GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דני קציר: המגבלות בדרך כלל, לא רק שהן לא עוזרות, הן מאד מזיקות כי ברגע שאתה לא נותן לבני הנוער להגיע למקומות הרשמיים ולמקומות המוסדרים, אז הם ימצאו מקומות בלי רישיון עסק כמו הווילות האלו והרבה פעמים יש שם פחות פיקוח והרבה פחות מקום.
<דני קציר: זאת אומרת, כן, לצאת בקריאה ברורה נגד הדברים, לא להטיל מגבלות.
<דני קציר: זה מבחינתנו.
<דני קציר: כמובן שכל דבר של שיתוף פעולה אתנו כמובן, אתם, כל מועצת נוער אילת, אנחנו פתוחים לכל פנייה וזהו, אני חושב.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דני.
יפעת שאשא ביטון: מישהו מן המשרד לביטחון פנים שלא דיבר רוצה?
<חגית בן שאנן: כן, אני קצינת נפגעי עבירה וממלאת מקום קצין נוער מחוזי, אני אציג - - -
יפעת שאשא ביטון: חגית?
<חגית בן שאנן: כן, אני חגית בן שאנן, אני אתן את הראייה המחוזית ואחר כך ליאור, שהוא קצין הנוער המחוזי ירחיב על השותפויות ועל המודלים שמוצעים באילת בנושא של פשיעה.
<חגית בן שאנן: אני כן יכולה להגיד, כמי ששירתה באילת גם כקצינת נוער במשך שבע שנים ומכירה מקרוב את אילת וגם עברה לתפקידים ברמה המחוזית, שאילת לא דומה לשום מקום אחר, לא מבחינת המאפיינים ולא מבחינת השותפות שיש עם הרשות.
<חגית בן שאנן: שותפות מאד מיוחדת שכולם נרתמים.
<חגית בן שאנן: כל תופעת פשיעה שעולה בדגש על בני נוער, כולם נרתמים ונותנים מענה.
<חגית בן שאנן: יש איזשהו ערך מוסף מאד משמעותי לפעילות הזו בקיץ.
<חגית בן שאנן: ריכוז של כל כך הרבה בני נוער בתקופה הזו שהכול חם וכשיש סוג של חוסר מעש, יכולה להוביל ולגרום לאותם נערים לעסוק בפלילים ומבחינתנו כל פעילות כזאת היא מבורכת כי בסופו של דבר היא גם מונעת מעורבות של קטינים בפלילים, כי לצערנו הרב, הכי קל להסתבך בפלילים כבני נוער, כי זה רק איזשהו מעשה קונדס ויש לזה אחר כך השלכות מבחינת תיק פלילי.
<חגית בן שאנן: גם מבחינת פרויקטים שאנחנו עושים אחר כך כדי לשקם בני נוער ולסגור להם רישומים פלילים, אנחנו בסופו של דבר באים ומזהים איזושהי פעילות שנעשתה, לא כי אותו נער הוא עבריין אלא מתוך איזושהי רוח שטות, מתוך שעמום, מתוך חוסר מעש, אותו קטין הלך והסתבך וזה ממש חבל לנו.
<חגית בן שאנן: לכן המענים בקיץ, בעומס שקיים, הם מענים מאד משמעותיים שכן חשוב לשמר אותם יחד עם משטרת ישראל.
<חגית בן שאנן: אנחנו פועלים גם מבחינת כל הנושא של אלכוהול, מכירות אלכוהול.
<חגית בן שאנן: אנחנו מפעילים ברמה מחוזית סוכני אלכוהול, שאלה קטינים שאנחנו מפעילים אותם לא בעיר המגורים שלהם, מאתרים קטינים מערי המחוז ומורידים אותם לאילת.
<חגית בן שאנן: הם עושים רכישה של אלכוהול וכך אנחנו למעשה יכולים - - -
יפעת שאשא ביטון: פעילות שהיא מוגברת בקיץ?
<חגית בן שאנן: כן ובדגש על אילת.
<חגית בן שאנן: זה משהו שאנחנו חווים מהר מאד את האפקט שלו.
<חגית בן שאנן: בעלי עסקים נורא חוששים מזה, נרתעים.
<חגית בן שאנן: אם בתחילת התהליך הזה של הסוכנים כל עסק שני מכר אלכוהול, היום נורא נורא נזהרים וזה משהו שעוזר לנו.
<חגית בן שאנן: גם בנושא של מודל קליטת אוטובוסים, בסך הכול העיר אילת בתקופות האלה קולטת בין 50-150 - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, סליחה, רגע, שאני עוצרת אותך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתעכב על הנושא של האלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים בישובים אחרים אנחנו מתמקדים אולי בפיצוציות, במקומות שמוכרים רק אלכוהול אבל השופרסל ורשתות המזון - - -
<חגית בן שאנן: גם שם סגרנו, גם עסקים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: באילת, לצורך העניין, יש פחות מבוגרים שיקנו בשבילם כי הם מגיעים לבד, הם לא מגיעים עם משפחה, רגע, שניה, האם שם אתם כן אוכפים ברשתות מזון?
<חגית בן שאנן: גם ברשתות, גם במסעדות.
<חגית בן שאנן: בראייה מחוזית אני יכולה להגיד לך שאנחנו גם באילת וגם בכלל המחוז אנחנו אוכפים, כל מקום שאנחנו יודעים שיש שם מכירות של אלכוהול, שכמובן כשזה לא שייך לאיזשהו ארגון פשיעה, כי לא רוצים לסכן את אותם נערים, שם אנחנו עושים את זה בצורה אחרת, כל עסק כזה מבחינתנו שמוכר אלכוהול, אנחנו ניכנס אליו, גם בתי קפה, גם מסעדות, גם סופרים, מכולות, גם בשעות לא שגרתיות כמו שתיים בצהרים בתוך מכולת וגם בשעות הערב.
<חגית בן שאנן: אנחנו כן נותנים איזשהו דגש על אילת בתקופה הזו כי שם תופעת האלכוהול, אנחנו גם מזהים את זה במודל שאנחנו מכינים של פריסת אוטובוסים, שאנחנו בעצם בתקופת הקיץ אנחנו מדברים על 50-150 אוטובוסים שמגיעים לאילת, עמוסים בנערים שמרגישים שברגע שהם עברו את מחסום הכניסה לעיר הכול מותר ופתאום הם נכנסים למתחם מפוקח עם ניידות משטרה, עם בוחני נוער, עובדי נוער, שאצל חלקם אנחנו עושים חיפושים ומוצאים הרבה מאד אלכוהול, גם סמים, גם כלי תקיפה, לצערנו אנחנו פותחים תיקים פליליים ומרחיקים אבל זה משהו שאנחנו גם חווים יותר את האפקט של שיטת חבר מביא חבר אז זה עובר מפה לאוזן, שתיזהרו, יש משטרה בארבע בבוקר שהופכת לנו את התיקים ובודקת.
<חגית בן שאנן: אנחנו הולכים ומזהים שלקראת אמצע הקיץ כבר פחות נמצא אלכוהול.
<חגית בן שאנן: זאת אומרת שאם לא הבאת את זה בתיק וזה לא קיים לך, לא הבאת מהבית והעיר לא מוכרת לך, אז הרבה יותר קשה להשיג את האלכוהול מהבחינה הזו.
<לילך עטייה: כן.
<לילך עטייה: לילך, אני קצינת מניעה והסברה של המחוז הדרומי.
<לילך עטייה: בתפקיד הקודם שלי הייתי קצינת נוער של מרחב אילת.
<לילך עטייה: בעניין הזה של הסופרים הגדולים אז גם שם אנחנו אוכפים ומכניסים.
<לילך עטייה: הם למדו, בעסקים, לעשות את זה יפה.
<לילך עטייה: זה גם אתם, כשתראו בסופר, בכל שעות היום, כשהם מעבירים בקופה ברקוד, כשעובר בקבוק אלכוהול קופצת חלונית "לבקש תעודת זהות, מדובר באלכוהול".
<לילך עטייה: זאת אומרת שהם מנסים להתמודד כדי שנער מגיע, נראה מבוגר, לא נראה קטין, כן נראה קטין, כן להתמודד עם זה.
<לילך עטייה: דווקא ברשתות הגדולות, אני ראיתי לפחות באילת ששם אנחנו די נותנים מענה, שהם לא מצליחים להוציא אלכוהול.
<לילך עטייה: הבעיה הגדולה היא כמו שאמרו פה שבני הנוער מגיעים, הם מגיעים ועוד לפני שהם אורזים את תיק הבגדים שלהם, הם לא יוצאים לפני שיש להם אלכוהול.
<לילך עטייה: אני ראיתי את זה בכמה אירועים מאד חריגים שהיו בקיץ כשאני הייתי שם, כשמצאנו כמויות של אלכוהול בתיקים ובחדרים שלהם, שלא משאירים אף מסיבה - - - יכולה לקום עם אלכוהול הספציפי הזה באילת, כשהם מגיעים אתו זה לאו דווקא שהם בונים על זה שהם ישיגו באילת, זה משהו שאנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם היא מדברת על חיפושים ותיקים וכאלה.
<חגית בן שאנן: בקליטת אוטובוסים, שזה, עוד פעם - - -
<לילך עטייה: אנחנו לא הולכים לעשות חיפושים על כל תיק של נער, זה ברור - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה אבל זו הרתעה, כי את עוצרת בכמה תיקים ואז הם מתקשרים ואומרים: חבר'ה, תיזהרו כי.
<לילך עטייה: עדיין, אם אנחנו מבינים שאם אנחנו מגיעים למתחם הזה במודל הזה שחגית הציגה באוטובוסים, אנחנו רואים שיורדים עם האלכוהול, כמובן שניתן את דעתנו אבל על כמויות כאלו של אוטובוסים, אנחנו לא מתחילים לעשות שם.
<לילך עטייה: צריך להבין גם המשמעות החוקית בעניין הזה, להתחיל לפתוח להם תיקים אז איפה שאנחנו רואים את זה כמובן שאנחנו מתייחסים.
<לילך עטייה: אני אגיד גם יותר מזה, גם לעניין הווילות, שיש את האירועים שם, אנחנו נכנסים, אנחנו רואים שמדובר בבני נוער צעירים שאין שם אפילו בגיר אחד ואנחנו פותחים שם את המקרר או רואים על השולחנות שם את כמות האלכוהול, אז אני באופן אישי במקום הייתי אומרת: בואו ניקח את האלכוהול, היינו מתקשרים להורים שזה אלכוהול, כי זה אלכוהול בעשרות אלפי שקלים, כשמגיעים לשם מגיעים כמות גדולה של בני נוער, לבוא לקחת את האלכוהול הזה, אנחנו לא היינו משאירים להם אותו.
<לילך עטייה: גם מבחינת - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה לבוא, ומה, הם יבואו מהצפון הרחוק?
<לילך עטייה: הם מוצאים פתרון.
<לילך עטייה: ההורים מוצאים פתרונות.
<לילך עטייה: הם שולחים - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם לא שופכים את האלכוהול?
<לילך עטייה: צריך להבין גם את ההיבט החוקי בעניין הזה של שפיכת אלכוהול.
<לילך עטייה: אלכוהול אנחנו שופכים במקומות ציבוריים.
<לילך עטייה: כשנכנסים לווילה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אז דיברנו על זה וסיכמנו שאנחנו נבחן את הנושא של שפיכת אלכוהול בתוך וילות, שהן בעצם לצורך העניין, אם הן מושכרות אז הן ציבוריות, זו לא וילה פרטית בבית של אחד הילדים.
<לילך עטייה: ההיבט החוקי של הכניסה - - - נכנסים לתוך הווילה אנחנו נכנסים לא בגלל שיש שם אלכוהול, אנחנו נכנסים כי יש איזושהי קריאה להקמת רעש או איזושהי בעיה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה אבל צריך לנצל את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהמשימה שלנו.
<לילך עטייה: האלכוהול לא נשאר שם בשום מקרה.
יפעת שאשא ביטון: כי מה יעשו בעצם, ההורים?
יפעת שאשא ביטון: הם קודם כל בכל מקרה, לא יבואו, לצורך העניין, סתם אני אתן דוגמה, מקרית שמונה לאילת בשביל לשפוך לילדים את האלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: זה לא סביר.
יפעת שאשא ביטון: גם עד שהם יגיעו אתם כבר לא תהיו.
<לילך עטייה: אנחנו מנטרלים את הבעיה שבני נוער לא ימשיכו לשתות אלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: איך הוא לא נשאר שם בכל מקרה?
<לילך עטייה: בקבוקים סגורים אנחנו לוקחים אותם, אז אני אומרת ואני גם מציעה, גם לערב את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: להחרים מותר לכם בתוך הווילה?
<לילך עטייה: אני אמרתי שזה - - -
<קריאה: השבוע החרמנו ערימות של בירות.
<קריאה: "קורונה" דרך אגב, הם יודעים מה לשתות.
<לילך עטייה: זה מאד חשוב שההורים יידעו.
<לילך עטייה: המעורבות של ההורים.
<לילך עטייה: כשאני מתקשרת להורים ואני אומרת להם שיש פה כמות ענקית של אלכוהול, שנתפסה אצל הילדים שלכם, אז יש פה איזושהי אמירה.
<לילך עטייה: הילד שלו לא ישתה אלכוהול.
<לילך עטייה: אני מהבחינה הזאת מגנה על הנער ומגנה על הסביבה שלו באותה נקודת זמן אבל אני חושבת שההורים חייבים להיות מעורבים ולבוא ולראות.
<לילך עטייה: האלכוהול נתפס אצלנו כמוצג לצורך העניין.
<לילך עטייה: הכמויות הגדולות האלו, צריך גם לראות את זה.
<לילך עטייה: לשפוך כוס אלכוהול, נשפוך אותה אבל לא מדובר בכוס אחת.
<לילך עטייה: כשזה במקום ציבורי לא הייתה לנו בעיה אבל כשנכנסים לווילה, צריכים לראות בעיניים את הצילומים, לראות במה מדובר.
<לילך עטייה: ההורים הם חלק מאד חשוב - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורים הם חלק הכי חשוב.
יפעת שאשא ביטון: זה לא ענין אבל ההורים נמצאים חמש מאות קילומטר או - - - אילת מרוחקת ואתם נמצאים שם במקום, אנחנו מדברים על שעות לילה מאוחרות שזה לא שהם יישארו שם עוד הרבה שעות כי עד שההורים יגיעו הם כבר מתאדים.
<לילך עטייה: אני אומרת, אני מנטרלת, אני לוקחת.
<לילך עטייה: אני מנטרלת אבל אני בטח לא מצפה שההורה יגיע ואני מחכה שם שיבוא לקחת את האלכוהול.
<לילך עטייה: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם לוקחים אותו.
<לילך עטייה: אני מחרימה את האלכוהול, לבני נוער הוא לא יהיה כי אני מזהה שם את הסכנה - - -
יפעת שאשא ביטון: לי זה לא משנה, זה לא מגביל אותי, גם בתוך ענן קטן כתבתי שאולי צריך לקדם חקיקה שתאפשר שפיכת האלכוהול אבל לי זה לא משנה אם אתם שופכים אותו או לוקחים אותו.
<לילך עטייה: אנחנו לוקחים את האלכוהול, אנחנו כן צריכים לעזור ואם כבר אנחנו יושבים פה אני מנצלת את ההזדמנות כן לעזור בעניין החקיקה בעניין הזה של שפיכת אלכוהול בתוך הווילות, כי זה לא מקום ציבורי.
<לילך עטייה: היה דיון מאד גדול בעניין הזה - - -
<קריאה: רגע, להחרים מותר לכם?
<קריאה: החוק מתיר לכם?
<לילך עטייה: אני תופסת את זה כמוצג כי נכנסתי לשם בעקבות איזשהו אירוע שהיה.
<לילך עטייה: אני לא יכולה להיכנס.
<לילך עטייה: אתם יודעים, כשאני עוברת שם ואני יודעת שבווילה הזאת יש בני נוער ואין לי קריאה מהמשטרה, זאת אומרת, אין מישהו שהתלונן על הקמת רעש או על איזושהי סכנה לשלום הציבור, אני לא יכולה להיכנס רק מהסיבה שיש שם אלכוהול.
<לילך עטייה: החוק לא מאפשר לי את זה.
<לילך עטייה: אז אני נכנסת ואני, כקצינת נוער, מזהה שיש שם קטינים עם המון אלכוהול שיש בו סכנה, שהאירוע הזה תיכף מגיע, הסכנה להם תיכף תגיע כי הם שותים ללא שום אבחנה, אני לוקחת את זה ותופסת את זה - - -
<קריאה: זאת אומרת שאת זה החוק מרשה לך.
<לילך עטייה: אני תופסת את זה כי נכנסתי ברגע שהיה איזשהו אירוע ואני תופסת מוצג.
<לילך עטייה: אני תופסת את האלכוהול כמוצג אצלי, את זה החוק מאפשר לי.
<לילך עטייה: אני אומרת שמאד חשוב, הוספתי את ענין ההורים ואני כקצינת מניעה חושבת שהורים צריכים להיות מודעים, הם חלק מאתנו בתוך הפאזל הזה - - - אומרים שלכל אחד יש חלק בעבודה הזו למען בני הנוער - - -
<לילך עטייה: ההורים הם חלק בלתי נפרד ואם ההורה, אפילו שהוא יושב חמש מאות קילומטר משם, הוא צריך לדעת - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורה צריך לדאוג מלכתחילה שהילד שלו לא יגיע לא לווילה ולא עם אלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: זו נקודת המוצא.
<לילך עטייה: טלפונים שלי עם הורים בהרבה סיטואציות, בכל מיני אירועים שיש הרבה אלכוהול - - - לצורך העניין, כשאני מתקשרת להורים אני שומרת על הבן שלו, אני לא אזוז משם עד שאני לא בטוחה שבני הנוער מוגנים.
<לילך עטייה: אני עושה את העבודה שלי.
<לילך עטייה: אני שם אז אני אומרת להורה: בוא תראה איפה הבן שלך אז לרוב "אין סיכוי", "הבן שלי לא שותה אלכוהול", "הוא לא נמצא בסביבת אלכוהול".
<לילך עטייה: אנחנו נשמע את זה.
<לילך עטייה: או שנשמע: "אין לך במה להתעסק?
<לילך עטייה: הם שותים קצת, הם נהנים".
<לילך עטייה: אני חושבת שאסור לנו לוותר בעניין הזה, כי ההורים הם חלק בלתי נפרד מהעבודה הזאת של להגן על בני הנוער, אחרת לשם מה אנחנו מתכנסים פה.
יפעת שאשא ביטון: ברור, אין ספק שצריך, אין ספק שצריך לשתף את ההורים ולגייס אותם והם צריכים להיות מעורבים מלכתחילה.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי, מבחינתי הילדים שלהם מלכתחילה בכלל לא צריכים להגיע לשם.
יפעת שאשא ביטון: משום מה הילדים שלי מספקים לי דוגמאות, כנראה, עכשיו כשאני רק חושבת על זה, לכל דיון, אז היה סיפור עם הווילה שאני יצאתי לא בסדר ואסרתי, השנה גם הם רצו לחצות את הים כי הם חשבו שזה בסדר ומקובל ומן הסתם אני לא אישרתי את זה, אז כיתה שלמה בעצם שילמה מחיר אבל אני חיה עם זה בשלום.
יפעת שאשא ביטון: ההורים נמצאים שם בנקודת המוצא.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם צריכים בבסיס למנוע את זה שהם יגיעו לווילה, למנוע את זה שהם יגיעו עם אלכוהול, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאם כבר הילדים הגיעו לשם אז מישהו שם, שומר הסף נכשל ועכשיו אנחנו צריכים לראות איך אנחנו ממזערים את הנזקים וכן, מתקתקים להורים על הדלת ואומרים: חברים, הילדים שלכם כאן.
יפעת שאשא ביטון: אם את אומרת שמותר לך לתפוס את זה כמוצג זה מרגיע, אני כן רוצה בכל זאת, לפי מה שאת אומרת, אתם מרגישים שאתם במצוקה מבחינת החקיקה לגבי הנושא של שפיכת האלכוהול?
<לילך עטייה: בווילה.
יפעת שאשא ביטון: בווילה, אני מדברת עכשיו רק על הווילות.
<לילך עטייה: הכניסה, שלנו, הכניסה שלנו לתוך הווילות.
<לילך עטייה: וילה היא מקום פרטי.
<לילך עטייה: יש את כל העניין הזה של כניסה לחצרים בעניין של סמכויות.
<לילך עטייה: הכניסה שלי לתוך הבית - - -
יפעת שאשא ביטון: בית מלון הוא פרטי?
<לילך עטייה: לא.
יפעת שאשא ביטון: אבל וילה שמושכרת מבחינתי דינה כבית מלון.
<לילך עטייה: בית מלון לחדרים כן אבל - - -
<קריאה: זה לא עסק מורשה.
<לילך עטייה: בדיוק.
<קריאה: יש בעיה, כמו שאמר ראש העיר, שהוא לא הסכים.
<לילך עטייה: גם בבתי המלון יש לנו עזרה של האבטחה שם, של הביטחון, הם רואים אז הם מזמינים אותנו.
<לילך עטייה: בעניין של הווילות, אם אנחנו לא מקבלים קריאה מ-100 ואנחנו שותפים מלאים, אנחנו שותפים מלאים עם אילת, גם התלונות מהציבור, מהשכנים, כי מה שזה גורם שזה מגיע לרשות, הם משתפים אותנו.
יפעת שאשא ביטון: קיי, חגית, אני תיכף חוזרת אלייך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה רגע להבהיר את הנקודה הזו של וילה, וילה שבעצם שוכרים אותה, היא לא אמורה להירשם ברישוי, אם היא משמשת להשכרה למסיבות וכאלה?
מאיר יצחק הלוי: כמעט על כל הווילות, רשימה של סדר גודל של כארבעים וילות שמועדות לפורענות, שאנחנו סימָנו אותן, יודעים.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, זה מפורסם בכל מיני אתרים, לא צריך להיות שרלוק הולמס בשביל זה.
מאיר יצחק הלוי: נכנסים לאתרים "וילות באילת" והכל פרוס ופתוח.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת החוק, האם הם מחויבים ברישוי?
מאיר יצחק הלוי: אם הם הופכים את זה לעסק בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: נו, אז הם עוברים על החוק, חברים, יש פה כמה דברים.
מאיר יצחק הלוי: תראו, יש עבירה כשהופכים בית מגורים לעסק.
מאיר יצחק הלוי: אחרי זה ברוב המקרים יש שם בעיות של תכנון ובנייה.
מאיר יצחק הלוי: אחרי זה יש דיווחים למס הכנסה על הכנסות שהם מקבלים ועוד כהנה וכהנה.
מאיר יצחק הלוי: יש - - -
יפעת שאשא ביטון: אם אתם נכנסים לדירה שהופקרה, היא שטח ציבורי לכל דבר.
<קריאה: לא, לא מדויק.
יפעת שאשא ביטון: להסדיר את זה בחוק.
<ליאור בן סימון: זה עדיין בבעלות של מישהו שהוא בעלים פרטיים וזה חוק עזר עירוני שצריך להיות באחריות העיריה והעיריה עובדת ופועלת אל מול התופעה הזאת.
מאיר יצחק הלוי: השיטור העירוני שלנו משקיע מאמץ גדול בעניין הזה.
<ליאור בן סימון: ליאור, קצין נוער מרחב.
יפעת שאשא ביטון: אז בעצם מה אנחנו צריכים?
יפעת שאשא ביטון: בשביל לאפשר שפיכת אלכוהול בווילות אנחנו קודם כל צריכים להגדיר אותן כמקום ציבורי, נכון?
יפעת שאשא ביטון: שבעצם בית או מרחב שהושכר הוא שטח ציבורי לכל דבר, שהוא - - -
<ליאור בן סימון: אם אנחנו מוכיחים שיש שם איזושהי פעילות עסקית אז למעשה, החוק ייתן לנו את הסמכות.
<ליאור בן סימון: כרגע, מה שמתנהל זה שאנחנו אוכפים את נושא האלכוהול והסמים כסכנה לשלום הציבור או כחוק הרעש.
<ליאור בן סימון: אנחנו נעזרים ברשויות אחרות, אם זה השיטור העירוני והסמכויות שיש לעירייה ואנחנו עובדים בשת"פ.
<ליאור בן סימון: זו נקודה מאד רצינית, שלזכות ראש העיר ייאמר שהוא מקדם את הנושא של שת"פ ועשייה בעיר.
<ליאור בן סימון: זה מתכלל את כל הגורמים הרלוונטיים.
<ליאור בן סימון: ברשותך, גבירתי, אני - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רק ברשותך, אני עצרתי את חגית.
יפעת שאשא ביטון: היא המשיכה ואני חזרתי לנושא של האלכוהול.
<חגית בן שאנן: אני באמת ארצה שליאור ירחיב יותר על המודלים שעובדים באילת.
<ליאור בן סימון: סולידריות של משטרה.
<חגית בן שאנן: חשוב לי באמת להדגיש שאילת לא דומה לשום מקום אחר, לא מבחינת המאפיינים ולא מבחינת שיתוף הפעולה.
<חגית בן שאנן: כרשות מקומית - - -
<קריאה: תבואי לבקר אותנו.
יפעת שאשא ביטון: תשמרו על עצמכם.
<חגית בן שאנן: כל תופעת פשיעה שהמשטרה מזהה, בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית, זה שיתוף פעולה מלא.
<חגית בן שאנן: כל אחד נותן את חלקו וכך באמת מצליחים להגיע להישגים הרבה יותר משמעותיים.
<חגית בן שאנן: גם כמי שהייתה קצינת חקירות באילת, כל תופעה שרק התחילה לטפס, מיד הקמנו צוותים ביחד ולא נתנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כייף לשמוע, משמינים מנחת עכשיו.
<חגית בן שאנן: לא נתנו כמעט לשום תופעה להתעצם כי כשעושים סיעור מוחות של כלל הגורמים וכל אחד נותן את חלקו וכל אחד - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, שיתוף פעולה.
<חגית בן שאנן: מהזווית שלו, זה נתן מענה אולטימטיבי וליאור ימשיך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חגית.
יפעת שאשא ביטון: ליאור, בבקשה.
<ליאור בן סימון: גבירתי, ברשותך, אני קודם כל רוצה להציג את המדיניות של המפכ"ל והמדינות של הממ"ר ושל ראש העיר - - - לאפשר לתושבי העיר או אורחיה שגרת חיים ולאפשר את כל הפעילויות שיש, תוך שמירה מצד אחד על החוק ולאפשר במקביל את כל הפעילויות שהעיר רוצה ושהאזרח רוצה.
<ליאור בן סימון: זו האג'נדה וזה מאד ברור.
<ליאור בן סימון: אל מול התופעה הזאת אנחנו במרחב מקיימים בשני ערוצים מקבילים פעולות, אם זה בתחום מניעה והסברה, שאנחנו כל השנה נכנסים לבתי ספר, נפגשים עם סגלים כאלה ואחרים, אם זה חינוכיים, אם זה רפואיים, סיירת הורים, כל גורם שמבקש את תחום העניין הזה, אנחנו מגיעים ומדברים.
<ליאור בן סימון: זה מצד אחד.
<ליאור בן סימון: מצד שני יש את האכיפה ואכיפה, ברגע שאנחנו נכנסים לאכיפה היא אכיפה מאד נוקשה כי אנחנו מדברים על בני נוער.
<ליאור בן סימון: לגבי המדיניות של המפכ"ל, המפכ"ל החדש רוני אלשיך הכניס מונח חדש בשנת 2016, שזה נקרא מניעה מצבית.
<ליאור בן סימון: אתה, כיחידה אופרטיבית של טריטוריה מסוימת, אתה תקבע את היעדים שלך ואתה תפעל מול היעדים שלך.
<ליאור בן סימון: מרחב אילת ביחד עם כל השותפים, קבעו שבני הנוער הם יעד, יעד של מרחב אילת.
<ליאור בן סימון: לאפשר מצד אחד מניעה והסברה ואכיפה.
<ליאור בן סימון: מבלי שדיברתי עליתם על מחולל פשיעה וזו תופעת האלכוהול.
<ליאור בן סימון: זה כל נושא האספקה והמכירה של אלכוהול.
<ליאור בן סימון: אלכוהול הוא פצצה מתקתקת.
<ליאור בן סימון: ברגע שהוא נגיש והוא נמצא עם חוסר שיקול דעת, חוסר הבנה איך לשתות, זה מייצר פשיעה, זה מייצר אלימות, זה מייצר עבירות מין, זה מייצר ונדליזם, מייצר הכול ולכן אנחנו פה פועלים בנחרצות למיגור תופעת האלכוהול.
<ליאור בן סימון: דיברה פה חגית על הפעלת סוכנים והפעלת סוכנים היא גם כלי להתמודד עם התופעה הזאת, שבה אנחנו מוכיחים למעשה בתי עסק והכוונה היא רק לבתי עסק, שהם למעשה לא פועלים על פי חוק ומאפשרים מכירה של אלכוהול.
<ליאור בן סימון: בנוסף לזה, יש פעילות שהיא שגרתית בנושא כל הבגירים שפוקדים את העיר והקטינים למעשה, משתמשים בהם כפלטפורמה להשגת האלכוהול.
<ליאור בן סימון: כידוע מי שפועל על פי חוק מוכר לבגיר בתחום השעות המותרות על פי חוק.
<ליאור בן סימון: הוא ימכור לבגיר וזה בסדר גמור.
<ליאור בן סימון: אז העסק מנוטרל מכל האחריות הפלילית, הוא לא עבר עבירה.
<ליאור בן סימון: מה שקורה הוא שאותו בגיר והוא יכול להיות האיש הכי תמים שיש, למעשה קונה את האלכוהול ומעביר אותו לקטין כמה מטרים ליד החנות.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא כזה תמים, כי באילת ואני מתייחסת רגע רק לאילת כי הדיון פה הוא על אילת.
יפעת שאשא ביטון: רואה ילדים מגיעים בלי ההורים שלהם, נכון?
<ליאור בן סימון: כן.
יפעת שאשא ביטון: אתה מסכים אתי שאדם נורמלי שעובר ברחוב ואיזה קטין בא ואומר לו: תקנה לי אלכוהול, הוא לא יקנה לו אלכוהול.
<ליאור בן סימון: נכון אבל יש, תתפלאי לשמוע שיש גם תמימים שניצלו את התמימות שלהם, את הטוב לב שלהם ועשו את זה ואנחנו פוגשים את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: צריך מילה אחרת, יש לזה הגדרה אחרת, לא תמימות.
<קריאה: הבגירים הרכים.
<ליאור בן סימון: כן, הבגירים הרכים של שמונה עשרה וחצי, תשע עשרה, שיושבים עם החבר'ה שלהם לשכבה - - -
<קריאה: הוא ביקש - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זו לא תמימות.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרתי, אפשר לקרוא לזה בשמות אחרים.
<לילך עטייה: זו עבירה של אספקת אלכוהול ואנחנו פותחים להם תיקים, מי שעבר עבירה - - - פותחים לו תיק.
<לילך עטייה: בעבר, כשאני הייתי - - - לפני כמה שנים, לא ידענו איך להתמודד עם זה שבגיר קונה לו.
<לילך עטייה: היום, כל בגיר כזה וזה מצער כי זה לא קטין שאנחנו יכולים להתמודד עם התיק שלו אחר כך ולנסות לעזור, בגיר יכול, הוא נכנס, לקח לו אלכוהול, פותחים לו תיק על אספקת אלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: טוב מאד, טוב מאד.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו שמנו את נושא האלכוהול כנושא מרכזי דרך אגב, בעבודת פורום אכיפה שלנו, רעש ואלכוהול הם שני הנושאים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני חושבת שההגדרה היא נכונה, של אלכוהול כפצצה מתקתקת וחד משמעית צריכה להיות מטופלת.
<ליאור בן סימון: בנושא הזה יש מכסת סוכנים, מסכת פעילות שהגדלנו אותה כמו שחגית פה ציינה.
<ליאור בן סימון: אנחנו עובדים בנחרצות על הנושא הזה.
<ליאור בן סימון: דרך אגב, יש תוצאות.
<ליאור בן סימון: בתי עסק מקפידים יותר ויותר ומשתמשים במונחים כשאנחנו נכנסים - - -
יפעת שאשא ביטון: יש נתונים סטטיסטיים כדי לאמוד את התופעה, אם היא ירדה, פחתה?
<ליאור בן סימון: התופעה הזאת היא צעירה, היא צעירה.
<ליאור בן סימון: אני יכול להגיד לך שבשנה שעברה אנחנו פתחנו בסביבות 48 תיקי אלכוהול כשאנחנו מדברים על מכירה ואספקה, אנחנו מדברים על הליך מנהלי של רישוי עסקים, כשרישוי עסקים פועל נגד העסק והרישיון שלו.
<ליאור בן סימון: אם זו עבירה ראשונה בשנתיים הראשונות זו התראה ואם זו עבירה שניה בשנתיים אז זה כבר הליך של סגירה בין שלושה לחמישה עשר יום ואם זו עבירה שלישית זו כבר סגירה לשלושים יום ומעלה.
<ליאור בן סימון: היום, בגלל שאנחנו אוכפים עושים יתר על המידה, אז הגדלנו את כמות - - -
יפעת שאשא ביטון: אין עיצומים כספיים?
יפעת שאשא ביטון: זו רק התראה?
<ליאור בן סימון: סגירה היא סנקציה כספית לכל דבר.
יפעת שאשא ביטון: לא, סגירה זה אחרי שנתיים, אמרת.
<ליאור בן סימון: לא, בתקופה של שנתיים.
<ליאור בן סימון: את זה חשוב לציין.
<ליאור בן סימון: תראי, לגבי תיקים ואני מדבר על יולי אוגוסט, שנים 2014-2015.
<ליאור בן סימון: יש לי גם 2016 חצי חודש, חצי יולי, חציון, אנחנו מדברים על עלייה של 30% משנה לשנה בפתיחת תיקים של נוער.
<ליאור בן סימון: אני יכול גם להגיד לך שיש גם תופעה של הצערה בגיל, זאת אומרת, מה שלפני עשר שנים היה בגיל 16,17 היום אנחנו מזהים את זה בגיל 13,14 בגלל רמת החשיפה ורמת הנגישות של הדברים.
יפעת שאשא ביטון: קיי, תודה, תודה ליאור.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו כמה דקות לסיום, אני אשמח לשמוע אם מישהו פה רוצה להתייחס, בבקשה.
<שרית נשיא: שמי שרית נשיא, אני מרכזת פרויקטים בתכנית הלאומית 360.
<שרית נשיא: אחד הפרויקטים שאנחנו מרכזים הוא "מתחברים לנוער בחופים".
<שרית נשיא: אלה מתחמים שאנחנו פותחים בששה מוקדים, אחד מהם באילת, מוקד גדול ומרכזי.
<שרית נשיא: עיקר הפעילות במתחמים האלה היא לטפל בבני נוער שמגיעים מחוץ לעיר, בני נוער שאנחנו לא מכירים אותם.
<שרית נשיא: זאת אומרת, העובדים הקבועים לא מכירים אותם והמטרה היא לספק להם איזשהו מרחב בטוח עם מבוגר אחראי שיכול לקלוט אותם, יכול לסייע להם, להקשיב להם - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם עושים את זה עם איש צוות של משרד הרווחה?
<שרית נשיא: התכנית משותפת לחמישה משרדי ממשלה, רווחה, חינוך, קליטה, בטחון פנים ובריאות.
<שרית נשיא: בהתאם לכך הצוותים שפועלים בשטח הם צוותים גם של חינוך וגם של רווחה, כלומר, גם עובדים סוציאליים וגם עובדי נוער, עובדי קידום נוער וכו'.
<שרית נשיא: העובדים הם עובדים של הרשות המקומית, עובדים שהרשות המקומית קולטת באמצעות התקציבים שאנחנו מעניקים לה.
<שרית נשיא: המתחם הזה בדרך כלל מורכב גם מעובד סוציאלי, גם מעובד נוער וגם ממתנדבים, שיושבים מדי ערב וקולטים, כמו שהציגו קודם בעיר אילת, הם קולטים את בני הנוער, מושכים אותם לתוך המתחם ובמתחם הזה מציעים להם פינות ישיבה, שתיה חמה, קלה, פעילויות שונות - - -
מאיר יצחק הלוי: את תבואי לראות את זה, שווה.
יפעת שאשא ביטון: אני - - - מפתה לבוא לאילת.
<שרית נשיא: צוות הפיקוח הראשי יורד ביום ראשון הבא, את מוזמנת להצטרף, נשמח מאד.
יפעת שאשא ביטון: יום ראשון הבא?
<שרית נשיא: יום ראשון הבא.
מאיר יצחק הלוי: נארח אותך.
<שרית נשיא: המתחמים פועלים בשעות הערב והלילה, כמובן שאלו השעות הרלוונטיות לבני הנוער.
<שרית נשיא: שם אנחנו מאתרים בני נוער שזקוקים למשהו.
<שרית נשיא: אל"ף, כשנמצאים חלילה בסכנה מידית וזקוקים לעזרה מידית.
<שרית נשיא: לפעמים זו יכולה להיות עזרה שלכאורה טכנית כמו "אין לי איפה לישון הלילה" או "אין לי איך לחזור הביתה הלילה", לא באילת אבל במקומות אחרים ולפעמים זו עזרה שהיא דורשת עבודה קצת יותר מתמשכת, כמו בני נוער שמספרים על שאין להם איפה ללמוד או שיש להם בעיות עם ההורים, או שאין להם איפה לגור כי ההורים זרקו אותם מהבית וכו'.
<שרית נשיא: בעיות שאנחנו מבינים שהם צריכים איזשהו המשך טיפול ואי אפשר להסתפק במרחב הבטוח שאנחנו נותנים להם.
<שרית נשיא: ואז אנחנו מעבירים אותם לאיש קשר ברשות המקומית.
<שרית נשיא: כל אחד מהמתחמים קיבל רשימה של אנשי קשר בכל אחת מהרשויות המקומיות, שבמידה והוא מאתר נער מהרשות המקומית שזקוק להמשך טיפול, הוא מעביר אותו לשם ואנחנו עושים מעקב אחר כך כדי לוודא שבני הנוער לא נפלו בין הכיסאות ויש מי שיטפל בהם.
<שרית נשיא: יש לי כאן נתונים מן השנה שעברה לגבי העיר אילת.
<שרית נשיא: אני אגיד כבר שאלה נתונים חלקיים משתי סיבות.
<שרית נשיא: אל"ף, כי אנחנו לא מדֻווחים על כל בני הנוער שמגיעים לתוך המתחם אלא רק על בני נוער שנעשתה איתם איזושהי עבודה יותר מעמיקה.
<שרית נשיא: כלומר, שהייתה אתם איזושהי שיחה אישית משמעותית ואפשר למלא עליהם קצת מידע.
<שרית נשיא: דבר שני, כיוון שאנחנו, גם בנתונים שאנחנו אוספים, אנחנו מצליחים לנתח רק את חלקם.
<שרית נשיא: אז אנחנו עובדים גם על הנושא הזה כדי שתהיה לנו תמונת מצב יותר מלאה אבל כרגע אנחנו יכולים לספר על לפחות 500 בני נוער שהגיעו וקיבלו טיפול אישי צמוד, כלומר שיחה משמעותית.