GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל לן כהן: ועכשיו, כשהיא הגיעה להתפתחות הילד כדי שייתנו לו טיפולים, הוא אובחן לפני שבועיים, אז אמרו לה 'אנחנו לא מטפלים בילדים אוטיסטיים, אין לנו מטפלים בשבילם'.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אני מבקשת שמשרד הבריאות יקבל את הפניות האלה באופן ממוקד ואנחנו נבדוק את זה.
<רויטל לן כהן: אני אעביר לד"ר ירדני, בשמחה.
<רויטל לן כהן: עכשיו אני אדבר על שאר הדברים.
<רויטל לן כהן: אחת הבעיות העיקריות שלנו, ואני אומרת, יש פה בעיה מאוד קשה כי מדובר בכספי ציבור שהמדינה מעבירה לקופות החולים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה אנחנו יודעים, אמרנו.
יפעת שאשא ביטון: תהיי ממוקדת כדי שנוכל - - -
<רויטל לן כהן: לא, אני רוצה לחדד פה.
<רויטל לן כהן: הם שולחים אחר כך את ההורים, כי אומרים להם שאי אפשר תוך שלושה חודשים, אז ההורים הולכים לחפש בחוץ ואז אחרי שהם כבר התחילו טיפול, אומרים להם 'אוה, הנה עכשיו הגיע תורכם ויש, אז אם אתם רוצים להמשיך לקבל כסף אתם תפסיקו את הטיפול שהתחלתם', את הרצף הטיפולי וד"ר דוידוביץ יודע היטב על מי אני מדברת, כי ילד שבמשך שנה היה בטיפול חיצוני, כי אתם לא נתתם לו טיפול, אחר כך כשהגיע תורו אמרתם שיפסיק את הטיפול בחוץ, שיפסיק את הרצף הטיפולי, 'ורק עכשיו ניתן לו'.
<רויטל לן כהן: זאת חוצפה, זה לא מקצועי, תתביישו לכם.
<רויטל לן כהן: אני אומרת את זה פה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, בואו ננהל שיח מכובד, הכול פה מקומם, אבל בואו נשמור על איזה שהוא פרופיל שמכבד את כולם.
<רויטל לן כהן: אין דרך לדעת - - -
יפעת שאשא ביטון: יש מקרים כאלה שאתם דורשים מאנשים להפסיק?
<מיכאל דוידוביץ: אנחנו שומרים על רצף טיפולי.
<מיכאל דוידוביץ: היה פה דין ודברים עם עורכת הדין כאן לגבי ילד שהם רצו טיפול אחר הצהריים, זה הדבר היחידי שהיה בינינו איזה שהוא ויכוח ואמרנו - - -
<רויטל לן כהן: ממש לא נכון.
<מיכאל דוידוביץ: סליחה, ואמרנו שאנחנו מחויבים לתת טיפול, אבל אי אפשר את כל הילדים לתת אחר הצהריים.
<מיכאל דוידוביץ: זה המקרה שכבר נידון כתלונה.
<מיכאל דוידוביץ: כל דבר אחר - - -
<רויטל לן כהן: ועד היום לא החזרת את השנה הזאת שהם קיבלו בחוץ.
<מיכאל דוידוביץ: כל דבר אחר, אנחנו מקפידים על רצף טיפולי - - -
<רויטל לן כהן: לא נכון.
יפעת שאשא ביטון: ילד התחיל טיפול בחוץ, בוא נעשה את זה מסודר - - -
<מיכאל דוידוביץ: אם הוא בגללנו התחיל טיפול בחוץ, כי לנו לא היה טיפול - - -
יפעת שאשא ביטון: תוך שלושה חודשים.
<מיכאל דוידוביץ: בדיוק, ואנחנו מתחילים החזרים הוא ממשיך בהחזרים.
<מיכאל דוידוביץ: בוודאי, אנחנו נותנים - - -
<רויטל לן כהן: אבל הם לא הסכימו לתת לו.
<מיכאל דוידוביץ: אל תצעקי.
יפעת שאשא ביטון: יש פה התחייבות של הקופות?
<מיכאל דוידוביץ: להיפך, אנחנו יכולים להגיד לו, מאחר שיש פה עול כספי - - - תראו, השקיפות היום היא כל כך גדולה, במכבי אני אומר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל רגע, עזוב שנייה את השקיפות.
<מיכאל דוידוביץ: אני רק אגיד - - -
<רויטל לן כהן: אפילו לשכת שר הבריאות - - -
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אני לא יכולה לברר את זה ככה.
<רויטל לן כהן: אפילו לשכת שר הבריאות אמרה לו שיש רצף טיפולי והוא סירב לשלם.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אני אוציא אותך ואת יודעת שאני לא מוציאה אנשים מהדיונים, אבל תאפשרי לנו לנהל את זה כמו שצריך.
<מיכאל דוידוביץ: אנחנו מיידעים מראש, אומרים להורים, 'תדעו מה החוק, שאנחנו ניתן לכם החזרים אם אין לנו טיפול', ואם אנחנו מתחילים החזרים אנחנו לפעמים מציעים, כדי להוריד את העול, אם יגידו לנו 'אנחנו רוצים להמשיך את זה', זאת ההנחיה החד משמעית.
<מיכאל דוידוביץ: יש מקרה שהוא לא כך?
<מיכאל דוידוביץ: שיבואו ויגידו לנו, נפתח את זה מול משרד הבריאות, ברצון רב.
<מיכאל דוידוביץ: ההנחיה היא חד משמעית - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, התפיסה היא שמשפחה שמבקשת להמשיך את הטיפול אצל אותו מטפל שקיבלו - - -
<מיכאל דוידוביץ: בגלל שהתחילה בגללנו, בוודאי כן.
<מיכאל דוידוביץ: אם היא הלכה פרטי ללא אישור, אז בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שזה יירשם בבקשה באופן - - -
<רויטל לן כהן: כי הייתה התערבות של לשכת שר הבריאות, שאמרו שיש פה רצף טיפולי וביקשו מהם לשלם והם סירבו ולפני חודש הם עזבו את מכבי ועברו לקופת חולים אחרת, מהייאוש.
<רויטל לן כהן: משפחה לשני ילדים אוטיסטים קטנים, שלא מסוגלת לעמוד - - - הם הגיעו למצב שהם ככה מפשיטת רגל ואתם לא עזרתם ואתם לא עוזרים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להמשיך, עוד כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון, רויטל, כי יש לי עוד אנשים שצריכים לדבר ואנחנו צריכים להתכנס לסיום הדיון.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד ממש עוד שלושה דברים קצרים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לנושא של הזמנים של הטיפולים.
<רויטל לן כהן: זה לא הגיוני להגיד לילד שמשולב בגן רגיל, וגם ככה קשה לו עם המעברים וכל מיני דברים מהסוג הזה, יש חשיבות, כי גם גן זה רצף טיפולי, להגיד לו 'אין לנו לתת לך אחר הצהריים, אתה חייב לבוא בבוקר לשלושת הטיפולים שלך', זאת אומרת שלושה ימים בשבוע הוא לא מסוגל להגיע לגן, כי זה לא תבוא בשמונה ותלך בתשע, זה תבוא בעשר.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת שהוא לא הולך לגן באותו יום וההורים שלו לא הולכים לעבודה.
<רויטל לן כהן: אז זה לא הגיוני להגיד לו שלוש פעמים בשבוע להגיע בבוקר 'כי אין לנו טיפולים אחר הצהריים' ואז להגיד שההורה סירב.
<רויטל לן כהן: הדבר השני שאני רוצה להגיד זה שאין שום קשר, למעט הסל הבריאותי המקדם, בין הטיפולים שילד זכאי לקבל במערכת החינוך לבין הטיפולים שהוא זכאי לקבל דרך קופת החולים.
<רויטל לן כהן: והם אומרים להורים 'אתה לא יכול לקבל את שניהם', הם משקרים, ההורים לא יודעים מה הזכויות שלהם והם אכן לא מקבלים, לא ממשרד החינוך ולא מקופות החולים.
<רויטל לן כהן: יש לי כל כך הרבה מקרים שאי אפשר להגיד שזה מקרים פרטניים.
<רויטל לן כהן: כן נכון.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו, אחרון.
<רויטל לן כהן: בדיונים שהיו פה בחדר הזה בשנת 2008 משרד הבריאות והוועדה הזו אמרה לקופות החולים שהם חייבים להיערך עם כמויות המטפלים, שלוש שנים אחרי זה רק 100 רופאים עברו את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: תעשי לי טובה, אל תחזרו על דברים שעלו כאן, זה כבר כתוב בהמלצות לסיכום הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה לשמוע את זה עשר פעמים, תאמינו לי, אני מבינה את זה בפעם הראשונה ואם אני צריכה חידודים אז אני גם מבקשת אותם.
יפעת שאשא ביטון: תשתדלו להוסיף על הדברים ולא לחזור עליהם כדי שאני אוכל לאפשר לכמה שיותר אנשים כאן בחדר לדבר.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת טרכטנברג, אתה צריך לצאת, אז - - -
מנואל טרכטנברג: כן, לדיון אחר על משפחתונים, בוועדת הכספים.
מנואל טרכטנברג: אז כך, חמש נקודות.
מנואל טרכטנברג: הראשונה, בהחלט העניין הזה של החוזר, השלושה חודשים, שזה לכל דבר, בהחלט צריך פה להביא למדרג בשיקול דעת וכו'.
מנואל טרכטנברג: זה משהו שאפשר לעשות אותו בטווח מאוד קצר והייתי מבקשת, גברתי היושבת ראש, שנקבע לזה שבועיים?
יפעת שאשא ביטון: שלושה חודשים.
מנואל טרכטנברג: לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יוצאים לפגרה.
מנואל טרכטנברג: אז מיד עם כינוס הכנסת, בתחילת מאי, שנשמע מכם על שינוי בזה, כי זה בידכם לעשות באופן מיידי ושהדבר הזה ייעשה בהידברות איתכם כמובן.
מנואל טרכטנברג: זה נורא חשוב.
מנואל טרכטנברג: בי"ת, אני צריך לעשות מהלך שהיוזם היה צריך להיות משרד הבריאות, אם לא, אנחנו נעשה אותו, לשנות את העניין של ה-30 שקל.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו נחשוב על תיקון בחוק.
מנואל טרכטנברג: כן, חייבים תיקון בחוק.
מנואל טרכטנברג: צריך להשוות את זה למה שקורה עם כל רופא אחר, פעם ברבעון 30 שקל.
יפעת שאשא ביטון: נקדם את זה ביחד.
מנואל טרכטנברג: זה שנית.
מנואל טרכטנברג: שלישית, אני מבקש, ביקשתי קודם, אני רוצה שיהיה בהמלצות שלך, היושבת ראש, העניין של הערכה תקציבית של הפער שישנו מבחינת משאבים במערכת כולה, לא חשוב איפה יושב הכסף, כדי להביא לקיצור, כי הרי בסוף, אני חוזר על זה, קיצור תורים, שזה השלב הראשון לתת מענה, זה יותר משאבים.
מנואל טרכטנברג: זו המשמעות.
<קריאה: זה צריך להיות חקיקה שלכם.
מנואל טרכטנברג: לא, זה לא עניין של חקיקה, אני רוצה הערכה תקציבית שלכם על הפערים התקציביים כדי לתת מענה קודם כל לזה, ושנית, להרחבה נוספת של השירותים שהיא מתבקשת.
מנואל טרכטנברג: רביעית, שוב פעם, אני פונה למשרד הבריאות.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שצריך לבדוק את האפשרות, אולי תחת כותרת אחרת, לתקצוב ישיר של מרכזים כמו שיש דרך התכנית הלאומית, לא פר טיפול, אלא רק בואו נקרא לזה למינימום הדרוש - - -
יפעת שאשא ביטון: למעטפת.
מנואל טרכטנברג: זה לא בדיוק מעטפת, כי זה בעצם - - -
<קריאה: ההוצאות הקבועות.
מנואל טרכטנברג: ההוצאות הקבועות המינימליות, כדי שהמערכת - - - ואז, אתה יודע, אתה רואה שעם תקצוב נכון פר טיפול המערכת יכולה להתקיים, וזה לא סותר את העניין של היחסים ביניכם לבין הקופות וכו', שאני מבין היטב מה שאת אומרת.
מנואל טרכטנברג: חמישית, אני כן פונה לקופות החולים ואני הייתי רוצה שתעשו חשיבה ותיתנו לנו מענה על מה שאמרתי, הרי יש פה איזה שהוא, בכלכלה קוראים לזה אפשרות לארביטראז', יש 210, יש 130 ובאמצע יש טווח, ונראה שכולנו היינו יוצאים נשכרים אם אתם הייתם מצליחים לשלם יותר פנימית ועדיין לחסוך את השוליים האלה ולתת מענה יותר טוב לרפואה הציבורית, שזה מה שאנחנו רוצים, ולא הגלישה לעבר הרפואה הפרטית.
<הדר ירדני: אני חייבת להגיד שאתם מדברים על 130, סליחה שאני קוטעת אותך, אבל אתמול היינו ביחידה שהצליחו סוף כל סוף לשנות את התעריף מ-70 ל-90.
מנואל טרכטנברג: אדרבא ואדרבא, כלומר מה שאני אמרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אנחנו אומרים, צריך לפקח על - - -
מנואל טרכטנברג: לא, זה אדרבא ואדרבא, זה בהחלט.
מנואל טרכטנברג: תודה ואני מצטער שאני צריך לצאת.
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר גמור.
<אורלי בוני: אפשר הערה קטנה?
יפעת שאשא ביטון: רגע, טרכטנברג, הערה קטנה, בוא נראה כמה קטנה.
<אורלי בוני: אני רוצה רק הערה, מלבד הקטע התקציבי שאתה ציינת, ואני מאוד מסכימה לבדוק אותו, בתור רגולטור אחת הבעיות שיש לנו ואנחנו בודקים את עצמנו עם העניין של החוזר במשרד הבריאות, זה שעל השירות הפרטי אין לנו שום בקרה.
<אורלי בוני: כלומר ברגע שהמשפחה בוחרת מטפל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זו השאלה הראשונה שהפניתי למשרד הבריאות בתחילת הדיון.
<אורלי בוני: כשקופת חולים נותנת החזר כספי לא אנחנו מבקרים ולא קופות החולים.
<אורלי בוני: אתה צריך להפריד בין השירות הפרטי לשירות העצמאי, השירות העצמאי זה שירות שהקופה סוגרת עם מטפלים והיא עושה בקרה על אותו - - -
מנואל טרכטנברג: זה בסדר גמור, אבל אפשר לעשות הערכה.
מנואל טרכטנברג: אני ביקשתי קודם כל - - -
<אורלי בוני: לא, בסדר, אני רק אומרת שגם מבחינה מקצועית אנחנו צריכים לבדוק את עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: כן, יוצא שגם אנחנו משלמים שם יותר וגם זה לא מפוקח.
יפעת שאשא ביטון: גב' איטי קריצ'לר ואחר כך רחל.
<איטי קריצלר: אני רק רוצה לחדד את הדחיפות בנושא של הטווח הקצר, שהסבירו את זה כאן כפלסטר.
<איטי קריצלר: אתם צריכים להבין שהיחידות נמצאות בגירעון כזה שמדי פעם עולות שאלות כאלה, אז נסגור/לא נסגור, זה משהו שקיים בשיח ואם לא יקרה שיפור בטווח הקצר, משהו, כלשהו, יחידות קורסות.
<איטי קריצלר: זה יאריך את תורי ההמתנה, יחידות מצמצמות פעילות, אנחנו מסתובבים לפעמים במבנים, חדרי טיפול לא מלאים, כי המטפל שהיה עזב לשוק הפרטי, פתח קליניקה וכדי לקלוט או כדי להחזיק אותו, לשמר אותו ליותר זמן, צריך עוד קצת תקציב, שזה גם עניין תעריפי קופות חולים וגם הנושא של תקציב ישיר ליחידות, לאו דווקא קשור באופן ישיר לטיפול.
<איטי קריצלר: רק לדוגמה, יום של בקרה של משרד הבריאות שיש לנו בקרוב, אני מביאה את כל העובדים לשעתיים, זו עלות מאוד גבוהה כשמדברים על מערכת גדולה יחסית.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה, איטי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן בינתיים להניה מרמושטיין.
<הניה מרמורשטיין: אני מפעילה את מעלה חיים בבני ברק של על"ה, נתנו 1,815 טיפולים בחודש והיינו מוכרחים לצמצם את זה מכיוון שהגענו למיליון שקל של חובה כשהרגולציה של משרד הבריאות הייתה כל שנה, באו עם כל הצוות ואז הייתי צריכה להזעיק את כל הצוות ולשלם להם על הבקרה ועל הכול, אבל כמה קופת חולים נותנת - - -
<הדר ירדני: אנחנו לא באים אף פעם כל שנה.
<הניה מרמורשטיין: כל שנתיים, אוקיי.
<הדר ירדני: שלוש.
<הניה מרמורשטיין: אבל הבקרה הייתה ממשרד הבריאות והיינו ברמה גבוהה מאוד ונתנו המון טיפולים והיינו מצליחים לצמצם את זה למרות שהיה ביקוש ויש עכשיו תורים ענקיים בבני ברק, במיוחד במגזר החרדי, שיש מעט מאוד מכוני התפתחות הילד במגזר החרדי והילודה היא הרבה יותר גבוהה ויש צורך ביותר, והייתי צריכה לצמצם את זה מכיוון שהגעתי למיליון שקל - - - אני כבר לא מדברת על כל מה שלא נותנים, על ניקיון ועל ניהול וכל האספות והכול, אלא גם השכירות של המבנה, שעלתה לי, שלקופת חולים ולכל אלה אין את הבעיה הזאת.
<הניה מרמורשטיין: וכמו שהיא אמרה, זה הולך ויגדל עם כל מכון להתפתחות הילד שיגיע בסופו של דבר לכאלה הפסדים.
<קריאה: או שיהיו פשרות מקצועיות גם בטיפול.
יפעת שאשא ביטון: רחל מהמרכז בקרית שמונה, בבקשה.
<רחל פרץ: אני רחל, אני מנהלת היחידה להתפתחות הילד בקרית שמונה וברשות
<רחל פרץ: כם הייתי רוצה להתייחס למספר דברים.
<רחל פרץ: האחד, אני בכל אופן בקרית שמונה, אני לא יודעת מה קורה לגבי היחידות האחרות, אנחנו תוקצבנו עד שנת 2006 על ידי משרד הבריאות ב-150,000 שקל כל שנה לצורך מתן הדרכה לעובדים, לכל ישיבות הצוות וכאלה.
<רחל פרץ: בשנת 2006, התקציב של משרד הבריאות, נאמר שאין יותר תקציבים וההקצבה הופסקה משנת 2006.
<רחל פרץ: בנוסף אני רוצה להתייחס לתכנית הלאומית.
<רחל פרץ: התכנית הלאומית אמנם ניתנת ליחידות להתפתחות הילד, אבל רק ליחידות בהקמה.
<רחל פרץ: כלומר יחידות ותיקות לא מקבלות.
<רחל פרץ: אנחנו הכנסנו איזה שהוא סעיף כאילו נוסף כדי שאני אוכל לקבל - - -
<הדר ירדני: בוא נגיד את האמת, משרד הבריאות עושה כל מאמץ לתקצב כל יחידה.
<הדר ירדני: בוא נגיד את זה.
<רחל פרץ: כדי שאנחנו נוכל לקבל אז אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לא לעשות פליק פלאק, אם - - -
<הדר ירדני: אבל יש תכנית לאומית שהיא של חמישה משרדים, הנחיה של משרד ראש הממשלה, זאת אומרת אני לא יכולה היום לשנות תכנית לאומית על פי החלטת ממשלה, חמישה משרדים, יש לי את ההחלטה שלי, את התקציב של המדינה שהולך, אבל עדיין כשפנתה אליי היחידה מקרית שמונה אז אנחנו מצאנו את הדרך לתת לה תקציב, ואותו דבר יחידה נוספת שיושבת פה.
<הדר ירדני: אז בואו נגיד גם דברים טובים לפעמים.
<רחל פרץ: אנחנו מקבלים, קיבלנו, הם הכניסו איזה שהוא סעיף של 71,000 שקלים בשנה לטובת היחידה, לא משנה שאני - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הסעיף הזה.
<רחל פרץ: את מכירה.
<רחל פרץ: אבל בנוסף לזה, רוב התקציבים של התכנית הלאומית הולכים בעצם על איתור.
<רחל פרץ: מאתרים את הילדים, לאן שולחים אותם אחר כך?
<רחל פרץ: איך הם יכולים לקבל את הטיפול כשאין לנו - - -
<הדר ירדני: אז יש תקציב ליחידה.
<הדר ירדני: חוץ מהתכנית לאיתור יש תקציב שנותנים ליחידה.
<רחל פרץ: יש לנו רק מהקופות והתכנית הלאומית.
<רחל פרץ: בהסכמים של קופות החולים זה מה שאנחנו מקבלים, מול ההסכמים.
<רחל פרץ: אנחנו חתומים על הסכמים מול קופות החולים, אנחנו מקבלים פר טיפול - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אתם שולחים אותם לטיפול ואתם מקבלים פר טיפול.
יפעת שאשא ביטון: כמה אתם מקבלים, אגב, מקופת חולים פר טיפול?
יפעת שאשא ביטון: פה אמרו לנו 130 עד 160.
<רחל פרץ: ממכבי 130 לטיפול קלינאי תקשורת, ריפוי בעיסוק, 120 שקל פיזיותרפיה, 150 שקל פסיכולוג.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא הסכומים של ה-30, 70, 90.
<הדר ירדני: לא, זה למטפל, זה מה שהמטפל מקבל.
יפעת שאשא ביטון: רק שימו לב מה הסיפור של מדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: כל שרשרת המזון הזאת, אני אומרת לכם, אני לא מבינה אותה.
<הדר ירדני: בדיוק.
<הדר ירדני: אני דיברתי על מחיר שהציעו למטפלת.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה את שרשרת המזון הזאת, אנחנו חייבים לחתוך אותה באמצע.
<רחל פרץ: אז אנחנו, היות שאנחנו בפריפריה - - -
<הדר ירדני: אבל 70, 90 זה ליחידה.
<הדר ירדני: מה שציינתי עכשיו מאתמול זה ליחידה.
<רחל פרץ: נכון, אבל היות שאנחנו בפריפריה ואנחנו כל כך רוצים את כוח האדם שיישאר אצלנו - - -
<הדר ירדני: אבל מקופות אחרות כמה את מקבלת?
<רחל פרץ: אני מקבלת 120 שקל מכללית, אני מקבלת ל - - - כל טיפול הוא 120 שקל כאשר אני לקופת חולים כללית, כדי שרופא יגיע אליי, אני משלמת 150,000 שקל בשנה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את מכניסה מפה, מוציאה מפה.
<רחל פרץ: כן, אני משלמת כספי ציבור.
<רחל פרץ: מאוחדת משלמת כמו מכבי וגם לאומית משלמת כמו מכבי.
<רחל פרץ: אבל הגדילו לעשות קופת חולים כללית, הם עשו איתנו הסכם בשנת 2000, גלובלי, 500,000 שקל, את זוכרת, אבל כשהם פתחו עכשיו את ההסכמים הם תיחמו את הגלובלי, הם פשוט כימתו אותו, הם עשו כמות, כלומר אני אשלם לך עד גבול של 500,000 שקל לפי 120 שקל לטיפול, אבל מ-500,000 שקל, כשתגיעי ל-500,000 שקל אני אשלם לך 70% על טיפול.
יפעת שאשא ביטון: חברים, מסחרה על הגב של הילדים.
<רחל פרץ: ומה שקורה אצלנו, אנחנו - - -
<רויטל לן כהן: לדיון הזה שר הבריאות היה צריך להגיע.
<רחל פרץ: על מנת לתת מענה לאוכלוסייה שלנו שנמצאת בפריפריה אני פשוט מגייסת תרומות כדי לקלוט את כוח האדם.
<רחל פרץ: כלומר אני מגייסת תרומות, מה שאני לא אמורה לעשות, אלא להיות מתוקצבת מגורמים, או מקופות החולים, או מ - - - אני מגייסת תרומות כדי לעשות ולתת לילדים את המענה וגם לאוכלוסייה החלשה.
<רחל פרץ: כלומר אם ילד לא יכול לשלם את ה-30, 40, 45 שקלים, אני נותנת לו מהתרומות שאני מגייסת.
<רחל פרץ: וזה לא אמור להיות כך.
<יעל שמעוני: משפט, כן.
<יעל שמעוני: אני יעל, עובדת סוציאלית במחלקה להתפתחות הילד.
<יעל שמעוני: אני רוצה להגיד מילה על הנושא של אוכלוסיות מוחלשות.
<יעל שמעוני: מדברים על אוכלוסיות מוחלשות, זה המערך של היחידות ההתפתחותיות, זה המערך של התכנית הלאומית לילדים בסיכון, כשהמטרה בעצם הייתה להנגיש את השירותים, לקרב אותם גם מבחינה תרבותית, לתת לאנשים את כל המערך הטיפולי בתוך יחידה התפתחותית.
<יעל שמעוני: יש כזאת כמות של יחידות, אני חושבת שאחד הפתרונות שצריך לחשוב עליהם זה באמת קיצור תורי המתנה על ידי העברה ליחידות ההתפתחותיות.
<יעל שמעוני: יש כזה מערך, מדברים על אוכלוסיות - - -
יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, קיצור התורים - - -
<יעל שמעוני: אני אומרת, למצוא את הדרך להשתמש ביחידות ההתפתחותיות שמפוקחות, שמקבלות כל כך הרבה דרישה לעשות את כל העבודה בהתפתחות.
<יעל שמעוני: להשתמש בזה - - -
יפעת שאשא ביטון: השימוש שנעשה בהן היום הוא לא מיטבי?
<יעל שמעוני: הוא חלקי מאוד.
<יעל שמעוני: יש יחידות ש - - -
יפעת שאשא ביטון: נו, איפה משרד הבריאות?
יפעת שאשא ביטון: אז תתנו את זה.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מתנים את זה?
<הדר ירדני: אנחנו לא יכולים להתנות עם הקופה עם מי היא עושה הסכם, בשום תחום שהוא.
<הדר ירדני: זה כמו שאני אגיד לקופה מסוימת, 'תעשי הסכם עם תל השומר ולא עם איכילוב', אני לא יכולה לעשות דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם יש יחידות התפתחות ילד שהן מפוקחות, שהן נמצאות תחת פיקוח של משרד הבריאות, אז למה שאנחנו לא נכוון את זה?
<הדר ירדני: אני יכולה להמליץ לקופה להשתמש בהן, בכל בקרה אני שואלת אותם 'עם איזה יחידות אתה נמצא בקשר?'
יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, קשה לי לקבל את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שקשה לי עם זה, כי אני אומרת, אם כבר יש לנו את הסמכות לפקח על השירותים האלה, אז למה שאנחנו לא נכווין את הכסף שאנחנו נותנים לקופות שישתמשו בשירותים מפוקחים?
<יוסף מאירוביץ: אין כסף צבוע.
<יוסף מאירוביץ: וחבר הכנסת טרכטנברג אמר את זה בצורה מאוד ברורה, הם מפקחים, היחידות נהדרות, הכול נהדר, אבל היחידות בתת תקצוב.
<יוסף מאירוביץ: זאת אומרת שאם היו מוסיפים - - -
<קריאה: הקופות לא משלמות.
<יוסף מאירוביץ: הקופות גם בתת תקצוב, זה עוד סיפור.
<יוסף מאירוביץ: אז אם משרד הבריאות היה מוסיף תקציב משלו ליחידות האלה זה היה מעודד, אבל אם באותו תקציב רוצים לעשות הרבה טיפולים, אין כסף.
יפעת שאשא ביטון: לא, אין שאלה שגם המשרד צריך לקחת אחריות וגם הוא צריך לחשב מסלול מחדש, כפי שנאמר כאן, גם בעניין התקציב, לא רק בעניין של הפיקוח ושל הוצאת הטיפולים החוצה.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שגם שם צריך לעשות חשיבה, אבל עדיין, אני אומרת לכם, לי לא נוח עם שרשרת המזון שקיימת, נראה לי שיותר מדי דגים אוכלים בדרך ובסוף אנחנו מגיעים למצב שבאמת מטפלים לא רוצים לעבוד בשוק הציבורי כי בפרטי הם יקבלו - - - הם מלכתחילה בתפיסה מקבלים יותר, כי פה עוד לפני שהם התחילו הם שווים 110 ושם הם שווים בין ה-70, 90, 120, 150.
<הדר ירדני: הרבה פחות, זה עלות.
<קריאה: 30.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת 30, כי אני לא יודעת - - -
<קריאה: לא, אבל זה חשוב כי - - -
<קריאה: בערים הגדולות, שיש יותר כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: מאוחדת, ממש במשפט.
יפעת שאשא ביטון: יש לי ביקורת על נייר העמדה שלכם, כתבתם שם משפט ואני ממליצה לתקן אותו, שברפואה הפרטית, אתם פשוט מפרגנים להם, שברפואה הפרטית אין למטפלים את הראייה הכללית של כל התמונה, זה רשום לדעתי בפסקה החמישית במסמך, ולכן הם ממצים כל טיפול עד תום וזה תורם בעצם להארכת התורים.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני אומרת לך, אני רוצה שכל מטפל ימצה כל טיפול עד תום וייתן את כל השירות שצריך לעומק.
יפעת שאשא ביטון: אז תיקחו את זה ותעשו עם זה משהו - - -
<חגית איטח: אני אסביר את המשפט.
יפעת שאשא ביטון: כי קראתי את זה כמה פעמים לראות אם אני מבינה נכון וכשבאתי בערב גם הקראתי ליועצת שלי ואמרתי 'תגידי מה את מבינה כאן?
יפעת שאשא ביטון: ' כי זה מאוד מאוד צרם לי, השאיפה היא שבכל מקום, לא משנה באיזה קופה אתם ולא משנה מי המטפל, שכל טיפול ימוצה עד תום ולא יתחשב בזה שמחכים עוד עשרה אז אנחנו נעשה פרטץ'.
<חגית איטח: אני מסכימה איתך, אני רק רוצה לגעת בנושא ההחזרים בשני היבטים.
<חגית איטח: האחד, בנושא של רפואה, לא דיברנו פה בכלל על נושא של חוסר משמעותי קריטי והישרדותי בנושא הרפואה.
<חגית איטח: התורים לרופאים היום עומדים בין ארבעה לשמונה חודשים.
<חגית איטח: אף אחד לא דיבר סביב השולחן הזה שילד התפתחותי שצריך מעקב קבוע של רופא הוא לא רואה רופא והתשלומים שמשלמים בקופות היום לרופאים הם תשלומים מוטרפים, זה כבר מגיע ל-600 ו-650 שקל לביקור ועדיין אין רופאים נוירולוגים בשוק.
<חגית איטח: אין מתמחים, יש תקנים פתוחים למתמחים ואין מתמחים.
<חגית איטח: זה נושא שחייב להגיע - - -
יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, אתם משלמים - - - אין לכם רופאים במסגרת הקופה?
<חגית איטח: אין מספיק.
<חגית איטח: יש רופאים, אין מספיק רופאים.
<מיכאל דוידוביץ: הנושא עלה בהסתדרות הרפואית, ביקשנו שזה יהיה מקצוע מועדף, זה לא התקבל.
<הדר ירדני: העניין של המקצוע המועדף לא יוכל להיפתח כנראה עד 2020 כי ההסכם הוא עד 2020 לפני שיפתחו את הרשימה של מקצוע מועדף.
<הדר ירדני: יש היום מחסור במתמחים בהתפתחות הילד בנוירולוגית ילדים, שזה התמחות משותפת, אבל גם מי שכבר, רובם, מאלה שמסיימים את ההתמחות מעדיפים את הזרוע הנוירולוגית, שם האפשרות שלהם ב - - -
<מיכאל דוידוביץ: זה גם עניין רפואי.
<הדר ירדני: בשכר ועניין רפואי, אבל גם שכר, הוא יותר גבוה מאשר בהתפתחות הילד.
<מיכאל דוידוביץ: לא היום, הדר.
יפעת שאשא ביטון: מה מונע את הפתיחה של המקצועות המועדפים או הוספה לסיפור הזה עד 2020?
<הדר ירדני: אני חושבת שאם היום יפתחו את הרשימה אז יצטרכו להוציא משהו אחר בשביל להכניס.
<הדר ירדני: זאת אומרת יש איזה שהיא רשימה היום עד 2020 שלדעתי לא תיפתח.
<הדר ירדני: כבר פנינו ל - - -
<מיכאל דוידוביץ: אנחנו פנינו לחברה, זה נענה בשלילה.
<יוסף מאירוביץ: אבל שוב פעם אם משרד הבריאות רוצה להוסיף כוח אדם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה בדברי הסיכום.
<חגית איטח: אני רוצה להוסיף.
<חגית איטח: אותו דבר לגבי הפסיכולוגים, יצא חוק או מסמך מטעם משרד הבריאות, מטעם המחלקה לאוטיזם שלא נמצאים כאן, שהיא איכשהו בתוך התפתחות, לא בתוך התפתחות הילד - - -
<הדר ירדני: לא בתוך התפתחות הילד, בבריאות הנפש.
<חגית איטח: כן, אבל היא משפיעה על התפתחות הילד כי יצא חוזר שמחייב אותנו שאבחון אוטיזם הפך להיות במקום שש שעות של אבחון פסיכולוגי לשמונה וחצי ותשע שעות.
<חגית איטח: כמה שהיה חוסר בפסיכולוגים, החוסר הפך להיות עוד יותר קריטי - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה כבר הבנו, שיש מצוקה בתחום הזה.
<חגית איטח: אין קשר, המחלקות לא מדברות אחת עם השנייה ויוצאים חוזרים שמחייבים את הקופות - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, הסיפור של המחסור בפסיכולוגים רשום גם לסיכום.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות יצטרך לשבת פה, לעשות איזה תכנית חירום הוליסטית לכל מה שקשור להתפתחות הילד.
<הדר ירדני: זה לא נכון.
<הדר ירדני: השנה יסיימו 20 פסיכולוגים, בשנה הבאה כבר יהיו 40 פסיכולוגים, נפתחו שתי תכניות חדשות להתמחות לפסיכולוגים התפתחותיים.
<הדר ירדני: המשרד עושה מאמצים רבים בשביל גם להקל על אנשים שרוצים לעבור מקליני להתפתחותי, לאפשר להם מעבר יותר חלק, וכמו שאמרתי, השנה יסיימו 20, בשנה הבאה כבר יהיו 40, אנחנו בהחלט מפתחים גם את התחום הזה.
<איילת דיין: משפט מאלו"ט.
<איילת דיין: דבר שלא עלה פה כמעט על השולחן זה הצורך בלהכשיר יותר מטפלים במיוחד בתחום של קלינאות תקשורת וריפוי בעיסוק.
<איילת דיין: גם אם אנחנו נפתור את כל הבעיות התקציביות, חסר פשוט אנשים.
<הדר ירדני: זה לא נכון, יש בכל שנה 300 בוגרים בכל אחד מהתחומים.
<איילת דיין: ועדיין יש דוחות ש - - -
<הדר ירדני: 300 בוגרים בכל שנה, לצערנו הם לא פונים להתפתחות הילד, הם פונים לתחומים אחרים.
<איילת דיין: אני מנסה להשלים משפט.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם חושבים שאפשר להבין משהו מכל הקשקשת של כולם אז אתם טועים.
<איילת דיין: צריך לפתוח עוד מסלולים ולהכניס בתוך המסלולים התמחויות בהתפתחות הילד - - -
<הדר ירדני: אין התמחויות במקצועות בריאות.
<איילת דיין: יכול להיות שמרפא בעיסוק יסיים בתואר בלי שעבר קורס על אוטיזם?
<איילת דיין: יכול להיות הדבר הזה, זה לא תקין, ואז הם לא נמשכים לתחום הזה, אם הם לא נחשפו לזה.
<איילת דיין: צריך גם לפתוח עוד מקומות להכשרה מעשית, היום אפשר לעשות הכשרה מעשית במרכזי טיפול, בגני תקשורת, במעונות יום.
יפעת שאשא ביטון: לזקק את מה שאת אומרת ולקחת מזה משהו, ההתייחסות שלך היא בעצם להכשרה הייעודית לתחום האוטיזם, בתוך כל ההכשרה הכללית.
<איילת דיין: לא רק אוטיזם, אוטיזם זו דוגמה.
<קריאה: לא רק אוטיזם, הכשרה בכלל בתחום הילדים.
<קריאה: אפשר לסיים - - -
<אורלי בוני: יש הכשרה, אף מרפא בעיסוק לא מסיים ללא הכשרה בילדים.
<אורלי בוני: לגבי עבודה באוטיזם, נכון שצריך הכשרה נוספת, שזה מחוץ לתואר הראשון.
<אורלי בוני: רק בריפוי בעיסוק, לסבר את האוזן, מתוך 4,600 מקבלי תעודת מרפא בעיסוק ממשרד הבריאות 1,400 עובדים בחינוך ובילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להבין, כי בסוף זה הולך להיכתב בהמלצות.
יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו מבקשים, מה שחסר כאן זה שיהיה קורס, או איזה שהיא הכשרה ייעודית לילדים בתוך ההכשרה הכללית?
<אורלי בוני: כן, בבתי הספר למקצועות הבריאות.
<אורלי בוני: אבל זה לא שייך לתואר, זה אחרי התואר.
<איילת דיין: אבל אפשר גם תוך כדי, אפשר גם בתואר.
<עדי חן: שתי הערות חשובות.
<עדי חן: אחת, כדי להילחם בתופעה, בעיניי, צריך להכניס את הנושא למדד האיכות של כל קופה וקופה ואז אנחנו נראה איך מנהלי המחוז ירוצו לקבוע את התורים וידאגו שמדד האיכות שלהם יהיה גבוה.
<עדי חן: זה אחת.
<עדי חן: דבר נוסף, ברשותך, דובר כאן על שיקול דעת, שמעתי גם פרופ' טרכטנברג וגם כאן, על שיקול הדעת, אבל יש לי בעיה וכשאנחנו מדברים גם על הטיפול ההתפתחותי וגם על קלינאית תקשורת.
<עדי חן: כשאנחנו לוקחים ילד, מתחילים לטפל בו, הוא מגיע לרף מסוים, הוא מתקדם, אחר כך אנחנו צריכים להפעיל את שיקול הדעת מי זקוק יותר לטיפול.
<עדי חן: חבל, רחמנות על הילד, הוא הגיע לשלב טוב, צריך להמשיך ולקדם את זה.
<עדי חן: אז לדעתי שיקול הדעת, צריך למצוא מנגנון לטפל בנושאים האלה כדי לתת טיפול הולם עד תום לכל ילד.
<רויטל לן כהן: אבל, גברתי, שיקול הדעת המקצועי מוטה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על שיקול דעת מקצועי בלבד.
<רויטל לן כהן: אבל הוא מוטה, כי אם הוא יודע שיש לו המון ילדים אז הוא אומר 'אני צריך הפסקה, הילד צריך לנוח'.
יפעת שאשא ביטון: רויטל, אז עכשיו אנחנו כבר מבקרים את הרופאים ואנחנו באים לנתח אם הם עובדים נכון או לא עובדים נכון.
יפעת שאשא ביטון: אין לי שום סמכות מקצועית להחליט את זה.