GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלי יפה: דווקא בחינוך הלא פורמאלי, בטיולים ובדברים כאלה כן מזמינים אמבולנסים ושם מטפלים, למרות שאני יודע שיש הנחיות שלא להדליק אש או לא לחמם מים, אבל בפועל - - -
יפעת שאשא ביטון: מדליקים ומחממים.
<יוסף חייק: יש עכשיו דבר חדש שזה שיעורי בישול בכיתות, עם הגזיות, שזה - - -
<אלי יפה: זה יעלה עכשיו את העקומה.
<יוסף חייק: זה יעלה עקומה בבתי ספר.
<יוסף חייק: אני עכשיו נלחמתי נגד בית הספר של הילדה שלי ולא הרשיתי לה ללכת לבית הספר אותו יום.
<יוסף חייק: הם חיממו עם גזיות בתוך הכיתה.
<יוסף חייק: הגזיות האלה עכשיו זה עוד אסון חדש, של אמישרגז.
<יוסף חייק: של אלה שמנקבים ולא מבריגים.
<אורה יעקב: יש איסור מוחלט על זה.
<יוסף חייק: סליחה?
<אורה יעקב: איסור מוחלט.
<יוסף חייק: אז צריך לבדוק, אבל זה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נסיים את נושא הבריאות ונעבור לנושא החינוך.
<אלי יפה: אז מה שאנחנו נתקלנו זה דווקא בטיולים של תנועות הנוער, שמביאים את הגזיות האלה לתנועות הנוער ושם זה פשוט יוצר שריפה.
<יוסף חייק: בדיוק.
<אלי יפה: זה דבר שצריך לדעת אותו.
<אלי יפה: לכן באמת, שוב אני אומר, האוכלוסייה הכללית היא כמובן רוב האוכלוסייה, אבל כנראה שמבחינת הסטטיסטיקה שלנו – ואני מדגיש – היותר קשה – החרדים והערבים – המגזרים האלה הם הרבה יותר בעייתיים.
<אלי יפה: אם אני משווה מול כל הארץ, הם לבד 50% באירועים היותר קשים.
<אלי יפה: זה דבר אחד.
<אלי יפה: מבחינת טיפול, אנחנו משקיעים בתחום שלנו, בהסברה, בטיפול, הרבה מאד.
<אלי יפה: אגב, במדורות אנחנו מפעילים את נוער מד"א כבר 10 שנים, 15 שנים.
<אלי יפה: בל"ג בעומר הם לא הולכים למדורות שלהם, הם עוברים עם פליירים בכל ה - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קורה אם מישהו נכווה, מקבל כוויה מאש, לצורך העניין?
<אלי יפה: דבר ראשון זה לכבות את האש.
<אלי יפה: קודם כל לכבות.
<אלי יפה: לגלגל אותו על חול, לחנוק את האש, זה הדבר הראשון.
<אלי יפה: לפני זה אין מה לעשות שום דבר אחר.
<אלי יפה: אחר כך לדאוג לנתיב אוויר.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כיבינו את האש, יש חולצה דבוקה לגוף.
<אלי יפה: לא להוריד.
<אלי יפה: להשאיר את החולצה כמו שהיא.
<אלי יפה: בשלב הראשון, אחרי שמכבים את האש, זה לדואג לדרכי אוויר.
<אלי יפה: גם אם נראה שהוא בסדר, הרבה פעמים הוא נושף אוויר חם מאד פנימה והכוויות הן פנימיות.
<אלי יפה: לכן במקרים האלה להזמין אמבולנס כמה שיותר מהר, כי אם נצליח לפתוח לו נתיב אוויר עוד בשטח, בלי יותר מדי מונחים, אבל אם נצליח להכניס לו צינור ולהנשים אותו לפני שמתחילות בצקות קשות, אז יש לו סיכויים הרבה יותר טובים לחיות אחר כך; וגם אם לא, להעביר אותו כמה שיותר מהר לחדר מיון.
<אלי יפה: אסור להשהות פצוע כזה.
<אלי יפה: שוב אני אומר, כיבו את האש, ונראה שהוא בסדר, יכול להיות שהוא נשם אוויר חם מאד.
<אלי יפה: אחרי פתיחת נתיב אוויר זה לשטוף במים.
<אלי יפה: מים נקיים.
<אלי יפה: זה מה שהכי זמין, הכי מהיר.
יפעת שאשא ביטון: על הבגדים, על הכל ולהשאיר אותו.
<אלי יפה: כן, ולא להוריד טבעות ולא לנסות לבזבז את הזמן עם כל מיני דברים כאלה ואחרים.
<אלי יפה: פשוט לשטוף במים וכמה שיותר מהר לפנות.
<אלי יפה: זה החלק החשוב.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה בכוויה של מים חמים?
יפעת שאשא ביטון: הרי הנטייה היא – ואני אומרת את זה מניסיון, ממקרים שהיו – נשפכים מים רותחים על הילד, הילד גם לבוש, אתה יודע, האינסטינקט לקחת לתוך מים, כמו שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שזה לא - - -
<אלי יפה: אם זה לא נבדק.
<אלי יפה: שוב, אם הבגד לא נדבק, זה משהו אחד.
<אלי יפה: אבל אם הבגד נדבק לעור, זו כוויה דרגה ב' ומעלה.
<יוסף חייק: זה לא רלבנטי.
<יוסף חייק: העור הזה ייתלש בכל מקרה.
יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה.
יפעת שאשא ביטון: האינסטינקט של ההורים זה להפשיט, אני זוכרת במקרה ההוא את הג'ינס.
<יוסף חייק: אז הפשיטו אותו.
<יוסף חייק: את יודעת, התיאור – הרופא תלש ממני את העור – העור הזה נתלש בכל מקרה.
<יוסף חייק: הוא ייתלש בכל מקרה ברגע שהייתה שלפוחית.
יפעת שאשא ביטון: להוריד את זה?
יפעת שאשא ביטון: זה מומלץ להוריד את הבגד באותו רגע?
<יוסף חייק: כשזה קורה צריך לנסות ולקרר את המקום.
<יוסף חייק: זה לא משנה בכלל.
<יוסף חייק: אני גם לא הייתי נכנס לטיובס.
<יוסף חייק: לקרוא לאמבולנס, הוא יידע מה לעשות.
<יוסף חייק: מבחינת הטיפול בשטח - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עכשיו, אתה יושב במסעדה, נשפכת כוס מים - - -
<יוסף חייק: לשפוך על זה מים קרים.
<יוסף חייק: לא קרח לא כלום.
<אלי יפה: כן, לשטוף במים.
<אלי יפה: לקחת ישר את הקנקן מהשולחן ולשטוף במים.
<אלי יפה: זה הדבר המהיר ביותר לקרר חזרה.
<יוסף חייק: ואחרי זה לגשת למי שצריך או לחבוש עם משהו סטרילי עד שמגיעים למקום שיטפלו.
<יוסף חייק: אין צורך ללכת ולעשות פה טיפולים.
<יוסף חייק: זמני הפינוי בישראל בזכות מד"א - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עזרה ראשונה.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו זה קורה.
<אלי יפה: לשטוף במים.
<אלי יפה: פשוט לשטוף במים נקיים.
<יוסף חייק: אז אני אומר, לשטוף מים קרים.
יפעת שאשא ביטון: ואז לפנות לעזרה.
<יוסף חייק: נכון.
<נורית מייקלסון: מים זורמים.
<נורית מייקלסון: לפתוח את ברז המים, שהמים יזרמו.
<יוסף חייק: מים או קנקנן.
יפעת שאשא ביטון: ואז פנייה לעזרה.
<אלי יפה: כן, ישר, בדיוק.
<אלי יפה: כמה שיותר מהר, זה ימנע את ההחמרה.
<אלי יפה: כמה שיותר מהר.
<יוסף חייק: יש לנו מזל גם שיש את מד"א, כי זמני פינוי, גם באש, הם מאד מאד קצרים בארץ.
<יוסף חייק: יש לנו מזל גדול.
<יוסף חייק: של מד"א ושל מדינה מאד מאד קטנה.
<יוסף חייק: זמני פינוי של 20 דקות, רבע שעה.
יפעת שאשא ביטון: ביקרתי במד"א, אני יכולה להעיד, זה היה מדהים.
<יוסף חייק: זמני פינוי מקסימאליים.
<אלי יפה: אם הנפגע זמין, בשטח הוא 10 דקות לכל היותר, 10 דקות הוא במיון.
<אלי יפה: רק מה, צריך כן לדאוג להפסיק או לכבות לו את האש, אם הוא בוער ולשפוך עליו מים.
<אלי יפה: תורן המוקד יודע להנחות.
<אלי יפה: זאת אומרת מרגע שמישהו חייג 101, תורן המוקד כבר ייתן לו הנחיות טלפוניות, המערכת מזניקה את האמבולנסים ללא שום קשר ותורן המוקד יודע להנחות.
<אלי יפה: אבל אלה כללים מאד מאד בסיסיים, מאד פשוטים.
<אלי יפה: דווקא במקרים האלה אלה דברים מאד פשוטים, שכן, צריך להנחיל אותם כמה שיותר על האוכלוסייה וזה ימנע נזק.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לנציגי מד"א.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לצד החינוכי של השולחן, מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: המפגש שלי איתם בכל ההקשר של הימנעות זה באמת בעיקר בגנים או במעונות.
יפעת שאשא ביטון: כוסות התה והקפה שנהוג להיכנס איתן.
יפעת שאשא ביטון: יש את התמונות הקלאסיות גם של מורות או מורים שנכנסים עם כוס הקפה.
יפעת שאשא ביטון: אז הסכנה בעצם שזה יישפך על הילד.
יפעת שאשא ביטון: ובכלל, היכולת שלכם לתווך גם את כל נושא ההסברה להורים, במיוחד בגיל הרך, אני חושבת שהיא יתרון מאד משמעותי ואתם בהחלט יכולים להצטרף למעגל שמסייע בזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם המעונות ואחר כך נעבור למשרד החינוך.
<יוסף חייק: הרבה פעמים זה גם לא ההורים, אלא הילדים הגדולים יותר שיעבירו את זה.
<יוסף חייק: הילדים הגדולים יותר הם לפעמים הגורם ה - - -
יפעת שאשא ביטון: השגרירים הכי- - -.
<גלית גלעד: יש פה גם מעונות.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, כולם פה, אל תדאגו, אני אתכם.
<קרן איוס: אני רק אעשה סדר.
<קרן איוס: אנחנו לא מעונות, אנחנו גנים פרטיים שאצלנו המצב הוא תמיד הכי קטטוני.
<קרן איוס: כי יש הרבה מסגרות שמתקיימות בבתים, משפחתונים כאלה של מישהי שאוספת כמה ילדים לבית והמקום הוא לא בטיחותי בעליל.
<קרן איוס: הוא מוכשר כבית, הוא לא מוכשר כמסגרת חינוכית.
<קרן איוס: במעונות עוד יש איזה שהם נהלים סטנדרטים, רשימות, דרישות, הדרכה, ציפיות.
<קרן איוס: זה לא קורה אצלנו.
<קרן איוס: אבל לפחות אלה שמוסדרים בתוך הארגון עוברים קורס עזרה ראשונה בתחילת שנה, כל שנה.
<קרן איוס: השנה העברנו 26 מפגשים, כפול 3 סבבים.
<קרן איוס: בערך 1,500 סייעות עברו קורס עזרה ראשונה על ידי מד"א, מה שאומר שכל מי שנמצא בתוך המערך החינוכי, מקבל הדרכה.
<קרן איוס: עכשיו אני אומר, בואו, תעמיסו עלינו.
<קרן איוס: אמיתי אני אומרת.
<קרן איוס: גייסו אותנו.
<קרן איוס: במיוחד במגזר הפרטי, מגילאי אפס עד 3, זה נחמד ששמים בטיפת חלב.
<קרן איוס: יש זרם חדש של אמהות שלא מחסנות.
<קרן איוס: לא מגיעות בכלל לטיפת חלב.
<קרן איוס: אמא מגיעה עם תינוק בחודשים הראשונים עם גודש, כואב לה, יש לה עוד תינוק בבית, או ילד שהיא צריכה להוציא מהצהרון.
<קרן איוס: היא באה, היא מחסנת, היא בורחת.
<קרן איוס: אני רואה את זה.
<קרן איוס: אומרים להן תמתינו חצי שעה אחרי החיסון.
<קרן איוס: לא חצי שעה ולא כלום.
<קרן איוס: האחות מסתובבת, האמא הזאת כבר לא שם.
<קרן איוס: היא כבר רצה לשים את ארוחת הצהריים.
<קרן איוס: לא מעניין אותם כל העיתונים, הג'ורנלים והפליירים שיש שם.
<קרן איוס: אבל כשגננת, שהיא ראש פירמידה של מסגרת שיש בה אמהות וילדים וצוות, תיתן את זה ביד עם האמא בתחילת שנה, או תשים איזו שהיא תיבת שירות כזאת בכניסה לגן ותבקש לקחת או אם אתם תתנו לנו, תאפשרו לנו קישור לדף נחיתה ואנחנו נכניס את זה אצלנו, נעביר את זה בניוז, במיילים, בקבוצות הווטסאפ של הגננות.
<מירי כהן: אנחנו נעשה את זה בשמחה רבה.
<קרן איוס: אז אנחנו לגמרי נתגייס לתוך הדבר הזה, כי אנחנו אמונים על כמעט חצי מיליון ילדים שלא יושבים פה על השולחן.
<קרן איוס: לא יושבים על השולחן.
<קרן איוס: הם מתחת לשולחן.
<קרן איוס: אני אתן לכם שתי דוגמאות מהמגזר שלנו.
<קרן איוס: לפני שנתיים אני טיפלתי בתביעה בגן ילדים באילת, של סייעת שנשארה עם ילדה אחת בסוף היום.
<קרן איוס: ההורים שלה איחרו לקחת אותה, בת שנה וחודשיים, והסייעת שמה את כל הפטמות של כל הבקבוקים בפיילה כזאת, שמה מים רותחים כדי להרתיח והיא הניחה את זה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אוי, כן, כדי לחטא אותם.
<קרן איוס: כשההורים של אותה תינוקת צלצלו בדלת ובזמן שהיא הלכה לפתוח, הילדה פשוט הפכה את כל הקערה.
<קרן איוס: זה נגמר באחריות נזיקית קשה עם רשלנות.
<קרן איוס: אותה סייעת ישבה שנה וחצי בכלא, אבל זה לא משהו שיקרה להורה.
<קרן איוס: אם אנחנו נגדיל את המודעות, גם קרה למשפחה אצלי בגן שילד טיפס בשבת על השיש, להוציא חטיף לאח שלו ונתקלה לו הרגל במיחם שבת, מיחם שבת.
<קרן איוס: 100 מעלות רתיחה, מלא, ב-30 ליטרים מים והילד הזה היה שלושה חודשים מורדם, מונשם, בחבישות לחץ.
<קרן איוס: ואם אנחנו כבר קבוצת תמיכה, אז לי יש 37% כוויה בגוף, עם השתלות עור מכף רגל ועד ראש.
<קרן איוס: אז אני דוגמא חיה למשהו כזה כתוצאה מתאונת דרכים, שזה גם משהו שנכנס לסטטיסטיקה ואנחנו פחות ופחות רואים את זה אצל הקטנטנים.
<קרן איוס: אבל מוגנות זה משהו שצריך לעטוף אותו.
<קרן איוס: לגמרי.
<קרן איוס: סליחה שאני אומרת, אני לא מבטלת.
<קרן איוס: אני לא אחכה לקמפיין של משרד הבריאות בפייסבוק.
<קרן איוס: לא כל ההורים נגישים לזה.
<קרן איוס: זה עף להם בדפים, בין הפרופורציה והסרת שיער וציפורניים, שרצים להם בתוך הדף.
<קרן איוס: אם עולה כתבה כזאת, שעלתה אתמול, שהיא מאד בולטת וכולם אומרים וואי, איזה עצוב, כואב הלב.
<קרן איוס: בצהריים הם כבר אוכלים פלאפל והם שוכחים.
<קרן איוס: אבל אם הגננת תזמין אותם לקורס עזרה ראשונה עם הדרכה ואם היא תחלק את הפלייר והיא תעשה בלוח התכנון השנתי שלה כל רבעון להעלות את זה לסדר היום, ולא צריך לחכות למקרה כדי לדבר עליו.
<קרן איוס: תשתמשו בנו.
<קרן איוס: זה כבר לא נעים לבקש.
<קרן איוס: אני אומרת, תעשו את החיבור הזה.
<מירי כהן: את יודעת, אתם השגרירים שלנו.
<מירי כהן: מנושא שכחת הילדים, ולא במקרה אני אומרת, אתם תכנסו לזה, תקבלו את כל החומרים בשמחה ובאהבה.
<קרן איוס: תנו לנו כלים.
<קרן איוס: אתם מוציאים פליירים, תנו לנו לצלם.
<מירי כהן: אתם תקבלו את זה.
<מירי כהן: הוא עדיין בעבודה.
<קרן איוס: בשמחה.
<מירי כהן: כבר יש לנו את האימייל שלך וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אז באמת, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: קרן היא נקודת אור.
יפעת שאשא ביטון: היא קרן אור בכלל בדיונים - - -
<מירי כהן: היא תמיד, נכון.
<מירי כהן: אנחנו נשמח.
<מירי כהן: הלוואי וכל הארגונים היו ככה.
יפעת שאשא ביטון: שקשורים לכל הנשוא של בטיחות ילדים.
יפעת שאשא ביטון: היא שמה את הדברים כמו שהם על השולחן ואתם יודעים, אנחנו לא רגילים לשמוע – תשתמשו בנו, תעזרו בנו.
יפעת שאשא ביטון: ככה, להתחנן להיות שם.
<מירי כהן: זה הפוך.
יפעת שאשא ביטון: ובאמת, תיצרו את התקשורת ביניכם, תעבירו את החומרים.
<קרן איוס: אנחנו עושים את זה בהתנדבות.
<קרן איוס: לא יוצא לנו מזה כלום.
יפעת שאשא ביטון: יוצא לנו, אנחנו מגנים על הילדים שלנו.
<קרן איוס: יש לנו אינטרס משותף.
<קרן איוס: בכייף.
יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה רבה, קרן, על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: נציגה של משרד העבודה והרווחה, בבקשה, סוהיר.
<סוהיר שקור: שמי סוהיר.
<סוהיר שקור: מבחינתנו, ממשרד העבודה והרווחה, אני צריכה להתרגל עכשיו.
<סוהיר שקור: היינו כלכלה וזה לא פשוט.
יפעת שאשא ביטון: אל תתרגלו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים מה יקרה, את יודעת.
<סוהיר שקור: אבל לעת עתה חייבים להתרגל, אין ברירה.
יפעת שאשא ביטון: סתם, זה בהומור.
יפעת שאשא ביטון: שלא תהיינה אי הבנות.
<סוהיר שקור: מבחינת הנושא של הכוויות, באמת הוא מוסבר אצלנו מאד יפה.
<סוהיר שקור: הנושא מוסדר.
<סוהיר שקור: גם במעמד מתן הסמל אנחנו מאד מאד מקפידים.
<סוהיר שקור: מעון לא מקבל סמל אם אנחנו לא מקבלים אישור על התקנת וסט להגבלת טמפרטורת המים בתוך המעון.
<סוהיר שקור: אין כזה דבר.
<סוהיר שקור: במהלך השנה בפיקוח השוטף, אנחנו גם מוודאים שהמערכת תקינה.
<סוהיר שקור: מבקשים אישורים שהמערכת תקינה והיא צריכה להיבדק לפחות פעם בשנה.
<סוהיר שקור: אז זה מבחינת הגבלת טמפרטורת המים.
<סוהיר שקור: מבחינת ההנחיות, גם יש לנו הנחיות.
<סוהיר שקור: חל איסור מוחלט על הכנסת מים חמים לכיתות, במיוחד בכיתות התינוקות, איסור מוחלט.
<סוהיר שקור: אסור אפילו להכין מזון לתינוקות - - -
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות במיוחד שם ובמיוחד בכיתה של 1 עד 2 וגם של 2 עד 3.
יפעת שאשא ביטון: הם כולם באותו סל.
<סוהיר שקור: נכון, אבל תמיד הרעש הוא בתינוקות, כי צריכים להכין את המזון לתינוקות, את הבקבוקים של החלב.
<סוהיר שקור: אז אנחנו אוסרים.
<סוהיר שקור: יש הנחיות ברורות.
<סוהיר שקור: אפילו בעניין עגלת המזון, הכנסת מזון לכיתות.
<סוהיר שקור: העגלה צריכה להיות עם מעצורים, שחלילה לא תיפול.
<סוהיר שקור: גם בעניין הדוודים, אסור שהם יהיו בתוך המעון.
<סוהיר שקור: כולם מעלים אותם על הגג.
<סוהיר שקור: אנחנו מאד מקפידים ויש אכיפה ואם אנחנו מגלים, מיד מטפלים.
אורי מקלב: לא כל כך הבנתי, איך אפשר מעון בלי מים חמים?
<סוהיר שקור: מים עם הגבלת הטמפרטורה.
יפעת שאשא ביטון: יש מים חמים בהגבלת טמפרטורה.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך שזה יהיה ברתיחה, שגורמת ל - - -
<יוסף חייק: מה שהגענו להסכמה בזמנו, כשהעברנו את החוק - - -
אורי מקלב: זה סוג מיוחד של דוודים שהם מגיעים עד - - -
<יוסף חייק: לא, הדוודים נשארים עם 100 מעלות.
<יוסף חייק: הם חייבים להיות גם ב-100 מעלות, כי אחרת יהיו זיהומים במים.
<יוסף חייק: המים בנקודת היציאה עוברים ערבול לפני, על ידי מערבל מיוחד.
<יוסף חייק: פשוט ממזגים את הקרים עם החמים, כמו שיש בתמי 4 מיקס, בלי לעשות להם פרסומת, ואז יוצאים מים שהם סבירים לשתייה או לרחצה או למגע.
<יוסף חייק: לוקח 10 דקות ב-50 מעלות, ליצור כוויה מדרגה שלישית.
<יוסף חייק: לוקח שנייה ליצור ב-70 מעלות, שזה כוס תה.
<יוסף חייק: אז זה ההבדל.
<יוסף חייק: ולכן כל העסק הזה הוסדר.
<יוסף חייק: היו פה הרבה ויכוחים גם בכנסת עד שזה הוסדר סוף סוף.
<יוסף חייק: אז רק אכיפה של הדברים האלה תעזור.
אורי מקלב: ואם נקודת היציאה היא 50, אז זה לא מחטא, אז מה הועילו חכמים?
<יוסף חייק: זה לא צריך לחטא.
<יוסף חייק: אנחנו נמסים, חס וחלילה, כשמישהו חולה, הילדים שלנו חולים, אנחנו מודאגים כשהטמפרטורה שלהם מגיעה ל-40, כי 42, החלבונים שיש לנו בגוף נמסים, כולל המוח.
<יוסף חייק: אז לא צריך בעצם לעבור את ה-45 מעלות אפילו.
<יוסף חייק: עוד פעם, בשימוש, כשנכנסים למקלחת - - -
אורי מקלב: חיטוי של מוצץ שנפל על הרצפה.
<יוסף חייק: אם מחטאים אותו, את זה אפשר במים רותחים, אבל לא חייבים חיטוי.
<מירי כהן: מדברים על הברזים.
<יוסף חייק: לסטריליזציה יש מתקנים בלי מים חמים בכלל.
<יוסף חייק: אפשר במיקרו.
אורי מקלב: זה מה שקיים במעונות?
<אביטל אפל פנקס: 45 מעלות.
אורי מקלב: יש מתקני סטריליזציה?
אורי מקלב: יש הכנת מטרנה במים יותר פושרים?
אורי מקלב: זה אולי כן, מטרנה אולי כן אפשר.
<יוסף חייק: מטרנה הם לא אמורים לשתות תה רותח.
אורי מקלב: מטרנה לא, אני יודע.
<אביטל אפל פנקס: לא מדובר על הקומקומים, מדובר על הטמפרטורה של מי הברזים.
יפעת שאשא ביטון: מחטאים את המוצץ ושורפים את הילדים.
<מירי כהן: במיי ברז, לא בקומקום.
<יוסף חייק: במי ברז, לא בקומקום.
<אביטל אפל פנקס: מי הברז, מדובר על מי הברז.
<אביטל אפל פנקס: זה 45 מעלות במקומות רגישים כמו מעונות יום וגני ילדים, ו-55 מעלות בבתי מגורים חדשים.
<אביטל אפל פנקס: זה משנת 2007 ובאמת השנה האם זה נאכף.
אורי מקלב: אבל הכוויות נעשו דרך ברזים שנפתחו, או על ידי מתקנים כאלה שנפלו - - -
יפעת שאשא ביטון: שאלה חשובה.
<אביטל אפל פנקס: יש גם.
<אביטל אפל פנקס: כל מיני.
יפעת שאשא ביטון: יש מווסתים.
<יוסף חייק: מיחמי מים, בעבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, זו גם סוגיה שאנשים לא מודעים לה בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אם את כבר מעלה, אז חשוב כן לחדד את זה ולראות איך מוציאים החוצה.
<קרן איוס: כן, לגמרי.
<קרן איוס: טיפלנו בזה.
<קרן איוס: זו סוגיה שנתקלנו בה.
יפעת שאשא ביטון: צינורות מים, נראה תמים לחלוטין.
<קרן איוס: כן, צינור שעמדו בו מים בשמש ופתחו אותו כדי להרטיב את הילדים בקיץ.
<קרן איוס: גן של 10 פעוטות, כולם הגיעו ל - - -
יפעת שאשא ביטון: הזרם הראשוני הוא מאד מאד חם.
<יוסף חייק: מיחמים זה סיפור אחר.
<יוסף חייק: מיחמים בעבר יוצרו משום מה על שלוש רגליים.
<יוסף חייק: אני לא יודע מי החליט ששלוש רגליים זה יותר יציב משטוח.
<יוסף חייק: החדשים אמורים להיות שטוחים עם סגר בטיחות לא בכוח כבידה, מה שהיה פעם.
<יוסף חייק: אני מקווה שבכל ישיבה, בית חרדי וכו', שיש מיחם, שהם יחליפו את המיחמים.
<יוסף חייק: אין צורה לאכוף את זה.
אורי מקלב: למה אתה מתייחס לחרדים, אני לא הבנתי.
<יוסף חייק: כי זה כוויות שבת.
<יוסף חייק: יש לזה מונח.
<מירי כהן: כן, יש המון.
יפעת שאשא ביטון: כן, חבר הכנסת אורי מקלב, בסקירה שבעצם עושים בנתונים - - -
<יוסף חייק: אתה נכנסת קצת באמצע.
אורי מקלב: כן, אבל מה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז מגזרים שבהם יש מאפיינים שונים של פגיעות.
יפעת שאשא ביטון: בחברה החרדית אנחנו רואים שמיחמי השבת מהווים פוטנציאל לכוויה.
יפעת שאשא ביטון: דה-פקטו זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא תחושת בטן.
אורי מקלב: למי שלא יודע, שמי שלא משתמש במיחמים זה לא רק בחברה החרדית, זה החברה הדתית.
יפעת שאשא ביטון: חרדית, דתית, כן.
<יוסף חייק: לא הבחנתי בין חרדים לדתיים.
<יוסף חייק: אני לא באתי עכשיו לזה, אני באתי לדבר - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא האשמה, זה להיפך, ממקום של לתת מענים ייחודיים לכל מגזר.
יפעת שאשא ביטון: בחברה הערבית יש את ההנחיות - - -
<יוסף חייק: אז ניקח את המגזר הבדואי, שמכינים קפה עכשיו על - - -
אורי מקלב: לא רק בחרדי, לכל מי שמשתמש במיחמי מים.
<יוסף חייק: אז אני אומר המיחמים, שיהיו תקניים.
<יוסף חייק: זה הכל.
<יוסף חייק: מה שבאתי להגיד זה שמיחם צריך להיות תקני.
אורי מקלב: אנחנו נזהרים על נשמרתם מאד על נפשותיכם לא פחות מנושא של שבת.
אורי מקלב: לא פחות.
<יוסף חייק: אבל העובדה היא שנוצרה - - -
אורי מקלב: העובדה שיש פגיעות מכל מה שאנחנו עושים, יכול להיות גם ממיחם שבת וגם ממכשולים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו דנים בוועדה המכובדת הזאת גם - - -
<יוסף חייק: אדוני, סליחה - - -
יפעת שאשא ביטון: נתנו דוגמאות גם למסעדה שאתה יושב בתמימות, באת לבלות, עוברת מלצרית מעליך או מעל הילד ונשפכת הכוס.
<יוסף חייק: אני מתנצל, אבל מבחינה מדעית, אם בדקנו את זה ובדקנו את זה, מיחמים שאינם תקניים הם גורם לכוויה, נקודה.
<יוסף חייק: אם הם יהיו תקניים, הם יעשו פחות.
<יוסף חייק: יש בעיה באכיפה של מיחמים ישנים, של מעל ל-10 שנים בבתים של חרדים או דתיים או שמחזיק מיחם.
<יוסף חייק: לפעמים גם לי יש בחגיגה של ההורים שלי מיחם גדול.
יפעת שאשא ביטון: כשמגיעים לסבתא יש שם מיחם.
<יוסף חייק: בסדר גמור.
<יוסף חייק: אז אני אומר, צריך להחליף את המיחמים האלה ואין צורה לאכוף את זה.
אורי מקלב: בכל מי שמשתמש במיחם מים.
אורי מקלב: חרדים, לא חרדים.
אורי מקלב: אני לא יודע.
אורי מקלב: החרדים לא פחות חרדים לשלומם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, זה בכלל לא מהמקום הזה, חבר הכנסת מקלב.
<יוסף חייק: זה לא עקרוני עכשיו.
<יוסף חייק: המטרה היא מניעה ואנחנו תוקפים את זה בכל צורה אפשרית.
<יוסף חייק: אם זה על ידי תקנון, אם זה על ידי עשייה ואם זה על ידי הקמפיין שעכשיו אנחנו מנסים להשריש פה, כדי שיפגעו פחות.
אורי מקלב: מאה אחוז.
<גלית גלעד: ועדיין צריך לשים לב שזה לאו דווקא מיחמים.
<גלית גלעד: זה הרבה דברים יותר פשוטים, חבר הכנסת מקלב.
<גלית גלעד: יש סיפור אמיתי מלפני חודשיים, היא החזיקה את התינוקת, היא החזיקה את כוס התה והיא רקדה איתה.
<גלית גלעד: היא רקדה איתה, כי היא אוהבת את התינוקת שלה וזה מה שקרה והם הגיעו אליו.
<גלית גלעד: מאד פשוט.
<גלית גלעד: כוס תה.
<גלית גלעד: גוף קטן, נסגר הסיפור.
<יוסף חייק: סבתא עם חמין, שהילד טיפס ושני הילדים שלה סיימו בתוך שיר החמין.
<יוסף חייק: שניים.
יפעת שאשא ביטון: ממש עמי ותמי.
<נורית מייקלסון: יש לי שאלה לגבי המעונות.
<נורית מייקלסון: בימי היערכות, מעבר לכל האוכל והחימום, אתם מדברים גם על כוסות הקפה של הצוות?
<נורית מייקלסון: כי אם תסתכלו בתמונה הזאת, זאת תמונה שאני צילמתי אותה, של תינוק בן שנה ועשרה חודשים שהיה במעון תקני והכל.
יפעת שאשא ביטון: כן, בזה פתחנו.
יפעת שאשא ביטון: באותן כוסות שנכנסים איתן.
<נורית מייקלסון: ועם הכוס קפה.
<קרן איוס: אני מכירה את המקרה וגם מכירה את ההתנהלות בשוטף.
<קרן איוס: אני יכולה להקריא לכם את הנהלים מתוך הנהלים, להעלות את הקובץ.
<קרן איוס: זה מופיע שם.
<קרן איוס: זה בדרגת חובה.
<קרן איוס: זה אפילו לא בדרגת רשות.
<קרן איוס: הבעיה היא שבשוטף, אם לא מתקיים רענון לנהלים או סוג של – גם לא אכיפה - ביקור, פיקוח, מישהו שייכנס ויעשה לזה איזו שהיא תזכורת - - -
יפעת שאשא ביטון: מעקב.
<קרן איוס: או מעקב.
<קרן איוס: זה הולך.
<קרן איוס: זה שיטת מצליח.
<קרן איוס: את יודעת פעם אחת הלך לי טוב, פעם שנייה הלך לי פה טוב ויש לי כנראה איזו פינה שהיא פינת מזל, ששם הכוס יכולה לעמוד.
<קרן איוס: עד ש-.
<קרן איוס: אז לכן אני אומרת, בואו תעזרו לנו להיכנס לתוך לו"ז מסודר, שאנחנו נעלה את זה יחד עם הקמפיינים, לפני הקמפיינים, אחרי הקמפיינים.
<קרן איוס: שיישאר בתודעה, ככה, עם הדברים המזעזעים, שאולי זה מה שיעשה את הדברים יותר חזקים.
<קרן איוס: ואנחנו נעשה השתדלות.
יפעת שאשא ביטון: איפה סוהיר, יצאה?
יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול אותה משהו.
<קריאה: היא תיכף תחזור.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול אותה עוד כמה דברים.
יפעת שאשא ביטון: אני אחכה לה שהיא תחזור.
יפעת שאשא ביטון: אבל כן, אני מסכימה קרן, הסיפור הוא באמת של מעקב ואכיפה, אפילו ברמות של שימועים.
יפעת שאשא ביטון: המטפלות צריכות להבין שזה ייהרג ובל יעבור, נקודה וככה בעצם להתייחס לזה.
<קרן איוס: תשמעו, הגן הזה שלנו, זה שהמטפלת שם נאסרה, זה היה תקדים.
<קרן איוס: ממש כאילו הוכחה שם רשלנות מעל לכל ספק.
<קרן איוס: אבל אפילו החוק לא אפשר יותר ממה שהיא קיבלה ואז ההורים גם תבעו אזרחית וגם קיבלו איזה שהוא פיצוי כספי.
<קרן איוס: אבל לילדה, ששפכה עליה את הפיילה מפה עד פה, שהכניסו לה צינור לנשום, כי כל מערכת הנשימה שלה פשוט נעלמה בשנייה, זה כבר לא יעזור.
<קרן איוס: אז אני אומרת, הדברים צריכים ללכת בהלימה.
<קרן איוס: קשה מאד גם מול הורים, אני אומרת לך.
<קרן איוס: זה משהו שאי אפשר להעניש מישהו פעמיים.
<קרן איוס: כשהילד שלך נכנס למצב כזה, כשאתה הגורם, זה עונש מספיק, אבל לפחות במערך הציבורי - - -
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא מניעה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים להעניש אף אחד, אנחנו רוצים למנוע.
יפעת שאשא ביטון: למנוע.
<קרן איוס: לא, לא, הוא מניעה, אבל צריך גם לקחת אפילו את התקדימים, אולי זה יעזור.
<קרן איוס: כי מטפלת ששמה את כוס הקפה - בחלום היא חושבת שחלילה היא יכולה לשבת על זה 18 חודשים.
<קרן איוס: היא בכלל לא שם.
<נורית מייקלסון: צריכה להיות מודעות לזה.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה הסיפור, מודעות.
<נורית מייקלסון: ברוב התגובות בפסייבוק ההורים אמרו שזה לא יתכן, שעשו אילוסטרציה ועם כוס קפה זה לא יכול להיות.
<יוסף חייק: יש רק נתון לדעת, שבארצות הברית, על ידי תכניות מניעה הורידו 50% מכלל הנפגעים.
<יוסף חייק: 50%.
<יוסף חייק: זה לא מדובר באחוז או שניים.
<יוסף חייק: זה לא לסרטן, זה 50% מכלל הנפגעים וזה הרבה מאד.
יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות ולפמפם את זה כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: סוהיר, יש ל י שאלה/בקשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם אתם תפנו למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם אתם תבקשו את העלונים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שגם משרד הרווחה, אם צריך אפילו, ישתתף בעצם בכל הנושא של השכפול של זה, של ההפצה של זה.
יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות פה התגייסות של כולם, כדי שאנחנו נגיע לכל הורה והורה וגם כמובן לכל מטפלת ומטפלת, כי זאת הדרך.
יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור של המודעות והסיפור של ההפצה וההסברה והכל.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת את ההירתמות שלכם.
<סוהיר שקור: נשמח לקבל את החומרים ואנחנו נפיץ את זה אותם במעונות.
יפעת שאשא ביטון: בכל המעונות.
<סוהיר שקור: בשמחה רבה וגם נעלה אותם לאתר שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ולרענן את הנהלים ולהסביר שיהיה פיקוח ולהסביר את החשיבות.
<קרן איוס: אפשר לבקש גם משהו ממד"א, בנוגע לקורסי עזרה ראשונה שמועברים לצוותי חינוך?
<קרן איוס: יש איזו שהיא חלוקה בתוך ההדרכה שחלקה לא מאוזנת.
<קרן איוס: זאת אומרת שנותנים דגש לדברים מסוימים שהם כבר פחות ופחות שכיחים, אנחנו פחות ופחות רואים אותם.
<קרן איוס: ואולי כדאי לתת נניח יותר דגש בתוך ההדרכה לעניין כזה שאם קורה – איך מטפלים, מה עושים, או להרים את זה לרף מודעות גבוה.
<קרן איוס: אנחנו נשמח.
יפעת שאשא ביטון: לגיטימי.
<אלי יפה: כן, בהחלט.
<אלי יפה: אגב, אנחנו בודקים ואנחנו גם יושבים עם משרד הבריאות על תכניות של קורסים.
<אלי יפה: שוב, צריך לזכור, יש דברים שהם נדירים, אבל הם קטסטרופליים ויש דברים שהם יותר שכיחים והם פחות בעייתיים.
<אלי יפה: אז האיזון הזה חייב להישמר בקורסים.
<צ'ריל קמפר קוצ': אז שלום לכולם, שמי צ'ריל ואני מייצגת את הקדם יסודי.
<צ'ריל קמפר קוצ': אנחנו מטפלים בעיקר באוכלוסיות של גיל 3 עד גיל 6, האוכלוסיות שמגיעות לגני הילדים שהם בפיקוח של משרד החינוך.
<צ'ריל קמפר קוצ': אני רוצה לספר על כמה עקרונות שלך עבודה שמובילים בעצם את העשייה שלנו.
<צ'ריל קמפר קוצ': קודם כל יש נהלים מאד ברורים שקשורים לכל הנושא של בטיחות בכלל בגני הילדים ושל מניעת כוויות ספציפית, כאשר מי שמובילה את המהלך של עליית המודעות, של ההתנהגות שאנחנו רוצים שתהיה בתוך הגן, זה מנהלת הגן.
<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר, מנהלת הגן, מעבר לכל העשייה החינוכית שהיא מקדמת בגן, היא גם מקדמת התנהגות מונעת אצל הילדים, בכל מיני תחומים.
<צ'ריל קמפר קוצ': אם אנחנו מדברים על ילד שלא יקפוץ מגובה גבוה, גם זה פעילות מונעת; ואם אנחנו מדברים על נושא של כוויות.
<צ'ריל קמפר קוצ': בגן הילדים בגדול לא מבשלים, אין מטבח.
<צ'ריל קמפר קוצ': כלומר חשוב לי לציין את הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שואפים שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: טוב, זה נושא לדיון אחר.
<צ'ריל קמפר קוצ': בסדר, זה דיון אחר, אבל כרגע - - -
יפעת שאשא ביטון: שכבר מי שנותן הזנה, שיעשו את זה מסודר.
יפעת שאשא ביטון: או בגנים, או במקומות מרוכזים, לא כמו היום.
יפעת שאשא ביטון: היום ההזנה היא קטסטרופאלית.
יפעת שאשא ביטון: זה נושא אחר.
<צ'ריל קמפר קוצ': טוב, זה סיפור אחר.
<צ'ריל קמפר קוצ': אבל בכל מקרה, אם יש מתקני מים, אז יש נהלים מאד ברורים, שהם צריכים להיות עם נוצרה לסגירה.
<צ'ריל קמפר קוצ': אם יש קנקנן לחימום חמים, אז זה במקום גבוה.
<צ'ריל קמפר קוצ': כניסה של ילדים לאזור המטבח היא רק בליווי של מבוגר.