GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: הסיפור שהיום זה לא מוסדר.
יפעת שאשא ביטון: לפחות מהפניות שאנחנו מקבלים, אנחנו רואים שאנשים נפגעים באופן ישיר.
יפעת שאשא ביטון: ואז מה הם עושים?
יפעת שאשא ביטון: כדי להרוויח את השלושה חודשים שלא כוללים את החגים, אז הם מגישים את זה קצת באיחור ואז דבר גורר דבר ואנחנו רואים שבאמת באמת, דווקא האנשים שהם הכי פחות מסודרים ומאורגנים מבחינת עבודה, הם אלה שמשלמים מחיר וזה זורק אותי אגב ישר לפריפריה, כי אנחנו יודעים שמרבית המצוקות בעניין הזה של תעסוקה ועובדי קבלן, זה דווקא שם.
יפעת שאשא ביטון: אז כאילו כמה אפשר לדפוק את האנשים?
יפעת שאשא ביטון: פעם ועוד פעם ועוד פעם.
יפעת שאשא ביטון: ובלי שמתכוונים, אבל זה מה שיוצא.
יפעת שאשא ביטון: אני מיד נותנת לך, אני רק רוצה לסכם את הנשוא של הטכניקה.
<חגי פורגס: אם אפשר עוד דבר.
<חגי פורגס: אחד האינדיקציות שלנו לשיפורים היא היקף פניות הציבור שאנחנו מקבלים; ואני יכול להגיד שהיקף פניות הציבור שמגיע מהמון ערוצים, יורד באופן משמעותי.
<חגי פורגס: ממבקר המדינה, מנציבות תלונות הציבור ודרך מערכות פניות ציבור שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לא כי אנשים התייאשו?
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה שתי פניות שאומרים הרמנו ידיים.
<חגי פורגס: מניסיון, הורים לא מתייאשים.
<חגי פורגס: השנה הקצב יורד.
<חגי פורגס: יש ועדה לפניות הציבור.
<חגי פורגס: אנחנו איתם, יש ערוץ ישיר איתם.
<חגי פורגס: לאחרונה קיבלנו מהם מכתב רשמי שמפאר ומשבח את ההישגים וגם הם אומרים שקצב פניות הציבור ירד.
<חגי פורגס: אנחנו בתהליך מאד טוב.
<חגי פורגס: אני מקווה מאד, אנחנו עושים את המאמצים שהוא ימשיך ככה.
<חגי פורגס: לא אומר שאין שיפורים.
<חגי פורגס: תמיד עושים שיפורים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אקלקל את החגיגה ואני מפרגנת גם, אבל אתה יודע, היום יש גם הרבה פניות לא רק לפניות הציבור.
<חגי פורגס: תמיד יש שיפורים.
יפעת שאשא ביטון: הם מנסים לחברי כנסת, הם מנסים בתוך המועצות.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, כל מה שאני מביאה כאן וכל השאלות נובעות באמת ממקרים שאני נחשפתי אליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להמשיך בתהליך.
יפעת שאשא ביטון: כל הסיפור של בקשת הסבסוד נעשה מול מי?
יפעת שאשא ביטון: ההורים ממלאים טפסים.
יפעת שאשא ביטון: הם יכולים למלא אותם באופן מקוון?
<חגי פורגס: רק באופן מקוון.
יפעת שאשא ביטון: היום רק באופן מקוון?
<חגי פורגס: כן.
יפעת שאשא ביטון: אז מה הסיפור הזה, לצורך העניין שבחלק מהמועצות האזוריות וכו' מילאו ההורים בגנים, המועצה אמורה להעביר.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, פה אני הייתי בשיח, אתם עוד הייתם במשרד הכלכלה בתחילת השנה הקודמת.
יפעת שאשא ביטון: הייתי בשיח עם משרד הכלכלה והבנתי שזה איפה שהוא תקוע שם בדרך.
יפעת שאשא ביטון: לא הגיע כנראה מהגליל עד לירושלים, לקח לזה כמה חודשים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת איתך עכשיו אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: חודש דצמבר, הורים מחכים.
יפעת שאשא ביטון: הגישו כבר, חלקם באוגוסט, חלקם ביולי, חלקם לפני כן ועדיין לא קיבלו שום תשובה.
יפעת שאשא ביטון: ניסיון לפתור את זה מול משרד הכלכלה, אמרו חברים זה תקוע במועצה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני שואלת מה הדרך שעוברים הטפסים, או מה הדרך שעוברת בקשת הסבסוד.
יפעת שאשא ביטון: המועצה אומרת לא, יש לנו בעיה עם משרד הכלכלה ועכשיו אפילו אני מצאתי את עצמי ככה איפה שהוא, אתה יודע, בין הכיסאות.
יפעת שאשא ביטון: לא ברור איפה זה תקוע.
<חגי פורגס: אז אם אני מבין נכון, המקרה הוא כזה: ההורה פועל באופן ישיר מול המשרד לבקשת סבסוד, עם כל התלושים והמסמכים שהוא צריך להביא ובהתאם לזה נקבעת לו הדרגה.
יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן צריך לקבל תשובה?
<חגי פורגס: אנחנו היום עומדים בקצב, ואני אומר שוב, אם הורה מביא את המסמכים, אנחנו תוך יומיים שלושה יכולים לתת לו דרגה.
יפעת שאשא ביטון: זה קצב העבודה של המשרד?
יפעת שאשא ביטון: תוך יומיים-שלושה?
יפעת שאשא ביטון: תוך שבוע אפשר לסגור את סיפור הדרגה?
<חגי פורגס: תראי, תמיד יש פיקים מהרגע שנפתחת ההרשמה ותמיד אחרי שהילדים מתקבלים למעונות יש לנו איזה צוואר בקבוק ששם זה טיפה יותר ארוך.
<חגי פורגס: אבל אנחנו מדברים על ימים בודדים.
<חגי פורגס: אם ההורה לא מביא מסמכים ויש שוב תהליך של פינג פונג וזה, אז זה מתארך מטבע הדברים, אבל אנחנו עומדים על מספר ימים בודדים בשביל לקבל דרגה.
<חגי פורגס: אבל יש כאן עוד צלע במשולש, חוץ מההורה והמשרד, זה הארגונים המפעילים.
<חגי פורגס: הארגון המפעיל הוא זה שמקבל את הכסף, לא ההורה.
<חגי פורגס: ההורה משלם את הסכום המוזל, הנמוך, והמדינה משלימה לארגון המפעיל את היתרה.
<חגי פורגס: כדי שהמדינה תעביר לארגון המפעיל את היתרה, יש הסכם שהארגון צריך לחתום עליו, כמו כל ספק שנותן שירותים.
<חגי פורגס: קצת טכני לקרוא לארגון מפעיל נותן שירותים – אנחנו מסתכלים עליו כמובן אחרת – אבל במונחים הפורמאליים, יש הסכם התקשרות שחייבים לחתום עליו.
<חגי פורגס: ההסכם הזה אגב, כולל בתוכו כל מיני הנחיות לגבי הפעלת המעון, שחלקן הן במישור הרגולטורי מול הארגון וחלקן נועדו כדי לשמור על שלומם ובטיחותם של הילדים ועל איכות הטיפול בהם.
<חגי פורגס: בהסכם הזה מוסדרת התקינה ומוסדר הביטוח שהארגון המפעיל צריך לעשות ועוד כהנה וכהנה דברים.
<חגי פורגס: ואנחנו לא יכולים להכיר, לא להכיר, אלא אנחנו לא יכולים להיכנס למשולש הזה של ארגון, הורה ומשרד, אם הארגון המפעיל לא חותם איתי על הסכם.
<חגי פורגס: עכשיו אני חוזר לזה.
<חגי פורגס: כל עוד הארגון לא חותם על ההסכם, האגף לא מעביר לו את הסכומים ובסוף את צודקת, ההורה נפגע.
יפעת שאשא ביטון: רגע, הוא לא מעביר לו את הסכומים אבל ההורה כבר יודע שהוא זכאי לדרגה נמוכה?
<חגי פורגס: ההורה יודע שהוא זכאי לדרגה והוא מקבל פידבק שהארגון לא חתם על הסכם מול המשרד ולכן הסכום לא מועבר לארגון.
<חגי פורגס: יש ארגונים רציניים, לא רציניים, סליחה, זה שיפוטי.
<חגי פורגס: יש ארגונים כמו נעמ"ת, ויצ"ו וכו' ועוד המון ארגונים, שלמרות שיש שנים שבהן אנחנו מתחילים את התהליך של ההסכמים מול הארגונים בשלב מאוחר יחסית, השנה אנחנו מנסים לעשות אותו כמה שיותר מוקדם ולפשט את התהליך כדי שההסכמים ייחתמו כמה שיותר מהר עד תחילת השנה, כדי שהורים יקבלו את הכסף עד תחילת השנה.
<חגי פורגס: אבל ארגון שלא מכין את זה, לא מעביר לנו ביטוח תאונות אישיות, אנחנו לא יכולים לחתום איתו על הסכם ולהעביר לו כספי סבסוד.
יפעת שאשא ביטון: ועל פניו הורה לא יכול לומר נניח אוקיי, אני דרגה 3, אני זכאי לשלם רק 675 שקלים לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט מה שאני זוכרת מהעבר.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא יכול להחליט שזה מה שהוא מעביר לאותו ארגון לצורך העניין, אם הארגון עוד לא חתם.
<חגי פורגס: יש מערכת יחסים כספית ומשפטית בין הארגון להורה.
<חגי פורגס: אם הארגון אומר אני מוכן לספוג על עצמי בחודשים האלה, אני יודע שמגיע לך דרגה 3, אני מוכן לספוג על עצמי בידיעה שאני אקבל מהמשרד אחר כך רטרו מתחילת השנה, מעולה מבחינתי.
<חגי פורגס: אם הארגון לא עושה את זה והוא יכול לא לעשות את זה, אז כן.
<חגי פורגס: ההורים פה לצערי נופלים בין הכיסאות.
<יערה שילה: בני ערובה של המציאות.
<חגי פורגס: זה לא בן ערובה, כי זה לא איזה שהוא מאבק שהארגון מנהל מולי.
<יערה שילה: אבל בסופו של יום מוציאים את הילד, חגי.
<חגי פורגס: בוא נגיד ככה, במועצות אזוריות הייתה בעיה, כי שם יש להם איזו שהיא קונסטלציה מורכבת האם הוועד המקומי נחשב הזרוע של המועצה.
<חגי פורגס: משהו משפטי כזה.
<חגי פורגס: ועד לפני שנה קיבוץ אחד - שם זה יכול להיות איזו מערכת של כוחות, שקיבוץ אחד יכול היה להחזיק בן ערובה מועצה אזורית שלמה.
<חגי פורגס: שנה שעברה ירדנו מזה.
<חגי פורגס: שנה שעברה אנחנו התייחסנו כל קיבוץ בנפרד.
<חגי פורגס: אם קיבוץ לא העביר ביטוח, הוא הקיבוץ שההורים שלו ילחצו עליו.
<חגי פורגס: שאר הקיבוצים נהנים ומקבלים את הסבסוד, אבל עדיין - - -
יפעת שאשא ביטון: וזה כבר לא בכוח המארגן של המועצה כמועצה, אלא התייחסתם פר יישוב.
<חגי פורגס: כן, אבל עדיין הנושא הזה, זאת אומרת אם לא מגיעים לא ההסכמים ואנחנו לא יכולים להעביר כסף לארגון, הארגון לא מקבל את ההשלמה מהמדינה.
<חגי פורגס: אנחנו עושים מבחינתנו את המאמצים לעשות את התהליכים האלה כמה שיותר מהירים וכמה שיותר פשוטים כדי שהכספים יעברו בזמן.
<חגי פורגס: יש גם את האחריות על הארגונים.
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה עושה קצת סדר וגם קצת שכל, לפחות גם מבחינת הפניות שלנו, שכשהן תגענה, וסביר להניח, אני כבר רואה איך זה - - -
<חגי פורגס: אין בעיה.
<חגי פורגס: אני אומר שוב, היו תקופות - - -
יפעת שאשא ביטון: שלפחות אנחנו נדע איפה אנחנו צריכים לשים את האצבע.
<חגי פורגס: היו תקופות שבהן התהליך הזה היה מורכב יותר והועברו מקדמות וכו'.
<חגי פורגס: אנחנו היום בעולם אחר שהוא בהחלט מאפשר לעבוד בצורה יעילה ולהתחיל את השנה עם הסכם חתום והכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: שאלה אחרונה: איך מתגברים על כל - בא לי להגיד שטיקים – אבל אני אמצא איזו מילה יותר יפה לוועדה – של כל הקטנוניות הזו.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מבינה שזה כספי ציבור.
יפעת שאשא ביטון: אני הראשונה שארצה לשמור עליהם ולהעביר אותם רק למי שבאמת מגיע לו, אבל באמת ראיתי סיבות כאלה מגוחכות שעל בסיסן החזירו טפסים.
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, חותמת שהיא לא עד הסוף, היא לא שחור חזק או איזה מספר שהוא ככה לא עד הסוף ברור.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, יש אנשים, כל אחד עם כתב היד שלו.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה שאלתי אם הכל מקוון, אבל אני יודעת שצריך לצרף תלושים ועל התלושים יש חתימות של נאמן למקור, למי שמביא, או כל מיני כאלה.
<חגי פורגס: אישורי מעסיק בדרך כלל.
יפעת שאשא ביטון: איך פותרים את זה?
יפעת שאשא ביטון: הרי יש מספיק.
יפעת שאשא ביטון: הם מקבלים מספיק טפסים כדי לראות שיש אמינות מבחינת הרצף של הדיווח, אז למה להחזיר על איזו חותמת או חתימה - - -
<יערה שילה: יפעת, ואם אתה סטודנט, או בכולל, המצב שלך עוד יותר קשה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני תיכף אתן לכן גם לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לסגור את זה, כדי שאנחנו נעשה את זה מסודר.
יפעת שאשא ביטון: איפה אפשר לסייע כאן, בקצת הגדלת ראש.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אני לא מבקשת איזה שהוא משהו דרמטי.
יפעת שאשא ביטון: ,
<חגי פורגס: תראי, אלף שוב, מי שאמון, וזה כבר פרטים ממש של מה בודקים ואיך בודקים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אני לא סתם יושבת כאן.
יפעת שאשא ביטון: כדי לחפור קצת.
<חגי פורגס: כן, אני אומר שמי שאחראי על זה באגף זה לא אני, אבל אני כן יודע להגיד שאנחנו לא דורשים סתם דברים.
<חגי פורגס: יכול להיות שיש מקרים שבהם יושב מוקדן בקצה, שיש לו איזו שהיא שאלה או שהוא לא הבין נכון מסמך שהגיע והוא מעלה את זה הלאה ואז בודקים שם.
<חגי פורגס: אבל סוף הדרישות שלנו הן דרישות שהכרחיות לצורך קבלת התקציב, הסבסוד.
<חגי פורגס: שוב, פניות פרטניות אנחנו מקבלים ועונים.
<חגי פורגס: מגיעים מהתקשורת ומגיעים מהרבה ערוצים.
<חגי פורגס: יש דברים שאנחנו מבינים.
<חגי פורגס: סדר, מגיעה פנייה ואנחנו מבינים שהייתה פה איזו שהיא - - -
יפעת שאשא ביטון: קטנוניות.
<חגי פורגס: לא הייתי אומר קטנוניות, אלא אולי משהו ש - - -
יפעת שאשא ביטון: לפחות ממה שאני פגשתי.
<חגי פורגס: תראי, אנחנו בסוף מסתכלים, הכספים האלה הם מאד יקרים ואנחנו מחלקים אותם באמת בכובד ראש.
<חגי פורגס: ואם יש מקרים שבהם אנחנו מבינים שהיה אפשר לקבל את זה בלי החותמת או כל מיני דברים, אם אפשר, למי שמגיע הוא יקבל.
<חגי פורגס: שוב אני אומר, אנחנו כל הזמן עושים תהליכי שיפור וכשמגיעות פניות כאלה הן בדרך כלל נבחנות בדרגים הגבוהים של האגף ואיפה שאפשר להקל מקלים.
<חגי פורגס: איפה שאי אפשר, זה בעייתי.
<חגי פורגס: שוב, אנחנו עושים מאמצים כדי שהתהליך הזה יהיה כמה שפחות זמן ומשתדלים להודיע מראש ולהראות את כל הדרישות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באווירה אינטימית היום.
<חגי פורגס: מדובר פה ב-120,000 הורים וכל הורה מגיש המון מסמכים.
<חגי פורגס: זה המון נתונים.
יפעת שאשא ביטון: תפשטו את זה.
<חגי פורגס: זה מערכת שמאד קשה לתפעל אותה ואנחנו עושים את המאמצים של הורה יקבל את השירות הכי טוב, אבל לפעמים יש דברים שהם-.
<חגי פורגס: בדרך כלל זה גם המקרים, מי שהוא שכיר, עובד מדינה, מישהי שכירה ובן זוגה הוא גם שכיר עובד מדינה, זה הכי קל.
<חגי פורגס: ברגע שיש עצמאים ויש סטודנטים ודברים קצת יותר מסתבכים, אז שם יש יותר מקום לדברים האלה ואנחנו משתדלים, שוב, לתת שירות כמה שיותר טוב.
<חגי פורגס: אם יש מקרים ספציפיים, אנחנו בודקים אותם ואיפה שאפשר אנחנו נותנים.
מרדכי יוגב: אני יכול לשאול שאלות?
מרדכי יוגב: רגע, אני נכנסתי עכשיו.
מרדכי יוגב: סיימתם?
יפעת שאשא ביטון: שלום חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: שלום לך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להגיד לו קודם תודה על הפירוט והכניסה לעומק, למרות שהוא בא רק תחת נושא אחת והוא בכל זאת העמיק אותנו גם בנושאים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הדברים שלו, ככה הצלחנו לדייק אותם עד הסוף, אבל יש סימן שאלה לגבי הדיוק שלהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פשוט נגיש את זה בסיכום הוועדה, כדי שהמשרד יוכל להשיב בצורה מסודרת ומדויקת.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב, בוא נשמע רגע את יערה שילה, כי הם רוצים להעלות עוד סוגיות ואז אתה תוכל לשאול גם בהקשר הזה.
מרדכי יוגב: אני בוגר בדבר.
מרדכי יוגב: אני מכיר אותה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה יערה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת מוטי יוגב ואחר כך את, בסדר?
<יערה שילה: יערה שילה, הקואליציה לחינוך מלידה, אנו.
<יערה שילה: קודם כל באמת יש שיפור.
<יערה שילה: יש שיפור משמעותי, אי אפשר להתכחש לזה.
<יערה שילה: יותר דרגות - - -
יפעת שאשא ביטון: יופי, אני שמחה לשמוע.
<יערה שילה: זה באמת.
<יערה שילה: יש כמה עניינים.
<יערה שילה: אחד רישום המעון, שהוא נמצא באפליקציה שזה דבר נהדר ונפלא.
<יערה שילה: הוא לא מתורגם לערבית, למרות שביקשנו כבר המון זמן.
<יערה שילה: 40% מהאוכלוסייה הם אוכלוסייה ערבית, אין להם - - -
יפעת שאשא ביטון: 20%.
<יערה שילה: כמה?
יפעת שאשא ביטון: 20% מהאוכלוסייה.
<יערה שילה: לא, בתוך המעונות.
<יערה שילה: אני דיברתי על זה.
יפעת שאשא ביטון: אה, כן?
<יערה שילה: כן.
<יערה שילה: כי הם משתמשים במשפחתונים ואין להם כלי אחר, כי לרובם אין מחשבים בבית.
<יערה שילה: אנחנו נעזרנו בזמנו באליעזר יבלון, זיכרונו לברכה, עם מרכז לתעסוקה, פתחנו עזרה לנגישות לכל הדרגות.
<יערה שילה: זה גם הוביל לתהליך.
<יערה שילה: רוב הפניות היו מהחברה הערבית.
<יערה שילה: הם אלה שהשתמשו, ואני חושבת שהגיע הזמן שיתרגמו את זה לערבית, כי זה צורך.
<יערה שילה: זה אחד.
<יערה שילה: שתיים, יש עניין של רישום כפול.
<יערה שילה: הורים באים, נרשמים בכמה מעונות ואז בעצם בגלל זה יש ועדות קבלה.
<יערה שילה: צריך לראות אם יש אפשרות טכנית, זה נראה לי מאד הגיוני, שאם הוא נרשם במקום אחר, במקום אחד, יהיה לו מקום וזהו.
<יערה שילה: לא צריך שהוא יהיה רשום באיזה ארבעה-חמישה מעונות.
<יערה שילה: הוא תופס מקום לילד אחר.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הוא עוד לא תופס מקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: כי מה קורה לצורך העניין אם הוא מגיש באזורי ביקוש מאד מאד גדולים והוא לוקח צ'אנס שבמעון הזה אולי הוא לא יתקבל.
יפעת שאשא ביטון: אז הוא מאבד לגמרי את הזכות?
<יערה שילה: לכן אנחנו חשבנו שהרישום צריך להיעשות כמו בגני הילדים - דרך השלטון המקומי.
<יערה שילה: ואז השלטון המקומי הוא זה – אלף יהיה סוף סוף מיפוי איפה הילדים נמצאים, שזה דבר בסיסי.
<יערה שילה: שהרישום ילך כמו להוציא חוברות, כמו - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה עם מה שאת אומרת ברמת העיקרון, אבל זה היה נכון אם כל הילדים היו משולבים במערכת והיום זאת לא המציאות.
יפעת שאשא ביטון: רק 25%, פחות מ-25% משולבים בתוך המערכת, אז איך השלטון המקומי יפקח?
<יערה שילה: שיהיו אלה לפחות דרך השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: ואז יתחילו כל הקומבינות – סליחה, השלטון המקומי, תכתבו את הסליחה שלי גם בפרוטוקול – של לשמור.
יפעת שאשא ביטון: יתחילו להאשים – זה שמר למקורב שלו, לדוד שלו, לאח שלו, לסבא שלו.
יפעת שאשא ביטון: ככה זה הרי.
<יערה שילה: לא יודעת.
<יערה שילה: צריך איך שהוא.
<יערה שילה: צריך בסדר יצירתית.
<יערה שילה: והסעיף האחרון, אני כן מדברת תמיד על ה-77%, הילדים האלה הולכים ומשלמים בין 350 ל-400 שקלים דמי רישום, לפעמים לשלוש-ארבע מסגרות.
<יערה שילה: אין להם החזר.
יפעת שאשא ביטון: וזה במסגרות הפרטיות.
<יערה שילה: אין החזר ושוב מגדילים את הפער בין היכולים ללא יכולים, ושוב - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה בפרטי ואנחנו מנסים רגע לפתור את הצרות של - - -
<יערה שילה: בכל זאת, את יודעת שאני תמיד אעלה את זה, כי זה - - -
<יערה שילה: כי זה קריטי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לזכור אותם, אבל פה בדיון לא נוכל לתת להם מענה.
<יערה שילה: חשוב לזכור את זה ואיך שהוא - - -
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הרישום הכפול, הרי בסופו של דבר אם הוא יירשם בחמישה מקומות שונים, אז נניח שבמעון אחד הוא כן יתקבל, בארבעה אחרים יתפנה המקום ואז יכנסו הילדים רק - - -
<יערה שילה: כן, אבל אז תהיה ועדת הקבלה.
יפעת שאשא ביטון: בסדר לא משנה, אבל אז יתקבלו הילדים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הוא לא באמת תופס מקום בפועל, אלא יהיה תהליך של איזה שהוא סינון.
יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב על זה, כי אני יכולה להבין הורים שרוצים להבטיח את המקום שלהן שם.
<יערה שילה: ברור, ברור, אני באה מההורים, את יודעת.
<יערה שילה: ועוד דבר אחד לגבי הדרגות.
<יערה שילה: חגי יודע.
<יערה שילה: יש לו מייל שלנו, דוד יודע, הוא איתנו בדרגות האלה.
<יערה שילה: יש לנו מייל שלם רק על הדרגות.
<יערה שילה: כל יום יש לנו בין שתיים לארבע פניות.
<יערה שילה: פניות שאנחנו יכולים להסתדר, מסתדרים.
<יערה שילה: מה שלא, אני חייבת להגיד כן יש לנו קשב, כן מקשיבים לנו, כן פותחים את הלב ואת האוזן, אבל באמת זה משהו לא נורמאלי.
<יערה שילה: פשוט לא נורמאלי, שיש אנשים שעד היום, שאנחנו כבר באמצע מרס, לא קיבלו את הדרגה.
<יערה שילה: הולכים להוציא היום את הילדים.
<יערה שילה: כמו שאמרת, החתימה הזאת, הולך ובא, הולך ובא.
<יערה שילה: פשוט לא נורמאלי.
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה משהו שאנחנו חייבים לטפל בו, באמת.
יפעת שאשא ביטון: בדברים הקטנים האלה, כי אני חושבת שזה מתיש, מתיש, מתיש.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה בגילוי נאות לומר שפעם אחת ניסיתי להגיש, זה היה לפני 20 שנה אמנם, ניסיתי להגיש את הטפסים, התייאשתי בדרך ואמרתי תודה רבה, אני מוותרת על הכסף שלכם ואני לא צריכה את כאב הראש.
<חגי פורגס: ב-20 שנה הרבה דברים קרו.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני אומרת, הקטע, הסרבול הזה של בכלל להתחיל להתעסק עם זה והכל, וזה חבל.
יפעת שאשא ביטון: ואני לא בן אדם חלש לצורך העניין ויכולתי להשקיע, אבל זה כל כך מתיש, שאני אומרת כאילו בשביל מה?
יפעת שאשא ביטון: יכולתי להשקיע את הזמן בדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש משפחות שזו דרמה בשבילם.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של עוד 500 שקלים, עוד 700 שקלים, עוד 800 שקלים.
יפעת שאשא ביטון: זה דרמה בשבילם וצריך לראות איך אנחנו עוזרים להם.
יפעת שאשא ביטון: ושוב, אני חוזרת למה שאמרתי מקודם, זה נופל בדיוק במקום של המשפחות החלשות ובגלל זה היה לי מאד מאד חשוב שאנחנו נקיים את השיח הזה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת.
מרדכי יוגב: היא קודם.
יפעת שאשא ביטון: ליאת, מנהלת קשרי ממשל, נכון?
<ליאת הלבץ: נכון, מהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<ליאת הלבץ: אנחנו נמצאים כבר בקשר באמת עם האגף למעונות יום בשנה, כמעט שנתיים האחרונות על כל מיני סוגיות שמטרידות סטודנטיות וגם מגיעות לפתחינו לא מעט פניות מהשטח.
<ליאת הלבץ: אני רוצה להעלות שתי סוגיות שאצלנו באמת זה חוזר שוב ושוב בכמה פניות.
<ליאת הלבץ: קודם כל בנוגע לצהרונים.
<ליאת הלבץ: בקריטריונים אין זכאות לסטודנטים לתואר אקדמי.
<ליאת הלבץ: למעשה מי שעושה תעודות מקצועיות כן זכאי ודווקא מי שלומד באקדמיה לא זכאי, כאשר כולנו יודעים שהלימודים באקדמיה לא בהכרח מסתיימים.
יפעת שאשא ביטון: זה אינטרס של אותו משרד, את יודעת, עכשיו זה בעבודה וברווחה, במשרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: יש להם אינטרסים שיעשו תעודות מקצוע.
<ליאת הלבץ: אז קודם כל זה באמת בעיה שעולם הסטודנטיות, ואני חושבת ששווה לתת עליו את היחס, או לפחות להבין מה המחשבה מאחורי זה - מדוע סטודנטיות לא זכאיות לצהרונים.
<ליאת הלבץ: בנוסף לזה, הסטודנטיות שכן זכאיות למשפחתונים ולמעונות, הדרישה מאם לומדת היא 24 שעות שבועיות.
<ליאת הלבץ: רוב התארים באופן ממוצע זה 20 שעות שבועיות.
<ליאת הלבץ: יש כאן איזה שהוא פער.
<ליאת הלבץ: שוב, מעניין אותי לדעת, את כולנו, מה הסיבה לקביעה של 24 שעות.
<ליאת הלבץ: למה לא להוריד את הדרישה, מעבר לזה שאנחנו יודעים שהרבה אימהות דווקא מפחיתות אפילו או פורשות את התואר ואז מספר השעות שלהן מצטמצם.
<ליאת הלבץ: אני כן אגיד שגלית, שהייתה ראש האגף הקודמת, היינו באיזו שהיא פגישה איתה והיא כן אמרה שכל סטודנטית שפונה אליה, היא בוחנת את זה פרטנית ועושה בדיקה באמת ספציפית ולרוב כן מעניקה את הסבסוד.
<ליאת הלבץ: נראה לי שחבל.
<ליאת הלבץ: גם הרבה פעמים, כמו שאמרת, הרבה סטודנטיות נתקלות בתוך הבירוקרטיה הזאת ורואות את הסיטואציה ומעדיפות לוותר.
<ליאת הלבץ: נראה לי שכדאי שבמקום שכל אחת תפנה, וגלית בינתיים אני יודעת גם לא בתפקיד.
<ליאת הלבץ: נראה לי שעדיף לעשות פשוט הסדרה באמת רצינית של איך הדבר הזה עובד ולא להתבסס על רצונו הטוב של פקיד כזה או אחר במשרד.
יפעת שאשא ביטון: לא, יהיה צריך לשנות את הכללים.
יפעת שאשא ביטון: זה נכון מה שאת אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה מהתפקיד הקודם, של סטודנטיות שהיו מגיעות והיו הורגות את עצמן כדי בעצם ללמוד את השעות האלה ולוקחות עוד קורסים, לפעמים גם שהן לא צריכות.
<ליאת הלבץ: כדי להגיע לרף.
יפעת שאשא ביטון: אם בתכנית הלימודים שלהן הן היו נדרשות להיקף מסוים ולתכנים מסוימים והן היו אמורות לקבל אותם באותה שנה, אז הן היו לוקחות עוד שני קורסים או עוד איזה קורס של ארבע שעות מתחום אחר בכלל, שזה גם פתח.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אנחנו מתישים אותן, מצד שני אנחנו גם עובדים על המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אז עדיף לעשות את זה ישר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמליץ שיהיה שיקול מחדש ושיתחשבו בעצם במערך האקדמי ויפחיתו את זה ל-20 במקום 24.
<ליאת הלבץ: מצוין.
<ליאת הלבץ: רק עוד נקודה אחת, אחרונה וזה בכלל הנוכחות הזאת של מעונות יום בקמפוסים או בסביבת הקמפוסים, שזה סוגיה ענקית משל עצמה.
<ליאת הלבץ: נפגשנו גם עם חגי על זה בעבר וגם עם גלית.
<ליאת הלבץ: היה איזה שהוא שיח כזה.
<ליאת הלבץ: לצערי לא הצלחנו להתקדם הלאה עם הנושא הזה.
<ליאת הלבץ: מעונות היום היום בקמפוסים, יש מעט מאד קמפוסים שיש בהם מעונות יום מסובסדים, ממש ברמה - אני יכולה לספור אותם על שתיים שלוש אצבעות.
<ליאת הלבץ: שאר מעונות היום בקמפוסים הם מעונות פרטיים, לסטודנטיות.
<ליאת הלבץ: לרוב אפילו אין מקום במעונות היום הפרטיים, כי הסגל הוא הראשון בתור.
<ליאת הלבץ: זה סיטואציה שהיא באמת, אני אומרת, אני בתפקיד כבר שנתיים.
<ליאת הלבץ: קשה לי להצליח להגיע למצב שאני פותרת אותו, כי המשרד מצד אחד בא ואומר יש פרוגראמה, צריך לעמוד בנהלים מסודרים של איך המבנה בנוי ומערכת השעות והיחס בין מטפלת לבין התינוקות, הילדים.
<ליאת הלבץ: מצד שני יש כאן אוכלוסייה שלמה שפשוט לא מצליחה לקבל מענה.
<ליאת הלבץ: צריך לראות איך אפשר כן לפתור את זה.
<ליאת הלבץ: גם בסופו של יום את מכירה את זה, סטודנטיות חוזרות מחופשת לידה הרי יותר מוקדם מאשר חופשת לידה רגילה.
<יערה שילה: שישה שבועות.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו מנסים דרך אחת האוניברסיטאות היום להתחיל לצאת לפתרונות.
יפעת שאשא ביטון: יש טכנולוגיה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: כולם מתהדרים בה.
יפעת שאשא ביטון: שיתחילו להשתמש בה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בשיח עם בר אילן שאחרי השישה שבועות הן תלמדנה באמצעות סקייפ, לפחות עד התקופה של שלושה חודשים שבה אפשר להכניס ילדים - - -
<יערה שילה: באמת?
<יערה שילה: הלוואי.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מנהלים איתם שיח.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שזה מה שיהיה, או שהן תוכלנה להגיע בעצם עם התינוקות לחדר שייבנה במיוחד עם מראה, שאפשר גם יהיה להיות חלק מהדינאמיקה.
יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה שבהחלט דורשת התייחסות.
<יערה שילה: זה מול המל"ג?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך את המל"ג.
יפעת שאשא ביטון: צריך רצון טוב של האוניברסיטאות.
<חגי פורגס: היה דיון מאד גדול בוועדה למעמד האישה על הסיפור הזה והנושא של חופשת לידה, הכי בעניין, היה שם מהלך חזק ואני חושב שהיה שם איזה מבוי סתום.
<ליאת הלבץ: לא, לא.
<ליאת הלבץ: הגענו לאיזו שהיא התקדמות האמת.
<ליאת הלבץ: הייתה בדיוק פגישה לפני ממש כמעט שבועיים עם מירב בן ארי ושולי מועלם ונציגים מור"ה וממל"ג.
<ליאת הלבץ: הוסכם כן שיש קושי עם הארכת חופשת הלידה, הסמסטר בכל זאת הוא רק שלושה חודשים.
יפעת שאשא ביטון: לא, גם בואו נודה על האמת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה, במיוחד כמי שבאה משם, אני לא רוצה לפגוע בעניין האקדמי.
<ליאת הלבץ: זה בדיוק מה שאני מעלה.
יפעת שאשא ביטון: כאילו, הרי אנחנו מכשירים את האדם כדי שייצא עם מקצוע מסוים, במיוחד כשאני רואה את זה מהמקום של הכשרת הוראה וכאלה, אז אי אפשר לוותר להן פתאום על סמסטר שלם.
יפעת שאשא ביטון: אבל צריך למצוא את הפיתרון שהן גם תהיינה חלק מצד אחד ותוכלנה להמשיך בעצם להתמקצע, ומצד שני, בלי שאנחנו נקשה עליהן יותר מדי.
<ליאת הלבץ: הגענו לאיזה שהוא עמק שווה על חיסורים, מעבר לחופשת הלידה.
<ליאת הלבץ: חופשת הלידה נשארת כמו שהיא, שישה שבועות ואחר כך, למעשה עד היום סטודנטית שחזרה מחופשת לידה לא יכלה להחסיר עוד, מכיוון שהיא ניצלה כבר את כל הזכאות שלה לחיסורים.
<ליאת הלבץ: אז עכשיו היא תוכל לקבל אפשרות לחיסורים נוספים, במידה והיא - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם צריכות לדעת לתכנן קצת, את יודעת.
<ליאת הלבץ: זה חדש.
<ליאת הלבץ: זה עוד לא נכנס.
יפעת שאשא ביטון: צריך גם להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא פופוליסטי, אבל צריך גם לדעת להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: רשמתי את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנצליח לטפל.
מרדכי יוגב: אלף ברשות יושבת הראש, שאלה מקדימה.
מרדכי יוגב: חגי, מה התפקיד שלך במשרד?
<חגי פורגס: אני מנהל מטה באגף מעונות יום, משפחתונים.
מרדכי יוגב: ואת היום מנהלת בעצם את האגף - - -
<חגי פורגס: מנהל.
<חגי פורגס: אמיר מדינה, מנהל חדש נכנס, לומד את הנושא.
<חגי פורגס: המנהלת הקודמת - - -
מרדכי יוגב: שאלה של בורות של חברת כנסת, לאיזה משרד זה היום שייך?
<חגי פורגס: העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
מרדכי יוגב: של חיים כץ?
יפעת שאשא ביטון: אתה באמת לא יודע?
מרדכי יוגב: אולי זה עבר לכלכלה.
מרדכי יוגב: זה כבר עבר פעם.
יפעת שאשא ביטון: זה היה בכלכלה וזה עבר לא מזמן.
מרדכי יוגב: בסדר, אבל אולי זה חזר לכלכלה.
מרדכי יוגב: יש משרד חדש.
מרדכי יוגב: אם תעשה סקר, ובכוונה שאלתי, כי באמת לא הייתי בטוח בעצמי, 95% מהחברה הישראלית לא יודעת, ואני אומר לך את זה, גברתי יושבת הראש.
מרדכי יוגב: כאילו היו הילדים בגיל הרך כדור פינג פונג.
מרדכי יוגב: אני לא אומר את זה לך, בתור ביקורת אליך.
מרדכי יוגב: אני חושב שעם הטמפרמנט שלך, ואני עזבתי עכשיו את ועדת החוץ והביטחון ויודעת חברתי שבקדנציה הזאת הייתי פה פחות מבקדנציה הקודמת.
מרדכי יוגב: יודעת את זה מנהלת הוועדה.
מרדכי יוגב: הדברים נעים במקביל ואין לי היום ילדים בגיל המעון.
מרדכי יוגב: אולי נכדים, שאני פחות אחראי עליהם באופן ישיר.
מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו חייבים לפרוץ את תקרת הזכוכית של הנושא הזה, להמשיך את המפעל המבורך שהיה של פרופסור טרכטנברג.
מרדכי יוגב: ההליך עדיין עוד לא לגמרי ברור לי, לכן אני לא רוצה כרגע לתת נוסחאות.
יפעת שאשא ביטון: לא, הסיפור הוא ברור.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה גם לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להיות בחינוך, נקודה, וצריך לשנות את התפיסה.
יפעת שאשא ביטון: דיברתי על זה.
מרדכי יוגב: והגיע הזמן שמדינת ישראל תיקח את האחריות על הגיל הרך.
מרדכי יוגב: זה הדבר המרכזי.
מרדכי יוגב: העיסוק האובססיבי פה של יושבת הראש ואחרים, וקדמו לנו, גם במחסור וגם בקשיי הרישום, וזאת הנקודה שעולה פה, זה הנושא, אני רוצה להתמקד בו.
מרדכי יוגב: אני בזה מיציתי את כל הכותרות שלפני כן.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני מסכימה איתך בתפיסה.
מרדכי יוגב: ואני אומר עוד דבר, והוא בחוסר המענה.
מרדכי יוגב: אני שם שאלה, כי אני לא בטוח שאני עד הסוף יודע לאמת את זה מתמטית, לבטל גם את התיעדופים.