GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפית איצקוביץ: זאת אומרת זה לא שהעובד - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, יש גם מקרים שלא מגיעים למשטרה ומנסים לפתור אותם בתוך המסגרת, וזה בכלל חסר סיכוי.
<יפית איצקוביץ: לא מנסים לפתור אותם בתוך המסגרת.
<יפית איצקוביץ: הקושי הוא שיש דברים שלא מגיעים למשטרה כי פקידת סעד מחליטה לא להעביר למשטרה, כי ההורים מסרבים שזה יגיע למשטרה.
<יפית איצקוביץ: ויכול להיות שמבחינתם בצדק גם הרבה מאד פעמים.
<יפית איצקוביץ: אנחנו מנסים, אנחנו מטפלים בהתאם לכלים וליכולות שיש לנו לטפל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יפית, רק תגידי לי בכנות, זה לא ביקורת – אנחנו יושבים פה כדי לתקן – קשה להוציא עובד חינוך מהמערכת, נכון?
<יפית איצקוביץ: תראו, אני לא מטפלת בהליכים של פיטורים.
<יפית איצקוביץ: לא פיטורים פדגוגים ולא פיטורים מסוג אחר.
<יפית איצקוביץ: אני מטפלת בכלים המשמעתיים שיש למשרד לטפל בהם.
יפעת שאשא ביטון: זאב, ממש בקצרה, אחר כך ס', המועצה לשלום הילד ואנחנו נשמע את לילי.
יפעת שאשא ביטון: אם תהיו קצרים נספיק.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו 10 דקות ואנחנו יוצאים החוצה.
<זאב גולדבלט: אני אהיה ממש קצר ותמציתי.
<זאב גולדבלט: אני חושב שלא יעלה על הדעת שהסתדרות המורים ובכלל ארגוני עובדים ייצאו להגנת גננות וסייעות, ואני בכוונה אומר גננות וסייעות ולא הגננות והסייעות, כי אני לא רוצה להכליל, אלא רק אותן אלה שפועלות בצורה לא ראויה - - -
<זאב גולדבלט: כלפי זאטוטים חסרי ישע.
<זאב גולדבלט: אני בכוונה עושה כאן בידול בין הכלל, שזה הגננות והסייעות שעושות עבודת קודש - - -
יפעת שאשא ביטון: זה ברור, זה ברור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לעשות את הבידול הזה, אמרנו את זה בהתחלה.
<זאב גולדבלט: יתר על כן, אני חושב שהמתקפה שיצאו כנגד ההורים בשבועות האחרונים, כמי שעוקבים אחרי התנהלות סגל הגנים, לא במקום ולא ראויה, כי אני לא חשוב שיש מישהו שיכול לדאוג לילד חוץ מההורה שלו.
<זאב גולדבלט: זה טבעי, זה חובתנו, זו זכותנו.
<זאב גולדבלט: אנחנו חייבים לעשות את זה.
<זאב גולדבלט: אנחנו בפירוש תומכים בהצעה של יושבת ראש הוועדה להתקין מצלמות קבועות ושימוש בחומר מוקלט, שיעשה על פי חוק רק כשיש חשש לפגיעה בחסר ישע.
<זאב גולדבלט: נבצר ממני להבין מדוע שכשאישה חובטת בשוטר למשל, היא במקום נעצרת ומובאת לדין מהיר.
<זאב גולדבלט: לעומת זה, כשאותה אישה עצמה נותנת מכות לעולל בן שנה או שנתיים, ייסגר התיק בגלל שאי אפשר להשתמש בשום חומר.
<זאב גולדבלט: זה פשוט נראה לי בושה וחרפה.
<זאב גולדבלט: לגבי מימון, דבר נוסף שעלה כאן בדיון.
<זאב גולדבלט: אין לי ספק שחלק עצום מהורי ישראל יסכימו וישמחו אפילו לסייע במימון של מצלמות, כי זה קונה להם שקט נפשי.
<זאב גולדבלט: אותם 20 שקלים פשוט יקנו להם שקט נפשי ואין לי ספק שאני יכול להעביר את זה גם בקרב ההורים.
<זאב גולדבלט: הדבר האחרון, מכיוון שעלה כאן הנושא של שימוש בחומרים מצולמים בלי רשות, אני רוצה להזכיר לכל מי שיושב כאן – כל אחד מאיתנו נכנס לפחות בשבוע לבנק.
<זאב גולדבלט: הבנקים מצולמים.
<זאב גולדבלט: אני לא זוכר שביקשנו רשות - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה נכנס לסופרפארם אתה מצולם.
יפעת שאשא ביטון: כנס לקניון – אתה מצולם.
יפעת שאשא ביטון: תלך לחנות של תקליטים – אתה מצולם.
<זאב גולדבלט: אני יודע.
<זאב גולדבלט: אני לא זוכר שמישהו ביקש רשות לא מהפקידים בבנק ולא מהלקוחות בבנק, גם כשהם שנכנסים עם ילדים, את הרשות לצלם או לעשות בזה שימוש.
<זאב גולדבלט: ובזה אני מסיים, כי אני חושב שזה פשוט טיעון שקל מאד לעקוף אותו.
<קריאה: סתם טאטוא.
יפעת שאשא ביטון: ס', בלי שמות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: תמחקו גם את השם שאני אמרתי עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: תהיו קצרים.
<ס"ב: שלום לכולם.
<ס"ב: אני ס' - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בלי שמות.
יפעת שאשא ביטון: תמחקו מהפרוטוקול בבקשה.
<ס"ב: יש לי בן בן 3, שהוא שנה ראשונה בגן עירייה.
<ס"ב: הוא נכנס לגן חב"ד.
<ס"ב: אני אם חד הורית, מגדלת שישה ילדים לבדי.
<ס"ב: דגלתי בחינוך של דת ולתת לילד - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בואי תשתדלי להתמקד במקרה, כי לא יהיה לנו זמן לספר את הכל.
<ס"ב: ולתת לילד ערכים.
יפעת שאשא ביטון: כן, וכמה שפחות פרטים.
<ס"ב: הילד חזר לפני חודשיים מהגן עם שטפי דם בפנים ושבר לחי צד שמאל.
<ס"ב: הגננת לא התקשרה להגיד לי בואי, הילד פצוע.
<ס"ב: אף אחד לא הזמין לילד שלי מד"א.
<ס"ב: הגננת בגן – תגידי לי את אם זה נראה לך נורמאלי - - -
<קריאה: זה לא מצחיק.
יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא פונים אליהם.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת אלי.
<ס"ב: את צוחקת לי בפנים.
<קריאה: את מרתיחה עם הצחוק שלך.
<ס"ב: היא צוחקת לי בפנים.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת אלי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אלי.
<קריאה: חצופה.
יפעת שאשא ביטון: תגידי לי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, אם זה נראה נורמאלי.
יפעת שאשא ביטון: הילד שלי בבית והיא בגן.
יפעת שאשא ביטון: היא בגן.
יפעת שאשא ביטון: הילד שלי סובל מטראומות, הוא כל לילה מתעורר מתוך שינה וצועק – היא שברה לי את הפנים, היא דחפה אותי על הכיורים.
יפעת שאשא ביטון: הילד יש לו חתך בפנים.
יפעת שאשא ביטון: הפלסטיקאי אמר שנה, שנה לא לחשוף אותו לשמש.
יפעת שאשא ביטון: נהרסו לי החיים.
<קריאה: ולילד.
<ס"ב: הילד שלי לא יהיה מוכן להיכנס לגן עכשיו.
<ס"ב: הוא בטראומה.
<ס"ב: הוא זקוק לטיפול פסיכולוגי.
<ס"ב: עכשיו תגידו לי אם זה נורמאלי שהגננת נמצאת בגן והילד בבית, סובל מטראומה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה ותודה שהסכמת לבוא לשתף.
יפעת שאשא ביטון: זה מקרה שאני מלווה מקרוב מהיום הראשון פחות או יותר שהוא קרה.
יפעת שאשא ביטון: אני בעצמי הייתי בקשר אינטנסיבי עם משרד החינוך ונכשלתי.
יפעת שאשא ביטון: נכשלתי כי אנחנו יושבים כאן חודשיים אחרי, הגננת שם.
יפעת שאשא ביטון: כרגע לא קורה עם זה שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: זה עומד ותלוי בחקירת משטרה, אז כרגע לא מניעים שום דבר בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: הילד נמצא בבית, שזה משהו שגם המערכת צריכה לקחת עליו אחריות.
יפעת שאשא ביטון: גם אם הילד נפל – אני שנייה רגע – וסליחה שאני עושה את זה – בסדר?
יפעת שאשא ביטון: רק אם הילד רק נפל באמת וזה הכל בלי כוונה, אף אחד לא הזעיק אפילו את ההורים או את מד"א או מישהו שיוכל לתת לילד הזה עזרה.
יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי את התמונות.
יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי בעיניים שלי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מסיפורים ולא משמע.
<קריאה: זה לא מטופל.
יפעת שאשא ביטון: אז רשלנות הייתה פה.
יפעת שאשא ביטון: התנהגות לא הולמת הייתה פה.
יפעת שאשא ביטון: כשל אמיתי היה פה ואני עוד לא נכנסת לעניין של האלימות.
יפעת שאשא ביטון: הגננת שם והילד בבית.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שזה חלק קטן מאד מהאירועים שממחישים איך אנחנו מתנהלים, עם כל הניסיון שלנו להציג את התמונה מאד יפה ומאד אופטימית.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת את ההתייחסות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אתם גם מטפלים בלא מעט מקרים.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לשפוך קצת אור על התמונה, כדי שלא ייראה שרק אני כאן מציגה איזה שהוא מצג קשה.
<ורד וינדמן: עורכת הדין ורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד.
<ורד וינדמן: תודה גברתי על קיום הדיון החשוב הזה.
<ורד וינדמן: אני רק אגיד שאין שבוע, אין שבוע שלא מגיעה אלינו פנייה אחת לפחות ביחס לפגיעה בילדים מגיל לידה עד שלוש.
<ורד וינדמן: אין שבוע אחד שעובר, ואם אני אספור גם את הפניות שמגיעות ביחס לילדים מגיל שלוש עד שש, אז המספר יותר גדול.
<ורד וינדמן: אני לא מדברת רק על המקרים שאנחנו רואים בערוץ 2.
<ורד וינדמן: פנייה על צעקות ובכי של תינוקות בלי הפסקה - זה רק מהזמן האחרון - גננות שמתייחסות בזלזול והשפלה במעון.
<ורד וינדמן: ילדה בת שנתיים שיצאה מהפעוטון והסתובבה ברחוב לבדה.
<ורד וינדמן: ילדה שנשכחה בחצר הגן.
<ורד וינדמן: זה רק מהזמן האחרון.
<ורד וינדמן: אנחנו בקשר עם הרשויות ואני אומר את זה וגם גברתי יושבת הראש אמרה, רוב הגננות והמטפלות הן טובות ומסורות - - -
יפעת שאשא ביטון: וצריך להגן גם עליהן.
<ורד וינדמן: ולכן הטיפול בנושאים האלה הם קודם כל לטובת הילדים, אבל גם לטובת הגננות האחרות שתפוח אחד רקוב משפיע על ערימת תפוחים שלמה.
<ורד וינדמן: הסיפור הוא כזה, קודם כל וצריך להגיד את זה ואנחנו לא נתנו לזה מספיק מקום, כי דיברנו על היום שאחרי.
<ורד וינדמן: לפתוח קיוסק במדינת ישראל צריך רישיון.
<ורד וינדמן: לפתוח מסגרת ששוהים בה ילדים שלא יכולים לדבר, שקל מאד לפגוע בהם, שכל המחקרים שמדברים עליהם בכל העולם המדעי מלמדים שזה השלב ההתפתחותי הקריטי ביותר, שהמוח מתפתח בגילאים האלה ושטראומה לפעמים היא בלתי הפיכה.
<ורד וינדמן: לילדים האלה אין רישוי במסגרות שלהם.
<ורד וינדמן: אין סטנדרטים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, הקיוסק הזה גם יכול להתקין מצלמות בלי לשאול אף אחד והכל בסדר.
<ורד וינדמן: אין סטנדרטים, אין רישוי, אין פיקוח והגיע הזמן.
<ורד וינדמן: אני יודעת שלך יפעת יש הצעת חוק עבת כרס בנושא הזה ואני קוראת לשר הרווחה, שהנושא הזה עבר לטיפולו, לתמוך בקידום של חקיקה כזו באופן נלהב ואקטיבי, כי אין עוד רגע אחד להמתין.
<ורד וינדמן: אני רק מדמיינת לעצמי איך מרגישים ההורים ולו יכלו הילדים לדבר, ששומעים מנציגי משרדי ממשלה את כל מה שהם לא יכולים לעשות.
<קריאה: הם יכולים ולא עושים.
<ורד וינדמן: אנחנו בקשר איתם, אנחנו פונים לאגף למעונות יום, אנחנו פונים למסגרות המפוקחות, שאני מזכירה – זה רק 23% מהילדים שנמצאים במסגרות מפוקחות – ואנחנו פונים אליהם גם ביחס למסגרות הלא מפוקחות, כי אין לנו למי לפנות.
<ורד וינדמן: אני יודעת שנעשים מאמצים, אבל יש מגבלות וחלק מהן מגבלות חוקיות שצריך לטפל בהן.
<ורד וינדמן: לא יכול להיות ויפית אמרה את זה ואנחנו מכירות לא מהיום, אני יודעת על הטיפול המסור שלה עוד מהאגף למשמעת, שהרף יהיה רף פלילי.
<ורד וינדמן: פלילי – נטפל בו.
<ורד וינדמן: אנחנו ראינו גם מה קורה שזה פלילי.
<ורד וינדמן: הרי 77% מהתיקים של ילדים שנפגעים מחוץ למשפחה נסגרים בכלל.
<ורד וינדמן: אז צריך לשים בגבולות את ההליך הפלילי.
<ורד וינדמן: גננת שצורחת ומקללת לא צריכה להיות במסגרת הזו.
<ורד וינדמן: זה לא חייב להיות פלילי כדי שנוציא את הגננות האלה מתוך המערכת.
<ורד וינדמן: אנחנו צריכים קודם כל לחשוב איך אנחנו מתגברים על המגבלות, גם החוקיות וגם הבירוקרטיות שקיימות, וגם על זה צריכים לשבת ביחד והמערכות צריכות לשבת בדיון בכנסת, בוועדה לזכויות הילד, ולהגיד מה חסר להן.
<ורד וינדמן: בצדק שואלת יושבת הראש – מה הכלים שחסרים לכם.
<ורד וינדמן: תבואו ביושר ותגידו.
<ורד וינדמן: שנים אנחנו מנסים, יש גננות ואנשי חינוך שלא צריכים להיות במערכת ואנחנו לא מצליחים להוציא אותם.
<ורד וינדמן: ואת זה אני שומעת מאחורי הקלעים כבר במשך שנים, כולל מנהלים של מסגרות, שאומרים הלוואי שהייתי יכול להוציא את אשת המקצוע הזאת – שאולי לא נכון לקרוא לה אשת מקצוע – להוציא אותה מהמערכת וידי כבולות.
<ורד וינדמן: צריך להגיד לא רק למה ידי כבולות, אלא איך אנחנו מתירים את הקשרים האלה.
<ורד וינדמן: אני אגיד עוד שורה אחת, אפילו בלי לסכם.
<ורד וינדמן: אמר חיים ויסמונסקי מהפרקליטות על המגבלות שיש בחוק.
<ורד וינדמן: אני אתן לכם עוד מגבלה אחת שלא דוברה כאן, שאני מודה, לא הייתי מודעת לה עד לאחרונה.
<ורד וינדמן: העבירה של תקיפה סתם – שהשם המזעזע תקיפה סתם – של תקיפה שלא מגיעה לכדי חבלה או לכדי התעללות.
<ורד וינדמן: יש נסיבה מחמירה שמשפיעה על העונש, כאשר מדובר על ידי בן משפחה.
<ורד וינדמן: אין שום סיבה בעולם שזה לא תהיה נסיבה מחמירה על ידי אחראי, מטפל.
יפעת שאשא ביטון: שזה לא יהיה על ידי מטפלת, נכון.
יפעת שאשא ביטון: ורד, אני אמרתי בתחילת הדיון, ורד ו-ורד – אנחנו נשב ביחד ונראה את כל הלקונות בחוק ומה אנחנו צריכים לתקן על מנת שבכל זאת יהיו לנו עוד קצת כלים בשביל להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לילי, שמענו פה דברים לא פשוטים.
יפעת שאשא ביטון: יצא לנו גם לדבר על זה בחטף בשבוע שעבר, אל אותם מקרים שבהם – ואתם תפסתם אותי גם ככה מוציאה מהלב – אותם מקרים שהתיקים נסגרים יופי, אבל אנחנו יודעים ואני בטוחה שגם את מסכימה איתי, שבן אדם כזה לא יכול להיות בתוך המערכת וזה לא במשרד החינוך מה ששמענו, ונכון שזה במעון פרטי, אבל גם אם אנחנו נעשה את האנלוגיה, אני בטוחה שאת תסכימי איתי – לבן אדם כזה אין מה לחפש במערכת.
<לילי פוקמונסקי: אני בתפקידי עזרתי כבר מספר פעמים לפטר גננות מהמערכת, למרות היותי נציגה של ארגון עובדים ואין לי שום בעיה עם זה.
<לילי פוקמונסקי: כי אני בעצמי עבדתי 35 שנה במערכת ללא רבב והמערכת יקרה לי.
<לילי פוקמונסקי: לכן אין לי בעיה לפטר עובדים, גננות שהן אינן ראויות למערכת, אוקיי?
<לילי פוקמונסקי: אני חייבת לציין שהמקרה ששוחחנו עליו שבוע שעבר, שאמרתי לך שהתיק נסגר נגד הגננת ללא הרשעה, זו גננת שנפגעה מאד מאד קשה כי בנו לה את התיק הזה והיא לא חזרה לעבודה ולא תחזור לעבודה.
יפעת שאשא ביטון: את מסכימה איתי שאם היו מצלמות היו יכולים להגן עליה?
יפעת שאשא ביטון: בלי להיכנס עכשיו לגופו של מקרה.
<קריאה: חובה מצלמות בכל הגנים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה לילי.
<לילי פוקמונסקי: בנושא המצלמות, אני צריכה לבדוק מול הייעוץ המשפטי שלנו, כי זה נושא שצריך לשקול מכל מיני היבטים.
<קריאה: יש חוק, אז לא צריך לשקול.
<לילי פוקמונסקי: שוב, יש לעשות ממש הפרדה בין החינוך מלידה עד שלוש ומשלוש עד שש.
<לילי פוקמונסקי: יש היום במערכת הרבה הרבה וקשה לי להגיד מה שאני הולכת להגיד, בסדר?
<לילי פוקמונסקי: אבל אני אומר את זה.
<לילי פוקמונסקי: עצם זה שהיום יש במערכת הרבה מאד ילדים בעלי צרכים מיוחדים, שאני לא מתנגדת לשילוב שלהם, אבל הם לא מקבלים את מה שהם צריכים לקבל ויש ילדים בעלי - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מה זה קשור להתנהגות של המטפלת?
<קריאה: מה זה קשור למצלמות?
<קריאה: זה לא קשור למצלמות - - -
<לילי פוקמונסקי: אני לא מדברת, בואי - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, אי אפשר לנהל ככה.
<לילי פוקמונסקי: אני לא מדברת על מעונות ועל מטפלות.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני מדברת על גנים.
<קריאה: לא, אנחנו לא נעבור לסדר היום.
<לילי פוקמונסקי: גננת, כשיש ילדים - - -
<קריאה: עם בעיות, יטפלו בהם כראוי, נקודה.
<לילי פוקמונסקי: אבל תיתנו לי לסיים את המשפט ותבינו אותי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק תחברי לי את זה, איך זה קשור לגננת?
<לילי פוקמונסקי: תבינו אותי נכון.
<לילי פוקמונסקי: לפעמים - - -
<קריאה: והסייעות מלשינות.
יפעת שאשא ביטון: מי שמפריע מעכשיו יוצא החוצה.
יפעת שאשא ביטון: אין לי עוד הרבה דקות לנהל פה את הדיון, אני רוצה לשמוע את כל מי שחשוב פה כדי לסגור את הדברים.
<לילי פוקמונסקי: עצם זה שיש בגן ילדים בעלי התנהגות לא תקינה ויש הרבה מאד דברים, לפעמים הגננת נאלצת, כדי לשמור על הילד עצמו, כדי לשמור על הילדים האחרים, אולי לאחוז, לא להעניש, לא להרביץ, לא.
<לילי פוקמונסקי: לפעמים יוצאים מההקשר, מוציאים מההקשר כל מיני דברים - - -
<קרן איוס: - - - יש את מתחם הסיכון הסביר, אין מה לעשות.
<לילי פוקמונסקי: וגננות נאשמות והן מורחקות מהמערכת.
<לילי פוקמונסקי: ועוד פעם, בכל המקרים שאני טיפלתי בהם, גננות לא חזרו לעבוד במערכת.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לקבל נתונים כמה גננות כאלה?
<קריאה: באמת אנחנו נעשה על זה מחקר ואנחנו נצא עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל נתונים כמה גננות.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, היה גם שיח בינינו וזה הרבה פעמים מגיע לשם, שגם כשהילדים מעידים, אז אומרים אה, זה פרספקטיבה של ילד, ההרבה זמן שהוא היה שם זה לא באמת הרבה זמן, כי ילד רואה את זה אחרת.
<לילי פוקמונסקי: רגע, תרשי לי, הרבה מאד פעמים גם מכניסים מילים לפה של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז את מסכימה איתי שמצלמות יסייעו פה לעשות סדר?
<קריאה: זה יגן גם על הגננות.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אני עכשיו במקום של להגן, אני עכשיו במקום איתך – חברים שקט.
יפעת שאשא ביטון: אני במקום של להגן איתך על הגננות שכן עושות מלאכתן נאמנה.
יפעת שאשא ביטון: לא תרצי להגן עליהן באמצעות מצלמות כדי שלא יאשימו אותן סתם?
<לילי פוקמונסקי: אני אמרתי שכיוון שזה נושא שאני לא מתמצת מבחינה חוקית ומשפטית, אני אבדוק את הנושא ואז אני אתן את דעתי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רק אומר כי חשוב לי גם שיהיה לפרוטוקול, שאני הייתי עדה למספר מקרים שבהם היה יותר מחשש סביר.
יפעת שאשא ביטון: היום גם הקלטות דוגמת הקלטת הזו, לא הייתה ראיה, היה רק שמע ולכן חלק מהדברים יכולים להיות ספקולציות, אבל חלק מהדברים היו מאד ברורים שאיש חינוך לא יכול.
יפעת שאשא ביטון: זה בטח לא איש חינוך שדיבר שם ואין לו מקום במערכת, ובכל זאת אני יודעת שהארגונים נעמדו עם הרגליים האחוריות כדי להגן עליו - - -
<לילי פוקמונסקי: לא, לא, לא.
<לילי פוקמונסקי: המקרה הזה זה גם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, אני לא מדברת על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על מקרים דומים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, יש לי ספרייה שלמה של הקלטות.
יפעת שאשא ביטון: ספרייה שלמה.
<קריאה: הילד שלי לא בגן פרטי, הילד שלי בגן עירייה.
<קריאה: שלושה גנים.
<קריאה: הילד שלי שלושה גנים בגן עירייה.
<לילי פוקמונסקי: יפעת, שוב, אני מבקשת, במקרים שבאים אלי ואני - - -
<קריאה: והגננות נשארו - - -
<לילי פוקמונסקי: ואני משוכנעת ואני יודעת שגננת לא התנהלה כראוי, אלף היא לא מקבלת ממני עזרה.
<לילי פוקמונסקי: ב' – אם יש צורך להרחיק אותה, לפטר אותה, אין לי בעיה עם זה.
<לילי פוקמונסקי: לכן אני מבקשת - - -
יפעת שאשא ביטון: את מרשה לי להיות עם היד על הדופק, נכון?
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב המקרים לא הסתיימו, אם רק הולכים ומתרבים.
יפעת שאשא ביטון: אני אעמוד מולך בקשר אישי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להיות עם היד על הדופק.
<לילי פוקמונסקי: כן, את תקבלי.
<לילי פוקמונסקי: ואני מבקשת ממך להפסיק לטעון שהארגונים, במקרה הזה אני הסתדרות המורים, לא בכל מחיר מגנים על אנשים שהם לא ראויים למערכת.
יפעת שאשא ביטון: לילי, במחילה, וזה לא אישי אלייך.
יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמערכת, מכירה אותה הרבה שנים.
יפעת שאשא ביטון: אני התמודדתי עם הסתדרות המורים ועם ארגון המורים כשהיינו צריכים להוציא אנשים מהמערכת, אנשים שאני, אני ביקשתי שיוציאו אותם, כי אני, אני ראיתי את הדברים והייתה מלחמת עולם.
יפעת שאשא ביטון: מלחמת עולם.
יפעת שאשא ביטון: עוד לפני שהגעתי בכלל לפוליטיקה.
<לילי פוקמונסקי: סליחה, לא, לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי שאנחנו כמו שמורות טבע קטנות, רק שאנחנו מגנים על מי שלא צריך.
<לילי פוקמונסקי: אני מדברת אך ורק על הגננות.
<שמחה סהר: טוב, די, בסדר.
<שמחה סהר: הבנו.
<שמחה סהר: הלאה.
<לילי פוקמונסקי: אני מדברת רק על הגננות.
<לילי פוקמונסקי: אני לא יודעת מה קורה בבתי ספר.
יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לעמוד איתך בקשר לגבי מקרים פרטיים.
<ס"ב: איך את מצדיקה את זה שהגננת של הבן שלי בגן?
יפעת שאשא ביטון: שמחה, משפט, את יודעת להגיד את זה במשפט?
<שמחה סהר: משפט קצר.
<שמחה סהר: אני רוצה להגיד ככה, מצלמות זה טוב ויפה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, יש לי דיון שהתחיל ומחכים לי בוועדת כספים.
<שמחה סהר: אני מהאגודה למען הילד בגיל הרך.
<שמחה סהר: מצלמות זה טוב ויפה.
<שמחה סהר: עדיין מצלמות לא מקבלות אנשים לעבודה, בואו נסדר את זה.
<שמחה סהר: אז צריך לקדם את חוק הפיקוח על - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, את כל זה אני יודעת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שמחה, אנחנו ניהלנו על זה דיון שלם שבוע שעבר.
<שמחה סהר: בסדר, אני יודעת.
<שמחה סהר: עוד משפט אחד.
<שמחה סהר: יש חוק חובת דיווח וכל מי שלא מדווח הוא שותף לפשע ואולי זה - - -
יפעת שאשא ביטון: הבעיה שהם מדווחים כי זה נתקע, כי החוק לא נותן חסות למה שצריך לעשות.
יפעת שאשא ביטון: את מבינה שמחה?
יפעת שאשא ביטון: וזה התקלות.
יפעת שאשא ביטון: שיש לנו כל כך הרבה דברים וכשאנחנו מגיעים לקצה אנחנו לא יודעים לעשות עם זה שום דבר.
<קריאה: הם גם מפחדים על מקום העבודה שלהם, שמחר לא יפטרו אותם, כי הם דיברו.
יפעת שאשא ביטון: שנייה, רגע, חברים.
<ס"ב: זה לא דווח.
<ס"ב: הבן שלי עם שבר בפנים ולא דווח - - -
יפעת שאשא ביטון: נציגת לשכת עורכי הדין.
<ס"ב: הפקירו אותו.
יפעת שאשא ביטון: נציגת לשכת עורכי הדין במשפט.
יפעת שאשא ביטון: אם אני רואה שזה גולש, אני עוצרת.
יפעת שאשא ביטון: את מקבלת משפט ואני נועלת את הדיון.
<מזל נייגו: אני לא אגלוש.
<מזל נייגו: את כל מה שרציתי להגיד אמרה הנציגה משלום הילד ויש עוד דבר אחד שאני רק רוצה להציג.
<מזל נייגו: אנחנו מדברים פה המון המון על העניין הזה של הסתדרות, של עובדים, של חופש העיסוק, של היכולת הזאת.
<מזל נייגו: אנחנו מפספסים פה דבר מאד מאד חשוב.
<מזל נייגו: בתיקי אלימות במשפחה, בתיקי אלמ"ב, ברגע שמוגשת תלונה, מספיק החשד הראשוני בשביל להרחיק הורה מהבית שלו.
<מזל נייגו: פה אנחנו מדברים על גננת מעבודה.
<מזל נייגו: אז בסדר, אז יכול להיות שאחרי זה יינתן איזה שהוא פיצוי על תלונת שווא, אבל צריך לשים לב לדברים האלה.
<מזל נייגו: כשמדובר באלימות כלפי קטינים יש לנו את חוק הסעד, יש לנו את כל הדברים שיכולים לתת לנו כלים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו מכירים ואנחנו מנסים למנוע גם את הסיטואציה של תלונות של שווא.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם אנחנו נדע לתת את הכלים המשפטיים יחד עם הסיפור של המצלמות, אנחנו נוכל להגן על כל מי ששותף בסיפור הזה: ילדים, גננות, הורים וכו'.
<מזל נייגו: נכון, צריך לעשות הקשה, להקיש מהאחוזים שכבר יש לנו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משפט ואני הבטחתי לך גם, אבל במשפט.
<כרמלה וישניאק: קודם כל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא קודם כל, ישר ולעניין, במשפט.
<כרמלה וישניאק: כן, כן, ישר ולעניין.
<כרמלה וישניאק: אני רוצה לומר, כולכם ראיתם בטלוויזיה את התכנית על הגיל הרך, על הבעיות ועל גיל הזקנה על בתי האבות, ואני רוצה לומר שבשני הקצוות האלה הכל הכל משותף.
<כרמלה וישניאק: מה שקורה בבתי האבות קורה בגיל הרך.
יפעת שאשא ביטון: קראנו להם חסרי ישע.
<כרמלה וישניאק: אבל אם אנחנו נדע להתחיל לעבוד נכון בגיל הרך, נגיע למקום ההוא בשיבה טובה יותר וזה לב ליבו של האדם.
<כרמלה וישניאק: אני באה בהתנדבות ואני חשבתי הרבה על הדברים ובאתי בהצעה עם ראש פתוח מעבר לקופסה.
<כרמלה וישניאק: ואני חשבתי שאחד הדברים – מעבר למה שאמרו על התכנית ואינסטלאטור למשל שצריך תעודה כשהוא בא – רק מטפלת לא צריכה תעודה ולא צריכה אחת של - - -
יפעת שאשא ביטון: מה ההצעה?
<כרמלה וישניאק: אני אגיד לך מה ההצעות.
<כרמלה וישניאק: יש לי מלאי של הצעות.
<כרמלה וישניאק: הדבר הראשון שחשבתי, איך אנחנו יכלים מעבר לכל הנושא של החוק, שזה ייקח הרבה זמן, מחר-מחרתיים בבוקר קצת להרגיע ולתת אפשרות של בואי נגיד קצת פחד לעוסקים במלאכה, לא להרים את היד.
<כרמלה וישניאק: הדבר הראשון, לעשות תשדירי שירות בטלוויזיה – מה צריך להיות בגן הילדים בגילאי לידה עד שלוש.
<כרמלה וישניאק: למשל, אני אתן לך דוגמא: לא להוציא ילדים - אני רוצה להרחיב את חוק ההתעללות שמדברים עליו.
<כרמלה וישניאק: אם מוציאים ילדים בני שנתיים החוצה בשמונה מעלות לחצר, בלי מעיל וכובע, זאת התעללות שאיננה בחוק.
<כרמלה וישניאק: אם מראים 40 דקות - - -
יפעת שאשא ביטון: טוב, בזה אנחנו כבר מתרחבים.
יפעת שאשא ביטון: בואי, אני מבינה מה את אומרת ואני יודעת שהכל קשור להכל, אבל אנחנו מאד ממוקדים בנושא ואני לא יכולה להתרחב.
<כרמלה וישניאק: אני נתתי דוגמא של תשדירי טלוויזיה.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו קונקרטי לגבי הנושא שלנו?
<כרמלה וישניאק: זה קונקרטי למחר.
<כרמלה וישניאק: עוד דבר אחר, בכל עירייה יש מוקד 103 אם יש מפגע של עץ נופל.
<כרמלה וישניאק: אני רוצה להרחיב את זה שזה יהיה גם מוקד להורים, שקודם כל יהיה להם לאן לפנות.
<כרמלה וישניאק: הורים במעונות, בגן הפרטי אין להם לאן לפנות.
<כרמלה וישניאק: לא תקציב ולא - - -
<כרמלה וישניאק: אלה שני דברים שמחר בבוקר אפשר לעשות.
<כרמלה וישניאק: תאמיני לי, ברגע שיש תשדיר ומדברים על הדבר, הדבר יפעפע ויביא לתוצאות של להגביל לפחות, עד שיהיה חוק.
<כרמלה וישניאק: יש לי עוד הרבה, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: באמת תודה.
יפעת שאשא ביטון: במשפט ואני סוגרת את הדיון.
<חנן דגן: קצר, קודם כל אנחנו גם בעד מצלמות ואני חושב שזה דבר חשוב, אבל זה לא מספיק.
<חנן דגן: אנחנו צריכים מעבר לזה לעשות כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: ברור שזה לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה דברים.
<חנן דגן: אנחנו צריכים קודם כל, כל עובד שנכנס לתחום הזה צריך לעבור בדיקת התאמה.
<חנן דגן: יכולים להיות אנשים נפלאים, מקסימים, הם לא מתאימים לעבוד עם ילדים, זה לא קשור.
<חנן דגן: ואם אנחנו נשים אחד כזה בעבודה עם ילדים, זה שאלה של זמן עד שיקרה משהו.
<חנן דגן: צריך למנוע את זה מראש ולא לתת להם להגיע לשם.
<חנן דגן: זה אלף.
<חנן דגן: ב' – צריך להיות מאגר של עובדים בעייתיים.
<חנן דגן: שאנחנו נדע שאנחנו לא קיבלנו מישהו שהיה לו עבר כזה, שלא נעבור את זה שוב.
יפעת שאשא ביטון: נכון, מצוין.
<חנן דגן: והדבר השלישי והכי חשוב, ואפילו שאנחנו מתחילים בזה, זה כל הנושא של ההכשרה.
<חנן דגן: היום כל הנושא של ההכשרה מבחינת משרד הכלכלה, הם דורשים – איך נקרא לזה?
יפעת שאשא ביטון: הם לא דורשים כלום, עזוב.
<חנן דגן: יש, יש דרישות.
יפעת שאשא ביטון: לא דורשים כלום, נו.
<חנן דגן: במטפלות הם צריכים לעשות סטאז'.
<חנן דגן: אנחנו מוכנים להכשיר אותם.
<חנן דגן: אי אפשר עכשיו ללכת ולעשות סטאז' לדור המדבר.
<חנן דגן: הם לא יעזבו את הגנים וילכו לעבוד במקום אחר, במעונות ויצ"ו, נעמ"ת - - -
<קריאה: אחרי צהריים אפשר ללמד.
<חנן דגן: לא, הם לא יכולים לעשות סטאז' אחרי צהריים.
<חנן דגן: שיוותרו על הסטאז'.
<חנן דגן: אנחנו נכשיר אותם.
<חנן דגן: אנחנו מוכנים לזה.
יפעת שאשא ביטון: חברים, היה פה דיון על המעונות, כשדיברנו אפרופו על הצורך, החובה, לא הצורך, של המדינה לקחת אחריות על גילאי לידה עד שלוש, אמרה לנו מנהלת מעון – כל מי שמתקתקת לי בדלת אני אומרת לה ברוכה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אז חברים - - -
<חנן דגן: תעודדו את זה.
<חנן דגן: תעזרו לנו עם זה.
יפעת שאשא ביטון: ברור שצריך, אבל בשביל זה צריך להסדיר את כל הנושא של לידה עד שלוש.
<חנן דגן: תושיטו לנו יד, אנחנו נעשה את זה.
<קריאה: יש בידיעות אחרונות כתבה.
<קריאה: כולה 10 שקלים והיא תבוא.
יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של מאגר של עובדים בעייתיים, אפרופו, מחזיר אותי קצת גם לתחילת הדיון, שדיברנו על כך שאסור אפילו להעביר, ההורים לא יכולים להעביר אינפורמציה על הגננות שסוררות, כי הם עלולים בעצם להיתבע לדיבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו נמצאים באיזה שהוא מלכוד - - -
<קריאה: להתנקם בילד.
<קריאה: די, כבר פאסה המילים האלה, להתנקם בילד.
<קריאה: גמרנו עם זה.
<קריאה: אל תעשי לי - - -
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני לא מוכנה לקבל התנהגות כזאת סביב השולחן שלי.
יפעת שאשא ביטון: בואו נכבד אחד את השני.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה טעון לכולנו.
יפעת שאשא ביטון: כולנו כועסים.
יפעת שאשא ביטון: תאמינו לי שזה נוגע לכל אחד ואחד מאיתנו בנימי הנפש.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו, קצת איפוק.
יפעת שאשא ביטון: קצת.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני רוצה להודות לכם, כי באמת זה לא דיון פשוט, במיוחד כל מי ששותף גם למערכות האלה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של מבחני אישיות, אגב, רגע לפני הסיכום, זה סיפור שעלה ובבתי הספר כן נכנס כפיילוט בעקבות תהליך שהובלתי יחד עם משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שבהסדרה של לידה עד שלוש, ובכלל של כל מערך החינוך, צריך להקפיד על הנושא הזה גם שם, אבל עוד חזון למועד.
יפעת שאשא ביטון: בואו קודם כל נתקדם את הצעד הראשון שם.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת – ייעוץ משפטי, מועצה לשלום הילד – לשבת ולסקור את כל הלקונות בחוק, שבעצם לא מאפשרות לנו להגיע לכדי מיצוי של דין, גם עם אלה שרק סוטרים לילדים, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: כל מה שלא נמצא תחת החוק של התעללות קשה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכל הגופים להתחיל לאסוף נתונים ואנחנו נציק לכם מפעם לפעם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהמעונות יאספו נתונים, משרד הכלכלה שיאסוף נתונים גם בשם המעונות.
יפעת שאשא ביטון: שמשרד החינוך יאסוף נתונים על התלונות שמגיעות למערכת ומה קורה עם כל תלונה ועם אותו איש חינוך.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות הגננות - אתם אמרתם שאתם תשבו על זה ואתם תגידו לוועדה גם דו"ח של נתונים לגבי כמה גננות בעצם הוצאו מהמערכת בעקבות מקרים של אלימות או מקרים שהגיעו לפתחיכם ומה קרה עם אותו איש חינוך או אשת חינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבחן את הנושא של הרחבת חוקרי הילדים, אם כי בגין המעונות זה פחות רלבנטי, כי אי אפשר לחקור ילד בן שנתיים-שלוש, אבל אנחנו בהחלט נשקול מה עושים לגבי העניין הזה בגילאים המבוגרים יותר.