GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: תגידי, גילית, אך מקומות העבודה מקבלים אתכם?
<סימונה מורלי: מדהים.
<גילית אבטליון: זה מדהים, כי אנחנו תופרים את החליפות המתאימות במקום העבודה.
<גילית אבטליון: למשל, באלתא אמרו לנו תראו, יש לנו חלון כזה של הסעות.
<גילית אבטליון: בארבע וחצי מתחילות ההסעות, אי אפשר להוציא את כולם בארבע וחצי, אז יש כאלה שבחמש וחצי-שש יוצאים בהסעות.
<גילית אבטליון: אנחנו פותחים קבוצות הורים בארבע וחצי.
<גילית אבטליון: קבוצת הורים להורים לילדים עם צרכים מיוחדים וקבוצת הורים להורים לילדים בגיל הרך ובגיל ההתבגרות.
<גילית אבטליון: מדהים.
<גילית אבטליון: קבוצות מלאות.
<גילית אבטליון: אנשים מסיימים את העבודה בארבע וחצי, בעיקר המון גברים.
<גילית אבטליון: פתאום המון גברים בתוך הקבוצות.
איילת נחמיאס ורבין: מקסים.
<גילית אבטליון: זה נהדר ומגיעים.
<גילית אבטליון: בנמל הם מגיעים, יש את מנהלת משאבי אנוש שהיא מסדרת את הנושא הזה.
<גילית אבטליון: זה גם קבוצות הורים וגם הדרכה אישית.
<גילית אבטליון: בתוך עיריית אשדוד הם מקבלים אחר הצהריים חדר.
<גילית אבטליון: המנחה מקבלת חדר והורים מגיעים אליה, למעט אימהות חד הוריות שיכולות לבוא על חשבון שעות העבודה.
<גילית אבטליון: כל השאר אחרי שעות העבודה.
<גילית אבטליון: אחת לחודש יש גם הרצאה בצהריים.
יפעת שאשא ביטון: זו סדרה של מפגשים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שהוא חד פעמי או נקודתי.
<גילית אבטליון: כל מקום עבודה תופר את החליפה המתאימה לו.
<גילית אבטליון: איך הוא רוצה לעשות את זה, באיזה תנאים, מתי זה מתאים לו ואנחנו פתוחים לכל מה שמבקשים ואנחנו מנגישים את זה.
<סימונה מורלי: זה שנתי.
<סימונה מורלי: זאת אומרת החוזה התקשרות איתנו, עם מקום העבודה, הוא שנתי על מאפייניו.
יפעת שאשא ביטון: יש תהליך וכו'.
יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל שואלים אותנו בכנסת את השאלה הזאת, תמיד זה מגיע לשם.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני אשאל.
יפעת שאשא ביטון: מהיכן התקציב?
יפעת שאשא ביטון: מי מממן את זה?
<סימונה מורלי: תני לי לענות.
<גילית אבטליון: אוקיי, אני אתן לסימונה לענות, אבל אני רוצה לומר לפני כן משפט נוסף.
<גילית אבטליון: אנחנו לא עובדים עם ילדים.
<גילית אבטליון: אנחנו עובדים רק עם ההורים.
<גילית אבטליון: אנחנו לא רואים את הילדים.
<גילית אבטליון: מגיעים אלינו ההורים לחדרי ההדרכה.
<גילית אבטליון: אומרים לנו רגע, אתם לא צריכים לראות את הילד?
<גילית אבטליון: לא.
<גילית אבטליון: אתם האוכלוסייה אליה אנחנו מכוונים.
<גילית אבטליון: אנחנו עובדים רק אתכם וזה עובד.
איילת נחמיאס ורבין: זה חוג להורים, את יכולה להגיד.
איילת נחמיאס ורבין: אחרי צהריים זה פשוט חוג להורים.
יפעת שאשא ביטון: סימונה, בקצרה לגבי התקציב.
<סימונה מורלי: אז החלק הארי של התקציב הוא מעיריית אשדוד.
<סימונה מורלי: התקציב ממש מובנה לתאגיד, שורה של - - -
איילת נחמיאס ורבין: איזה אחוז זה מהתקציב הכולל?
<סימונה מורלי: בנושא ההורות?
איילת נחמיאס ורבין: התקציב מהעירייה.
<סימונה מורלי: התקציב מהעירייה, מסך התקציב של המרכז להורות, מהווה כ-60% עד 70%.
איילת נחמיאס ורבין: אוקיי, אז מאיפה ה-30%-40%?
<סימונה מורלי: משאר המשרדים יש הכנסות גם סמליות.
<סימונה מורלי: שלושה מפגשים פלוס מפגש בונוס 50 שקלים או 20 שקלים למפגש, והוא נועד לקפה ועוגה שלהם.
<סימונה מורלי: זאת אומרת על מנת ליצור סוג של מחויבות.
<סימונה מורלי: רוב המענים הם חינמים.
<סימונה מורלי: זאת אומרת הסדנאות, הרצאות וכו' הם חינמיים.
איילת נחמיאס ורבין: אז בכל זאת מאיפה משלימים את ה-30%?
<סימונה מורלי: משלימים המשרדים הממשלתיים.
<סימונה מורלי: ישנן תכניות, למשל 360, אז בזמן שאני בונה את התכנית אני שמה דגש על נושא של פרק ההורות ומקצה מתוך התקציב להורים.
<סימונה מורלי: משרד הקליטה, משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם משתמשים פשוט במשאבים קיימים בצורה שהיא ייעודית לסיפור שלנו.
<סימונה מורלי: כן, אנחנו רגישים.
<סימונה מורלי: אני רק רוצה לסבר את האוזן שמשרד הקליטה עכשיו עשה מחקר והוא גילה, לא בהפתעה, אגב, רינה, שהורים שקיבלנו הנגשה של מענה, סליחה, ילדים שקיבלו מענה להורים, אחוז הפשיעה ירד והנושא של המניעה היה בצורה מוגדרת.
<סימונה מורלי: זה ישמש לנו גם כמחקר מבוסס.
<סימונה מורלי: רוב התקציב הוא מעיריית אשדוד ומהמנהלים בתוך העירייה.
<סימונה מורלי: זאת אומרת מינהל החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם עושים איגום משאבים בעצם בתקציבים.
<סימונה מורלי: מינהל החינוך מקצה כמיליון שקלים ממש כל שנה לטובת מנחת ההורים הגנית, הבית ספרית והיסודית.
<סימונה מורלי: והמפעלים כמובן משלמים על השירות הזה, כי זה חלק מסל המענים לפרט.
<סימונה מורלי: מילה על הכנס.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להתקדם כדי שאנחנו נוכל לאפשר גם לאחרים, אבל בסוף יהיה אפשר.
דב חנין: תודה רבה גברתי יושבת הראש וברכות לך ולחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על היום הזה.
דב חנין: תודה לכם על ההצטרפות ובאמת ברכות על המודלים המוצלחים שמשמחים אותנו.
דב חנין: אנחנו צמאים להצלחות.
דב חנין: כשאנחנו באים לדון בשאלה של ההורות בעידן המודרני, אנחנו חייבים לדבר על הפיל שנמצא במרכז החדר.
דב חנין: והפיל שנמצא במרכז החדר הוא שאלת הזמן.
דב חנין: שאלת הזמן היא שאלה מאד מאד מעניינת, כי אנחנו מוקפים במכשירים שנועדו לאפשר לנו לחסוך זמן, אבל איך שהוא כל הזמן הזמן נעלם.
דב חנין: הוא כל הזמן נבלע.
יפעת שאשא ביטון: כן, הוא חומק מאיתנו.
דב חנין: ובעיית הבעיות של ההורות המודרנית היא העובדה שלהורים אין זמן.
דב חנין: זו בעיית הבעיות הגדולה ביותר של ההורות שאנחנו מתמודדים איתה.
דב חנין: והדבר הראשון שילד צריך, לפני אפילו כל המכשירים והכלים והיכולות, זה זמן.
דב חנין: פשוט זמן לשבת עם אמא או עם אבא ולהיות איתו ו - - -
איילת נחמיאס ורבין: דב, באת לייאש אותי?
דב חנין: באתי להציע שינוי.
איילת נחמיאס ורבין: אה, טוב, בסדר.
דב חנין: אני אגב רואה את עצמי מבחינה זו כמישהו שקצת הצליח יותר בדבר הזה, כי קודם כל כשנבחרתי לכנסת הילדים שלי כבר לא היו ילדים ממש קטנים וזה אפשר לי בשנים שלפני זה מאד מאד להנות מחברתם.
דב חנין: אני מודה בפניכם שלא הייתי יכול בשום פנים ואופן להיות חבר כנסת עם ילד בן פחות מ-10.
דב חנין: לא יכול להיות.
דב חנין: זה לדעתי שני דברים שלא מסתדרים ביחד.
יפעת שאשא ביטון: ניקית לי המצפון.
יפעת שאשא ביטון: שלי קצת יותר גדולה.
איילת נחמיאס ורבין: אתם מבינים, הם עברו ואני יושבת פה ככה.
איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אין בעיה.
איילת נחמיאס ורבין: בהצלחה לכולנו.
דב חנין: איילת, אני אומר שאת מתמודדת עם משימה בלתי אפשרית, אבל אני חושב שהיא באמת בלתי אפשרית.
דב חנין: אני חושב שבאמת באמת.
יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, גם אצלי גדולים ואני מרגישה שהם זקוקים לי לא פחות.
דב חנין: זה נכון, גם זה נכון, אבל זה עוד יותר נכון לגבי ילדים קטנים.
דב חנין: טוב, אבל בואו לא נדבר על מה קורה בכנסת, בואו נדבר על מה קורה בכלל.
דב חנין: הבעיה העיקרית שלנו בחברה הישראלית, זה שהאנשים בישראל עובדים יותר מדי.
דב חנין: שבוע העבודה בישראל ארוך מדי בכל השוואה בינלאומית שאנחנו מכירים.
דב חנין: הדבר הזה הוא רע מאד להורות, הוא רע מאד לכל ארגון השבוע.
דב חנין: גם שכבר נגמרת העבודה ונניח סתם רוצים לעשות קניות, אז כבר עושים את הקניות ביום שבת.
דב חנין: אז גם יום שבת הוא כבר לא יום נורמאלי שהמשפחה היא ביחד.
דב חנין: אני מתכוון כמובן למשפחה חילונית.
דב חנין: משפחה דתית, אז יום שבת הוא יום שבו יש תפילות ויש כל מיני עניינים אחרים.
דב חנין: זה גם לא יום שהוא לגמרי לגמרי פנוי.
דב חנין: בקיצור, יש לנו בעיה.
דב חנין: בדיוק בשבוע שעבר התפרסם מאמר מאד יפה בדה-מרקר, על איך הורות נראית אחרת בשוודיה, כאשר שבוע העבודה קצר יותר.
דב חנין: אני לא חושב שאנחנו כבר יכולים להיות שוודיה, אבל מצד שני אנחנו חייבים לצמצם את ההגזמה הקיצונית בשבוע העבודה הישראלי.
דב חנין: על שולחנה של הכנסת נמצאת הצעת חוק שלי לצמצום, להתחלת צמצום שבוע העבודה.
דב חנין: גם בממשלה נידונות כמה הצעות שעדיין לא קודמו עד הסוף, של שישה או לפעמים מדברים על קצת פחות מזה, סופי שבוע ארוכים בכל שנה, שזו היא התחלה של התקדמות בכיוון הנכון.
דב חנין: צריך להגיד באופן מאד מאד ברור.
דב חנין: לקצר את שבוע העבודה זה נכון חברתית, זה נכון להורים, זה נכון לילדים, אבל זה גם נכון כלכלית, כי המחקרים מראים שכששבוע העבודה מאד ארוך, גם פריון העבודה יורד - - -
יפעת שאשא ביטון: אנשים מותשים.
דב חנין: ואנשים פשוט מותשים, אז הם נמצאים בעבודה אבל הם לא באמת עובדים.
דב חנין: אז צריך לבצע פה איזו שהיא מהפכה.
דב חנין: עכשיו אני פונה אליכם, נציגות של הורים וגם של קבוצות שעובדות עם הורים וגם ילדים ותלמידים, כי במאבק הזה לשינוי בתחום הזה אנחנו נצטרך המון המון שיתופי פעולה והמון המון עזרה מכל הכיוונים.
דב חנין: זו מטרה שהיא לגמרי אפשרית.
דב חנין: זה לא בשמיים.
דב חנין: כמו שאמרתי לכם, זה לא רק נכון חברתית, זה גם צודק ומתאים מבחינה כלכלית, אבל צריך לדחוף את זה.
דב חנין: פה בכנסת יש לנו חברים וחברות מכמה סיעות בבית שמחויבים לעניין הזה, אבל בלי תמיכה ציבורית ובלי מאבק ציבורי מבחוץ, זה לא יתקדם.
דב חנין: אז אני מאד מקווה שהיום הזה יהיה גם סוג של מינוף למאבק הזה, שאני חושב שהוא אחד המאבקים הכי חשובים על דמותה של החברה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מתחברת לדברים ואני מוכרחה לומר, אתה מדבר על צעדים קטנים ואתה צודק, כי אנחנו לא יכולים לשנות את הכל בבת אחת.
יפעת שאשא ביטון: אבל מעבר לשעות העבודה הרבות ולשבוע העבודה הארוך, יש לנו עוד איזו שהיא תופעה שאנחנו ככה אולי מתביישים קצת להודות בה, אבל אנחנו מגיעים הביתה עם העבודה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו עוד ממשיכים שם עם הטלפון ועם המיילים ועם הכל.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שפה המקום גם של מרכזי הורות ושל הכלים שאנחנו צריכים לתת להורים ללמוד להתנתק רגע ולאפשר באמת להיות את הזמן הזה עם הילדים, עם המשפחה.
יפעת שאשא ביטון: גם הם עצמם צריכים את זה, לא רק הילדים צריכים אותם ואני חושבת שזה חלק מהתהליך שאנחנו צריכים לעשות בשינוי - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבשר לכם שהתקדמתי.
איילת נחמיאס ורבין: בשעה אחת עשרה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני בשבת מנתקת.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אז בשעה אחת עשרה בלילה אני מעבירה למצב טיסה.
יפעת שאשא ביטון: או, נו, באמת, והילדים שלך איפה?
יפעת שאשא ביטון: כבר טסו מזמן לישון.
איילת נחמיאס ורבין: זו התקדמות.
איילת נחמיאס ורבין: הילדים שלי – ומי שרוצה להעביר עלי ביקורת מוזמן, אנחנו בשידור – לא הולכים לישון פחות או יותר לפני שאני מגיעה הביתה.
יפעת שאשא ביטון: גם אצלי.
איילת נחמיאס ורבין: הם לא הולכים לישון לפני 10 בלילה.
איילת נחמיאס ורבין: יש מאבקים, את יודעת אגב, אחד הדברים שחשוב להגיד, לבחור את המאבקים.
איילת נחמיאס ורבין: בחירת המאבקים עם הילדים במסגרת בחירת הגבולות.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה נוח שהם נשארים ערים, תודי.
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לפחות מספיקות לראות אותם, גם אם זה בעשר בלילה.
איילת נחמיאס ורבין: ואז מגרדות אותם עם שפכטל בבוקר כמו המבוגר.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק, בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר סיגל קני-פז, מנהלת מרכז הורים נתניה נמצאת כאן?
<ורד רוטפוגל: כן, היא נמצאת כאן.
<ורד רוטפוגל: אולי אני אתחיל כמשרד הרווחה ואז הן תצגנה?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, למרות שרציתי לתת דוגמאות של השטח ואז להגיע למשרד הרווחה, אבל אם זה מתחבר אז אין לי בעיה.
<ורד רוטפוגל: לא, לא, אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מרכז הורים נתניה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו נעבור למרכז הורים במעלה אדומים, נשמע מכללת הורים ואז אנחנו נאפשר למשרדי הממשלה להתחבר, ככה כשכבר יהיה לנו איזה שהוא מושג על מה שקורה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, סיגל.
<סיגל קני-פז: אוקיי, תודה.
<סיגל קני-פז: זהו, אז אני מנהלת את מרכז הורים וילדים בנתניה של אגף הרווחה, שהוא בעצם שייך למשרד הרווחה.
<סיגל קני-פז: זאת אומרת זה מייצג הרבה מאד מרכזים שפרושים היום בארץ.
<סיגל קני-פז: ורד רוטפוגל, המפקחת הארצית תיתן את הנתונים.
<סיגל קני-פז: אולי אני אגיד רק בפריזמה שלי, כמנהלת מרכז שבעצם נועד לאוכלוסיית ההורים שנקרא לזה בקצה הרצף, שמתמודדת עם כל אותם דברים, אבל בנוסף תנאי חיים קשים, מצב כלכלי בעייתי, בעיית דיור, טראומות מכאן עד הודעה חדשה והורות.
<סיגל קני-פז: אני באמת אגיד אולי שני משפטים, אחד על איך אני חושבת שנכון לאפיין הורות שנמצאת במתקפה.
<סיגל קני-פז: אני קוראת לזה הורות במתקפה, כי היא במתקפה בגלל תנאי חיים.
<סיגל קני-פז: היא במתקפה בגלל שההורים הגיעו להורות כבר עם טראומות משלהם, זאת אומרת הם מעבירים כבר לדור הבא חוויות מאד מאד קשות שהם עצמם קיבלו, וכאן במקום הזה - אני מאד מסכימה עם מה שנאמר כאן - העבודה עם ההורים היא קריטית כדי באמת לעשות איזה שהוא ניסיון כדי שהשרשת הרב דורית לא תשחזר את עצמה.
<סיגל קני-פז: החלק השלישי הוא באמת התקפה על ההורות.
<סיגל קני-פז: אנחנו יודעים שהורות היא טובה יותר כשיש לה יותר משאבים ואנחנו כולנו יודעים את זה.
<סיגל קני-פז: זה כמו פס רוחב, או זמן שיש לנו או אין לנו.
<סיגל קני-פז: אנחנו נהיה הורים טובים אם נוכל לקנות את המשאבים האלה או לא.
<סיגל קני-פז: וזה בעצם אני חושבת שמסכמת את ההורים שמגיעים אלינו.
<סיגל קני-פז: מבחינת הפרקטיקה - - -
איילת נחמיאס ורבין: מתי הוקם המרכז?
<סיגל קני-פז: המרכז שאני מנהלת בנתניה הוא בן 9 שנים.
<סיגל קני-פז: יש מרכזים – כמו זה של אילנה שמנהלת כבר 15 שנה, אבל באמת שהעבודה היא מאד מאד אינטנסיבית, היא בת שנה וחצי.
<סיגל קני-פז: זאת אומרת יש זמן שהות עם המשפחה של שנה וחצי.
איילת נחמיאס ורבין: בכמה משפחות אתם מטפלים?
<סיגל קני-פז: אנחנו מטפלים במשפחות שמגיעות מאגף הרווחה.
איילת נחמיאס ורבין: בכמה משפחות?
<סיגל קני-פז: בכמה משפחות?
<סיגל קני-פז: במרכז מלא זה 30 משפחות.
<סיגל קני-פז: כל משפחה מקבלת בעצם מענה טיפולי מאד רחב שיכול לכלול - - -
איילת נחמיאס ורבין: - - -
<סיגל קני-פז: זה מעט, למשל אני חושבת - - -
יפעת שאשא ביטון: כי זה מתרכז - - -
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אומרות את זה מתסכול.
יפעת שאשא ביטון: כי זה מתרכז באוכלוסייה מאד מסוימת והרעיון הוא איך אנחנו פותחים.
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו צריכים להודות שהמצוקה של ההורים היום זה לא רק הורה רווחה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק משפחות שמטופלות ברווחה אלא זה משהו הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: זה גם במשפחות הכי טובות לצורך העניין, גם במשפחות שיש בהן משאבים.
יפעת שאשא ביטון: ואת יודעת, הרבה פעמים דווקא במשפחות שיש בהן משאבים ויש יותר טכנולוגיה ויש יותר אתגרים ויותר גירויים וכו', שם ההתמודדות היא לא פעם מאד מאד קשה בהצבה של הגבולות, בלדעת מה קורה עם הילד שם מעבר למסך, בתוך המקומות שאנחנו לא מונגשים אליהם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כל ההתמודדות הזאת הופכת להיות מאד מורכבת לא רק אצל משפחות במצוקה, אלא גם אצל המשפחות האחרות והרעיון הוא לראות איך פותחים את זה.
<סיגל קני-פז: לגמרי, לגמרי.
<סיגל קני-פז: ואני אגיד עוד מילה.
<סיגל קני-פז: אני חושבת שהיום תופעת הגירושין מביאה משפחות שיכלו להיות באמת במקום אחר, מביאה ילדים למצבי סיכון שאי אפשר לתאר.
<סיגל קני-פז: באמת, אין אפשר לתאר.
יפעת שאשא ביטון: צריך לזכור שאנחנו מתקרבים לאחד לשניים.
יפעת שאשא ביטון: משפחה.
<סיגל קני-פז: כן, שתי משפחות.
איילת נחמיאס ורבין: ומספר הילדים עולה.
יפעת שאשא ביטון: כשאתם יודעים מה?
יפעת שאשא ביטון: כן, ומספר הילדים עולה.
איילת נחמיאס ורבין: טיפה עלינו, אנחנו ב-3.2 במגזר היהודי.
יפעת שאשא ביטון: גם מאד יכול להיות שבמעטפת נכונה למשפחות אגב, לא יודעת, אולי אני פשוט אופטימית ותמימה, אבל יכול להיות שהיינו יכולים למנוע גם את המספר המאד מאד גדול הזה של גירושין.
יפעת שאשא ביטון: חוסר היכולת להתמודד בתוך התא המשפחתי ופשוט מפרקים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאין בזה ספק בכלל.
<סיגל קני-פז: כמו שיש ייעוץ בנישואים.
יפעת שאשא ביטון: כן, מפרקים והולכים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה סיגל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחזור אלייך ורד, בסדר?
<ורד רוטפוגל: כן, כן, אין בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אז רונית בן גיגי ממעלה אדומים, אחר כך אילנה אריזון מטירת הכרמל ואחר כך ליליאן ללום.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מעלה אדומים.
<עופרה בן ישעיה: דקה.
<עופרה בן ישעיה: שמי עופרה בן ישעיה, אני מנהלת האגף לשירותים חברתיים במעלה אדומים ורונית איתי, אז אנחנו מחלקות את הדברים שלנו לשניים, ברשותכם.
<עופרה בן ישעיה: קודם כל תודה רבה על ההזמנה.
<עופרה בן ישעיה: אני מוכרחה להודות שמעלה אדומים מאד קרובה לכנסת ואני מקבלת הרבה פעמים פניות לייצג, משירות כזה או אחר לבוא לוועדות.
<עופרה בן ישעיה: בעוונותיי אני פחות מגיעה.
<עופרה בן ישעיה: אני חושבת שהנושא כל כך חשוב, שאני כמעט חרגתי ממנהגי והגעתי.
<עופרה בן ישעיה: אז תודה רבה.
<עופרה בן ישעיה: מעלה אדומים, עיר של 41,000 תושבים.
<עופרה בן ישעיה: יש לנו שלושה מרכזים, מרכז הורים-ילדים, מרכז הורים-פעוטות ומרכז הורים-מתבגרים.
<עופרה בן ישעיה: אנחנו הקמנו את המרכז הראשון שלנו בשנת 1997 על ידי משרד הרווחה.
<עופרה בן ישעיה: כל המרכזים שלנו ממומנים על ידי משרד הרווחה.
<עופרה בן ישעיה: וראינו כי טוב והבנו שיש לנו בעיה גדולה מאד בנושא של מתבגרים, שזה הבטן הרכה – המעבר מבית ספר יסודי לחטיבה – והתחלנו בקטן לפתח את אותו מודל של הורים וילדים, שזה גילאי 6 עד 11, להורים ומתבגרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ממה שאני שומעת מהדברים שלך, אצלכם החיבור הוא כל הזמן?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת של ההורים יחד עם הילדים?
<עופרה בן ישעיה: בכל מיני אופנים.
<עופרה בן ישעיה: רונית תיכף תפרט את סגנונות העבודה בתוך המרכזים.
<עופרה בן ישעיה: מה שאני רוצה להגיד, שיש לנו שלושה מחלוקים גילאית, כי כל קבוצת גיל יש לה צרכים אחרים.
<עופרה בן ישעיה: אפרופו השותפויות, אז בעיקר סביב הנושא של מתבגרים וכמובן סביב ילדים בגילאי יסודי, זה מאיתנו עבודה משותפת עם המערכות שסובבות את המשפחה והילד.
<עופרה בן ישעיה: אנחנו לא לבד.
<עופרה בן ישעיה: המשפחה והילד גרים ברשות מקומית שיש בה שירותים נוספים, שירותי בריאות, כמובן שירותי חינוך, שהם מאד משמעותיים; והמשולש הזה של הורה-מורה וילד הוא כל כך משמעותי, שאנחנו עשינו הרבה מאד שותפויות עם בתי הספר.
<עופרה בן ישעיה: אני מוכרחה להגיד שהם ממש עובדים לפתחנו, שניתן להם עוד ועוד אפשרויות לקבל ילדים לטיפול.
<עופרה בן ישעיה: למשל במרכז הורים-מתבגרים, ילדים מגיעים בשעות הבוקר על חשבון הלימודים, באישור בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: רגע, זה מרכז הורים והילדים מגיעים לטיפול?
<עופרה בן ישעיה: זה מרכז, מבנה אחד, ששלושת השירותים שמניתי נמצאים בו בחלוקת זמן כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש מפגשים שהם רק להורים, יש מפגשים שהם רק לילדים ויש מפגשים שהם משותפים.
<עופרה בן ישעיה: יש מפגשים שהם משותפים ויש בסגנון הפרטני ויש גם קבוצות.
<עופרה בן ישעיה: זאת אומרת בכל האופנים, תלוי לפי העניין.
יפעת שאשא ביטון: מי אוכלוסיית היעד?
יפעת שאשא ביטון: רק אנשי רווחה?
<עופרה בן ישעיה: לא.
<עופרה בן ישעיה: זה בדיוק העניין.
איילת נחמיאס ורבין: ובכמה משפחות אתם מטפלים בשנה, זה מעניין לשמוע.
<עופרה בן ישעיה: את זה רונית תיכף תגיד.
<עופרה בן ישעיה: היא גם תגיד כמה קבוצות.
<עופרה בן ישעיה: אנחנו בראש ובראשונה שירות של משרד הרווחה לאוכלוסיות הרווחה.
<עופרה בן ישעיה: זאת אומרת הם המעגל הראשון שאנחנו מחויבים להם, כי הם גם פחות יודעים איך לצרוך באופן אישי או פרטי או למצות זכויות שמאפשרים שירותים אחרים, קופות חולים ואחרים.
<עופרה בן ישעיה: הם זקוקים גם להכוונה והדרכה שלנו בתהליך של מיצוי הזכויות.
<עופרה בן ישעיה: אבל לא רק, כי המדיניות שלנו במעלה אדומים זה לתת שירות לכלל האוכלוסייה.
<עופרה בן ישעיה: מעלה אדומים מוגדרת כעיר מעמד בינוני מינוס.
<עופרה בן ישעיה: כשירותי רווחה יש לנו תפקיד גם בחלק המניעתי.
<עופרה בן ישעיה: וכדי שהם לא יהיו מינוס 3 ומינוס 4, אז אנחנו באמת משקיעים גם בתהליך של המניעה.
<עופרה בן ישעיה: השירותים שלנו בכלל באגף הם שירותים על הרצף, מהשירותים המניעתיים וגם לפעמים שירותים בסוף על פי חוק.
<עופרה בן ישעיה: אתם יודעים את זה.
<עופרה בן ישעיה: אבל אנחנו בהחלט מאפשרים פרישה מאד גדולה של שירותים לכלל האוכלוסייה, כשאנחנו נותנים קודם כל קדימות לאוכלוסיות הרווחה.
<עופרה בן ישעיה: העבודה הזו במרכזי הורים אפשרה לנו שותפויות מאד גדולות.
<עופרה בן ישעיה: למשל במרכז הורים-פעוטות, אנחנו לקחנו את כל מנהלות המעונות במעלה אדומים, ששייכים לארגונים שונים – אני לא צריכה להגיד לכם שהם גם מתחרים אחד עם השני.
<עופרה בן ישעיה: אצלנו הם הפכו להיות קבוצה שמשתפת פעולה.
<עופרה בן ישעיה: ליווינו אותם באופן מקצועי כמעט שלוש שנים.
<עופרה בן ישעיה: היום הם קבוצה עצמאית.
יפעת שאשא ביטון: ואז הן מתווכות את זה בעצם למשפחות?
<עופרה בן ישעיה: הן גם מתווכות למשפחות, אבל גם הן זקוקות למענה בנושא מול ההורים, עם צוות המטפלות, בינן לבין עצמן.
<עופרה בן ישעיה: הן הגיעו למצב שהן יכולות להמליץ על המעון אחת של השנייה, כי היא יודעת מה קורה במעון השני; והן גם הפכו להיות קבוצה חזקה של כוח.
<עופרה בן ישעיה: אני חושבת שבחודש הבא הן ארגנו את יום המטפלת.
<עופרה בן ישעיה: הן הזמינו את ראש העיר.
יפעת שאשא ביטון: אבל בואו, אני רוצה שנתמקד, כי אני מבינה שאת מדברת על משהו מאד מאד גדול, שנותן הרבה מאד מענים חשובים כולם.
<עופרה בן ישעיה: מאד.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר גם את זה, אבל אני רוצה שכן נתמקד בשירותים שניתנים להורים, כי אותם אנחנו שמים היום במרכז ובהם אני רוצה להתמקד.
<נעמי רוכמן: אז אם יורשה לי, וסליחה שאני מפריעה, אני נותנת באמצעות - - -
<נעמי רוכמן: אני מבית לכל ילד, שמי נעמי רוכמן.
<נעמי רוכמן: במעלה אדומים, אולי את לא יודעת, סדנא להורים, שדווקא מתקיימת בבית ספר נירים והזמנו גם הורים מבתי ספר אחרים ללמוד תיעול כעסים והתנהלות מול ילדים עם בעיות התנהגות.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא סותר וכדאי להביא - - -
<נעמי רוכמן: ואני אשמח מאד להסביר מה היא התכנית.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נגיע גם אליכם, אבל בואי נאפשר לה בבקשה לספר על המרכז.
<עופרה בן ישעיה: בדיוק, משפט אחרון.
<עופרה בן ישעיה: אנחנו מקיימים פעם בשנה כנס ארצי בנושא של הורים וילדים, כי אנחנו גם אומרים שצריך לחלק את הידע עם האחרים, אז אנחנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: גם באשדוד יתקיים כנס שעוסק בהורות, כל כולו בהורות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מזמינה אתכן לשמוע את ההרצאה שלי.
<רונית בן גיגי: טוב, אז נתחיל במספרים.
<רונית בן גיגי: אנחנו מטפלים בשלושת המרכזים בכ-100 משפחות, אבל בנוסף מקיימים עוד כ-12 קבוצות, שעוד מעט אני אפרט כל שנה, לאוכלוסייה נוספת, שזה עוד איזה 200 איש.
<רונית בן גיגי: דוגמא לקבוצה, וזה אחד הנושאים שאני רוצה להדגיש, זה עבודה עם אבות.
<רונית בן גיגי: אבות זה האתגר שלנו, להביא אותם לעבודה גם על ההורות שלהם וגם למפגש איכותי עם הילדים שלהם וחלק מהקבוצות מיועדות לאבות וילדיהם כקבוצת גינון, קבוצת נגרות.
<רונית בן גיגי: וכשאני אומרת את זה, זה לא חוג במתנ"ס, אלא זה קבוצה טיפולית באמצעות עבודה בגינה טיפולית או באמצעות הנגרייה.
יפעת שאשא ביטון: אז שוב, זה לאוכלוסייה מאד מסוימת.
<רונית בן גיגי: אוכלוסייה פתוחה.
<רונית בן גיגי: כשאנחנו מקיימים קבוצה, אנחנו שולחים פלייר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, את אומרת זה משהו טיפולי.
<רונית בן גיגי: רגע, רגע, נכון, אבל טיפולי היום, אנחנו שולחים גם ליועצות בכלל בתי הספר בעיר.
<רונית בן גיגי: אנחנו פותחים קבוצת הורים, אבות וילדים.
<רונית בן גיגי: מי מגיע לשם?
<רונית בן גיגי: אב גרוש שעובד במשרד ממשלתי מגיע לראות את הילד שלו פעם בשבוע.
<רונית בן גיגי: הוא ממש לא אוכלוסיית רווחה, אבל היועצת יודעת שהוא רואה את הילד שלו כל כך מעט, שאם הוא יבוא עוד פעם ויהיה עם הילד.
<רונית בן גיגי: במתנ"ס אין דבר כזה.
<רונית בן גיגי: אז לרווחה זה הזדמנות לעשות קבוצה לאבות וילדים.
<רונית בן גיגי: זה אחד ההיבטים.
<רונית בן גיגי: אמהות וילדים, אמהות ומתבגרות, שיש להן הרבה קונפליקטים באמצעות איפור, אז מביאים מאפרת, מביאים את האמא והבת ועולים כל הקונפליקטים ביניהן על מגוון הנושאים.
יפעת שאשא ביטון: וכל הסטריאוטיפים פה בחגיגה אחת גדולה – האבות בנגרות, האמא עם המאפרת.
יפעת שאשא ביטון: תשברו את זה.
<רונית בן גיגי: אבל ככה הם באים.
איילת נחמיאס ורבין: תני לי להגיד.
איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה שהבוקר יפעת אמרה את זה.
<רונית בן גיגי: את יודעת מה, אבל לפחות הם באים.
<רונית בן גיגי: אתגר של כולנו להביא את האבות.
יפעת שאשא ביטון: אבל האתגר הוא גם לפרוץ את זה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל מעניינות אותי שתי שאלות, ונכון, יפעת צודקת לגמרי.
איילת נחמיאס ורבין: שתי שאלות מעניינות אותי.
איילת נחמיאס ורבין: אחת, עד כמה אתם מלווים את המשפחות לאחר מכן, כלומר עד כמה ועד כמה אתם מודדים את האפקטיביות של הליווי, הטיפול, הייעוץ.
<רונית בן גיגי: שאלה.
<רונית בן גיגי: עופרה צוחקת, כי זה כל הזמן בדיבור בינינו.
<רונית בן גיגי: אוקיי, היו אצלנו שנה, אז מה הלאה?
איילת נחמיאס ורבין: כן - - - נכון.
<רונית בן גיגי: אז אחד הכלים למדידה זה הקשר עם צוות חינוכי, כי הם בעצם רואים את הילדים לפני ואחרי ואנחנו פיתחנו איזה שאלון לפני איזה שלוש שנים.
<רונית בן גיגי: עשינו אותו ליועצות ולעובדות הסוציאליות, כדי לראות משני פנים ככה אם חל איזה שינוי.
<רונית בן גיגי: אחד הדברים המעניינים, שהיועצות במתבגרים ציינו שהדבר היותר אפקטיבי היה דווקא הקבוצות.
<רונית בן גיגי: לילדים שהיו בקבוצות, השינוי שהיה, היה יותר גדול.
<רונית בן גיגי: בין היתר, זה גם לא מפתיע, כי קבוצת הגיל במתבגרים עושה שינוי יותר מאשר טיפול פרטני.
<רונית בן גיגי: אחד האתגרים שלנו זה להגיע למגוון מאד רחב ולא סטיגמטי.
<רונית בן גיגי: דווקא לא רק אוכלוסיית רווחה, אלא גם אוכלוסייה שיש בה סיכון ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: להרחיב את המעגלים.
<רונית בן גיגי: היום זה בכל השכבות.
<רונית בן גיגי: פתחתם ואמרתם את זה.
<רונית בן גיגי: לכן יושבים אנשים שהם אקדמאים עם אנשים שהם לא אקדמאים וכולם סביב סיכון ילדים, שזה המנדט.
יפעת שאשא ביטון: אילנה, ורק תשתדלו להיות ממוקדים וקצרים, כדי שנוכל לאפשר לכולם לדבר.
יפעת שאשא ביטון: אילנה אריזון מסינגר מטירת הכרמל, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: גם שם ביקרנו.
<אילנה אריזון מסינגר: טירת הכרמל, מנהלת מרכז ילדים-הורים כבר 16 שנים ומלמדת קצת קורסים למנהלים ולעובדים סוציאליים במרכזים, מטעם בית הספר לעובדים סוציאליים.
<אילנה אריזון מסינגר: אני חושבת שבמהלך השנים עבדנו בטירת כרמל עם כ-400 משפחות, אבל בראייה רחבה וורד חותמת על נתונים, יש היום מעל 300 מרכזים, אם אני לא טועה, שעוסקים בשיפור קשר בין הורים וילדים בדגש על הורות.
<אילנה אריזון מסינגר: אני אתחבר לעניין המדידה.
<אילנה אריזון מסינגר: אני חושבת שהורות היא אתגר מתמשך.
<אילנה אריזון מסינגר: להורים רגילים, להורים נורמטיביים ולהורים שהפניות והיכולת שלהם לתת הורות טובה ובריאה לילדים, היא שונה משל הורים רגילים.
<אילנה אריזון מסינגר: אני חושבת שנעשית עבודת קודש מדהימה במימון משרד הרווחה, להמוני משפחות שההורים לא מסוגלים לתת הורות טובה לילדים.
<אילנה אריזון מסינגר: העבודה ממוקדת מטרות, מדידות.
<אילנה אריזון מסינגר: נבדקות התפוקות בערך אחת לשלושה חודשים כחלק מהמודל.
<אילנה אריזון מסינגר: חלק מהמרכזים נראים כמו בית, עם סלון ומטבח ומקלחת.
<אילנה אריזון מסינגר: המענים שאנחנו נותנים הם מענים רחבים ועשירים, לפעמים גם שישה מטפלים באותה משפחה בו זמנית.
יפעת שאשא ביטון: אז שוב, זה ממוקד לאוכלוסייה מאד מסוימת.
<אילנה אריזון מסינגר: זה ממוקד באוכלוסייה מאד מאד מסוימת, שהיא אוכלוסייה חשובה.
<רינה כהן: היא חשובה, אבל זה לא האוכלוסייה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא ביקורת, זה רק הבנה של המענים שיש בשטח כדי שנבין מה אנחנו רוצים לבקש כאן.
<אילנה אריזון מסינגר: חלק מהעבודה שלנו היא בתוך הבתים, היא בתוך המשפחות.
<אילנה אריזון מסינגר: אני חושבת שסיגל יכולה יותר לספר על זה, כי היא ממש פיתחה את זה למקום של מומחיות.
<אילנה אריזון מסינגר: אני חושבת שיש לזה השפעה רחבה גם על האוכלוסייה הנורמטיבית, אני חושבת, של טירת כרמל.
<אילנה אריזון מסינגר: מדברים על אוכלוסייה מיוחדת שמגיעה למרכזים, אבל האוכלוסייה המיוחדת הזאת היא גדולה.
<אילנה אריזון מסינגר: היא מרכיב מאד משמעותי מהאוכלוסייה ביישוב, שיש בו מגוון של מענים במימון משרד הרווחה למשפחות.