GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמר ארז: אני רוצה להתייחס לגורם הזמן מהיבט נוסף להיבטים שעלו כאן, וזה מתי מתחילים בהכשרה להורות, בעבודה בתחום הורות.
<תמר ארז: נכון יהיה, ודיברתם פה על ההורה כדוגמא ומודל.
<תמר ארז: יש תכניות רבות, לצערי אני לא מכירה הרבה כאלה בארץ, של הדרכת מתבגרים כבר כהכנה לחיים, להורות.
<תמר ארז: זה נושא שמאד חשוב יהיה לפתח אותו.
<תמר ארז: היום אני כאן בשביל להכריז שייצא קול קורא מטעמנו, אנחנו היוזמים, אבל עם הרבה שותפים טובים – יוניס"ף – כי נושא הדרכת הורים ותמיכה בהורות מעוגנת באמנת זכויות הילד, עם דגש על הגיל הרך.
<תמר ארז: עם המועצה הציבורית להורים, מסמכי העמדה שלנו נכתבו במשותף.
<תמר ארז: עם הסתדרות הפסיכולוגים.
<תמר ארז: תוביל את זה מבחינה אקדמית הקליניקה הבין תחומית של אוניברסיטת חיפה.
<תמר ארז: אנחנו מדברים על קריאה ליישום בישראל של יוזמה בינלאומית.
<תמר ארז: היא התחילה באנגליה ו - - -
יפעת שאשא ביטון: והיא?
<תמר ארז: באלף ואחד הימים הראשונים, כי זה הזמן שנבנית התשתית להורות.
יפעת שאשא ביטון: מה היוזמה?
יפעת שאשא ביטון: שבאלף ואחד הימים הראשונים בעצם יינתן ליווי?
<תמר ארז: ב-אלף ואחד מתחילים בהיריון, בו רוב המשברים המשפחתיים שמובילים לגירושין, מתחילים בבעיות זוגיות בהריון.
<תמר ארז: ילדים זה שמחה, אבל ההסתגלות, המעבר להורות היא דבר שמצריך - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל הרעיון הוא שבתקופה הזו כבר יתחיל התהליך של ליווי, הדרכה והכשרה?
<תמר ארז: בהחלט, בהחלט.
<תמר ארז: אני אשלח לכם, כי יש לי כאן וזה לא הגיע, מסתבר, מצגת קצרה שהכנתי להיום ומנמקת את תקופת החיים הזאת כגורם ונשלח לכולכם את הקול הקורא.
<תמר ארז: נשמח להצטרפות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לך תמר.
יפעת שאשא ביטון: נעמי רוכמן, בבקשה.
<נעמי רוכמן: כן.
<נעמי רוכמן: אני רוצה לספר בקצרה על תכנית שכרגע לא ממומנת ברחבי המדינה.
<נעמי רוכמן: היא נקראת תכניות חמלה.
<נעמי רוכמן: זה פותח בשיתוף אשלים, בית לכל ילד כעמותה ומשרד הרווחה – שירות ילד ונוער והביטוח הלאומי כרגע גם נכנס לתמונה.
<נעמי רוכמן: אנחנו מפעילים תכניות קודם כל מבחינת נגישות תרבותית.
<נעמי רוכמן: התכנית תורגמה לערבית, לאמהרית, לרוסית וגם הייתה התאמה תרבותית לאוכלוסיות של חרדים ממודיעין עילית, אלעד וגם בירושלים.
<נעמי רוכמן: התכנית הזאת בעצם מיועדת ללמד הורים עם חוסר אונים הורי, שהרבה מאד פעמים מוביל לתקיפה חסרת שליטה או לאיזו שהיא הימנעות, שהיא סוג של הזנחה רגשית, איך להתמודד בכלים מאד מאד פשוטים.
<נעמי רוכמן: זו סדנא של 12 עד 16 מפגשים, והיא בעצם הופצה בכל הארץ בזמנו על ידי קרן משפחת שוסטר.
יפעת שאשא ביטון: מי קהל היעד?
יפעת שאשא ביטון: איך מגיעים אליכם האנשים, או שזה וולונטרי?
<נעמי רוכמן: חלק וולונטרי וחלק על ידי הרווחה.
<נעמי רוכמן: בירושלים למשל, שהתכנית פועלת בה הכי הרבה שנים, מחלקת הרווחה, רות מטות נמצאת כאן, היא הפנתה הרבה הרבה הורים לתכנית הזאת, אבל לא רק.
<נעמי רוכמן: כי למשל במעלה אדומים אנחנו מפעילים סדנה באמצעות בית ספר לחינוך מיוחד.
<נעמי רוכמן: במקומות אחרים, וכאן חשוב לי מאד להגיד, שאנחנו כרגע באיזה סוג של הפסקת מימון, מחכה למימון נוסף ממשרד הרווחה, מביטוח לאומי ומקרן רש"י במיזם ההזנחה החדש להורים.
<נעמי רוכמן: במעלה אדומים למשל, באמצעות עיר ללא אלימות, מתקיימת סדנה כבר הרבה שנים ובמקביל – וזה החלק החשוב – אנחנו גם נכנסים לבתי ספר באמצעות אופק חדש, ללמד מורים את אותה שפה שאנחנו מלמדים את ההורים.
<נעמי רוכמן: במעלה אדומים הצלחנו לעשות את התכנית.
<נעמי רוכמן: החלום הנפלא, הפנטסטי שלי, שנצליח לעשות סדנאות להורים, למורים ולילדים, ללמד גם את הילדים את אותה שפה, כי אפשר, כי ילדים לומדים את זה אפילו הרבה יותר בקלות.
יפעת שאשא ביטון: תורה רבה נעמי.
<נעמי רוכמן: בבקשה ותודה רבה על ההזדמנות להגיד זאת.
יפעת שאשא ביטון: ורד רוטפוגל.
יפעת שאשא ביטון: אמנם אני מודה שאני מאד רוצה לצאת מתוך המעגל הזה של הורים ברווחה, הורים במצוקה, הורים בהזנחה.
יפעת שאשא ביטון: כי בואו נודה על האמת, אם זה יהיה המסר, אז הורים לא יגיעו לקבל את הכלים ואת השירותים, כי אף אחד לא רוצה לחשוב שהוא הורה לא טוב.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיהיה די ברור פה על השולחן, שאנחנו מכוונים לכל קהילת ההורים וזה לא כי הורים הם לא בסדר או שאנחנו פחות מוצלחים, אלא כי אנחנו הורים בעידן משתנה, במציאות שהיא מאד מאד דינאמית ואנחנו רוצים כלים כדי לעשות את מה שאנחנו עושים יותר טוב ממה שאנחנו עושים כעת.
יפעת שאשא ביטון: אז מאד חשוב לי שהמסר הזה יהיה ברור.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה ורד.
<ורד רוטפוגל: אוקיי, אז יחד עם המסר הזה עדיין חשוב להדגיש שיש גם אוכלוסיות נוספות שצריך לתת להן את כל ההתייחסות של ההורות ושמענו את הדוגמאות.
<ורד רוטפוגל: אני רוצה להגיד שבנושא של הורות, לדבר על אוכלוסיות רווחה קלאסיות, זה לא נכון ולא מדויק.
<ורד רוטפוגל: כי בנושא של הורות מגיעים אלינו לטיפול גם אוכלוסיות שחלקן אולי אפילו יושבות סביב השולחן הזה.
<ורד רוטפוגל: אם זה סביב נושא של גירושין ואם זה סביב נושא של מתבגרים וכל מה שקורה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הם מגיעים סביב מצוקות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אדם שאין לו מצוקה לא יבוא לרווחה, כי התפיסה היא שמגיעים כשיש לך מצוקה.
<ורד רוטפוגל: אני מסכימה.
<ורד רוטפוגל: אנחנו מדברים כאן על רצף.
<ורד רוטפוגל: אז נתנו דגש - - -
<רינה כהן: זה - - - של המשרד, משפחות במשבר, אזרחים במשבר.
<ורד רוטפוגל: אנחנו מדברים על רצף בנושא של הורות וצריך וגם אני הייתי אמא צעירה ונעזרתי והלכתי והייתי בקבוצות באדלר.
<ורד רוטפוגל: צריך את זה.
<ורד רוטפוגל: צריך את ההתייחסות גם לאוכלוסיות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה, אני רק רוצה שאנחנו גם נפרוץ החוצה.
<ורד רוטפוגל: וצריך גם להגביר את המשאבים להתייחסות לאוכלוסיות האלה.
<ורד רוטפוגל: יש לנו היום ברמה הארצית 300 מרכזי ילדים-הורים ונתיבים להורות, לכלל הגילאים, גיל הרך, גיל יסודי ומתבגרים.
<ורד רוטפוגל: זה לא מספיק לאוכלוסיות שיש לנו.
<ורד רוטפוגל: אנחנו נותנים את הטיפול, כמו שהוזכר כאן, ברמות השונות ובמעגלים השונים.
<ורד רוטפוגל: להורים לחוד.
<ורד רוטפוגל: הורה ילד – הוזכר כאן נושא היחסים, היחסים בין ההורים לילדים מאד משמעותיים.
<ורד רוטפוגל: דיברו הרבה על הקטע של זמן.
<ורד רוטפוגל: לפעמים כשיש זמן, אבל לא יודעים מה לעשות בזמן הזה, זה מאד משמעותי ומאד מהותי.
יפעת שאשא ביטון: כן, זמינות לבדה היא לא עושה את ההבדל.
<ורד רוטפוגל: וזה מה שאנחנו נותנים בתוך מרכזי ההורים-ילדים.
<ורד רוטפוגל: בתפיסה שלנו, ההסתכלות של המשרד כמדיניות זה על היחידה המשפחתית והחיזוק של היחידה המשפחתית הזאת, כולל הנושא של הורות וזה הופך להיות היום למדיניות.
<ורד רוטפוגל: אנחנו מנסים להנגיש גם את השירותים לאיפה שההורים נמצאים.
<ורד רוטפוגל: הוזכר קודם הנושא של מעונות היום.
<ורד רוטפוגל: יש לנו תכניות בתוך מעונות יום.
<ורד רוטפוגל: מעונות רב תכליתיים, שנכון שזה מתחיל עם האוכלוסייה שנקראת "אוכלוסיית רווחה", אבל השירות שניתן הוא לכלל ההורים והילדים במעונות היום.
<ורד רוטפוגל: אנחנו מרחיבים את התכניות האלה שאנחנו נותנים, כולל בגיל הרך הנושא של מעטפת רכה.
<ורד רוטפוגל: הוזכר כאן הגיל הרך – מרכזי גיל הרך שהוקמו היום במסגרת ה - - -
יפעת שאשא ביטון: הם יכולים להיות פלטפורמה מצוינת מההכלה מרכזי ההורות.
<ורד רוטפוגל: בדיוק.
<ורד רוטפוגל: שלושה דברים מרכזיים שנכנסים למרכזי הגיל הרך זה הנושא של ההורות, ההעשרה וההתפתחות, שזה מאסט בכל הנושא של הגיל הרך.
<ורד רוטפוגל: מודל נוסף כזה אנחנו מנסים היום ליישם גם בנושא של מתבגרים ובהמשך גם לגבי ילדים בגיל היסודי.
<ורד רוטפוגל: אז כל הנושא הזה הוא נושא רחב, אוניברסאלי, עם הרצף שצריך לתת לו גם את הדגש לאוכלוסיות עם הייחוד שמשרד הרווחה מטפל בהן, וחסרים לנו היום הרבה מאד משאבים בנושאים האלה, כי בשנים האחרונות התוספת התקציבית שהייתה לטובת האוכלוסייה בקהילה לפיתוח שירותים קהילתיים, היא מזערית.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ורד, ושחלילה לא יישמע שאנחנו לא צריכים לתת דגש על האוכלוסיות האלה.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, צריך לתת, אבל בגלל שהם כבר נמצאים על סדר היום בצורה כזו או אחרת, אנחנו נבקש שיגדילו את המיקוד גם מבחינה תקציבית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כן לפרוץ את המעגל הזה, כדי שכלל ההורים יבינו שזה בסדר גמור לבקש כלים ולבוא ולחוות ליווי והדרכה והנחיה, גם כשאנחנו לגמרי נורמטיביים.
<ורד רוטפוגל: נמצאת כאן רותי מטות מירושלים, שהיא גם ביקשה לדבר.
<ורד רוטפוגל: יש לה מודל ייחודי בשיתוף עם - - -
יפעת שאשא ביטון: אין לנו זמן ואני אשמח לשמוע את משרד החינוך ואחר כך אם יישאר לנו זמן.
<רות מטות: זה רק דקה.
יפעת שאשא ביטון: אז בדקה, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: רות, אבל ממש בקצרה, כי אנחנו כבר אחרי הזמן.
<רות מטות: ממש בקצרה.
<רות מטות: חשוב לי לדבר.
<רות מטות: ירושלים היא העיר הגדולה ביותר עם מספר הילדים הגדול ביותר בארץ – 350,000 ילדים יש לנו.
<רות מטות: אוכלוסייה מאד מורכבת, רב תרבותית.
<רות מטות: אנחנו פיתחנו כמה דגמים של מרכזי הורים-ילדים.
<רות מטות: חוץ מחמישה מרכזי הורים-ילדים ומרכז הורים מתבגרים ומרכז הורים לגיל הרך, יש לנו גם 10 נתיבי להורות, שנקראים מרכזי יחד מלא.
<רות מטות: הייחודיות שלהם זה שהם נותנים בשיתוף עם מערכת החינוך שלנו, הם בתוך בתי הספר.
<רות מטות: יש חלק שהוא בבוקר, בשעות הבוקר בתוך בתי הספר שנותנים מענה טיפולי לילדים עם אותם קשיים רגשיים ובשעות אחרי הצהריים זה משמש כמו מרכז הורים ילדים לאותם ילדים.
<רות מטות: המשפחות מגיעות עם ההורים והם עושים טיפול שמתייחס לקשרים שבין לילדים ולתקשורת שביניהם.
<רות מטות: שוב, זה מאד מאד מיוחד.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה שוב לאוכלוסיות שנדרש שם טיפול, אז אני ברשותך עוצרת.
<רות מטות: לא, זה בתוך בתי הספר.
<רות מטות: לא כולם מוכרים לרווחה.
<רות מטות: יש חלק שמוכרים לרווחה, אבל חלק ש - - -
יפעת שאשא ביטון: מי מזהה את הילדים עם הבעיות הרגשיות?
<רות מטות: בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: בתי הספר.
<רות מטות: ברור.
יפעת שאשא ביטון: אז שוב, זה בהיבט טיפולי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמהדיון הזה יהיה ברור וייצא המסר הברור שכשאנחנו מדברים על מרכזי הורות אנחנו לא מדברים על היבטים טיפוליים, אנחנו מדברים על כלל ההורים.
יפעת שאשא ביטון: כולם צריכים את זה.
יפעת שאשא ביטון: כולם.
יפעת שאשא ביטון: ישבה פה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אמרה אני חברת כנסת, היא באה והיא גם לא סיפרה שיש לה קריירה עוד לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: באמת, עשתה דרך וכן, גם היא מתמודדת עם הרבה שאלות והרבה אתגרים לילדים מתבגרים והיא לא תבוא לרווחה, כי זה לא המקום והיא לא תבוא למרכז טיפולי, כי זה לא שם, אלא זה בכלל במקום אוניברסאלי, הרבה יותר רחב והרבה יותר גדול וזה מה שחשוב לי.
<ורד רוטפוגל: זה נכון, אבל צריך לראות את הרצף וצריך לראות את - - -
יפעת שאשא ביטון: בהחלט, בהחלט, אבל אני מרשדה לעצמי ביום הזה, שאנחנו שמנו לרגל יום המשפחה את הנושא של ההורים במכרז, לראות רגע גם איזה שהוא קצה רצף אחר שאנחנו לא מתייחסים אליו בשגרה, כי הוא פחות צועק והוא כאילו פחות במצוקה וחשוב לי להתייחס גם אליהם.
יפעת שאשא ביטון: בטי ממשרד החינוך, בבקשה.
<קריאה: אם אפשר גם אנחנו, ממשרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי הזמן, חברים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בטי.
<בטי ריטבו: אני רוצה לומר שכל הזמן לאורך הישיבה שמעתי שיש בעיה של זמן, של זמן, של זמן.
<בטי ריטבו: זה נכון.
<בטי ריטבו: אני מסכימה שיש היום בעיה של זמן, של זמן הורים-ילדים, אבל אתם הבאתם גם את זה שגם כשיושבים הורים וילדים, לא תמיד יודעים איך לדבר ואיך לתקשר.
איילת נחמיאס ורבין: גם על זה הם הצביעו.
<בטי ריטבו: כי זה לא רק עניין של זמן, אלא עניין של תקשורת.
<בטי ריטבו: אני חושבת שהורים מתמודדים היום עם אתגרים, עם שאלות ועם דילמות שגם אם אני בבית 24/7, זה לא זה.
<בטי ריטבו: זה הרבה מעבר לזה.
<בטי ריטבו: היום משרד החינוך - ורינה התחילה שנים ובנתה את התשתית - היום משרד החינוך אומר נכון, ההורים הם שותפים שלנו ואנחנו בקשר ובשיתופי פעולה איתם.
<בטי ריטבו: אנחנו מושקעים מאד בקידום השותפות החינוכית עם ההורים, ולמה אני מביאה את זה?
<בטי ריטבו: כי הורה שהוא בקשר עם המסגרת החינוכית והוא שותף חינוכי, זה משליך על המסוגלות ההורית שלו.
<בטי ריטבו: לכן אני מביאה את זה.
איילת נחמיאס ורבין: בטי, המשרד משקיע כסף בפיתוח מיומנויות הורים?
יפעת שאשא ביטון: כן, רק לצערי הרב לא הרבה הורים מגיעים לצרוך את זה.
<בטי ריטבו: כן, גם תהליכים וגם תקציבים.
<בטי ריטבו: גם בפורום וועדי ההורים היישוביים.
איילת נחמיאס ורבין: את יודעת להצביע על כמה כסף המשרד משקיע, נקרא לזה בפיתוח מיומנויות הורים?
<בטי ריטבו: לא, אני מדברת על התהליך של קידום השותפות החינוכית עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני יכולה לומר כמי שגם באה מהמערכת, גם הכסף שמושקע לא מנוצל, כי בסוף הם משקיעים בסדנאות, בסדנאות עומק ובתהליכים והכל ומגיעים לך ארבעה-חמישה הורים.
יפעת שאשא ביטון: צריך ואני אמרתי את זה באחד הדיונים האחרים שלי.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, ובכלל אנחנו חייבים לחשוב רגע מחוץ לקופסה, לראות איך אנחנו מגיעים להורים האלה, כי ההורים כבר לא מגיעים.
איילת נחמיאס ורבין: כן, אנחנו צריכים להיות אפקטיביים.
<בטי ריטבו: אני לא התכוונתי לתקציב לקבוצות, אלא לתקציב לתהליכים בתוך המשרד.
<בטי ריטבו: אני אמרתי בישיבות קודמות על כל מיני קבוצות, פרויקטים ותכניות שאנחנו עושים עם הורים, גם עם הורים על קצה הרצף וגם עם הורים בכלל.
<בטי ריטבו: לא רק קבוצות הורים, גם דרך התקשורת המכוונת ובכלל.
<בטי ריטבו: הגישה של האגף הפסיכולוגי, הגישה של הפסיכולוגים וגם של היועצים, זה דווקא לקרוא להרצאות או לכלל ההורים, מתוך הנחה שגם הורים בקצה יגיעו.
<בטי ריטבו: ופה יש לנו באמת את הכיוון על ההורות ועל כלל האוכלוסייה.
<בטי ריטבו: כל המרכזים שדיברו כאן, דיברו על שיתוף פעולה פורה בתיאום אתנו - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, וזה חשוב.
<בטי ריטבו: ואנחנו נשתף פעולה ונשמח לאיגום משאבים.
<בטי ריטבו: אני אשמח מאד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה בטי.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה משפט סיכום.
איילת נחמיאס ורבין: כן, אני רוצה שניים וחצי משפטי סיכום.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, כי יש לנו פה במקביל היום את יום העסקים הקטנים והבינוניים ובאופן - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו גם אחרי זמן הדיון כבר, אז זה בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך משהו, זה גם מתחבר.
איילת נחמיאס ורבין: זה דבר מדהים, כי אני חושבת שהיכולת לפתח עסקים קטנים ובינוניים משפיעה גם על האפקטיביות שלנו כהורים.
איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שמאד מאד קשור לאימהות, להורות.
איילת נחמיאס ורבין: אז הכל בסוף מתקשר.
איילת נחמיאס ורבין: אלף אני רוצה כמובן להודות לכל מי שטרחו והגיעו לכאן היום ולומר לכם שכמובן אנחנו הרבה פעמים רוצות לצאת מדיונים – רגע, הנה, עכשיו אנחנו עושות – כי אנחנו לפעמים מטפלות בדברים שאנחנו מרגישות שזה ממש חירום, כמו למשל בטיחות ילדים ודברים כאלה ואנחנו רוצות לטפל בזה עכשיו.
איילת נחמיאס ורבין: שלא יישכח עוד ילד בשום אוטו, ובאמת, דברים שחס וחלילה ילדים לא יפלו מחלונות.
איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד לכם, הדיון הזה הוא דיון שאיך ילדים לא נופלים מחלונות הוא איך ילדים לא נשכחים ברכבים, הוא על בטיחות ילדים בדיוק באותה מידה כמו הדיונים האחרים שאנחנו מקיימות כאן.
איילת נחמיאס ורבין: באמת בחסות הוועדה וגם בחסות השדולה שאני עומדת בראשה, שדולת המשפחה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו באמת רואים בכם שותפים מאד מאד מרכזיים.
איילת נחמיאס ורבין: הגיעה לכאן פרופסור רחל פסטרנק, מהמכללה למינהל, אמנם מעט באיחור, שהיא שותפה אקדמית משמעותית שלנו, בשאלה איך אנחנו הופכים את השיח המשפחתי הזה לאחד מהנושאים הכי מרכזיים בחברה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: כי אתם יודעים, השנה לראשונה ביום המשפחה ברכתי ביום המשפחות שמח לכולם.
איילת נחמיאס ורבין: כי זה גם חלק מהעניין וזה חלק מאד מאד חשוב ואנחנו כמובן תיכף ניפרד מהאורחות והאורחים שלנו, אבל אנחנו לא באמת נפרדים.
איילת נחמיאס ורבין: אז באמת תודה רבה מכל הלב וסליחה שאני רצה להיענות גם לאחרים ובטח יפעת גם בטח תצטרף אלינו, כהרגלה.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם.
יפעת שאשא ביטון: אז כפי שאמרתי, קודם כל אני שמחה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חרגנו מהזמן בנושא כל כך חשוב ויש עוד הרבה מה לומר ויש פה אנשים שגם רצו לדבר ואני ממש מבקשת סליחה, אבל אנחנו נקיים דיוני המשך, כי אני חושבת שזה נושא שחשוב לקחת ולהמשיך ולעשות ולטפל בו, כדי שאנחנו נצא גם עם כלים מעשיים.
יפעת שאשא ביטון: אז כמו שהדגשתי לפני כן מאד חשוב לי להדגיש גם עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על רווחה ואנחנו לא מדברים על הורים שהם לא טובים ואנחנו לא מדברים על שירותי בריאות ועל טיפול וכו', אנחנו מדברים על ההורות בכלל.
יפעת שאשא ביטון: כולנו צריכים היום בעידן המשתנה בעצם כלים כדי שאנחנו נוכל להיות רלבנטיים יותר, כדי שאנחנו נוכל לתקשר יותר טוב גם עם הדור הצעיר שלנו ולהבין אותו וליצור תקשורת שהיא נכונה וטובה יותר.
יפעת שאשא ביטון: וגם להתנתק ממה שאנחנו עושים לפעמים כדי להיות יותר קשובים ואני לגמרי מתחברת למה שאתם אומרים.
יפעת שאשא ביטון: ולכן זה צריך להיות חלק מתהליך חינוכי רחב, חינוך במובן הרחב של המילה, לא של בית ספר, אלא באמת תהליך חברתי.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה להוציא מכאן קריאה לשלטון המקומי שיעבוד יחד עם המשרדים הרלבנטיים וראינו ששיתופי הפעולה הם כבר נגזרת של השטח.
יפעת שאשא ביטון: לפתח מרכזי הורות ביישובים.
יפעת שאשא ביטון: בהרבה מאד יישובים יש את המרכזים לגיל הרך, שהם פלטפורמה מצוינת כדי להתחיל משם לבנות את מרכזי ההורות ובמקומות שאין מרכזים לגיל הרך אפשר למצוא פלטפורמות נוספות.
יפעת שאשא ביטון: אז זו הקריאה הראשונה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לקבל מיוניס"ף גם את המחקר וגם את אותו חוק שאתם דיברתם עליו בצרפת, כדי ללמוד אותו.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, יש לצאת בקריאה על מתן דגש למרכזי הורות, גם מרכזי ההורות שהם על קצה הרצף, כי גם שם חשוב לטפל וכמובן לשתף פעולה עם המרכזים היישובים, שאני מקווה שהשלטון המקומי באמת ייעתר לפנייה וירים את הכפפה ואם יהיה צריך אז אנחנו נהיה כאן כדי לסייע ולעזור.
יפעת שאשא ביטון: ניפגש בדיון הבא באותו נושא, אנחנו לא נזנח אותו.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא מענים לילדים אלרגיים שזקוקים השגחה בגילאי לידה עד שלוש.
יפעת שאשא ביטון: בדיון האחרון הרחבנו את זה בכלל לילדים זקוקי השגחה, כי אנחנו יודעים שלא רק הילדים האלרגיים נדרשים לסייעת או להשגחה מכל סוג שהוא או לטיפול והתערבות מכל סוג שהוא במהלך שעות הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: אמנם צמצמנו את זה בוועדה לגילאי לידה עד שלוש, אבל חשוב שנדע שיש מהלך דומה, שאני שותפה לו יחד עם ועדת החינוך, כדי לבחון את המענים גם במערכת החינוך, קרי מלידה והלאה, עם כל המורכבויות והקשיים שנמצאים גם שם.
יפעת שאשא ביטון: השיח שהיה בדיון האחרון דיבר על כך שאנחנו לא בטוחים שהסייעות הן הדבר הנכון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים בוודאות שהסייעות, בקונסטלציה הנוכחית, זה לא המענה הנכון כי זה מענה מאוד מאוד חלקי - הילדים הרי לא אלרגיים רק 12 שעות במהלך השבוע אלא יותר מכך; אנחנו יודעים שלגייס סייעת לשעתיים ביום זה מאוד קשה, כי כמה אנשים מוכנים לבוא רק לשעתיים; אנחנו יודעים שהשעתיים האלה היו צריכות להיות מפוצלות לשעה בבוקר ושעה בצהרים סביב הארוחות, אבל זה כל כך קשה גם ככה לגייס אותן, שהן מגיעות כבר לשעתיים רצופות, בבוקר או בצהרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש כל כך הרבה אתגרים בסיפור הזה, שבסופו של דבר אנחנו אמנם משקיעים הרבה מאוד כסף אבל לא באמת נותנים מענה מיטבי לילדים שזקוקים להשגחה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: השיח לקראת סוף הדיון הלך לכיוון של בחינה של צוות מקצועי, שאמור היה לקום ממשתתפי הוועדה - משרד הרווחה, משרד הבריאות וכל השותפים – כדי לראות איך אנחנו יכולים לבנות מערך שייתן מענה נכון ואמיתי לאותם ילדים בתוך המסגרות הקיימות, כולל כל נושא ההכשרה וההדרכה של מי שאמור ללוות אותם או לתת להם את המענה במהלך השעות שבהן הם שוהים במערכת.
יפעת שאשא ביטון: נמצא אתנו כאן מנכ"ל משרד הרווחה, ואני רוצה להגיד תודה שפינית את הזמן והגעת לדיון שהוא מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: איריס, ספרי לי, בשלושה וקצת החודשים שעברו מאז הדיון הקודם – אז הקצבנו שלושה חודשים – מה קרה, איך התקדמנו, איזה מענים חדשים אנחנו יודעים לומר שאנחנו יכולים לתת או רוצים לבנות.
<איריס פלורנטין: לפני שלושה חודשים עשינו ועדה מאוד רחבה, בשיתוף רוב משרדי הממשלה שנמצאים פה וגם עמותות ציבוריות.
<איריס פלורנטין: שמנו מודל עבודה מסודר על השולחן שאומר מה צריך לעשות עם ילדים אלרגניים.
<איריס פלורנטין: המוטו של הועדה היה שלא נהפוך את הילד לילד חולה, אלא ברוב המצבים נדאג שהמסגרת שסביבו תהיה נקיה, ויש גם הנחיות איך לעשות את זה, ורק בקומץ קטן של ילדים, שאין ברירה ומדובר על מולטי אלרגיות ועל מצבים מסכני חיים שהם חייבים נצטרף את הסייעת, אבל זה באמת יהיה במתי מעט.
<איריס פלורנטין: זו התפיסה וכך אנחנו מתנהלים.
<איריס פלורנטין: בנוסף לזה, קיימנו מגעים שונים עם משרדים שונים.
<איריס פלורנטין: אני רוצה להקדים ולומר שמשרד הרווחה לקח את זה עליו בשנים האחרונות בהתנדבות – ללא תקציב, ללא הנחיה.
<איריס פלורנטין: אנחנו הלוא לא גורם מקצועי, לא גורם רפואי, לא מוסמכים לעשות את זה.
<איריס פלורנטין: אנחנו עושים את זה כבר לא מעט שנים, אבל כרגע אנחנו בסיטואציה שברור לנו שאנחנו צריכים לעשות עצירה עם הנושא הזה.
<איריס פלורנטין: אנחנו יכולים להחזיק את מה שהיה, גם מבחינה מקצועית וגם מבחינת המנגנון, וצריכים לאפשר לגופים אחרים להיכנס ולעשות את זה, זו לא הסמכות והאחריות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת "לעשות את זה", את מתכוונת לתת את ההכשרה או ההדרכה שנדרשת?
<איריס פלורנטין: אני מפרקת את המודל המקצועי.
<איריס פלורנטין: אני יכולה לשים מסמך מאוד גדול על השולחן איך המודל המקצועי צריך להיעשות, אבל העובדה היא שכרגע זה מופעל על-ידי גוף סוציאלי, באמצעות המחלקות לשירותים חברתיים, באמצעות פניות של רופאים – שנותנים פניות שאנחנו לא יודעים לקרוא אותן.
<איריס פלורנטין: כמובן שיש סיוע של משרד הבריאות, שעובר באופן וולונטרי על הפניות האלה, ועושה עבודה נפלאה, כחלק מתפקידו.
<איריס פלורנטין: אבל אנחנו עושים את זה במנגנון סוציאלי, שזה לא התפקיד שלו ולא המטרה שלו.
<איריס פלורנטין: זה לא מוגדר בהנחיות.
יפעת שאשא ביטון: דרך ועדות השילוב שבהן אתם קובעים מה הזכאות של הילד, כשבמק
יפעת שאשא ביטון: סימום זה 12 שעות.
<איריס פלורנטין: ויותר מזה, אנחנו פועלים כשזה לא רשום בהנחיות שלנו.
<איריס פלורנטין: כשאני בודקת את אוכלוסיות היעד של המשרד, זו אוכלוסיית יעד שהרמנו בהתנדבות, ואני חושבת שההתנדבות צריכה להיגמר.
<איריס פלורנטין: אנחנו לא יכולים להרים אוכלוסיית יעד כל כך כבדה, שצריכה מענה אמיתי וצריך להתייחס אליהם בהרחבה על-ידי היכולת המקצועית והתקציבית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין: 12 השעות שנקבעו - מי אחראי להעביר את התקציב?
יפעת שאשא ביטון: אתם, בוועדת השילוב, קובעים את הזכאות, מאשרים X שעות עד 12 שעות; מי מעביר את התשלומים הנדרשים?
<איריס פלורנטין: מעולם לא היה תקציב מיוחד לנושא.
<איריס פלורנטין: אנחנו גוזרים מהתקציב של שירותים לילדים בקהילה, מה שאומר שבמקום לתת עוד מועדון או עוד שירות אחר בקהילה – מרכז הורים ילדים, נתיבים להורות או כל דבר אחר - אנחנו אומרים לרשויות המקומיות: אנחנו מעבירים לכם כסף שמתוכו אתם יכולים לבחור מה עושים.
<איריס פלורנטין: הרשות המקומית סוברנית להחליט מה היא עושה עם הכסף שאנחנו מעבירים לה.
<איריס פלורנטין: היא יכולה להגיד: יש ילד שהוחלט בוועדת השילוב שהוא אלרגני אז אני, הרשות המקומית, בסכום של 27,000 שקל לשנה לא מוכנה לשלם את זה – והם עושים את זה.
<איריס פלורנטין: בנוסף לזה, יש הנחיה של הרשויות המקומיות לא לכבד את המהלך של ועדות השילוב ולא לעשות את זה, מכיוון שזה יוצא מתקציב שלא מיועד לזה, זה נוגס להם בשירותים אחרים והם גם לא יכולים לעשות את המנגנון באמצעותם.
<איריס פלורנטין: ועדות השילוב הוא מנגנון סוציאלי שיושב במחוזות ועושה החלטה מקצועית, שמועברת לשלטון המקומי ומיישמים אותה בשלטון המקומי באמצעות תקציבים שאנחנו מעבירים לו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, המצב הוא עוד הרבה יותר חמור מנקודת הפתיחה שאתה התחלנו את הדיון הקודם, כי את אומרת היום שאין בכלל תקציב ייעודי לסיפור הזה של סייעות וליווי לילדים עם אלרגיות או כל ילד זקוק השגחה.
יפעת שאשא ביטון: התקציב הזה יוצא מתקציב רשות, שהוא תקציב כללי, וכל רשות יכולה להחליט מה לעשות בו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש רשויות שיכולות להחליט שהן בכלל לא מספקות את הסיוע.
<איריס פלורנטין: לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: נציגי משרד הכלכלה - - -
<קריאות: זה אותו משרד.
יפעת שאשא ביטון: אז בכל מקרה, איריס, זה אמור לחזור אליכם עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך אחראי על מוסדות החינוך והוא מתקצב ב-X כסף – הרבה מאוד כסף על משהו שלא באמת נותן מענה – את מוסדות החינוך.
יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה שהוא אחראי – והיום אנחנו מבינים שזה שוב חוזר למשרד העבודה והרווחה, והנה כאן המנכ"ל - - -
<אביגדור קפלן: זה הגיע לפתחי.
יפעת שאשא ביטון: הוא אחראי על זה, וזה אומר שהמשרד אמור לדאוג לכך שבתוך המסגרות שהוא מפעיל – כי אתם נותנים את הרישוי לאותם מעונות - יהיה גם מענה לילדים זקוקי השגחה.
יפעת שאשא ביטון: זה חוזר חזרה אליכם, איריס.
יפעת שאשא ביטון: ניסית להוציא את זה החוצה, אבל זה לא.
<אביגדור קפלן: לא יוצא ממשרד העבודה והרווחה.
<אביגדור קפלן: אני לא רואה בין הנוכחים איש אגף התקציבים שייתן את המענה התקציבי לעניין הזה.
<אביגדור קפלן: הבעיה מתחילה ומסתיימת בסיפור הכספי.
<אביגדור קפלן: ברור שצריך גם לקבוע פרוטוקול – כמה לתת, אם לתת.
<אביגדור קפלן: אי אפשר לתת סייעת לכל ילד עד הגן, לא יעלה על הדעת שנעמיד סייעת צמודה לכל ילד שקיבל איזשהו אישור של רופא שהוא אלרגי למשהו.
<קריאה: ואם הוא ילד סוכרתי?
<אביגדור קפלן: זה סיפור אחר.
<אביגדור קפלן: אנחנו מדברים על אלרגיות.
<אביגדור קפלן: לכן הסוגיה הזו, למשרד העבודה והרווחה אין מקור תקציבי לממן את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שנחלק את הדיון לשניים: חלק אחד זה הסיפור התקציבי, שבכל קונסטלציה שבה נחליט שנכון לתת מענה נצטרך לפתור אותה מול אגף התקציבים של משרד האוצר.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר ששם טמון הקושי, אם כי לאורך כל השנים האחרונות היה מקור תקציבי לא מוגדר שבו השתמשתם.
<אביגדור קפלן: מתוך תקציבים של רשויות.
<אביגדור קפלן: פשוט שינינו את סדר העדיפות, פגענו בסדר העדיפות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשים את העניין הזה שוב על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: הייתם אמורים להגיע עם תשובות, לפחות כתוצר של עבודת ועדה.
יפעת שאשא ביטון: התכנסה בכלל ועדה בין-משרדית, כפי שסיכמנו בדיון האחרון?
יפעת שאשא ביטון: הלכנו הביתה כולנו וחיכינו שלושה חודשים - - -
<אביגדור קפלן: לא, לא הלכנו.
<אביגדור קפלן: היו ישיבות מטה מול מטה, בין משרד הבריאות למשרד העבודה והרווחה, וניסינו למצוא פתרון.
<אביגדור קפלן: משרד הבריאות לא מצא פתרון ממקורותיו.
<אביגדור קפלן: זו בעיה בריאותית בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: לא פתרון כספי, פתרון מקצועי.
<אביגדור קפלן: גם לא פתרון קונספטואלי.
<אביגדור קפלן: לא הוצג בפנינו פתרון מקצועי בעניין הזה.
<אביגדור קפלן: נאמר רק שצריכים לדאוג לכך שאותו מעון יהיה נקי מאותם חומרים שגורמים לאלרגיה של הילד.
<אביגדור קפלן: זו צריכה להיות אחריות של מנהלת המעון, מי שאמונה עליו.
<אביגדור קפלן: השיח הזה לא נגמר בנוסחה של מי לתת, מה לתת, כמה לתת ומתי לתת.
<אביגדור קפלן: הסוגיה היא סוגיה מאוד מקצועית, שבסיכומו של דבר אין לנו את הידע הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה אתך, ואני רוצה להמשיך מהנקודה הזו.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור כרגע, עוד לפני שאנחנו מגיעים לעניין של הכסף, הוא סיפור מקצועי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שסייעת זה לא הפתרון.
יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות פתרון במקרה קצה, במקרים שהם באמת חריגים, לחלק מהילדים שזקוקים להשגחה.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ילדים אלרגיים – הפתרון צריך להיות אחר.