GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילת כהן קלוזנר: אם המשפחה אומרת, שאת התביעה הם הגישו לפני שנה, והתהליך לוקח שנה, ולכן מגיע להם שנה מהתביעה ההיא – זה רק בבית הדין לעבודה.
<אילת כהן קלוזנר: זה העניין – הרטרואקטיביות.
<ישי אוסטפלד: אם תרשו לי להמליץ: ראשית אני מבקש, עמי שלא תמצא לכל פתרון בעיה.
<ישי אוסטפלד: אתה דיברת על תרופות.
<ישי אוסטפלד: התרופות מופיעות פה – גם - - - מופיעים בתוך הטופס; שנית, הרבה פעמים אנחנו נמצאים בקשר אתך או עם המשפחה.
<ישי אוסטפלד: הם ילכו לבית הדין, ואם בית הדין יראה שהוועדה פעלה שלא לפי החוזר, אני מקווה שהם יחזיר אותם חזרה לוועדת ערר.
<ישי אוסטפלד: ואז יש לי זמן לבוא לוועדת ערר, להניח להם על השולחן את החוזר, ולהגיד להם, חברים, ככה אתם צריכים לנהוג.
<ישי אוסטפלד: זאת אומרת הדרך במקרה הזה היא להודיע.
<ישי אוסטפלד: אתה הרי מכיר את הטלפון שלנו.
<ישי אוסטפלד: דברו אתנו.
<ישי אוסטפלד: אנחנו מחזיקים אישה שעוסקת בפניות הציבור.
<ישי אוסטפלד: אנחנו נדע לגרום לכך שכשבית הדין יחזיר את זה לוועדת העררים נשים על השולחן של ועדת העררים את החוזר.
<ישי אוסטפלד: היא תדון שוב לפי החוזר.
יפעת שאשא ביטון: את המקרה הפרטי תמשיכו לנהל אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתי נקודות נוספות לסיכום: א', עניין קרדיולוג ילדים שדיברנו שיהיה משולב.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לקבל גם תוך חודש עדכון סטטוס אם הוא נקלט או לא נקלט; בקשה אחת שלא עלתה כאן, אבל אני מרגישה שחייבים לומר אותה – יושבת כאן גברת שהגישה את מה שקשור לחופשת הלידה שלה.
יפעת שאשא ביטון: לא היה לה מושג שיש משהו הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה שתהיה איזושהי הנחיה – ותגידו לי אם זה בסמכות שלכם או שנפנה למשרד הבריאות – שברגע שיש ילד שנולד עם מום לבבי שיידעו להפנות אותו לביטוח הלאומי לקבלת קצבה, לפי מה שמכירים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא רק אם היא פתאום מגלה שהיא זכאית לדבר כזה או אחר אז היא תפנה.
יפעת שאשא ביטון: במקרה היא גילתה עכשיו שהיא זכאית לקצבה.
יפעת שאשא ביטון: היא אפילו לא הגישה.
יפעת שאשא ביטון: היא בכלל התעסקה עם חופשת הלידה שלה.
יפעת שאשא ביטון: אז אם צריך אנחנו נפנה למשרד הבריאות להעביר את המידע הזה להורים לילדים חולים.
<קריאה: מי שמכיר את עמי או את ד"ר מתתיהו הוא מסודר כי יש לו דרכי גישה.
<קריאה: אבל מה עם כל אלה שלא מכירים?
יפעת שאשא ביטון: אז עכשיו את רואה?
יפעת שאשא ביטון: בלי שביקשתם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שרופאים יידעו לעדכן את ההורים על הזכאויות שלהם בביטוח לאומי במקרים של מחלות קשות.
<ישי אוסטפלד: הפתרון זה הדרכה לקרדיולוגים לילדים.
<ישי אוסטפלד: אני באתי לכנס השנתי שלהם לפני כשנה, ונתתי להם הרצאה.
<ישי אוסטפלד: צריך שוב לדבר, כנראה, עם הקרדיולוגים לילדים.
<ישי אוסטפלד: הם נקודת הקשר.
<ישי אוסטפלד: קרדיולוג ילדים צריך לדעת, והוא שולח אותך אלינו.
<ישי אוסטפלד: נעשה את זה בשמחה.
<אילת כהן קלוזנר: גם לעובדים סוציאליים.
<אילת כהן קלוזנר: אגב, באמת לא הוגשה תביעה.
<אילת כהן קלוזנר: מכיוון שהם ב"תל השומר" אז כדאי לדעת שב"תל השומר" יש לנו יש לנו פרויקט שירות ייחודי של ביטוח לאומי של מחלקה ראשונה.
<אילת כהן קלוזנר: אנחנו מממנים את העובד הסוציאלי שעוזר שם ופונה לאנשים שהם בעלי פוטנציאל.
<קריאה: צריך להפנות אותם אליו.
<אילת כהן קלוזנר: יכול להיות שבמחלקות הקרדיולוגיה מכיוון שאין הרבה ילדים, לא מגיעים אליהם.
<אילת כהן קלוזנר: אז גם מפה לקחתי שיעורים לרענן בכל בתי החולים.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר אוסטפלד הציע משהו נכון - - -
<אילת כהן קלוזנר: עובדים סוציאליים בדרך כלל עוזרים להגיש תביעות.
<עמי נחום ברבר: נקודת ההתחלה שלה היא לא אצל הקרדיולוגים, אלא בפגייה.
<עמי נחום ברבר: כשנולד ילד עם מום בלב בכל בית חולים הנקודה הראשונה שהוא יפגוש זה הפגייה שהיא טיפול נמרץ לילודים.
יפעת שאשא ביטון: גם אם זאת תהיה הנקודה השנייה שהיא תפגוש, דיינו.
יפעת שאשא ביטון: רק תסתכל, היא יושבת כאן, ואין לה אפילו מושג.
יפעת שאשא ביטון: אם היא לא הייתה מגיעה לוועדה, היא בכלל לא הייתה יודעת שהיא זכאית.
יפעת שאשא ביטון: אז גם בזה נטפל.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר תודה לכל מי שיושב כאן ומלווה את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: נכון, תמיד יש בעיות, ואנחנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שיש כאן אוזן קשבת ולב פתוח כדי לטפל בכל מה שצריך בדרך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם וגם לביטוח הלאומי.
יפעת שאשא ביטון: ממש לא מובן מאליו.
<קריאות: תודה לך.
יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא חינוך ובריאות ללא גבולות או חוצה גבולות.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון של הדיון בעצם הוא להתייחס לכך שכפי שאנחנו כל הזמן אומרים שילד הוא ילד הוא ילד, לא משנה מהיכן הוא, לא משנה היכן הוא וחינוך ובריאות זה חלק מהזכויות הבסיסיות שמגיעות לילדים, גם מתוקף האמנה הבינלאומית ואני חושבת שיש עלינו כמבוגרים אחריות אמיתית בכל מקום שאנחנו נמצאים, להעניק להם את הזכויות האלה והכי טוב שאנחנו יכולים.
יפעת שאשא ביטון: אני גאה במקרה זה להיות חלק ממדינת ישראל, שאנחנו יודעים שלא פעם לא רק כאן בתוך הבית ותיכף אנחנו נשמע נציגים של קדימה מדע שיציגו כאן תערוכה באמת יוצאת מן הכלל.
יפעת שאשא ביטון: עוד לפני שאני נכנסתי לחדר, למרות שכבר ראיתי את זה בפרומו ששלחתם, אבל הרגשתי שאני חייבת לעשות סיבוב וזה פשוט מחמם את הלב.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא רק בתוך הבית, שאנחנו באמת נותנים שירות לא רק לילדים שלנו, אלא גם לילדים שמגיעים מארצות אחרות ולא פעם אפילו ממדינות אויב ואנחנו עושים את זה גם היום, כשאנחנו יושבים כאן.
יפעת שאשא ביטון: ילדים מסוריה מגיעים ומקבלים טיפול בתוך מדינת ישראל, אבל אנחנו גם הרבה פעמים מגיעים לכל מקום שאנחנו נדרשים לו בעולם כדי לסייע לילדים ובכלל לאזרח, ואני בטוחה שכולנו זוכרים את התמונות מרעידות האדמה במקומות השונים שהצוותים שלנו הגיעו כדי לסייע בחילוץ ובטיפול הרפואי.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מקדישים את הדיון, שבעיני הוא דיון חגיגי, כי אנחנו גם נבחן את השירותים שניתנים, אבל לצד החגיגיות אנחנו גם נדרוש מהממשלה לא רק להיות הומאנית ובאמת לתת את הסיוע לכל מי שצריך, אלא גם לדאוג בסופו של דבר לשפות את אותם גופים, לצורך העניין במקרה שלנו זה בתי החולים שנותנים את השירותים בשמה וצריכים גם לקבל את התקציב.
יפעת שאשא ביטון: לא מספיק להיות טוב, אלא אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לזה גם כיסוי בסופו של דבר וגם בזה אנחנו ניגע.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח את הדיון עם אבי גנון, קדימה מדע, בבקשה.
<אבי גנון: קודם כל אני מאד שמח להיות בוועדה לזכויות הילד ולהיות מוזמן בהיבט של דבר חיובי דווקא ולא בהיבט של ביקורת, כי כפי שאתם יודעים אנחנו גם המנהלים בארץ של תכנית שלבים, של חינוך ילדים בביתם.
<אבי גנון: לכן אנחנו כאן באמת ביום חגיגי, כי התערוכה שיש כאן
<אבי גנון: היום היא למעשה תוצאה של פעילות חינוכית שאני מוכרח לציין שהיא היחידה מסוגה בעולם, שמתבצעת בבתי חולים ביוזמה של המדינה וביוזמה של פילנתרופים נדיבים.
<אבי גנון: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שמפעילה מוסדות חינוך פורמאליים בתוך בתי החולים.
<אבי גנון: יושבות כאן נציגות משרד החינוך, אז אני חושב שהן תשפוכנה קצת יותר אור על הפעילות שמתבצעת בבתי החולים.
<אבי גנון: החלק שלנו כגוף שהוא גם גוף חינוכי וגם שעוסק בגיוס תרומות, הוא למנף את הפעילות שהמשלה עושה בתוך בתי החולים ולהחריב אותה.
<אבי גנון: המיזם פועל בכל בתי החולים הציבוריים בישראל ובבתי החולים הפסיכיאטריים במדינת ישראל.
<אבי גנון: כפי שאנחנו יודעים גם מגיעים ילדים לצורך העניין, לא רק שהם אזרחי ישראל לתוך בתי החולים.
<אבי גנון: גם מפעילות שמתבצעת בצפון, פעילות שמתבצעת בדרום, ילדים פלסטינאים, ילדים פליטים מסוריה וכמובן שאנחנו נותנים את השירות הזה ללא אפליה של דת, גזע, מין.
<אבי גנון: משרד החינוך למעשה הוא המפעיל, הוא הרגולטור של מה שמתרחש בתוך מוסדות החינוך בבתי החולים, יחד איתנו.
<אבי גנון: אנחנו למעשה לוקחים את הפעילות הזאת.
<אבי גנון: כפי שאתם יודעים, פעילות בדרך כלל בבתי החולים של המוסדות האלה מסתיימת בסביבות השעה אחת, שתיים.
<אבי גנון: כשילד מאושפז, מה הוא יעשה עד למחרת בבוקר?
<אבי גנון: זאת אומרת יש לו פעילות שלמה להעביר את שעות אחר הצהריים ושם בדיוק אנחנו נכנסים.
<אבי גנון: לאחר מכן אני כמובן אבקש גם מהצוות המקצועי שלנו יותר להרחיב על מה שנעשה.
יוסף ג'בארין: יש לך נתונים?
<אבי גנון: הצוות של משרד החינוך יוכל להגיד בדיוק מה.
<אבי גנון: כעיקרון בשנה מאושפזים כ-120,000 ילדים בכל בתי החולים בישראל.
<אבי גנון: זאת אומרת המיזם נוגע בכל מי שמאושפז ובכל יום, בכל רגע נתון בתוך מחלקת ילדים בתוך בתי החולים.
<אבי גנון: קצת לגבי התערוכה.
<אבי גנון: התערוכה הזאת הוצגה בארגון אונסקו.
<אבי גנון: התערוכה הזאת הוצגה בבנין האו"ם בז'נבה ביחד עם הקונגרס היהודי העולמי ונמצאת איתנו היום גברת סוניה גומס דה מסקיטה, כנציגה של הקונגרס היהודי וכנציגה של התורמים, שתוכל גם לדבר על זה, ולמעשה אפקט ההסברה, אחד הכלים להסברה למדינת ישראל בתוך המוסדות האו"ם.
<אבי גנון: כשרואים שילדים מכל המגזרים באים ומקבלים את השירות הזה, אז זה בהחלט פותח ומחמם את הלב.
יפעת שאשא ביטון: איך אתם מתמודדים עם הסוגיה של השפה?
יפעת שאשא ביטון: הרי מגיעים ילדים ממדינות שונות, זה שפות שונות.
יפעת שאשא ביטון: איך מגשרים?
<אבי גנון: בארץ כמובן אם זה ערבית אז אין בעיה, למעט הנושא של השפה הערבית ויש צוותים, לצורך העניין גם צוותי הוראה שדוברי ערבית וגם אפילו עם בנות שירות, אם אני לא טועה שיש כמה שהן דוברות ערבית.
<אבי גנון: כך שמבחינתנו זה לא איזה שהוא חסם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מחסום.
<אבי גנון: הפרויקט הזה הוא כדוגמה טובה באמת למשהו שמדינת ישראל כן יכולה לייצא למדינות אחרות ולעניין אותן בשירות הזה של מתן שירותי חינוך לילדים חולים בתוך בתי החולים.
<אבי גנון: אז קודם כל יפעת, אני רוצה להודות לך על היום הזה.
<אבי גנון: התערוכה הזאת היא באמת משהו נחמד.
<אבי גנון: על כל תמונה יש סיפור אישי של ילד ולאחר מכן ניתן גם לסוניה.
יפעת שאשא ביטון: יש פה גם אמהות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נגיע לכל מי שביקש לדבר, אבל אנחנו נשמע קצת נתונים ממשרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: נמצאות איתנו שרית ורוית.
יפעת שאשא ביטון: מי רוצה לפתוח ולהציג קצת נתונים?
<רוית להב גולדנר: אני רוית גולדנר להב.
<רוית להב גולדנר: אני מייצגת ביחד עם שרית את האגף לחינוך מיוחד.
<רוית להב גולדנר: אני ממונה במשרד על תלמידים עם לקויות מורכבות.
<רוית להב גולדנר: אני מצטרפת לדבריו של אבי ואני מאד מאד שמחה להיות כאן ביום כזה חגיגי, גם כנציגה של האגף ואני חייבת להגיד – גם כאזרח במדינה.
<רוית להב גולדנר: זה באמת משהו מאד מאד מיוחד.
<רוית להב גולדנר: כמו שאבי אמר, יש כ-120,000 תלמידים מאושפזים בשנה שעוברים בבתי החולים וצריכים לקבל כל מיני מענים.
<רוית להב גולדנר: משרד החינוך מפעיל 150 מרכזים חינוכיים, מרחבים חינוכיים במסגרות של בתי חולים.
<רוית להב גולדנר: יש לנו מחלקות ילדים, יש מחלקות פסיכיאטריות.
<רוית להב גולדנר: יש פה מנהלות שייצגו אחר כך את מה שקורה בבתי הספר, בתוך בתי החולים.
<רוית להב גולדנר: הפרויקט המיוחד הזה, שרק עכשיו בעצם נכנס תחת משרד החינוך, הוא פרויקט שנכנס רק עכשיו לאגף לחינוך מיוחד, הכוונה.
<רוית להב גולדנר: הוא באמת מאד מאד מיוחד, כי תלמיד שמאושפז, בעצם בתקופת אשפוזו יש לו את הצרכים המיוחדים שלו, כי עכשיו הוא צריך איזו שהיא תכנית אישית וממוקדת והתלמידים מקבלים את המענה הזה דרך התכנית ודרך תכניות נוספות שבתי הספר המיוחדים האלה עושים בתוך בתי החולים.
<רוית להב גולדנר: אנחנו כמשרד עובדים עם קדימה מדע בשיתוף פעולה מלא בכל הרמות, גם ברמה שלנו כמטה מול הצוות המנהל, גם ברמה של השטף מול הצוות שעובד שם בשטח, ואחר כך הקשר, כאשר הילד חוזר לקהילה גם יש את הקשר בין המסגרת של בית החולים לבין מה שקורה בבית הספר.
<רוית להב גולדנר: ובאמת כל ילד יכול לקבל מענה לפי הגיל שלו ולפי הצרכים שלו, כולל אם אנחנו מדברים על ילד שיכול לקבל את השירות ליד המיטה, או ילד שיכול לקבל את השירות בתוך המרחב החינוכי, ואנחנו מדברים על כל הגילאים.
<רוית להב גולדנר: יכול לקבל מענה ילד צעיר שרוכש את הקריאה, ויכול לקבל מענה באותו יום, בשעה מקבילה אפילו, תלמיד שמתכונן לבגרות.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להעיד, הזדמנות אולי לציין.
יפעת שאשא ביטון: תמיד מציינים מה לא בסדר או מה חסר בפריפריה.
יפעת שאשא ביטון: אז נבנתה בעצם מחלקה חדשה לילדים בבית החולים זיו בצפת.
יפעת שאשא ביטון: זה נראה כמו בית חולים בפני עצמו, כי זה גם מרחב נפרד, זה אגף נפרד.
יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה שהמחלקה הזו היא מזמינה באמת בצורה יוצאת מן הכלל, ראיתי את המרחבים הלימודיים שם, שאני יודעת שקדימה מדע גם סייעו וזה פשוט תענוג לראות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ילד שממילא מגיע עם החום שלו ועם המצוקות של המחלה, כל מחלה, גם אם זה אשפוז שהוא לא ארוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את התחושות.
יפעת שאשא ביטון: להיכנס לסביבה כזו ולאפשר מרחבים חינוכיים כפי שיש שם, אני חושבת שזה משנה את החוויה מקצה לקצה.
יפעת שאשא ביטון: כל שכן אם אני חושבת על אותם ילדים שמגיעים מסוריה, מכל ההרס והחורבות וכל התחושות של האיום, להיכנס לסביבה כל כך מזמינה ומכילה, זה כבר לעשות חצי דרך.
יפעת שאשא ביטון: אז הזדמנות טובה לומר שגם בפריפריה קורים דברים טובים מעין אלה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את אוריאנה.
יוסף ג'בארין: מבחינת נתונים, חוץ מה-120,000 ילדים, אפשר?
יפעת שאשא ביטון: תיכף אוריאנה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת תפרט.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה עוברת מסודר ושטתי, כדי שאנחנו קודם כל נלמד את הנתונים ואחר כך אנחנו נעבור לאנשים האחרים שרוצים לשתף.
יפעת שאשא ביטון: אז אוריאנה תציג את הנתונים לגבי הילדים הפלסטינאיים שמגיעים ומקבלים טיפול רפואי כאן בישראל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אוריאנה.
<אוריאנה אלמסי: המסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת עוסק בנתונים על מתן טיפולים לפלסטינים תושבי איו"ש ורצועת עזה, בבתי חולים בישראל, כולל אלה במזרח ירושלים בשנים האחרונות, משנת 2011 עד שנת 2015.
<אוריאנה אלמסי: המסמך מפרט את כל הנהלים והיתרי הכניסה לארץ והמימון והטיפול בפלסטינים בבתי החולים בארץ.
<אוריאנה אלמסי: יש בו נתונים על מספר היתרי הכניסה לבתי החולים בארץ, שניתנו על ידי מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
<אוריאנה אלמסי: נתונים על מספר מאושפזים פלסטינים בבתי החולים, בלי מזרח ירושלים לפי מחלקות אשפוז, לפי גילאים, לפי מגדר; וגם על ההכנסות והחובות שיש עבור הטיפול בפלסטינים בבתי החולים.
<אוריאנה אלמסי: המסמך נכתב לבקשת חבר הכנסת אחמד טיבי ואפשר למצוא אותו באתר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<אוריאנה אלמסי: לגבי היתרי הכניסה שניתנו לפלסטינים לצורך קבלת טיפול בבתי החולים בארץ – אני אתמקד בשנת 2015, על אף שיש נתונים של שנים קודמות.
<אוריאנה אלמסי: בשנת 2015 ניתנו כ-103,000 היתרי כניסה לצורך קבלת טיפול רפואי.
<אוריאנה אלמסי: 92% מהם לתושבי איו"ש, 8% לתושבי רצועת עזה.
<אוריאנה אלמסי: 81% מההיתרים הם לצורך קבלת טיפול רפואי בבתי החולים במזרח ירושלים.
יוסף ג'בארין: זה לגבי ילדים או הכלל?
<אוריאנה אלמסי: לא, לא, כלל הפלסטינים.
<אוריאנה אלמסי: אני עוד מעט אתמקד בילדים.
<אוריאנה אלמסי: לא קיבלנו נתונים על מספר הבקשות להיתר כניסה לצורך קבלת טיפול וכמה נדחו על ידי מתפ"ש, אבל ממתפ"ש נמסר לנו כי חצי אחוז מהבקשות נדחות מסיבות ביטחוניות.
<אוריאנה אלמסי: אני אתמקד עכשיו בנתונים שניתנו לנו מבתי החולים על אשפוזים ומאושפזים בבתי החולים.
יפעת שאשא ביטון: תתמקדי בבקשה גם בקטינים.
<אוריאנה אלמסי: כן, אני כבר מגיעה לזה.
<אוריאנה אלמסי: הטיפולים לגבי בתי החולים כוללים גם פלסטינים שנכנסו לארץ לצרכים שונים בהיתר ונזקקו לטיפולים בבתי החולים בגלל תאונות עבודה או תאונות דרכים.
<אוריאנה אלמסי: המקור לנתונים האלה הוא מכל בתי החולים בארץ, בלי בתי החולים של מזרח ירושלים.
<אוריאנה אלמסי: אז בין השנים 2011 ל-2015 טופלו כ-42,300 מטופלים פלסטינים בכל בתי החולים בישראל בלי מזרח ירושלים.
<אוריאנה אלמסי: זה אומר כולל מיון, כולל טיפול אמבולטורי, כל הטיפולים שהם נזקקו בבתי החולים.
<אוריאנה אלמסי: בשנת 2015 טופלו כ-9,500 פלסטינים.
<אוריאנה אלמסי: משנת 2011 לשנת 2015 חל גידול במספר המטופלים בשיעור של כ-37% פלסטינים.
<אוריאנה אלמסי: 40% מהם טופלו בהדסה עין כרם.
<אוריאנה אלמסי: 11% בבתי החולים של קופת חולים כללית ו-10% בשיבא.
<אוריאנה אלמסי: אם אנחנו מורידים את כל תשעת בתי החולים של שירותי בריאות כללית, אני אציין ש-60% מהפלסטינים טופלו בשלושת בתי החולים של ירושלים – הדסה עין כרם, הדסה הר הצופים ושערי צדק.
<אוריאנה אלמסי: 25% במחוז תל אביב ו-12% בבתי החולים במחוז חיפה.
<אוריאנה אלמסי: לגבי ילדים: תחילה, את כל הפירוט שלגבי הנתונים על ילדים פלסטינים והאשפוזים שלהם, אפשר למצוא בפרק 5 במסמך.
<אוריאנה אלמסי: מכיוון שקיבלנו נתונים אקלקטיים לא הייתה אחידות, אז אני אגיד שהנתונים שעכשיו אני אגיד שהנתונים שעכשיו אני מפרטת מבוססים על שישה בתי חולים ועוד שמונה בתי חולים של קופת חולים כללית.
<אוריאנה אלמסי: 51% מכלל ימי האשפוז של פלסטינים בבתי החולים בישראל, בלי מזרח ירושלים, הם במחלקות לילדים.
<אוריאנה אלמסי: בשיבא זה עומד על כ-79%, ברמב"ם 70%, באיכילוב 57% ובעין כרם 39%.
<אוריאנה אלמסי: כ-38% מימי האשפוז במחלקות ילדים של פלסטינים היו במחלקות האונקולוגית וההמטו אונקולוגית של ילדים.
<אוריאנה אלמסי: 64% מקרב ימי האשפוז של כלל הפלסטינים במחלקות האונקולוגית וההמטו אונקולוגית הם של ילדים, ככה שאנחנו רואים שהמחלקות הדומיננטיות זה המחלקות לטיפול בסרטן.
יוסף ג'בארין: אפשר לשמוע עוד פעם את הנתון.
<אוריאנה אלמסי: 64% מקרב ימי האשפוז בבתי החולים האלה שהיו במחלקות האונקולוגית וההמטו אונקולוגית הם של ילדים.
<אוריאנה אלמסי: כלומר בילדים אונקולוגית וילדים המטו אונקולוגית.
<אוריאנה אלמסי: זה מפורט שם.
יפעת שאשא ביטון: כן, יש פה טבלאות.
<אוריאנה אלמסי: 93% מימי האשפוז של פלסטינים במחלקת לב וקרדיולוגיה בשיבא היו של ילדים, וזה עומד על כ-8750 ילדים בקרדיולוגיית ילדים.
<אוריאנה אלמסי: שוב, את כל הפירוט אתם תראו במסמך.
<אוריאנה אלמסי: לגבי הכנסות וחובות, סך ההכנסות בין השנים האלה של כל בתי החולים, כולל של כללית, עומד על כמיליארד שקלים הכנסות, והחוב הוא כ-61 מיליון שקלים, זה כ-6%.
יפעת שאשא ביטון: החוב של הרשות בעצם?
יפעת שאשא ביטון: כי צריך לומר שהם מגיעים בהסדר עם הרשות, עם טופס התחייבות בצורה - - -
<אוריאנה אלמסי: נכון, אתה לא מקבל היתר כניסה לארץ בלי התחייבות של הרשות.
טלב אבו עראר: המימון הוא על חשבון הרשות, כן?
טלב אבו עראר: של ימי האשפוז.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, כן.
יפעת שאשא ביטון: הרשות נותנת התחייבות והיא מעבירה כספים.
<אוריאנה אלמסי: הוא לא מקבל היתר כניסה אם אין התחייבות מהרשות.
<אוריאנה אלמסי: הבעיה היא באלה שנכנסים לארץ לא לצורך קבלת טיפול ואז מגיעים.
<אוריאנה אלמסי: נאמר מי שעבר תאונת דרכים, מגיע לבית החולים, מטפלים בו ואין התחייבות של הרשות ואז צריך לבקש התחייבות ואז יש פרוצדורה.
<אוריאנה אלמסי: שוב, כל זה מפורט.
יפעת שאשא ביטון: שאלה ותתקני אותי אם אני טועה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שזה מופיע כאן בנתונים ופשוט לא בשם שאני מכירה.
יפעת שאשא ביטון: חסר לי פה בית חולים שניידר.
<אוריאנה אלמסי: לא, שניידר שייך לקופת חולים כללית.
יפעת שאשא ביטון: אז את רשמת את זה בתוך כללית?
<אוריאנה אלמסי: אנחנו פנינו לכל בתי החולים - - -
יפעת שאשא ביטון: כי בית החולים שניידר, עם כל הכבוד, יש לו ייחוס כבית חולים לילדים.
<אוריאנה אלמסי: אני אומר שקופת חולים כללית לא הסכימה.
<אוריאנה אלמסי: אני פניתי בנפרד לכל בית חולים וכנראה הנהלת קופת חולים העבירה וגם ביקשתי שוב לקבל את הנתונים בנפרד מכל בית חולים.
<אוריאנה אלמסי: הם סירבו ואמרו שהם נותנים ביחד.
<אתי להב: זה גם בית חולים מאיר וגם בית חולים העמק בעפולה.
<אוריאנה אלמסי: כל בתי החולים של כללית.
<אתי להב: אנחנו פוגשים את הילדים בכל בתי החולים.
<אוריאנה אלמסי: לא, אני לא אומרת.
<אוריאנה אלמסי: לגבי כל בתי החולים הנתונים נמצאים, רק שזה לא מפורט.
<אוריאנה אלמסי: נכון.
יפעת שאשא ביטון: זה מופיע תחת הכללית.
<אוריאנה אלמסי: כל שירותי בריאות כללית.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אוריאנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את ד"ר אוסנת קורח-לב ציון.
יפעת שאשא ביטון: סוף סוף אני מוצאת מישהי עם שם ארוך כמו שלי.
יפעת שאשא ביטון: מנהלת בית החולים הדסה הר הצופים, נכון?
<אסנת קורח לב-ציון: מנהלת הדסה הר הצופים ורופאת ילדים ברקע.
<אסנת קורח לב-ציון: רק תיקון קטן לגבי הנושא של התחייבויות.
<אסנת קורח לב-ציון: אצלנו חולים רבים מגיעים אלינו מהרשות.
<אסנת קורח לב-ציון: עם הרשות זה עובד מאד יפה, המגעים.
<אסנת קורח לב-ציון: ההיתר לא מותנה בהתחייבות של הרשות אלא לפעמים החולה משלם פרטי.
<אוריאנה אלמסי: אז מנתונים שקיבלנו זה ממש - --
<אסנת קורח לב-ציון: זה לא משנה באמת, אבל סך הכל יש מגעים יפים.
<אסנת קורח לב-ציון: אנחנו עובדים איתם מאד צמוד.
יפעת שאשא ביטון: ובין כך או כך, הם יודעים לקבל.
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים לתת את ה - - -
<אסנת קורח לב-ציון: יודעים לקבל ועובדים מאד יפה.
<אסנת קורח לב-ציון: אז קודם כל אני מאד שמחה להיות כאן היום.
<אסנת קורח לב-ציון: לשמחתי אני הייתי גם בז'נבה וגם בפריז ואני מוכרחה להגיד שעם כל המדיה המאד שלילית על ישראל כל הזמן, זה הייתה באמת קרן אור שגרמה להתפעלות רבה מאד וראינו שם כל מיני אנשים שלא בהכרח היו שמחים להגיד אנחנו באים להזדהות עם ישראל ובכל זאת הגיעו לתערוכה וראו ונהנו והגיבו וזה היה מאד מאד יפה.
<אסנת קורח לב-ציון: אז קצת לגבי הפעילות.
יוסף ג'בארין: אני מבין שרק חלקה בחוץ, לא כל התערוכה.
יפעת שאשא ביטון: כן, חלק, מן הסתם.
<רונה קברטץ-רוטמן: זה לא המקורית.
יוסף ג'בארין: לא הבנתי.
<רונה קברטץ-רוטמן: זה מה שהרשו לנו להביא הנה.
יוסף ג'בארין: מהכנסת כאילו?
<רונה קברטץ-רוטמן: התערוכה המקורית הכילה 31 תמונות וכאן בחוץ יש 15.
<קריאה: ובגודל של כמעט מטר וחצי על מטר.
<קריאה: זו תערוכה מאד לא מרשימה יחסית למקורית.
יוסף ג'בארין: אז את השאר לא נתנו לכם אישור להכניס?
<רונה קברטץ-רוטמן: נאמר לנו להביא 15 תמונות.
יוסף ג'בארין: בגלל התכנים?
יפעת שאשא ביטון: לא, לא בגלל התכנים.
יפעת שאשא ביטון: לא לחפש עכשיו משהו שלא - - -
יוסף ג'בארין: לא, אני רק שואל.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להבין.
<אבי גנון: נהלים של הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצא את הזמן הנכון שגם התערוכה המקורית, הגדולה, תקבל את המקום.
<אסנת קורח לב-ציון: אני חושבת שזה בדיוק אחד הדברים הכל כך כל כך יפים שנעשים בבתי החולים בישראל ועם דגש על סאסא סטון קדימה מדע, באמת על כל התכניות הכל כך כל כך יפות.
<אסנת קורח לב-ציון: כולנו כהורים יודעים, וחס וחלילה, כולנו שמחים שיש לנו ילדים בריאים ואז ביום אחד זה משתנה ואיפה יש את המענה.
<אסנת קורח לב-ציון: פתאום ילד באמצע החיים מתגלה כחולה סרטן, אז ההורים, אין גם זמן להתאבל, אתה מיד צריך להתחיל לעבוד ולתפקד ברול החדש.
<אסנת קורח לב-ציון: דרך אגב, הילדים מהר מאד נכנסים לרול החדש ובדיוק כאן יש את התרומה הכל כך טובה, גדולה וחשובה של קדימה מדע.
<אסנת קורח לב-ציון: אם זה נושא של סרטונים ברמות שונות שמתאימות לגילאים שונים לגבי מחלה.
<אסנת קורח לב-ציון: אם זה המשך הקשר עם בית הספר.
<אסנת קורח לב-ציון: בחלק מהפעמים הילדים לא יכולים לבוא, המרחק הפיזי.
<אסנת קורח לב-ציון: אתה רוצה גם לשמור אותם בבידוד ובזכות קדימה מדע יש פעילות.
<אסנת קורח לב-ציון: יש מחשבים גם בבתי החולים וגם בכיתות הרגילות.
<אסנת קורח לב-ציון: בבתי החולים, או בבית של המטופל.
<אסנת קורח לב-ציון: אני יכולה לספר לכם על ילד בן 15, שהיה עם מחלת כליות קשה הרבה מאד זמן, הגיע לגיל ההתבגרות ורצה לבעוט בהכל ולא מעניין אותו והכל.
<אסנת קורח לב-ציון: בפרויקט מקסים אמרו לו בוא, תעשה אתר על המחלה שלך.
<אסנת קורח לב-ציון: ואז הוא פתאום נכנס ופתאום הוא כבר בא לבית החולים מתוך עניין, כי הוא היה צריך גם לעבוד על האתר שלו.
<אסנת קורח לב-ציון: אחד הדברים שאני אישית מאד מאמינה וכמנהלת בית החולים הדסה הר הצופים, שאנחנו שם באמת מטפלים באוכלוסייה מאד הטרוגנית, אוכלוסיית ירושלים.
<אסנת קורח לב-ציון: וכשאני מדברת על כל הגוונים, זה לא רק ערבים יהודים, זה גם חרדים וחילונים.
<אסנת קורח לב-ציון: היום ביום יום יש מעט מאד מגע בין אישה ירושלמית חילונית ואישה חרדית, גם אם הקילומטרים לא רבים.
<אסנת קורח לב-ציון: ובדיוק בית החולים ובית הספר, עם קדימה מדע, מאפשרים את המפגש הבלתי אמצעי הזה.
<אסנת קורח לב-ציון: אני אספר לכם סיפור, מפגשים שמתחילים בוילון סגור בין שני הורים וילדים ואז אתה פותח קצת את הוילון ואתה אומר – אתה יכול שנייה לשים לב, אני רק נכנס לשירותים ואז שנייה אני הולך רגע והוילון נפתח ומתחילות שיחות ואני תמיד אומרת שכשמכירים לא שונאים.
<אסנת קורח לב-ציון: ודרך ילדים אנחנו רואים גם את הפעילות.
<אסנת קורח לב-ציון: לשאלה ששאלתם קודם, אז יש מורים, מורות דוברי ערבית ודוברי עברית.
<אסנת קורח לב-ציון: הכל נעשה בשתי השפות.
<אסנת קורח לב-ציון: אני חושבת שדיברו כאן קודם, אז מהבחינה הזאת אנחנו באמת בהדסה ביום יום חיים את זה.
<אסנת קורח לב-ציון: אם זה ארוחת יפטר שעשינו בגן האחרון ועוד הזמנו ילדים מעיסוואיה, להקה של דבקה שבאו.
<אסנת קורח לב-ציון: כל הדברים האלה זה דברים שבאמת מכניסים הרבה מאד תוכן מעבר לטיפול הרפואי.
<אסנת קורח לב-ציון: אני בקשר עם ד"ר ברהום מנהל בית החולים נהרייה, ובאמת הסיפורים שמגיעים משם הם ממש מרגשים.
<אסנת קורח לב-ציון: הם סיפורים של ילדים שמאבדים הכרה בסוריה והדבר הבא הם מוצאים את עצמה בבית חולים ישראלי, כשעד כמה מה שהם שמעו על הישראלים, זה-.
<אסנת קורח לב-ציון: ופתאום הם מבינים ופתאום הם רואים ונוצרים קשרים וחברויות ובאמת פעילות אדירה.
יוסף ג'בארין: כמה ילדים?
<אסנת קורח לב-ציון: שוב, אני מנהלת הדסה הר הצופים, לנו אין ילדים סורים.
<אסנת קורח לב-ציון: אני יכולה לספר לך דברים על עצמנו.
יוסף ג'בארין: יש מישהו שיודע?
<אסנת קורח לב-ציון: אבל זה לא מעט, זה ילדים רבים.
<אסנת קורח לב-ציון: אני חושבת שבאמת הפרויקט הזה הוא הרבה הרבה מעבר רק לשעשע את הילדים ואפילו הרבה מעבר גם להעביר להם את החומר שהם מפסידים בבית הספר.
<אסנת קורח לב-ציון: ואני באמת תומכת נלהבת של הפרויקט כבר שנים רבות ועוקבת אחריו ואחרי התפתחותו, וכל דבר שיכול לסייע ולקדם יתקבל בברכה.
יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה ד"ר אסנת על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: באמת מחמם את הלב.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה נציג של משרד ממשלתי, משרד הביטחון, שיודע לתת לי נתונים על מספר הילדים הסורים שנכנסים למדינת ישראל?
<עידית סגל: משרד הבריאות?
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, אז אני אשמח.
יוסף ג'בארין: מי שיודע.
<קריאה: יש כאן גם מורה מנהרייה.
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו נגיע לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני רק משלימה פערים מתוך צורך שעלה פה בשולחן.
יפעת שאשא ביטון: בואי תצטרפי.
יפעת שאשא ביטון: צריך שמישהו יאפשר לה בבקשה לשבת ואחר כך תתחלפו בחזרה.
<עידית סגל: אני עידית סגל ממשרד הבריאות, מינהל רפואה.
<עידית סגל: מהנתונים שיש לנו, טופלו בארץ בסך הכל בסביבות 1,300 פצועים מסוריה, שמתוכם בסביבות 150 ילדים טופלו בבתי החולים בארץ.
<עידית סגל: בנוסף לכך עוד - - -
יוסף ג'בארין: זה מאז האירועים, או שבשנה האחרונה בכלל?
<עידית סגל: כן, מהתקופה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: רובם מטופלים בצפון?
<עידית סגל: בבתי החולים בצפון.
טלב אבו עראר: 10% ילדים.
<עידית סגל: חלקם מועברים למרכזים רפואיים במרכז הארץ ומוחזרים לבתי החולים בצפון, אבל בתי החולים בצפון הם אלה שסופגים את עיקר הפעילות.
<עידית סגל: בנוסף יש עוד כ-90 ילדים שטופלו במרפאות בתי החולים בצפון, באופן אמבולטורי.
<עידית סגל: הנתונים האלה נכונים - - -
יוסף ג'בארין: כמה בנוסף?
<עידית סגל: 90 ילדים נוספים טופלו במרפאות באופן אמבולטורי.
<עידית סגל: כלומר לא פצועים שהועברו אחרי פציעה חריפה, אלא כאלה שעברו את הגבול לצורך ביקורת מרפאה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עידית.
<עידית סגל: ואיך מתמודדים עם סוגיית החינוך עם הילדים האלה?
<עידית סגל: למה אני שואל – כי ככל שזה מתקשר לילדים מישראל, בין אם זה יהודים או ערבית, אז המסגרת פחות או יותר ידועה, תכנית הלימודים.
<עידית סגל: אני לא חושבת שיש הבדל, אבל אני מציעה לשאול את האנשים.
<קריאה: יש נציגה מבית החולים בגליל המערבי, היא תרחיב על זה.