GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר יש כל מיני נהלים מאד מאד ברורים לגבי הנושא הזה, כאשר גננות וסייעות בתחילת כל שנת לימודים עוברות יום רענון של נהלים של בטיחות, יחד עם הפיקוח והרשויות המקומיות שמארגנים את זה.
<צ'ריל קמפר קוצ': ובנוסף לכך יש את החובה לקורס עזרה ראשונה לרענון כל 3 שנים ולקורס מגיש עזרה ראשונה – גם לסייעות וגם לגננות.
<צ'ריל קמפר קוצ': כך שאנחנו מנסים שמבחינת הידע, המודעות, הנהלים, תהיה מעטפת מספיק טובה.
יפעת שאשא ביטון: מי אוכף את זה, שגננות לא ישתו בקרבת הילדים?
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מכירים, את יודעת, את הפוזה הזאת של לבוא עם כוס הקפה עכשיו, לשבת ולשחק עם הילדים בלוחות המשחק, והכוס נמצאת כאן.
<צ'ריל קמפר קוצ': אז תראי, בגדול אין כוסות על יד הלוח.
<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר זו ההנחיה.
<צ'ריל קמפר קוצ': אני לא יכולה להגיד לך בדיוק איך אוכפים.
<צ'ריל קמפר קוצ': ברור שאם יש ביקורים סדירים, והיום יש סולם דמויות שנכנסות לגני הילדים.
<צ'ריל קמפר קוצ': בדרך כלל אם המפקחת מבקרת, יש גננת מובילה, יש מדריכות פדגוגיות שנכנסות לגני הילדים.
<צ'ריל קמפר קוצ': זה דמויות שאנחנו מנסים שבכל הנהלים האלה הן תהיינה בקיאות, כדי שהן תוכלנה גם להנחות ולהעיר את תשומת הלב של האנשים.
<צ'ריל קמפר קוצ': מבחינת הסייעות, הרשות המקומית אחראית בעצם על ההכשרות שלהן ועל המעקב וגם על הפיקוח על העבודה שלהן; אבל ללא ספק, פעילות הסברתית רק יכולה להוסיף.
<צ'ריל קמפר קוצ': אני מאד מסכימה שפה הנושא של ההסברה וההסברה מול ההורים, היא מאד מאד משמעותית ומאד חשובה.
<צ'ריל קמפר קוצ': כי יכול להיות שבמסגרת הגן – ובדיוק אני דיברתי עם אביטל על זה – טפו, טפו, אין הרבה תאונות בתוך גן הילדים בתחום הזה.
<צ'ריל קמפר קוצ': הבעיה המרכזית היא בבתים, היא לא במסגרות החינוך.
<צ'ריל קמפר קוצ': במסגרות החינוך כמעט ואין ואנחנו צריכים לראות ולחשוב ברמה הארצית איך עוזרים מול ההורים, לא רק בנושא של כוויות.
יפעת שאשא ביטון: מתגייסים גם לקמפיין, לוקחים את החומרים, מפיצים אותם בגן.
<צ'ריל קמפר קוצ': נכו, נכון.
יפעת שאשא ביטון: בשיחות הורים, כשההורים מגיעים במרוכז, אז לדבר איתם על זה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לטפטף כל הזמן, גם אם זה נראה לא קשור ולא רלבנטי וזה, צריך לזכור שזה רלבנטי לכל זמן בשגרה.
<צ'ריל קמפר קוצ': בהחלט כן.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, הדברים בסוף מחלחלים.
יפעת שאשא ביטון: הם יכולים גם לעשות ככה ולצקצק וזה, אבל בסוף הדברים מחלחלים, אם אנחנו רק נקפיד ונהיה נחושים בהסברה הזו.
<צ'ריל קמפר קוצ': אוקיי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה צ'ריל.
<אורה יעקב: אם אני רק יכולה להוסיף.
<אורה יעקב: אני דווקא בחלק השני של העבודה במשרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: אורה, נכון?
<אורה יעקב: אורה, כן.
<אורה יעקב: אני מסתובבת הרבה בגני ילדים ולהפתעתי ולשמחתי ההנחיות בעניין הזה היו מאד ברורות.
<אורה יעקב: גננות לא מסתובבות עם כוס תה.
<אורה יעקב: הן מודעות לזה.
<אורה יעקב: אני אומרת את זה מההיבט, לא רק בגלל שצ'ריל לידי ולא בגלל שאני במשרד החינוך, אלא במסגרת שאני מסתובבת בגני הילדים זה מאד בולט.
<אורה יעקב: ההיבטים של הבטיחות מאד שם.
<אורה יעקב: נמשיך לענייננו.
<אורה יעקב: אני דווקא הייתי רוצה לחדד את הנושא הזה של מעורבות הורים ושיתוף הורים.
<אורה יעקב: המשרד מוביל והיום יש פורום ועדי הורים יישוביים, שהוא מכיל כ-150 יישובים, ערים גדולות ויישובים קטנים.
<אורה יעקב: זה כבר לא נקרא - -
<תמי ברנע: הם הוזמנו לישיבה ולא הגיעו.
<אורה יעקב: סליחה?
<תמי ברנע: הוזמנו לישיבה ולא הגיעו.
<אורה יעקב: אוקיי.
<אורה יעקב: אז אני איתם בקשר, כי כל הנושא של בטיחות בכלל, מהרגע שנכנסתי לתפקיד, שאין לי שנה בו, מערב אותי ישירות עם הורים; וכבר ישבנו איתם בישיבה אחת.
<אורה יעקב: והיום, כשאני יושבת פה, הראש שלי מגלגל מה אני הולכת לעשות, גלית, בשבוע הבטיחות במאי.
<אורה יעקב: ברמה האישית והמקצועית, אני לא אוהבת את השבוע ואת הימים.
<אורה יעקב: אני רוצה שגרת בטיחות.
<אורה יעקב: זו השאיפה שלי.
<אורה יעקב: שגרת בטיחות - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שצריך להיות.
<אורה יעקב: שגרת בטיחות בבית הספר זה יותר קל להשיג.
<אורה יעקב: שגרת בטיחות בבית – אז אני אספר לכם על מהלך שאני מקווה שאני ארחיב אותו.
<אורה יעקב: אני חייבת גם לפעול לפי נתונים.
<אורה יעקב: הנתונים אמרו לנו שבבתי הספר עיקר פגיעות הילדים – וכאילו אני יוצאת עכשיו מכוויות – כי אין לנו כמעט התמודדות כזו ואת הנושא הזה שהעלית לגבי בית ספר, אני ממש מבקשת לדעת.
<אורה יעקב: כי זה ממש דבר שאנחנו לא מעבירים לסדר היום.
<אורה יעקב: מורים למדעים כועסים על המערכת, שלא נותנים להם לעשות איזה שהוא ניסוי הכי פשוט בתוך הכיתה.
<אורה יעקב: אז לשמוע שמביאים גזיות?
<אורה יעקב: זה קצת - - -
<יוסף חייק: אני לא יודע אם בסוף היו גזיות.
<יוסף חייק: הבת שלי פשוט לא הלכה אותו יום, זה הכל.
יפעת שאשא ביטון: גם לך אני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: יש גזיות בבתי הספר בחלק מהמקרים ובטיולים השנתיים אסור להדליק אש, אבל אומרים לילדים לסחוב בתיק, להביא גזיות, כן.
יפעת שאשא ביטון: אז בואי, יש במערכת מסרים כפולים.
יפעת שאשא ביטון: יצא לנו לדבר על זה בעוד דיון, אבל בואי.
יפעת שאשא ביטון: את מדברת על מהלך שעשיתם?
<אורה יעקב: אני מדברת על מהלך שכל הזמן עומד לפני וזה הנושא של שיתוף ומעורבות הורים.
<אורה יעקב: אז זה מתחיל בכל מיני דרגים.
<אורה יעקב: ואז אמרתי אוקיי, יש לי את שבוע הבטיחות שאנחנו נקיים אותו במאי וזו תהיה השנה השנייה, בשעה טובה, במשרד החינוך.
<אורה יעקב: הכנתי שיעור מקוון דרך האקדמיה ברשת של המשרד, שבו כל תלמידי כיתות ד' עד ו', יהיו בשיעור מקוון.
<אורה יעקב: ומה הנושא בשיעור המקוון?
<אורה יעקב: על פי הנתונים שיש לנו, ילדים נפגעים בהפסקות מקום ראשון, מקום שני איפה?
<אורה יעקב: נחשו?
<קריאה: בספורט.
<אורה יעקב: בכיתה.
<אורה יעקב: למה בכיתה?
<אורה יעקב: צפוף.
<אורה יעקב: צפוף, דוחפים, עושים כל מיני.
<אורה יעקב: אז השיעור המקוון הוא בכיתה.
<אורה יעקב: אמרתי אוקיי, אבל זה לא יכול להיגמר אצלי כך.
<אורה יעקב: אז אוקיי, הכנו שיעור מקוון לבית.
<אורה יעקב: כלומר להורים ולילדים.
<אורה יעקב: אז אני מסכימה איתך שזה לא ייגע בכל האוכלוסייה - - -
<קרן איוס: את רוצה שאני אפתיע אותך?
<קרן איוס: אני שמעתי שבבתי ספר בחורף, מאפשרים לילדים להביא את המנה החמה ולקבל מים רותחים בחדר המורים כדי לאכול ארוחת צהריים.
<קרן איוס: זה הפיל אותי מהרגליים.
<אורה יעקב: אלף שלא יפיל אותך מהרגליים.
<קרן איוס: אני אומרת ברמה האישית, שאלה דברים ששומעים אותם ו - - -
<אורה יעקב: אז אני רוצה להגיד משהו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואי ניתן לה להתייחס.
<אורה יעקב: אנחנו רוצים לגדל ילדים שעושים ומעזים גם לעשות דברים.
<אורה יעקב: וברגע שאתה עוטף מדי, אתה הופך ילדים – ואל תתני לי להשתמש במושגים שאני לא רוצה להשתמש.
<אורה יעקב: כלומר, אתה צריך לחזק.
<אורה יעקב: אני רוצה להגיד לך - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה בסתירה.
<אורה יעקב: יפעת, זה לא בסתירה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, אנחנו יכולים לתת להם.
יפעת שאשא ביטון: גם אני רוצה לאפשר לילדים שלנו הכל, אבל לאפשר להם את זה בסביבה בטוחה.
<אורה יעקב: נכון.
יפעת שאשא ביטון: את רואה ילדים רצים שם במסדרונות עם מנה חמה?
<אורה יעקב: אין ויכוח.
<אורה יעקב: אני לא מדברת על זה.
<אורה יעקב: אנחנו נבדוק את הדברים האלה, אבל אני למשל, בניגוד אלייך, חונכתי בבית מגיל מאד צעיר, מאד מאד צעיר, לבשל, להכין את הכל.
<אורה יעקב: קיבלתי את כל האזהרה.
<אורה יעקב: אף פעם לא נכוויתי.
<אורה יעקב: אני מושבניקית, גדלתי עם עכברים.
יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, המודלינג שאני קיבלתי, אין זהירה ממני.
<אורה יעקב: אז בסדר, גם אני.
יפעת שאשא ביטון: ואני עושה הכל.
<אורה יעקב: אז אני אומרת שוב, נחשפתי.
<אורה יעקב: זה מאד תלוי בהורה ואני מחזירה את הנושא לעניין של ההורים.
<אורה יעקב: נכון שבמערכת החינוך אנחנו צריכים לבצע עוד הרבה מאד מהלכים לחזק ולהרחיב את המודעות.
<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא באותה רמת שיח, חברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא ביקשנו מההורים פה לא לשתות תה.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו גם לא ביקשנו לא לחמם מיחמים בשבת.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא ביקשנו לא ללכת למסעדות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסך הכל אמרנו תעשו את הכל, אבל תעשו את זה תוך שאתם שומרים על כללי בטיחות.
יפעת שאשא ביטון: ותדליקו מדורות ותעשו כל מה שאתם רוצים, אבל תשמרו על סביבה בטוחה.
יפעת שאשא ביטון: אז היא לא אמרה אל תביאו מנות חמות, אבל אם יש קונסטלציה כזו, צריך לארגן אותה.
<אורה יעקב: אני מזדהה לחלוטין עם הדברים שקרן אומרת.
<אורה יעקב: אני מחדדת את הדיון ואני אומרת שאנחנו צריכים להקפיד באמירות, באזהרות שלנו.
<אורה יעקב: וזה כל הזמן מחזיר אותי לבית.
<אורה יעקב: למשפחה.
<קרן איוס: לא, לא.
<קרן איוס: קשה לי עם זה.
<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה.
<אורה יעקב: קרן, שנייה.
<קרן איוס: במערכת יש לנו אחריות יתרה, כי נכנסת שם אחריות פלילית.
<אורה יעקב: אני לא באה אלייך בטענות, יקרה.
<קרן איוס: להורה לא יבואו באותה טענה כמו שיבואו למחנכת או למנהלת בית ספר או למורה, שהייתה אחראית תורנית בהפסקה הזאת, שאותו ילד הלך עם זה בשיא הזהירות, כי אמא שלו הזהירה אותו שהוא ייזהר, אבל ילד אחר שרץ ב-200 קמ"ש לא ראה אותו וזה עף על שלושה ילדים בדרך.
<אורה יעקב: אוקיי, אני לא באה עכשיו להגן על כל זה.
<אורה יעקב: אני מבינה את מה שאת אומרת ואני גם מאד מזדהה עם הדברים שאת אומרת.
<קרן איוס: חייבים להיות נהלים בתוך מערכת.
<אורה יעקב: נהלים יש, אבל בין הנוהל לבין מה שקורה בפועל יש פער, ופה אנחנו רוצים לעשות - - -
יפעת שאשא ביטון: נו, אז אנחנו רוצים לצמצם את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל מה יש נהלים אם אנחנו לא אוכפים אותם?
<קריאה: אפשר לבטל אותם.
<אורה יעקב: ישבתי עם הפורום.
<אורה יעקב: לגבי הנושא של הכוויות הם מוכנים לשתף פעולה.
<אורה יעקב: שלחנו וזה נשלח אליהם לאלפי בתים.
<אורה יעקב: מכתב מהמערכת, שזה היה בשיתוף עם ארגון בטרם ולאור הפגישה שישבנו גם אצל מירי.
<אורה יעקב: כבר שנה שעברה כבר לקחנו את יוסי להרצאה ומורים יושבים ומקשיבים להרצאה שלו.
<אורה יעקב: אנחנו עם מערכת מאד גדולה.
<אורה יעקב: אין לי ויכוח ואפילו עכשיו, בזמן שאנחנו יושבים, אמרתי רגע, אולי על כל שבוע שאנחנו הולכים לעשות, אולי זה הדבר, הנושא היחידי שאנחנו נטפל בו.
<אורה יעקב: כלומר נעשה את זה בצורה אחרת לגמרי ונטפל בנושא אחד.
<אורה יעקב: ואני אגיד לכם מה עורר לי הנושא עכשיו, כשאנחנו מדברים על כוויות וזו לא פעם ראשונה שאני שומעת.
<אורה יעקב: את יוסי אני שומעת מספר פעמים וגם בישיבה שהייתה לנו.
<אורה יעקב: יש לנו התנהלות שלנו כולנו כבני אדם, להתנהל לא תמיד בזהירות.
<אורה יעקב: ואנשים טובים וחכמים ורציניים, כולנו קורה לנו כאלה ואחרת.
<אורה יעקב: כשאתה מגביר את המודעות של האדם, זה כבר משהו שאנחנו רוצים לעשות את עם הילדים.
<אורה יעקב: זה מה שאנחנו אמונים.
<אורה יעקב: ניפגש עכשיו עם פורום וועדי הורים יישוביים.
<אורה יעקב: הם זימנו אותנו לפגישה.
<אורה יעקב: הם מוכנים לתת יד.
<אורה יעקב: ואם נירתם, ואני יודעת שיוסי ייתן יד וגם נורית ומירי, אז יכול להיות שאנחנו פשוט נוביל.
<אורה יעקב: כלומר, זה לא יהיה על שבוע אחד, אלא אנחנו רוצים לנהל את זה כשגרה.
<אורה יעקב: יכול להיות שניקח את הנושא הכוויות.
<נורית מייקלסון: שאלה.
<נורית מייקלסון: את אמרת שבנושא המקוון – אתם לא לוקחים את נושא הכוויות, כי אין כוויות בבית ספר.
<נורית מייקלסון: אבל 80% מהכוויות בילדים הם בבתים.
<נורית מייקלסון: ומי שנמצא בבית זה הילדים והאחים הגדולים ובני הדודים והשכנים.
<מירי כהן: נכון, הילדים, נכון.
<נורית מייקלסון: אז כן יש מקום לעשות שיעור מקוון דווקא לילדים.
<מירי כהן: כן, בהחלט, בהחלט.
<אורה יעקב: זה מה שאנחנו עושים.
<אורה יעקב: אנחנו עושים שיעור מקוון בתוך הכיתה.
<נורית מייקלסון: לילדים, לא למורים ולצוות, אלא לילדים עצמם.
<אורה יעקב: לילדים.
<אורה יעקב: זה לילדים ולהורים עם הילדים.
<אורה יעקב: אחרי השיעור הזה, אחרי יומיים, הם אחרי הצהריים מול המחשב.
<אורה יעקב: אבל אנחנו לא מגיעים פה.
<אורה יעקב: יש מספיק אוכלוסייה שלא מתקרבת למחשב ושאחוז הפגיעות בה – אם אנחנו מדברים על האוכלוסייה בחברה הערבית ואם אנחנו מדברים על - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל דיברנו על זה, שלכל מגזר תהיה ההתייחסות הייחודית.
<אורה יעקב: אנחנו מנסים להתאים, אבל עדיין לעשות דברים חתך הכללי.
<מירי כהן: אורה, סליחה.
<מירי כהן: אמרנו ונאמר כאן וזה ברור לכולם שהילדים הם סוכני שינוי.
<מירי כהן: גם הילדים הגדולים, גם הילדים הקטנים אל ההורים שלהם.
<מירי כהן: כהצעה, תחשבו לעשות, כלומר בשבוע הזה או בכלל, שהילדים יהיו סוכני שינוי ויבדקו את הבטיחות בתוך הבית.
<מירי כהן: לעשות אפילו איזה שהוא שיעור, לתת להם מטלה, משימה לעשות עם ההורים, לעשות מיפוי של הסכנות בבית ואיך מטפלים בהן.
<מירי כהן: כלומר להפעיל אותם.
<אורה יעקב: אנחנו עושים את זה.
<אורה יעקב: יש לנו.
<אורה יעקב: השיעור כבר מוכן.
<מירי כהן: לא רק הסברה, אלא גם להפעיל אותם.
<אורה יעקב: מקוון עם הפעלה.
<אורה יעקב: וכשאני אומרת שיעור מקוון, אני מתכוונת שתהיה הפעלה.
<מירי כהן: הפעלה של הילדים עם ההורים.
<אורה יעקב: הפעלה של הילדים.
<אורה יעקב: אנחנו מתמקדים במטבח ואנחנו אומרים להם, אוקיי, אחרי שעשיתם את הפעילות במטבח, תבדקו במקומות אחרים.
<אורה יעקב: אבל השגרות של המשרד, וזה לא בתקופה שלי רק, השגרות של המשרד באופן קבוע, באגף זה"ב בוודאות, נושא של פורים, חנוכה, ל"ג בעומר, שוטף.
<אורה יעקב: כל הנושא הזה של איך להתמודד.
<אורה יעקב: אש זה גם כוויה.
<אורה יעקב: אז הנושא הזה של מים, אני חושבת שכדאי שנחדד אותו ב - - -
<מירי כהן: אנחנו נשב על זה בתכנית עצמה.
<נורית מייקלסון: מה שאנחנו עשינו השבוע, אני אישית הלכתי לבתי ספר, שאלתי איזה בית ספר רוצה שיבואו וירצו לו על כוויות.
<נורית מייקלסון: המון בתי ספר רצו.
<נורית מייקלסון: אחיות מתנדבות מתל השומר.
<נורית מייקלסון: איחוד הצלה גם הסכימו, לקחו חלק בזה.
<נורית מייקלסון: זה ברגעים אלה, ואני הבוקר הייתי וכל השבוע הולכת ומרצה בבתי ספר.
<נורית מייקלסון: למה ששנה הבאה בשבוע המודעות, לא יבואו נציגים ממד"א, מאיחוד הצלה, אחיות - - -
יפעת שאשא ביטון: המורים, נכון.
<נורית מייקלסון: יבואו ויתנו - - -
<אלי יפה: נותנים כל השנה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אפשר גם מורים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לקחת צוותים חינוכיים שיהיו שגרירים ויעשו את זה.
<נורית מייקלסון: בשנה שמגיע פרמדיק ממד"א, מאיחוד הצלה או - - -
<אלי יפה: הולכים כל השנה.
<נורית מייקלסון: עם מדים, ומסבירים ומספרים על כוויה, זה שונה.
<אורה יעקב: אבל זה לא חדש, עושים את זה שנים.
יפעת שאשא ביטון: מה עושים שנים?
יפעת שאשא ביטון: עושים בנושא כוויות?
<אלי יפה: עושים את זה כל הזמן.
<אלי יפה: כל הזמן.
<אורה יעקב: זה קיים.
<אורה יעקב: אני רוצה להגיד - - -
<יוסף חייק: כוויות אתם מעלים?
<אלי יפה: בטח.
<אורה יעקב: את הדברים שאנחנו לא נוגעים בהם.
<אלי יפה: אפליקציה.
<אלי יפה: כמעט כל ילד היום מוריד אפליקציה מה עושים בעזרה ראשונה.
<אלי יפה: סליחה, לא נעים לי, הם לומדים בשירותים איך לטפל.
<אלי יפה: זאת אומרת אנחנו עשינו להם משחקים, כל מיני.
<אלי יפה: אין שום בעיה.
<אלי יפה: אני לא רוצה פה פשוט לעשות לאפליקציה - - -
<נורית מייקלסון: יש אפליקציה, אבל לבוא פיזית.
<אלי יפה: באים כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: טוב, תיכף אנחנו צריכים לסיים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לשמוע התייחסות מצד מכבי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נספיק להראות את הסרטון, אבל תספר עליו.
<יוסף חייק: תראה תוך כדי דיבור.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את ההמלצה.
<אחמד גבן: בכל מקרה, אני הוקפצתי אתמול מטעם מכבי וקפצתי, לא היססתי ולא חשבתי פעמיים.
<אחמד גבן: שמי אחמד גבן, אני מרפא בעיסוק במכבי שירותי בריאות, מחוז צפון.
<אחמד גבן: אני מייצג פה את כלל מכבי בנושא.
<אחמד גבן: מכבי שנה שעברה עשתה כנס של קידום בריאות הילד, שהסרטון הזה הוצג בכנס.
<אחמד גבן: נציגים – אחות שהיא מטפלת בילד אחרי כוויה.
<אחמד גבן: מכבי, בין הארגונים הראשונים, אני חושב שהם היחידים שמילאו מסד נתונים, בדומה לארגון בטרם, שמרכז את כל הנתונים עבור היפגעות ילדים שמופנים למרפאות מכבי, מוקדים, מרפאות מכבי ורופאי ילדי, שאנחנו מרכזים את כל הנושא של היפגעויות.
<אחמד גבן: בשנת 2016 היה לנו קרוב ל-23,000 מקרי היפגעות ילדים, שאחרי כל תיעוד כזה האחות או הרופא נותנים הדרכה והסברה איך למנוע את המקרה הבא.
<אחמד גבן: מתוכם 5% היו כוויות – כ-1,150 מקרים של כוויות.
<אחמד גבן: בעבודה שלי במכבי – ופרופסור חייק יסכים איתי – אנחנו מרפאים בעיסוק מלווים לאורך הדרך, אחרי השיקום של כוויות וצלקות, בין אם זה חליפות לחץ, בין אם זה סיליקונים.
<אחמד גבן: אישית במכון בגרנד קניון אני מלווה את רוב מטופלי הכוויות.
<אחמד גבן: בחלק האחרון של הסרטון, אני בדיוק סיפרתי שבאותו שבוע שצילמנו את הסרטון, טיפלתי ב-6 ילדים מגיל 1 עד 3 פחות או יותר, ביום אחד.
<אחמד גבן: ראיתי שישה ילדים עם כוויות נרחבות, שהם באים יותר מרמב"ם, אבל גם מתל השומר אנחנו מקבלים, ולצערי הרב זה מאד מאד מאד קשה לילדים ולהורים ולכל המטפלים.
<אחמד גבן: בנושא של מניעה בקהילה, מכבי מפעילה מזה כמה שנים פרויקט שנקרא בטיחות בראש, שכל שנה אנחנו עושים סיכום שנה של בטיחות בראש וארגון בטרם תמיד פותחים את היום הזה, שאנחנו מגיעים לבתי הספר ועושים שלושה שיעורים לכיתות א' או ב' או גם א' ו-ב'.
<אחמד גבן: מחלקים לכל ילד חוברת שמגיעה הביתה גם, כולל משימות להורים, בנושאי בטיחות.
<אחמד גבן: יש כמה דברים על עניין של כוויות, בין אם זה כוויות ממים חמים בדוודים, בין אם זה כוויות במטבח.
<אחמד גבן: יש שיעור שלם - - -
<גלית גלעד: זה רק במגזר הערבי?
<אחמד גבן: לא, לא.
<אחמד גבן: מצאתי רק בערבית, אבל זה גם במגזר הערבי וגם - - -
<יוסף חייק: יש לכם בעיה לפתוח את זה לכל הקופות, בתור בלעדיות?
<יוסף חייק: כי הרי שם מתחיל הבלגן.
<אחמד גבן: מכבי קודם נותנת את זה לבתי ספר, זה לקהילה.
<יוסף חייק: מצוין.
<יוסף חייק: אז אני שואל, תהיה לכם בעיה?
<יוסף חייק: יתנו לכם, אני לא יכול להצהיר בשם, אבל שיתנו לכם את הקרדיט ולהפיץ.
<יוסף חייק: אם זה עובד, בוודאי ש - - -
<אחמד גבן: אני בטוח שמכבי תשמח להרים את הכפפה.
<מירי כהן: נבדוק את זה.
<אחמד גבן: אני באופן אישי - - -
<יוסף חייק: לבדוק שזה עובד ולהשתמש במה שקיים, כדי שלא ימציאו את הגלגל מחדש.
<מירי כהן: ברור.
<גלית גלעד: זה על כלל ההיפגעויות או רק כוויות?
<אחמד גבן: זה בכלל ההיפגעויות, כולל התייחסויות לכוויות.
<נורית מייקלסון: בסדר, אבל צריך לבדוק את זה.
<יוסף חייק: אז אמרתי, צריך לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: את הקמפיין שמועלה כאן, אתם תסכימו לשדר במסכים שלכם בקופות?
<אחמד גבן: אני יכול לקחת את זה.
<אחמד גבן: המסכים של מכבי מציגים פרסומות רק של מכבי ולא פרסומות מסחריות.
יפעת שאשא ביטון: מצוין, אז זו פלטפורמה מצוינת.
<אחמד גבן: אני לא חושב שתהיה שום בעיה, אבל בתור נציג מכבי אני בוודאי אקח את זה.
<אחמד גבן: אנחנו גם מחלקים בסוף משחקים, שהילדים לוקחים הביתה לשחק עם ההורים שלהם, על בטיחות בכל מיני סיטואציות.
<אחמד גבן: בתור מרפא בעיסוק אני מתייחס המון לכוויות.
<אחמד גבן: אם אני עושה את הפעילות לקראת הקיץ או ל"ג בעומר, אני מתייחס.
<אחמד גבן: אם זה לקראת החורף, אם צריך חימום והכל.
<אחמד גבן: מכבי מאד פעילה בקהילה ואנחנו נשמח לשיתופים.
<יוסף חייק: זה כבר לעניין איך לממש.
<יוסף חייק: אני מאמין שהדוברות וכו' יידעו.
<יוסף חייק: אני ניסתי לגייס את התינוק של במבה בעבר ולא הצלחנו, כי זה נורא לחשוב שנשרוף אותו, אז זה לא הולך.
<יוסף חייק: אבל דברים אחרים או דמויות, כי זה מה שמבוצע בעולם.
<יוסף חייק: בעולם לקחו את סנופי, לקחו כל מיני אחרים לילדים.
יפעת שאשא ביטון: כן, והשתמשו גם בהם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לסכם.
<נורית מייקלסון: לא, לא, יש כמה דברים שאף אחד לא העלה פה, אז אני חייבת לשאול.
<נורית מייקלסון: שאלה ראשונה – תנועות הנוער.
<נורית מייקלסון: אף אחד פה לא מציג את תנועות הנוער.
<נורית מייקלסון: בכל הטיולים עושים טונה מעושנת, או בכל אופן אצל הילדים שלי.
<נורית מייקלסון: מי אחראי עליהם?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יש אגף במשרד החינוך של החינוך הבלתי פורמאלי שאמור לקחת, אבל אנחנו עוד נתייחס בכלל לסיפור הזה שלהם.
<נורית מייקלסון: אוקיי, שאלה שנייה.
<נורית מייקלסון: בשנות ה-80 הייתה תכנית של משרד הבריאות בנגב, אצל הבדואים.
<נורית מייקלסון: יש לנו את כל החומר של התכנית הזאת ובאמת הייתה ירידה של כוויות באזור הזה.
<נורית מייקלסון: איך שהוא החומר הזה נגנז והפסיקו עם זה.
<נורית מייקלסון: אז חבל, כמו שפרופסור חייק אומר, להתחיל את הגלגל מההתחלה.
<נורית מייקלסון: אפשר לקחת את החומר הזה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נשתמש בזה כחלק מהתכנית.
יפעת שאשא ביטון: לקחת חומרים - - -
<נורית מייקלסון: להשתמש.
<יוסף חייק: לבדוק, לראות, לעדכן ולהשתמש.
<מירי כהן: אנחנו נבדוק את זה.
<מירי כהן: משנות ה-80 עברו שנים.
<גלית גלעד: משרד החקלאות - - -
<תמי ברנע: הם הוזמנו ולא הגיעו.
<תמי ברנע: הם בסיור.
<מירי כהן: נכון.
<גלית גלעד: נכון, והם ביקשו ממני לסייע להם, מכיוון שארגון בטרם ומשרד החקלאות כבר פועל שנה שלישית בכל היישובים המוסדרים בנגב.
<גלית גלעד: חלק מהתכניות שהרשויות המקומיות עושות מרכיב את הנושא של היפגעות ממים חמים וכוויות ומניעה וזה מטופל על ידם.
<גלית גלעד: השנה השלישית נכנסה עכשיו לכל הרשויות.
<גלית גלעד: אני מאד מקווה שזה ימשיך, אבל זה בביצוע.
<נורית מייקלסון: דבר אחרון.
<נורית מייקלסון: דיברנו הרבה על קמפיינים לכל האוכלוסיות.
<נורית מייקלסון: אצל החרדים, כמה שלא תעשו קמפיינים, אם תהיה קריאה אחת של ראשי הרבנים, הרבנים המובילים, אם הם ייצאו בקריאה לציבור שלם להיזהר מהמיחמים - - -
<יוסף חייק: כן, זה הרי לא היה עכשיו התקפה.
<יוסף חייק: ההיפך.
יפעת שאשא ביטון: צריך לגייס מובילי דעה שם.
<מירי כהן: זה מה שאמרנו.
<מירי כהן: נכון, ברור, ברור.
<קריאה: אנחנו נרתום לזה את השר שלנו.
<אבי מרכוס: אני אשמח לקבל את רשות הדיבור לדקה, מאיחוד הצלה, כדי להציג את הצד שלנו בתמונה.
יפעת שאשא ביטון: אז ממש בקצרה, כי אנחנו צריכים לסכם.
<אבי מרכוס: דווקא על הדברים שדובר עכשיו.
<אבי מרכוס: בעיתונות לקהילה החרדית, בעיקר, אנחנו מדברים הרבה על כל מה שקשור למניעה.
<אבי מרכוס: מוציאים שיעורים כאלה להורים, מה לטפל, גם מדברים על כוויות.
<אבי מרכוס: בכל דוברות שיוצאת על מקרה של כוויות או היפגעות ילדים, אנחנו נותנים דגשים ממה להימנע ומה לעשות כטיפול בשטח.
<אבי מרכוס: הדרכות משפחה בטוחה שאנחנו עושים להורים, שפשוט באים ביוזמה פרטית שלהם.
<אבי מרכוס: אז זה גם החייאה, גם כוויות.
<אבי מרכוס: יש כמה מסכים שמדברים על כוויות כדי לדבר ולהמחיש את הנושא הזה ויש המון המון אנשים שמגיעים להדרכות האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתם מגיעים לבתי הספר במגזר החרדי?
<אבי מרכוס: בעיקר למגזר.
<אבי מרכוס: איחוד הצלה – יש לנו בנץ מאד גדול של חרדים באלעד, בני ברק, ירושלים.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל מעניין אותי אם אתם מגיעים לבתי הספר.
<מירי כהן: בבתי ספר, הדרכה.
<אבי מרכוס: כן, ועכשיו אנחנו במהלך עם נורית להוציא הוראת רבנים כוללת, על כל מה שקשור לסכנות בכוויות וטיפול בכוויות, שזה יבוא מהצד שלהם.
<אבי מרכוס: אני חושב שנכון, כמו שמוציאים מגנט כזה לבתי ספר או לכיתות או לגננות, על מה לעשות במקרה החייאה, אפשר להוסיף שם גם שורה או שתיים על מה שקשור להימנעות מכוויות וטיפול בכוויות, כי תכלס רוב האנשים לא יודעים מה לעשות בשטח.
יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה, כן, שצריך לתפוס מובילי דעת קהל במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה בתחומים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: הם מפתח מאד משמעותי בסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: וגם הסיפור של המיחמים.
יפעת שאשא ביטון: אם יהיה מישהו שיכוון מלמעלה, לחדש את המיחמים, אז - - -
<יוסף חייק: לחדש, כי אין צורה להפוך את זה.
<יוסף חייק: אם זה לא יבוא מהם כמו להחליף נורות לדים בנורות רגילות.
יפעת שאשא ביטון: כן, פשוט לחדש את זה, אז נוכל לחסוך ולו מספר מקרים.
<מירי כהן: נגיד שיש בהם מתכות, אז אנשים ילכו להחליף.
<יוסף חייק: עופרת.
<יוסף חייק: עכשיו כשמבקשים נטול, זה נטול עופרת, לא נטול קפאין.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ברשותכם אני רוצה לסכם את הדיון ואם יש משהו נוסף, אז אני אשמח.
יפעת שאשא ביטון: ראשית באמת בכל הנושא של ההסברה – צריך לדאוג להסברה קבועה בנושא של מניעת כוויות והעלאה למודעות.
יפעת שאשא ביטון: להפיץ את הקמפיינים בקופות החולים.
יפעת שאשא ביטון: שכן משרד הבריאות ייצא בקריאה ואם אתם מזהים קושי, אני מוכנה להתגייס.
יפעת שאשא ביטון: שיפיץ את זה במסכים, בדיוק כפי שהם מפיצים חומרים אחרים שם.
יפעת שאשא ביטון: לשתף פעולה גם עם הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהקריאה שלהם היא באמת מרגשת וגם עם משרד העבודה והרווחה לגבי המעונות המפוקחים, כדי שאנחנו באמת נוכל להגיע לכל ההורים.
יפעת שאשא ביטון: שתצא גם קריאה לטיפות החלב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכסה כל שטח אפשרי כדי לוודא שאם לא הצלחנו כאן, אז לפחות אנחנו יודעים שיש לנו הזדמנויות במקומות נוספים.
יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות צריך לפקח ולהזהיר מפני אנשים לא מורשים ולא מקצועיים שמטפלים בזה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רואה בזה שיימינג, אני רואה בזה אזהרה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו יודעים על אנשים שמציגים את עצמם כמי שמוסמכים לטפל בכוויות ואנחנו יודעים שרב הנזק על התועלת, יש לנו חובה אמיתית למנוע את זה, אז להיכנס גם לעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: לקדם את יחידת הכוויות לילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל בעוד חודש סטאטוס איפה זה עומד ולאן זה מתקדם, ואם צריך ללחוץ, אז שוב, גם הוועדה כאן כדי להפעיל לחץ.
יפעת שאשא ביטון: נשמע לי די אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלא הייתי מודעת לזה בכלל שאין יחידת כוויות לילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: זה על גבול האבסורד.
<יוסף חייק: בשיבא בכנס השבוע, מנהל בית החולים הצהיר שהוא גם מוכן.
<יוסף חייק: השאלה אם זה ייצא לביצוע.
<יוסף חייק: זה הכל עניין של להחליט ולעשות.
יפעת שאשא ביטון: אז זה התפקיד שלנו ל - - -
<גלית גלעד: יפעת זה - - - הנדוניה של בטיחות ילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל אנחנו צריכים ללחוץ.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה כל פעם בפלחים פלחים.
יפעת שאשא ביטון: בסוף אני מקווה שאנחנו נצליח לטפל בכל הסל הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני כאן, אם צריך להפעיל לחץ נוסף.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מאסט וזה באמת אבסורד, אני שוב אומרת.
יפעת שאשא ביטון: מה עוד סימנתי לי?
יפעת שאשא ביטון: יש למישהו משהו להוסיף?
<גלית גלעד: אנחנו דיברנו על הנושא של אכיפת החוק לעניין טמפרטורת מים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זכרתי שהיה משהו.
<גלית גלעד: זה לדעתי מינהל התכנון, מכון התקנים, לא יודעת מי שם אחראי.
<גלית גלעד: אנחנו קיבלנו מידע פנימי - - -
יפעת שאשא ביטון: אז צריך לברר מי אחראי על האכיפה ולדרוש אכיפה של החוק.
<גלית גלעד: קיבלנו מידע פנימי שיש בעייתיות.
<גלית גלעד: הייתי מאד רוצה לשמוע עכשיו כמה אחוזים כן עושים את זה, איפה זה עומד, האם יש יותר מספק אחד.
<גלית גלעד: אני שמעתי שיש רק ספק אחד, שזה אבסורד.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה תברר מי אמון על הפיקוח והאכיפה של החוק הזה ואנחנו נדרוש אכיפה.
יפעת שאשא ביטון: כי כמו שאמרתם, זה שיש חקיקה, הכל טוב ויפה, אבל אם אנחנו לא מסוגלים לאכוף את זה, אז - - -
<תמי ברנע: ספק למסתמים?
<אביטל אפל פנקס: כן, למערבלי מים.
<אביטל אפל פנקס: יש בזה בעייתיות.
<יוסף חייק: זה לא הגיוני גם שברז יעלה 7,000 שקלים.
<יוסף חייק: אין כזו חיה בשום מקום בעולם.
יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, באמת, לבדוק שלא יהיה פער בכל הנהלים, ולא משנה אם זה בגזרה של הגיל הרך או בגזרות הבוגרות יותר.
יפעת שאשא ביטון: שלא יהיה פער בין הנהלים לבין היישום שלהם בשטח.
יפעת שאשא ביטון: וכן, להטמיע התנהגות בטוחה, גם בכל הנושא של מים חמים.
יפעת שאשא ביטון: דיברו פה על המנות החמות, דיברו פה על הגזיות.
יפעת שאשא ביטון: להיכנס פנימה ולראות שאין אף אחד שעוקף את זה על דעת עצמו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לכם ושיהיו רק בשורות טובות.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנשב פה שנה הבאה בעזרת השם, אחרי תכנית בטיחות בילדים ונגיד – יש ירידה במספרים.
<מירי כהן: הלוואי, הלוואי.
<יוסף חייק: תודה רבה.