם מלא, בלי ממרחים לא בריאים.
<רותם יוסף: כמה שיותר אנחנו מנסים בתוך מה שאנחנו מציעים, לספק כריך שיהיה כמה שיותר מזין.
<רותם יוסף: לפני שנה נפגשנו עם שר החינוך שמאוד אהב את הרעיון והבין את החשיבות, אבל כדרכו של עולם הסיפור הזה תקוע.
<רותם יוסף: אני פה היום כדי לבקש גם את ההשתתפות של משרד החינוך וגם של הוועדה, כי אנחנו מבחינתנו, שהממשלה תיקח את הפרויקט הזה מאיתנו, אנחנו חושבים שהוא צריך להיות פרויקט ממשלתי כמו שקורה בכל העולם.
<רותם יוסף: בארצות ברית, באנגליה, כל התכניות האלו הן תכניות לאומיות, כשיש מועדוני ארוחת בוקר בתוך בית הספר.
<רותם יוסף: אנחנו חושבים שזה דבר שצריך לבוא מהממשלה, לבוא מהכנסת ואנחנו נודה על העזרה שלכם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רותם.
יפעת שאשא ביטון: עדי, אם את מסוגלת באמת במשפט.
יפעת שאשא ביטון: יש דיון מהיר בוועדת חינוך שגם אני צריכה להיות בו.
<עדי חן: שוש דיברה בצדק על הסנכרון של המידע בין הגופים השונים ורציתי להאיר את עיניה למקרים של הורים פרודים.
<עדי חן: מה שקורה בפרקטיקה, כשיש הורים פרודים, הורה אחד יש לו מידע והוא מונע מידע מההורה האחר.
<עדי חן: יש היום הצעת חוק - - -
יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה אחרת, נפרדת כשלעצמה.
<עדי חן: היא קשורה בסוגיה הזו באיזשהו קשר וחייבים גם להתייחס אליה, כדי ששני ההורים יידעו מה קורה, חוץ מהגופים, ולטפל בנושא.
<עדי חן: לגבי מניעת אובדנות, זה מה שאמרתי בוועדה הקודמת, צריך שיהיה מצב שפסיכיאטר נקרא לביקורי בית.
<עדי חן: זה מה שנחוץ למדינה שלנו, מה שאין לנו ובמדינות אחרות מתוקנות המצב הזה קיים וצריך ללמוד מזה, כי בן אדם שנמצא בשיא הדיכאון שלו, אם פסיכיאטר יגיע הביתה התוצאה לרוב תהיה שונה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עדי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם עם הילד החמוד שביקש לומר עוד מילה, אז ממש בכיף, גיל.
<גיל שלום: אני רק רציתי להמשיך קצת, אני אקריא חלק קטנטן מהנאום שלי וקצת להתייחס ולהמחיש.
<גיל שלום: הצלחתו של ילד אינה מטרה אלא דרך ואת הדרך הזו עליו לעבור עם תיק מצויד היטב, מצויד בחוגי העשרה, בעזרה בלימודים, בהרחבת אופקים, בכלים להשמה, ברכישת ערכים ותמיכה.
<גיל שלום: העניין הוא שרציתי לספר לכם על מקרה שבו לא היה את ה"תיק" הזה, הילד לא קיבל את העזרה שהוא היה צריך לקבל.
<גיל שלום: אחותי הגדולה, גם היא הייתה בתנועת "הצופים", היה לה חניך שאימא שלו הייתה מאוד מאוד חולה, המעמד הכלכלי שלו לא אִפשר לו לצאת לטיולים ולהמשיך להיות חניך בתנועה והתשובה שהגיעה מן ההנהגה של התנועה הייתה, "אז שלא יהיה".
<גיל שלום: פה אנחנו בתור חברה צריכים לדאוג לאותו הילד.
יפעת שאשא ביטון: זהו נו"ן ענק לתנועת נוער, כשאנחנו יודעים שהערכים החברתיים והקהילתיים צריכים להיות נר לרגליהם וכן, התחלנו לראות את הדברים דרך החור של הגרוש, של השקל, איך שתרצו.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, הרבה מאוד פעמים זה לא רק העניין של התקציב, זה עניין של איך אנחנו משתמשים נכון בדברים וכמה נשמה אנחנו שמים שם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גיל, ואני מקווה, למרות שלצערי הרב אני יודעת שזה לא כך, שזה יהיה מהסיפורים הבודדים שנשמע מהסוג הזה.
<קריאה: היה דיון.
יפעת שאשא ביטון: כן, נכון, אנחנו קיימנו על זה דיון עם תנועות הנוער שהבטיחו שלא יקרה מצב שבו ילדים לא ייצאו או לא יחוו את הפעילות מסיבות כלכליות.