GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירי כהן: וזה לא דבר מובן מאליו, כי כמו שאנחנו יודעים, את נושא הכוויות אנחנו נכניס לתכנית הלאומית שהשנה תצא לפועל, תודה לאל אחרי באמת מאבק.
יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם.
<מירי כהן: אחרי סיפור ותהליך מאד מאד לא פשוט ועם הרבה תהליכים שהם לא פשוטים וכל מיני חסמים.
<מירי כהן: אבל לא נייחד לזה כרגע את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: ננצח את הכל, מירי.
<מירי כהן: ברור, ברור.
יפעת שאשא ביטון: יחד.
<מירי כהן: במיוחד כשאת נמצאת פה, אז אין לי ספק ואני לא אומרת את זה סתם.
<מירי כהן: כל השותפים שנמצאים פה.
<מירי כהן: כמו שאנחנו יודעים, לכוויות יש את המאפיינים המיוחדים וכמובן עוד מעט יורחב על זה, אבל אני רוצה לומר, נמצא פה פרופסור יוסי חייק, שאנחנו מכירים הרבה שנים.
<מירי כהן: יוסי עמד בראש הוועדה שמינינו לפני מספר שנים, להכין תכנית לאומית למניעת היפגעות ילדים.
<מירי כהן: עבדנו על זה הרבה ביחד וכמובן ליווינו את זה, ונעשתה עבודה יפה מאד.
<מירי כהן: אבל אני מכירה גם את התסכולים, שבעצם היו המלצות, אבל ההמלצות האלה ישבו רובן בצד ולא נעשה איתן הרבה.
<מירי כהן: אז חלק מהדברים נעשו.
<מירי כהן: כפי שנאמר הנושא של החקיקה שקודמה בנושא של הגבלת טמפרטורה בבית, בברזים, שהיא חשובה מאד וכו', אבל הרבה מההמלצות בעצם לא יושמו, וזה באמת גרם תסכול גם לפרופסור חיייק, אבל בעצם לכולנו.
<מירי כהן: השנה, אמנם התכנית הלאומית תצא לפועל, אבל קיבלתי טלפון לפני חודשיים, אני חושבת, מיוסי ואני אספר את זה כאן.
<מירי כהן: הוא אמר לי – אני רוצה לעשות איזה שהוא קמפיין.
<מירי כהן: בואו נתחיל עכשיו.
<מירי כהן: שבוע המודעות למניעת כוויות בילדים – בוא לא נחכה ונתחיל ונריץ את זה.
<מירי כהן: אמרתי אין בעיה, אנחנו נרתמים לנושא.
<מירי כהן: רתמתי לנושא הזה, כלומר מעבר לזה גם את ההסברה והדוברות של משרד הבריאות, שאני רוחצה לומר, אני באמת חייבת לומר תודה, בלי שום קשר לתכנית הלאומית, בלי שום קשר לתקציבים שהוקצו מאחרים, שנרתמו לנושא הזה.
<מירי כהן: כלומר זה כל כך נגע.
<מירי כהן: אין מישהו שהנושא הזה של כוויות בילדים לא נוגע אליו.
<מירי כהן: כולנו.
<מירי כהן: אין מישהו שלא מכיר ילדים בבית שלו, במשפחות שלו, בחברה שלו, בסביבה הקרובה שלו, שלא נפגעו בזה.
<מירי כהן: באותה ישיבה שקיימנו, אפרופו אצלנו במשרד לפני חודשיים, אני אומרת שהייתה הירתמות מלאה.
<מירי כהן: הדוברות שלנו, אני באמת חייבת לומר, אני לא אוהבת להחמיא סתם, אבל לקחו את זה כאחד הנושאים, לקחו את זה על עצמם, גם את התקצוב.
<מירי כהן: בלי תקצוב, נושא מאד משמעותי, בתקציב שלהם.
<מירי כהן: אני עוד מעט אבקש מסמדר, שאחראית אצלנו על ההסברה, להסביר מה באמת עשינו בתהליך הזה.
<מירי כהן: הייתה כאן הירתמות מאד מאד יפה של תל השומר, של פרופסור יוסי חייק ,של ב-טרם ושל כל הגופים וזה ברור שזו רק תחילת הדרך.
<מירי כהן: עוד מעט סמדר תסביר מה עשינו ואנחנו גם מתכוונים לצאת בקמפיין הסברה.
<מירי כהן: אין ספק שבאוכלוסיות המיוחדות אי אפשר לעשות קמפיין הסברה רחב לכל האוכלוסיות באופן שוויוני ושווה.
<מירי כהן: כמובן, יש כאן מאפיינים מאד ייחודים לאוכלוסיות.
<מירי כהן: גם לאוכלוסייה הערבית.
<מירי כהן: אנחנו רואים היפגעות מאד נרחבת באוכלוסייה הבדואית.
<מירי כהן: כמובן באוכלוסייה החרדית.
<מירי כהן: אין ספק שנצטרך למקד את זה.
<מירי כהן: אנחנו לא מתייחסים לזה ככולם אותו דבר.
<מירי כהן: מבחינתנו התהליך יצא לדרך ואני ברשות
<מירי כהן: כם אבקש מסמדר שתבקש קצת על הדברים שעשינו, גם בשבוע המודעות וגם השבוע, יש לנו פגישה, אפרופו, גם עם פרופסור חייק ולשכת הפרסום הממשלתית, כדי להריץ את הקמפיין שאנחנו הולכים לעשות, להוציא אל הפועל ממש בזמן הקרוב.
<מירי כהן: סמדר, ברשותך.
<סמדר שזו: תודה.
<סמדר שזו: אז עשינו צוות חשיבה עם פרופסור חייק ונורית וגלית ואביטל והחלטנו ללכת על מעבר לשבוע המודעות שאנחנו נריץ אותו השבוע, לקמפיין קצת יותר רחב.
<סמדר שזו: קבענו שלכל מגזר אנחנו נייעד קמפיין שמותאם לאוכלוסייה.
איילת נחמיאס ורבין: זה קמפיין שכבר התחיל?
<סמדר שזו: לא.
איילת נחמיאס ורבין: נבהלתי.
איילת נחמיאס ורבין: אמרתי – אם אני לא ראיתי אותו, מה זה אומר.
<סמדר שזו: לא, עוד לא ראית אותו, כי אנחנו ממש בחיתוליו.
<סמדר שזו: פנינו כבר לאנשי הפקה ואסטרטגיה, איך לבנות את זה לכל מגזר.
<סמדר שזו: למגזר החרדי בדרכים המקובלות שלו, נשים יותר במגזר החרדי מאשר גברים.
<סמדר שזו: ככה, כל אחד לפי מה שמתאים לו.
<סמדר שזו: למגזר הערבי.
<סמדר שזו: בדקנו את ההבדלים בין צפון לדרום, ממה נכווים בצפון יותר, ממה נכווים בדרום יותר.
<סמדר שזו: ממש כדי להתאים לכל מגזר את המסרים שלו.
איילת נחמיאס ורבין: מה ההבדל בין הצפון לדרום?
<קריאה: הבדואים במגזר הערבי.
<סמדר שזו: הבדואים בדרום.
איילת נחמיאס ורבין: הבדואים בדרום ו - - -
<קריאה: בדואים ודרוזים.
<מירי כהן: זה מאפייני היפגעות שונים.
<סמדר שזו: כן, מאפייני ההיפגעות הם שונים.
<סמדר שזו: אולי תרצו להרחיב אחר כך.
<סמדר שזו: בינתיים, עד שהקמפיין ייצא לדרך - ואני מאמינה שתוך שלוה חודשים הוא כבר יהיה באוויר - בנינו לנו איזו שהיא תכנית עבודה לשבוע המודעות, באמצעות עמוד הפייסבוק של משרד הבריאות, שהוא מאד מאד פעיל.
<סמדר שזו: אנחנו עושים היום בערב ביחד עם פרופסור חייק צ'ט פתוח להורים, לשאול שאלות.
<סמדר שזו: למניעה, לטיפול, לכל מה שאפשר לענות.
<סמדר שזו: הפכנו את עמוד הפייסבוק שלנו לעמוד של שבוע המודעות.
<סמדר שזו: הפקנו עלון מידע שאין לי לחלק לכם, כי הוא עדיין לא הודפס.
<סמדר שזו: הוא במדפיס הממשלתי.
<סמדר שזו: אני אעביר לכם לראות.
<סמדר שזו: אני מאמינה שתוך שבוע הוא יהיה כבר בכל טיפות החלב – בערבית ובעברית והוא יחולק לכל אם שמגיעה לטיפת חלב.
<סמדר שזו: עשינו אינפוגרפיקה מאד יפה.
<סמדר שזו: עשינו עמוד מידע רחב היקף באתר האינטרנט שלנו.
<סמדר שזו: הוצאנו הודעה משותפת ביחד עם ב-טרם לכתבי בריאות עם אופציות לכתבות יותר אישיות ועם המון מידע; והיד עוד נטויה.
<סמדר שזו: אני מקווה שנעשה עוד השבוע.
יפעת שאשא ביטון: אתם זוכרים שבאחד הדיונים שקיימנו כאן בנושא כללי של בטיחות ילדים, נגענו בנושא הכוויות.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הקמפיין שאפשר לקיים אותו בקופות השונות.
יפעת שאשא ביטון: הרי יש טלוויזיות, יש מסכים.
<מירי כהן: דיברנו גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת פלטפורמה מצוינת.
יפעת שאשא ביטון: אנשים יושבים שם, הם ממילא ממתינים, הם רואים את כל הפרסמות - - -
<קריאה: שזה חברה פרטית רוצה כסף.
איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לא רק לכוויות.
יפעת שאשא ביטון: נכון, זה נכון בכלל להסברה.
איילת נחמיאס ורבין: - - - משתמשים בזה בעיקר לפרסומות.
<קריאה: אבל יש כבר סרטון אחד של החרדים, של בטרם.
<קריאה: ולמה בכל קופות החולים של החרדים זה לא נכנס?
<סמדר שזו: כי לקופות החולים יש התקשרות עם חברה פרטית וצריך לפנות לקופות החולים.
<מירי כהן: אנחנו דיברנו איתם.
יפעת שאשא ביטון: אבל הם מפרסמים במסך הזה.
<קריאה: משרד הבריאות לא יכול להוריד עליהם הוראה – שדרו את זה?
יפעת שאשא ביטון: הרי מה הם מפרסמים שם?
יפעת שאשא ביטון: הם מפרסמים מה מספר התור, מי הרופא שנמצא, איזה דברים מיוחדים ופרסומות.
<מירי כהן: אנחנו מאד בעד.
<מירי כהן: כבר פנינו אליהם באותה ישיבה ונפנה אליהם שוב, כשיהיו לנו החומרים באמת.
איילת נחמיאס ורבין: ואני גם הייתי מערבת את יושבת ראש הוועדה בעניין הזה, כך שאם קופות החולים עונות בשלילה, נערב את משרד הבריאות, נפעיל עליהם לחץ?
יפעת שאשא ביטון: שנפעיל לחץ, ברור.
<קריאה: זו חברה פרטית שרוצה כסף.
<קריאה: זה לא הקופות.
<קרן איוס: אין איתם בחוזה איזו שהיא התניה שאם יש משהו מטעם הקופה - - -
<מירי כהן: בסדר, אנחנו בודקים את זה איתם.
<מירי כהן: בטיפות החלב שלנו הדבר הזה ירוץ.
<מירי כהן: כל אפשרות.
<יוסף חייק: יש שירות לציבור גם בטלוויזיה הרגילה.
<יוסף חייק: ערוץ 2 וכו', הרי יש.
<יוסף חייק: אפילו היה - - -
איילת נחמיאס ורבין: בזמן לציבור.
יפעת שאשא ביטון: נכון, הקהילתי.
יפעת שאשא ביטון: זמן קהילה.
<יוסף חייק: אז אפשר גם שם לדחוף.
<מירי כהן: זה חלק מהקמפיין.
<מירי כהן: אנחנו נבדוק את כל הדרכים שאפשר.
<מירי כהן: הכל פתוח.
יפעת שאשא ביטון: נכון, חשוב.
<מירי כהן: זאת תחילת הדרך ואנחנו שמחים, אני אומרת שוב, שעוד אפילו התחלנו - - -
<יוסף חייק: שהתחלנו את זה מחדש.
<מירי כהן: בדיוק.
<מירי כהן: והמון תודה לכולם, לנורית, ליוסי ולכולם.
<יוסף חייק: תיכף אני אספר.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ואחר כך פרופסור יוסי חייק.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אז אני אדבר אחרי פרופסור חייק.
איילת נחמיאס ורבין: אני אקשיב לו קודם כל.
איילת נחמיאס ורבין: פרופסור לפני ח"כ.
<יוסף חייק: לא נכניס פה בדיחות מקצועיות, הכל בסדר.
<יוסף חייק: דבר ראשון, אני התייאשתי כמעט, אבל בואו נלך לצדדים החיוביים.
<יוסף חייק: היה גורם משכים קום.
<יוסף חייק: כי אני, ברגע שהתייאשתי, אז פניתי לעשות דברים אחרים.
<יוסף חייק: בנינו יחידת כוויות מבוגרים.
<יוסף חייק: אנחנו מדברים על מניעה, אבל טיפול ילדים – אין טיפול בארץ, שתדעו לכם.
<יוסף חייק: אין יחידת כוויות ילדים בארץ.
<יוסף חייק: הם 50% מכלל הנפגעים.
יפעת שאשא ביטון: זו תקלה.
<יוסף חייק: מי שהעיר אותי - - -
<מירי כהן: מדברים על זה.
<מירי כהן: יש בתכנית להקים יחידה לאומית, כמו שעשו עם מבוגרים.
<מירי כהן: זה בתהליך.
<יוסף חייק: זה בתהליך משנת 2003.
<מירי כהן: בסדר.
<מירי כהן: אתה רואה, דברים קורים, יוסי.
<יוסף חייק: ומשנת 1982.
<מירי כהן: אבל הנה, עובדה שדברים קורים.
<מירי כהן: אתה כמעט התייאשת.
<יוסף חייק: אני כמעט.
<יוסף חייק: הנה, היה לי את נורית מייקלסון, שהיא אחות מרפאה שלנו, שלצערי חווה את הסבל של הילדים בהחלפת חבישות ובצפייה בצלקות.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו הבן של עיתונאי שמסתובב פה בכנסת, אני לא אגיד את שמו, למרות שהוא חשף את זה בצורה פומבית, נכווה בהודו כוויות מאד קשות בכפות הרגליים.
איילת נחמיאס ורבין: הוא הוטס באופן חירום לתל השומר, לשיבא.
<יוסף חייק: אני יודע.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה יודע.
<מירי כהן: הוא טופל אצלנו.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה באמת סיפור קשה מאד.
<יוסף חייק: אז דבר ראשון, עוד פעם, נורית העירה את זה מחדש והפעם באמת הצלחנו.
<יוסף חייק: דבר ראשון בטרם תמיד מאחור, כאלה תומכים ותמכו ועשינו את החוק וזה כבר מאיזו שנה?
<מירי כהן: 2007.
<גלית גלעד: אבל למה כאלה?
<יוסף חייק: כי לא היה שום דבר מוסדר.
<יוסף חייק: משנת 2007 לא הצלחנו להזיז הרבה.
<יוסף חייק: העברנו חוק, הגבלת החוקים וזה.
<יוסף חייק: הגיע הזמן שיפסיק פופוליזם של חוקיות בלי אפשרות אכיפה.
<יוסף חייק: כל אחד מראה כמה הוא העביר.
יפעת שאשא ביטון: יותר ממסכימה איתך.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם פומבית.
<יוסף חייק: אז בדבר הזה אני משתגע, כי כשאני שיפצתי את הבית, ברז עולה 7,000 שקלים, עם שסתום.
<יוסף חייק: זה לא הגיוני.
<יוסף חייק: אז הצלחנו להעביר את זה במתקני הבטיחות של מי עדן והעברנו את זה בכבלים, שלא יהיו יותר ממטר, כי זה מכון התקנים.
<יוסף חייק: אבל אכיפה אחרת במוסדות ציבוריים, כמו גני ילדים, בתי מלון, בתי ספר, לא יודע מה, זה עוד אין.
<יוסף חייק: פנימיות, בתי אבות, את זה עוד אין.
<יוסף חייק: ואנחנו רואים מספיק נזקים.
<יוסף חייק: אבל בואו נחזור לילדים.
<גלית גלעד: אנחנו גם שמענו שיש בעיה עם הבתים.
<יוסף חייק: אז אנחנו התעוררנו לדעתי לפני כמעט שנה.
<יוסף חייק: עם בטרם אספנו בשנה האחרונה, התגייסנו ביחד.
<יוסף חייק: אני מודה לכם, כי בלעדיהם – עוד פעם, חברה – אנחנו מעטים יחסית.
<יוסף חייק: אנחנו מצליחים לדחוף בכוח, כי זה צריך בכוח, את הדברים ושיבא, עם בטרם, התחלנו להרים.
<יוסף חייק: דבר ראשון לא היה קידוד לילדים.
<יוסף חייק: אנחנו לא יודעים באמת כמה ילדים נכווים במדינה.
<יוסף חייק: הנתונים של גרטנר הם לא מלאים.
<יוסף חייק: לדעתי זה פי חמישה, הגענו לכמעט 5,000 בשנה, בניגוד ל-1,000 שמתוכם 500 זה ילדים מאושפזים.
<יוסף חייק: אבל זה חמישה מרכזים.
<יוסף חייק: את רוב הילדים רואים במוקדים, במיון.
<יוסף חייק: משחררים אותם ואנחנו אחרי זה מאשפזים, כשרואים אותם במרפאה, כי הרופאה בקהילה לא מסתדר איתם איזה חודש וכו' וכו'.
<יוסף חייק: את הדברים האלה צריך להסדיר.
<יוסף חייק: עבדנו על זה קצת.
<יוסף חייק: בשיבא עכשיו יש לנו טיפה יותר נתונים.
<יוסף חייק: זה עוד לא נתונים שאני יכול לעשות איתם שום דבר.
<יוסף חייק: זה שאין יחידת ילדים, שניידר שהייתה אמורה להיות יחידת ילדים לא קיבלו את זה על עצמם, כי אין תקצוב.
<יוסף חייק: התקצוב לא מסודר לכוויות ולכן לא משתלם לאף בית חולים להחזיק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבקש את זה חד משמעית במסגרת ה - - -
<מירי כהן: נכון להיום כנראה שבית החולים רמב"ם ייקח על עצמו.
<מירי כהן: זה הסיכום.
<יוסף חייק: הוא אמר שהוא ייקח, גם ברזילי רצה.
יפעת שאשא ביטון: אין כנראה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודה שזה יקרה.
<יוסף חייק: לא אכנס ברמב"ם, כי הם עושים עבודה נהדרת ואני רוצה שייקחו ממני קצת.
<יוסף חייק: אנחנו לא עומדים בזה.
<יוסף חייק: השנה היה לנו, בניגוד לשנים אחרונות, במקום 60, 130 ילדים, כי שניידר לא מקבלים יותר כמעט.
<יוסף חייק: 130 זה אומר שהיה לנו חודש עם 25 ילדים מאושפזים במקביל.
<יוסף חייק: אין לי צוות לזה, חברה, אין צוות.
איילת נחמיאס ורבין: בגלל כוויות?
<יוסף חייק: כוויות, רק כוויות.
<יוסף חייק: 25 ילדים מאושפזים, 25 ילדים שצריכים הרדמה יומית, עם רופאים, עם מרדימים, עם צוות אחיות.
<יוסף חייק: זה שלוש אחיות לכל החלפה כזאת.
<יוסף חייק: בלגן שאין לנו כוח אדם אפילו לדבר הזה.
<יוסף חייק: בואו ניגש לקמפיין.
<יוסף חייק: אני בעד שהקמפיין, אם הוועדה הזאת תוציא מסקנות ותדחף ויעזרו, וברוך השם משרד הבריאות נרתם עכשיו.
<יוסף חייק: צריך להריץ את זה באופן שנתי ולאורך זמן.
<יוסף חייק: המסקנות של הוועדה דאז היו תכנית.
<יוסף חייק: צריך כבר לעדכן את זה לדעתי, כי עברו לדעתי 7-8 שנים מאז הוועדה.
<יוסף חייק: חוץ מלהגיד אין כסף ולא להוציא אותה לפועל, לא יצא מזה כלום.
<יוסף חייק: את הדברים האלה צריך.
<יוסף חייק: אני חושב שאולי האפשרות לשכנע זה שילד כזה שנפגע, תוחלת החיים שלו היא ענקית.
<יוסף חייק: מה שזה עולה למדינה לאורך זמן, אם הוא יפגע באמת, זה מפה עד הודעה חדשה.
<יוסף חייק: בנכויות, בביטוח לאומי, בעזרה, בתקציבים, בעוד ניתוחים, בעוד אשפוזים, בעוד תרופות, בעוד חליפות לחץ.
<יוסף חייק: בעוד כל מה שנדבר, שאת זה אף אחד לא סופר.
<יוסף חייק: אף אחד לא סופר.
<יוסף חייק: אנחנו עכשיו יוצאים – בחודש הבא – עם לייף אקספקטנסי, שאת זה ניסינו לראות, כי הביטוחים יכולים לנצל את זה לרעה.
<יוסף חייק: אין הבדל בתמותה לאורך זמן של מישהו ששרד כוויות.
<יוסף חייק: זאת אומרת שהילדים האלה אמורים לחיות כל החיים שלהם.
<יוסף חייק: זאת אומרת אי אפשר להגיד יאללה, בואו נעביר, כמו את ניצולי השואה וימותו חלק בדרך.
<יוסף חייק: זה לא הולך.
<יוסף חייק: וזה דברים קשים מה שאני אומר, אבל אנחנו רואים את זה מהאינפוינט של המטפלים.
<יוסף חייק: זה נורא ואיום.
<יוסף חייק: והילדים האלה, כמו שאמרו פה, עוברים סבל מטורף.
<יוסף חייק: לנו אין.
<יוסף חייק: היום יש לי קצת יותר כניסה לקהילה החרדית.
<יוסף חייק: אנחנו צופים בני ברק, אלעד.
<יוסף חייק: זה הלקוחות הראשיים.
<יוסף חייק: אבל לירושלים יש להם את שלהם.
<יוסף חייק: השנה הצלחתי להעלות למודעות גם שיש חאפרים בירושלים ובני ברק, שמטפלים לא כשר, לא לפי חוקי משרד הבריאות, לא לפי חוקי המדינה, בדברים שהם אזוטריים לחלוטין, שהם מזיקים לילדים בפני עצמם.
<יוסף חייק: עוד פעם, אני לא גורם מחוקק ולא שופט וגם לא מבצע.
יפעת שאשא ביטון: איך מונעים את זה?
<יוסף חייק: קשה מאד.
<יוסף חייק: קשה מאד, מאד.
<יוסף חייק: אני יכול מדי פעם.
<יוסף חייק: כשמסכנים את חייו של הילד, צריך להבין, כוויה, אני לא יכול להגיד שכל כוויה מסכנת חיים, אבל לי יש ילד עם 10% שמת בטיפול נמרץ בבית חולים במרכז - - -
איילת נחמיאס ורבין: 10%?
<יוסף חייק: 10%.
<יוסף חייק: אפשר למות מזה.
<יוסף חייק: לילדים אין חיסון.
<יוסף חייק: זה משהו אחר לגמרי.
<יוסף חייק: אני לא מעיז לטפל, למרות שעברתי הכשרה בילדים, לטפל בילדים באופן הרצוף.
<יוסף חייק: צריך רופא ילדים ליד הדבר הזה.
<יוסף חייק: הייתה לנו ילדה בתל 16 עם 3% כוויה, כמעט נפטרה משוק ספטי.
<יוסף חייק: הדברים האלה קורים.
<יוסף חייק: אני לא רוצה לתלות את אותה אחת שנותנת את החאפריות במגזר החרדי באיזה שהוא מקום, או את הפרמדיק, סליחה, שנותן איזה שהוא טיפול שהוא החליט שהוא מצוין והוא למד את זה מאותה דתייה בירושלים וזה הפך להיות מסורת.
יפעת שאשא ביטון: איך מפקחים על זה, מירי?
יפעת שאשא ביטון: כי הורה מגיע, הוא לא יודע מי חאפר ומי מקצועי, לצורך העניין.
<מירי כהן: לכן אני אומרת, חד משמעית צריך לפנות רק לגורמים המטפלים המוסמכים ולא לפנות - - -
יפעת שאשא ביטון: איך יודעים?
<מירי כהן: ולא לפנות לשום חאפרים.
<יוסף חייק: מי שעלה על זה כרגע והצלחנו להניע את זה - - -
<מירי כהן: זה הרבה הסברה, ואם יש מישהו כזה – לטפל בו.
<מירי כהן: אבל שום אני אומרת, אם זו גברת שהיא לא אחות, לא רופאה או משהו, כלומר אפילו לא נמצאת באיזה שהוא מקצוע רפואי - - -
<יוסף חייק: גם הפרמדיק הוא לא.
<יוסף חייק: הוא מטפל בדברים שהם אסורים לו.
<מירי כהן: אני אומרת, אם הם לא עברו הכשרה זה מאד בעייתי.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי שנייה, יום אחד אולי אנחנו גם נתפנה ונקדיש זמן למוקדים, מבלי להוציא דיבתם של המוקדים כולם רעה ושל כל הרופאים במוקדים, כי יש שם גם רופאים מצוינים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל ממש ממש לאחרונה אני נתקלתי בבעיה מטורפת במוקד.
איילת נחמיאס ורבין: שבר מאד קשה שטופל בצורה לא טובה במוקד, הפך להיות בעיה פרמננטית.
איילת נחמיאס ורבין: אמנם לא כוויה, שבר פתוח, אבל בעיה פרמננטית.
איילת נחמיאס ורבין: ועוד כוויה?
איילת נחמיאס ורבין: תיכף, כשיפעת תיתן לי את זכות הדיבור, אני אומרת לכם, זה דברים – אני בעצמי עברתי כוויה מאד קשה בנעורי.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר טריוויאלי לטיפול.
<מירי כהן: חד משמעית.
<יוסף חייק: עוד פעם, הדבר היחידי, אנחנו הצלחנו להניע את מחלק ההונאות של משרד הבריאות, שהצליח ללכת, לחקור בעצמו.
<מירי כהן: - - - יש לנו, כן.
<יוסף חייק: נתתי לו קצת רמזים והם הלכו, חקרו והעלו את הפרמדיק הזה.
<מירי כהן: לא, לא, יש לנו את זה.
<מירי כהן: אם המידע מגיע אלינו, יש גם את האגף לאכיפה ופיקוח.
<מירי כהן: יש גם את הנושא של הטעיית הציבור.
<מירי כהן: כלומר, יש כאן כמה כלים.
<מירי כהן: אני אומרת, במגבלות של הכלים, אם הם נמצאים או לא, יש לנו את הכלים האלה.
<מירי כהן: מה שתמיד חשוב אלף מודעות, הסברה, וכשיש את הדברים האלה להביא אותם אלינו, אנחנו נטפל בהם בכל חומרת הדין, בכל מקרה.
<מירי כהן: לגבי המוקד, אני אשמח לדבר איתם בלי שום קשר.
<מירי כהן: תעביר לנו את הפרטים.
<מירי כהן: במקרה הזה אין ספק שצריך - - -
<קריאה: בעיתונות החרדים - - - אותם.
<קריאה: כל העיתונות החרדית - - -
<מירי כהן: בסדר, אז אני אומרת שוב, אנחנו צריכים לראות את המידעים הספציפיים, כי חלק מהמקרים מוכרים לנו וטופלו.
<יוסף חייק: למרבית המזל ליצמן איתנו הפעם, כי זה גם אוכלוסייה בכיוון.
<מירי כהן: נכון, חד משמעית, נכון.
<מירי כהן: לא משנה איפה זה מפורסם.
<יוסף חייק: עוד פעם, יש מגזרים שאין לנו הגעה אליהם.
<יוסף חייק: גם המגזר הערבי, הבדואי, צריך גישה נכונה אליהם.
<יוסף חייק: זה לא - - -
<מירי כהן: נכון, חד משמעית.
<יוסף חייק: בזמנו, בוועדה, הצלחנו להביא פעם אחת את פירר, את צ'ולק פעם אחת.
<יוסף חייק: מי שנחשב, גורם מפנה או רפרנס של אותם דברים, לשם צריך להגיע.
<יוסף חייק: אני לא יודע אם יש צורה חוקית לאכוף את זה, שיגיע המידע הזה באיזו שהיא צורה או להשתמש בכלים שיש למשרד הבריאות ולכל שאר המשרדים, כדי ל - - -
<מירי כהן: לכן זו ההתאמה התרבותית.
<מירי כהן: גם בטיפות חלב, גם בכל מקום שיש.
<מירי כהן: עם מובילי הדעה שלהם, אין ספק.
<יוסף חייק: ותודה על הוועדה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, פרופסור יוסי חייק.
איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל להיות קצרה, ואני באמת מאד ממוקדת בשאלה איך אנחנו גומרים להורים – אני חושבת שזה בטרם מנסים לעשות וזה מה שיפעת ואני מנסות לעשות, באמת איך לגרום להורים יותר מודעות להימנע מכוויות.
איילת נחמיאס ורבין: אני אמנם באמת נכוויתי, לא כשהייתי נערה, אלא כשהייתי חיילת ולמרבה המזל טיפלתי בזה דווקא דרך הרופאה המשפחתית שלנו ולא דרך הצבא ובדיעבד זה היה מזל, כי הצבא היה מטפל בזה בצורה הלא נכונה.
איילת נחמיאס ורבין: כוויות גדולות, מהדרגה הגבוהה, מדרגה 3.
איילת נחמיאס ורבין: כוויות שצריכות להיות מטופלות בצורה מאד מאד מאד מסוימת.
איילת נחמיאס ורבין: לצערי, כשהבן שלי היה בכיתה א' הוא התעקש להכין איתי שניצלים ואני די היסטרית מילדים שנכנסים למטבח והשמן התיז עליו.
איילת נחמיאס ורבין: זה היה – באמת.
איילת נחמיאס ורבין: זה כמובן טופל מאד מאד מהר, בידיים שהטובות של הרופאים בדנה, אבל אתה אומר לעצמך – איך זה יכול להיות שההורים, ואני באמת מאד מאד ממוקדת בזה, שכשעובר סיר של מים עם פסטה אל הכיור - תצאו מהמטבח.
איילת נחמיאס ורבין: באמת, זה כאילו ברמות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לגמרי לגמרי לא מסתירה מכם.
איילת נחמיאס ורבין: מי שיודע, גם בכנסת יודעים, אני יודעת לצעוק.
איילת נחמיאס ורבין: תצאו מהמטבח.
איילת נחמיאס ורבין: אין פה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת את האמת, כי שנייה אחת של ילד, של ילדים שנוסעים על אופניים, של ילדים שטסים על הבימבה, של ילדים שרצים, מתקוטטים והסיר – זה באמת לא בשליטה שלנו.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאני באמת מנסה להבין זה איך אנחנו גורמים.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שנרתם גם לנושא של קופות החולים, גם לנושא של טיפות החלב.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש נושאים שאם אתה מתחיל להפנים אותם אצל הורים - - -
<קריאה: אלינו, אלינו.
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נגיע אליכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסיים את זה ונגיע אליכם.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלמשל כוויות זה אחד הנושאים שבגיל מאד מאד מוקדם, אם מלמדים את ההורים שזה אחד הדברים שהם צריכים להיזהר ממנו, זה מאד מאד יכול לעזור.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ומתוודה, הרבה פעמים פה בוועדה אני אומרת, אני משתחווה לטיפת חלב.
איילת נחמיאס ורבין: דבר אחרון, ואת זה פרופסור חייק יכול להגיד יותר ממני.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש סוגי משחות שהורים יכולים להחזיק בבית, שגם העלות שלהם לא גבוהה, התפוגה שלהם לא קצרה ואני חושבת שבאמת יכולה להיות מומלצות.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא משנה אם אני מחזיקה סילברול מרוב היסטריה בבית, אבל יש ביאפין ומשחות אחרות, לא משנה, משחות שאין סיבה שהציבור יחשוש מלהשתמש בהן, מכל הטעמים המוכרים לכם ואני אומרת למה בעצם לא להגיד, במסגרת הקמפיין אפילו, שתהיה במקרר תמיד משחה מקררת.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, יש המון טעויות נפוצות בנושא של כוויות.
איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים זה מה ההורים מיד עושים.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שרציתי תיכף לשאול.
יפעת שאשא ביטון: שיתנו טיפים.
איילת נחמיאס ורבין: בין אם הם שמים קרח, בין אם - - -
<קריאה: קרח.
<קריאה: משחת שיניים.
<קריאה: גיל.
<קריאה: קפה.
איילת נחמיאס ורבין: בקמח נתקלתי.
<יוסף חייק: הם שכחו את רפי גנות, עם סלמון, - - - הלם ספטי.
איילת נחמיאס ורבין: אז את מבינה?
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת אחת הבעיות הכי גדולות בכוויות.
איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו היינו נופלים ומקבלים מכה בראש היו שמים לנו סכין, להכניס את הבומבה פנימה.
איילת נחמיאס ורבין: זה בערך אותו דבר.
איילת נחמיאס ורבין: אז באמת, זה לא כל כך מצחיק, אבל אני באמת חושבת שלצד זה שהורים יכולים להחזיק משהו שהוא בטיחותי בבית, צריך ללמד אותם מה לא לעשות.
איילת נחמיאס ורבין: זהו, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת נחמיאס ורבין.
<יוסף חייק: דרך אגב, ניסינו להפוך את הסילברול אובר דה קאונטר, עם טבע.
<יוסף חייק: זה לא הלך.
<יוסף חייק: אני לא יודע למה.
<יוסף חייק: צריך ל - - -
איילת נחמיאס ורבין: משחה גאונית.
איילת נחמיאס ורבין: מי ששומע אותנו, שיחזיק את זה בבית.
<יוסף חייק: כן, אבל זה היה פעם.
<יוסף חייק: יש היום דברים יותר טובים, שה םאובר דה קאונטר, שכן אפשר.
איילת נחמיאס ורבין: עוד יותר טובים?
<יוסף חייק: כן.
<יוסף חייק: סילברול יש בעיה קצת עם מזרח תיכון, בגלל שיש הרבה אנשים עם חסר של אנזים מיוחד שיכול לעשות להם רגישות.
<יוסף חייק: אז זו הסיבה העיקרית כנראה, אבל יש משחות אחרות שאפשר לשים.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה ממש חשוב.
<מירי כהן: סליחה, על מה שנאמר מקודם, יש את העלון שאנחנו נפיץ בכל טיפות החלב, דף להורים.
איילת נחמיאס ורבין: בעלון זה כתוב?
איילת נחמיאס ורבין: יש התייחסות למשהו?
<מירי כהן: כתוב מה הטיפול הנכון.
<מירי כהן: לשטוף במים זורמים, פושרים.
<מירי כהן: כלומר כתוב כאן בדיוק.
<מירי כהן: מעבר למניעה, גם איך מטפלים.
<מירי כהן: ושוב תודה לאנשי המקצוע.
<סמדר שזו: ואנחנו נעשה איזו שהיא הדרכה לאחיות בטיפת חלב, שכשהן מעבירות את המסר, אז הן גם תעברנה אותו בעל פה ולא רק ימסרו את זה.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, זה מאד חשוב.
איילת נחמיאס ורבין: יופי, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: טיפות חלב הוזמנו ולא באו.
יפעת שאשא ביטון: וקופות החולים - - -
<קריאה: יש פה נציגות של מכבי.
<קריאה: שאר הקופות לא הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: אפרופו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, את דיברת על הטיגון ועל הילד.
יפעת שאשא ביטון: כל הדברים שפעם לא הבנתי את אמא שלי, היום, ככל שאני כאן אני מבינה אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי אישור לטגן כשהתחתנתי והייתי בת 21.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת עד אז מעולם לא התקרבתי לגז, בטח לא כשיש שמן בבית של ההורים שלי, ואני תמיד זוכרת שסיגרים לא מטגנים בבית, כי זה עלול לעוף, וזה פשוט נשאר.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש דברים שאני לא עושה עד היום, מטעמים של בטיחות.
יפעת שאשא ביטון: זה מלווה אותי וזה נכון.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף זה עניין של מודעות וזה עניין של דברים שמטמיעים.
יפעת שאשא ביטון: תיכף נגיע למערכת החינוך, כי שם יש גם נהלים וכללים שצריך למאד להקפיד עליהם, מעבר לעבודה שעושים עם ההורים, אבל אנחנו תיכף נגיע לשם.
יפעת שאשא ביטון: נציג מד"א, מישהו מכם רוצה לדבר?
יפעת שאשא ביטון: אגב, אנחנו גם נשמח לקבל קצת טיפים, כדי שאולי נוכל להוציא מכאן איזה שהוא מסר של מה עושים ברגעים הראשונים שיש כוויה.
יפעת שאשא ביטון: איזה שהוא מידע שימושי שיוכלו ללמוד מאיתנו.
<אלי יפה: כן, קודם כל תודה רבה.
<אלי יפה: לגבי הכוויות, זה לא רק מים חמים, יש גם שריפות ואז הכוויה היא אחרת לגמרי והמשחק הוא אחר לגמרי.
<אלי יפה: אני רוצה להדגיש, אנחנו מדברים על מקרים שאני יודע שהזמינו אמבולנסים.
<אלי יפה: הרבה מאד כוויות, שוב, 3%, 10% - אלה לא כוויות שיזמינו אמבולנס.
<אלי יפה: מזמינים אמבולנס כבר לכוויות שלא מסוגלים לקחת את הילד על הידיים, או שזה מאד מאד מבהיל.
<אלי יפה: אז ההסתייגות היא שאנחנו מדברים על איזו שהיא קבוצה קטנה.
<אלי יפה: אבל הקבוצה הקטנה הזאת היא לא כל כך קטנה.
<אלי יפה: אם אנחנו מסתכלים באופן כללי על הארץ, זה אכן ביישוביים חרדיים, בלי שום פרופורציה לדברים אחרים.
<אלי יפה: ל"ג בעומר, גם שם יש הרבה מאד כוויות.
<אלי יפה: אני לא יודע אצלכם, אבל בירושלים או בכלל בתפוצה, ל"ג בעומר זה חג מאד בעייתי.
<אלי יפה: שריפת חמץ, גם זה מאד בעייתי.
<יוסף חייק: וניקיונות פסח.
<אלי יפה: כן, ניקיונות פסח, אז זה כבר חומרים - - -
יפעת שאשא ביטון: סנט מוריץ.
יפעת שאשא ביטון: הכוויות שם - - -
<קריאה: הגעלה של הכלים.
<אלי יפה: סנט מוריץ, הנה, כולם יודעים את השם.
<יוסף חייק: גם בסנט מוריץ אף אחד עוד לא טיפל, למרות שהתרענו.
<אביטל אפל פנקס: לא, הורדנו את אחוז החומר הפעיל ל-5%.
<אלי יפה: אוקיי, נכון.
<אלי יפה: אז קודם כל זה תחום אחד שצריך לדעת אותו והנושא הזה של שריפות הוא הרבה הרבה יותר קשה, הרבה יותר מסובך.
<אלי יפה: זה לא רק נרות שבת.
<אלי יפה: במגזר הבדואי הילד הולך ויש אש לחמם והוא עובר ליד.
<אלי יפה: כל הדברים האלה - אני לא מחדש פה כלום, אני חושב שאתם שומעים עליהם - כי אלה מקרים מאד מאד קשים.
<אלי יפה: דווקא במערכת החינוך אנחנו מטפלים בבתי הספר, בתלמידים, השנה היה לנו מקרה אחד, בתוך בתי הספר.
<אלי יפה: לא בחינוך הלא פורמאלי, כי יש בטיולים - - -
יפעת שאשא ביטון: כוויות כתוצאה ממה?
<אלי יפה: מתה חם שנשפך עליו.
<אלי יפה: לא יודע אם זה היה תה או קפה.
<אלי יפה: נוזל חם שנשפך עליו בבית בספר ביבנה.