GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גונן ירום: ודרך אגב, אני אומר את זה לא רק למשרד הכלכלה, אלא גם למועצת הנוער וגם לכל גוף אחר שעוסק בנושא, דרך הכנסת או ישירות אלינו למשרד, כדי שנוכל לעשות שימוש בחומרים ולהעביר אותם אל השטח.
<הדרה רוזנבלום: היום אתה פותח גוגל, אתה כותב את זה ואתה מקבל בלי סוף.
<גונן ירום: כן, בסדר.
<גונן ירום: אני יכול לפתוח גוגל, אבל אני גם יכול להשתמש באנשים שנמצאים פה.
<מאיר דוד: אפשר שני משפטים לסיום?
<מאיר דוד: אחד זה לגבי מה שנאמר פה, לגבי הטיפול בתלונות.
<מאיר דוד: אנחנו לא מטפלים רק בתלונות, אנחנו כן יוזמים, יוצאים לשטח ועושים בדיקות יזומות גם.
<מאיר דוד: בקניונים, באולמות אירועים, כן, אבל אם תמקדו אותנו במקומות שהם יותר בעייתיים, יהיה לנו יותר קל להגיע.
<כרמית פולק-כהן: כמה מפקחים יש לכם?
<מאיר דוד: יש לנו בסך הכל במינהל ההסדרה והאכיפה 270 עובדים.
<מאיר דוד: יש למעלה מ-100 מפקחים שעובדים בשטח באופן יום יומי על כל נושא של זכויות בעבודה.
<מאיר דוד: אנחנו כן יוצאים לשטח.
<מאיר דוד: אנחנו לא מחכים רק לתלונות.
<מאיר דוד: אנחנו יוזמים, עושים בדיקות מקדימות ויוצאים.
<מאיר דוד: אז זה לא רק תלונות.
<מאיר דוד: דבר שני שחשוב שנדע, בינואר מתעדכן שכר המינימום גם לגבי הנוער.
<מאיר דוד: אנחנו נוציא גם פרסום, אבל חשוב לדעת לגבי הנוער, ששכר המינימום עולה.
יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות עוד פעם להציף את זה.
<מאיר דוד: אנחנו נציף את זה.
<מאיר דוד: גם אתם תציפו.
<מאיר דוד: אנחנו נעביר לכם את החומר.
<מאיר דוד: שכר מינימום משנה ל-20.23 לנוער עד גיל 16, ו-23.99 לנערים מעל גיל 18.
<מאיר דוד: אנחנו נפרסם את זה.
<מאיר דוד: חשוב שתדעו וחשוב שגם אתם, מועצת התלמידים, שתמיד תפנו אותם גם לאפליקציות וגם לאתר שלנו.
<מאיר דוד: יש לנו אתר שלם במשרד של זכויות עובדים.
<מאיר דוד: תפנו אותם, יש שם את כל המידע ונשמח גם לשתף אתכם פעולה, כדי לתת לכם את ההסברה המתאימה, כדי שתוכלו גם להעביר אותה הלאה.
<מאיר דוד: ותודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי סתם שאלה, היא לא סתם, אבל מה הבעיה היה לעגל את הסכום?
יפעת שאשא ביטון: אתם מסבכים את הילדים עם הנקודה.
יפעת שאשא ביטון: לעגל את הסכום.
<מאיר דוד: הלוואי.
<מאיר דוד: ברור לך שאם זה היה תלוי באנו אנחנו היינו עושים מספרים עגולים.
<מאיר דוד: כל ההסכמים במשק.
<גונן ירום: לכל אגורה יש משמעות.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: היום כבר מעגלים הכל.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו רוצים שילמדו 5 יחידות מתמטיקה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, היה הסיפור של האולמות, שאתם אמרתם שאתם תצאו - - -
<מאיר דוד: ביקרנו באולמות.
<מאיר דוד: אני לא אגיד את השמות של האולמות, אבל יצאנו לאולמות וחלק מהסנקציות פה זה באולמות אירועים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה בעקבות המצבע הזה שעשיתם.
<מאיר דוד: גם בהליכים פליליים יש כמה כאלה.
<הדרה רוזנבלום: כן, הם הבטיחו אז.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית תודה רבה לכולכם גם על שיתוף הפעולה, שאנחנו ממשיכים אותו בעצם מהשנה שעברה ואנחנו רואים שהוא נושא פרי, כי אנחנו בכל זאת מצליחים להגיע ליותר בני נוער, אבל כפי ששמענו כאן מבני הנוער שהצטרפו אלינו היום זה עדיין לא מספיק ויש לפנינו עוד הרבה דרך כדי שבאמת נוכל להגיע לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אז בהזדמנות הזאת אני רוצה גם להודות לבני הנוער שהגיעו וחשפו בפנינו את המצוקות של הנוער העובד וההתמודדות שלו בשטח.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשרד הרווחה – פיקוח מעבר לשעות העבודה – כפי שעלה כאן, זה משהו שבאמת אפשר במעבר פשוט או בסיור פשוט - - -
<מאיר דוד: עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לזהות בני נוער שנמצאים בשעות שהם לא אמורים לעבוד, אנחנו מדברים על פיקוח סדיר.
יפעת שאשא ביטון: שהפרסום יונגש לכלל האוכלוסייה, כדי שהוא יוכל להגיע גם לקהלים מהמגזרים השונים.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, בשיתוף כמובן עם משרד הרווחה, להיערך כבר מעכשיו לכל הנושא של הסברה בבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שזאת האחריות הראשונה שלנו, להגיע לכל ילד וילד, לכל בן או בת נוער שיוצאים לעבוד, כדי שיידעו את הזכויות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: בעיקר לשים דגש על הנושא של תלונות אנונימיות.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המצוקה של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את החשש שלכם, אבל לצד זה אני חושבת שאנחנו גם צריכים לתת לכם את הגב ואתם מקבלים כאן את הגב, כדי שלא תצטרכו לפחד לקום ולהתלונן, ואני אומר על זה גם אמירה בסיכום הדברים.
יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי – צריך לפנות אליהם.
יפעת שאשא ביטון: לצערי לא הגיע נציג או נציגה, אבל באמת, כל הנושא של העסקת בני נוער במתנ"סים וברשות - לוודא שהם באמת מודעים לכל תנאי ההעסקה ואם צריך אז אפילו שיעבירו סדנאות בקרב העובדים של המתנ"סים או מי שמעסיק מטעם הרשות המקומית את בני הנוער, כדי שלא ייצא מצב שאולי בתום לב ואולי שלא, הילדים לא מקבלים את מה שמגיע להם.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שאני מבקשת מהשלטון המקומי, זה לפרסם את הסתדרות הנוער העובד והלומד כגוף שבעצם מסייע לבני נוער עובדים ואפילו מייצג אותם במקרה הצורך.
יפעת שאשא ביטון: פלטפורמה שמאד מאד חשוב שתהיה מונגשת לילדים.
יפעת שאשא ביטון: פרויקט סיירים, אני אשמח לקבל בעוד כחודש גם את שמות היישובים שמצטרפים וגם את הסטאטוס, איך אתם מתקדמים, מה התהליך ומה היעדים שאתם מכוונים אליהם; ואני קוראת לשיתוף פעולה בין עיר ללא אלימות למשרד הרווחה, כדי שבאמת יהיה אפשר להכשיר את הצוותים של עיר ללא אלימות בנושא של זכויות בני הנוער.
יפעת שאשא ביטון: אמירה לסיכום בנושא על הנושא שעלה פה.
יפעת שאשא ביטון: שוב, מאד חשוב לי להדגיש, אני מאד אמפטית לחשש שלכם ולפחד שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה נובע מהרבה מאד סיבות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק מקום התעסוקה.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים זה גם רקע בבית, זה מקום המגורים שלכם.
יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד דברים שיכולים לגרום לכם לפחד, אבל אנחנו כאן כדי שאתם לא תפחדו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מעמידים לרשותכם את כל הכלים, בכל דרך אפשרית, כדי שתוכלו לקבל גב בכל הנושא של עבודת נוער.
יפעת שאשא ביטון: כדי שכולם יבינו שאי אפשר לנצל אתכם, שאתם לא פראיירים.
יפעת שאשא ביטון: שאתם לא תסכימו שמישהו ינצל אתכם ואתם לא תהיו קורבנות נצחיים.
יפעת שאשא ביטון: אתם תעמדו על הזכויות שלכם, כי מגיע לכם ואנחנו כאן כדי שזה יתאפשר לכם.
יפעת שאשא ביטון: ובכלל, אני כן הייתי רוצה שבני הנוער שלנו היום יהיו פחות מפוחדים, פחות ינוהלו על ידי הפחד ושאנחנו כעולם המבוגרים ניתן לכם את הגב, לא רק בנושא של עבודת נוער אלא בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים בשביל זה גם אתכם ואת שיתוף הפעולה שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן בשבילכם, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא מענים לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד 3.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא למעשה דיון המשך לדיון שקיימנו במשותף עם ועדת החינוך לפני מספר שבועות, שבו עסקנו בכל הנושא של מענים לילדים אלרגיים בתוך מערכת החינוך בגילאי 3 ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: נחשפנו לאתגרים השונים שאני מניחה שחלקם יעלו גם כאן, אלא שמסתבר שכשאנחנו צוללים פנימה ויורדים קצת בגיל לכל הנושא של גילאי לידה עד שלוש, אנחנו מגלים שהאתגרים הם אפילו גדולים יותר.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת בגלל מספר המערכות המצומצם שנמצא תחת פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבסך הכל 23% מכלל הילדים ששוהים במסגרות ללידה עד שלוש נמצאים במקומות מפוקחים ואז מלכתחילה אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה 77% מכלל הילדים לא מקבלים כלל מענה.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הצורך בעצם במעבר הזכאות של הורים, גם אם הם הולכים למסגרות פרטיות, אבל אנחנו תיכף נפתח את זה כאן.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף הוא בעצם מספר השעות המוגבל במסגרות האלה ובכלל אני מעלה גם כאן, כפי שהעליתי גם בדיון הקודם – האם באמת סייעת רפואית או מלווה אישית היא המענה האופטימאלי לכל המקרים.
יפעת שאשא ביטון: האם זה מה שאנחנו נדרשים לו במערכת או רק במקרי קצה ואנחנו יודעים שגם עם הליווי האישי, שעל פניו נראה באמת אופטימאלי, יש הרבה בעיות.
יפעת שאשא ביטון: כי מה קורה ביום שבו המלווה לא יכולה להגיע, או הסייעת לא יכולה להגיע.
יפעת שאשא ביטון: מה עושים אז עם הילדים?
יפעת שאשא ביטון: האם המערכת בכלל ערוכה לקלוט אותם, או שהילד צריך לשלם מחיר ולהישאר בבית.
יפעת שאשא ביטון: כל השאלות האלה – ואני מניחה שעוד שאלות רבות ונוספות – יהיו כאן על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אפתח ואומר – יש לי נציגות של המועצה לשלום הילד?
יפעת שאשא ביטון: היי רחלי.
יפעת שאשא ביטון: אני אפתח עם נתונים מתוך השנתון ילדים 2016 ואת אחר כך תציגי את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר רק בגדול שאנחנו רואים שעם השנים יש עלייה באבחון של מספר הילדים שאלרגיים, בעיקר לנושא של מזון.
יפעת שאשא ביטון: באותה מידה גם יש עלייה במספר הילדים שמגיעים לטיפול רפואי, לבתי חולים, מתאשפזים בעקבות התקפים של אלרגיה, מה שאומר שאנחנו לא יכולים לברוח מהסיפור הזה, להיפך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים מענה וכמה שיותר מוקדם, כי הזמן הוא לגמרי לא לטובתנו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתחיל דווקא עם המועצה לשלום הילד.
יפעת שאשא ביטון: תציגי את הנתונים ואחר כך אנחנו נעבור למשרדים השונים.
<רחלי הכהן: בסדר גמור.
<רחלי הכהן: כמו שכולם יכולים לראות, הנתונים פרושים בפניכם.
<רחלי הכהן: חוץ ממה שיושבת ראש הוועדה כבר אמרה, אנחנו מדברים עכשיו על דיון שמתייחס לגילאי אפס עד שלוש.
<רחלי הכהן: מספר הילדים הכי גדול של ילדים שהגיעו למיון בעקבות תופעות אלרגיות נמצאים בגילאים האלה.
<רחלי הכהן: אם אנחנו מסתכלים על שנת 2015 בסך הכל הגיעו 2,060 ילדים לחדרי המיון בגין תגובות אלרגיות, כשמתוכם עד גיל שנה 550 ילדים.
<רחלי הכהן: זאת אומרת כמעט רבע מהילדים.
<רחלי הכהן: בין שנה לשנתיים – 513 ילדים ובגילאי 3 עד 4 – 181.
<רחלי הכהן: בסך הכל כמעט מחצית ויותר מהילדים שהגיעו היו בגילאי אפס עד שלוש.
<רחלי הכהן: אני רק רוצה להוסיף משהו ממש ממוצאי שבת האחרון, שעכשיו תקופת רישום לגנים.
<רחלי הכהן: רציתי לרשום את הבת שלי לגן.
<רחלי הכהן: בהודעה שקיבלתי, זאת אומרת ברגע שביקשתי קיבלתי מייל עם כל הפרטים של הגן, בבירור, שחור על גבי לבן.
<רחלי הכהן: אמנם זה גן פרטי, אבל היה כתוב – לא יתקבלו ילדים אלרגיים לגן.
<רחלי הכהן: זה משהו שברור שיש לתת את הדעת על כך.
יפעת שאשא ביטון: אוי ואבוי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוכל לקבל העתק?
<רחלי הכהן: אני צילמתי את זה ואני אשלח לך.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל העתק.
יפעת שאשא ביטון: בזה עוד לא נפגשנו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נתקלתי בסיטואציה כזו.
<רחלי הכהן: לא נתקלנו.
<רחלי הכהן: אני באופן אישי לא אשלח את הבת שלי למקום כזה כעיקרון.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ילדים אלרגיים במדינת ישראל הם ילדים חורגים לאלוהים בחלק מהמסגרות.
<רחלי הכהן: חד וחלק.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אגיד במדינת ישראל, כי אני לא רוצה להכתים את כל המסגרות, אבל יש עוד מי שמעז לראות בילדים האלרגיים כילדים חורגים.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה תשמח לקבל את המסמך כדי שאנחנו נוכל לפעול.
<רחלי הכהן: אני אעביר לך את זה בסוף הדיון.
יפעת שאשא ביטון: וכדי להרתיע.
<קריאה: יש עוד הרבה מסגרות כאלה, אבל לא רשמיות.
<רחלי הכהן: לא, אני רק אומרת שנתקלתי בזה במוצאי שבת האחרון במקרה, על הדרך, בחיפושים אחרי גן לבת שלי.
יפעת שאשא ביטון: תשמעו, אני רוצה לומר משהו לגבי הסיפור של מסגרות רשמיות או לא רשמיות, של מערכות מפוקחות או לא מפוקחות.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה לא פעם ואני אומר את זה עכשיו בצורה ברורה.
יפעת שאשא ביטון: מי שבוחר לעבוד עם ילדים, צריך לדעת שהוא מחויב.
יפעת שאשא ביטון: עזוב, לא רק מקצועית.
יפעת שאשא ביטון: מצפונית, ערכית, חברתית, לכל הנושא של חינוך ילדים והתייחסות ראויה.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא מסוגל לעבוד בחינוך, שלא יטפל בילדים.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שלוקח ילדים – אם זה אל סף ביתו או אל סף גנו או מעונו או לא משנה מה, חייב לעמוד בסטנדרטים שמבטיחים את הבטיחות של הילדים, לעמוד בסטנדרטים מקצועיים שמבטיחים שהילדים יקבלו מענה חינוכי הולם, בלי שום קשר עכשיו אם יש עין מפקחת עליו – כן או לא.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא שייך למשרד הכלכלה או למשרד החינוך – כן או לא.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת חובה מוסרית ראשונה במעלה, ומי שלא מסוגל לעשות את זה, שפשוט לא ייקח ילדים תחת חסותו.
יפעת שאשא ביטון: ככה שמבחינתי התירוץ של הם לא מסגרות מפוקחות לא עובד; וזה שהם גן פרטי, אני חושבת שעל אחת כמה וכמה הם צריכים להוכיח את עצמם, שהם באמת עומדים בסטנדרטים גם המקצועיים וגם הבטיחותיים ואני אשמח לראות את זה.
<רחלי הכהן: בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, השירותים החברתיים, ורד כרמון.
יפעת שאשא ביטון: בעצם קיבלתם את חבילת המעונות.
יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם הייתם במשרד הכלכלה, עברתם עם זה למשרד החדש.
<ורד כרמון: הפוך.
<ורד כרמון: אני נציגת משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: את הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אז אתם קיבלתם את החבילה.
<ורד כרמון: אנחנו בעצם יש לנו חברים חדשים במערכת, כן, בשלבי גיבוש הסידורים.
<ורד כרמון: בוא נגיד זה עוד לא מגובש לחלוטין.
<ורד כרמון: היה לנו גם חילופי מנכ"לים בנסיבות מצערות.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו פותרים את הסוגיה הזו, לפני שמסיימים ואנחנו מכירים הרי את דינה של פוליטיקה.
יפעת שאשא ביטון: עד שמתגבשים במשרד החדש ואנחנו לא יודעים מה יקרה בעוד כמה חודשים ולאיזה משרד אחר זה יעבור.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מסוגלים, בכוחות שיש היום, לתת מענה לסוגיה הכל כך בוערת הזו, כשאני לוקחת בחשבון, אנחנו נמצאים – אני לא יודעת כמה מכם יודעים – אבל אנחנו נמצאים בערב רישום לשנה החדשה.
יפעת שאשא ביטון: בין אם זה בגני הילדים ובין אם זה במעונות ואני חושבת שזה תזמון מצוין כדי לראות איך אנחנו נותנים מענה.
<ורד כרמון: אז כבוד יושבת ראש הוועדה, אני יכולה לענות, אבל נראה לי שנכון יותר שיענו על זה לפני נציגי האגף למעונות היום, מפני שכמו שבמשרד החינוך, ילדים באים וגם ההורים רושמים אותם בשלב הראשון למעונות, ומרבית ההורים, כפי שלמדנו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, הם נמצאים פה תחת משרד הכלכלה.
<ורד כרמון: אני רק אתן טיפה נתונים, כיוון שאני מעל חמש שנים מרכזת את כל הנושא הזה באופן מאד אינטנסיבי.
<ורד כרמון: אז באמת ראינו בחמש שנים עלייה מילדים ספורים, ממש על שתי ידיים אולי, והיום אנחנו מסכמים מהלך של כ-350 ילדים שאנחנו היום נותנים להם מענה, שאנחנו גיבשנו אותו ביחד עם ועדה בין משרדית, עם נציגי הבריאות והאגף למעונות יום.
<ורד כרמון: נתנו מענה שהוא התבסס על מידת היכולת, אבל גילינו שמעל 90% מהילדים האלה זו אוכלוסייה רגילה של הורים רגילים והילדים האלה לא חולים.
<ורד כרמון: אז לכן אני אשמח לתת עוד נתונים, אבל נראה לי על הפלטפורמה של האגף למעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אבל לפני שאנחנו עוברות אליכן - אם כבר פתחת בדברייך – מי שבע
יפעת שאשא ביטון: צם מקיים את הוועדות שנותנות את הזכאות למספר השעות זה משרד הרווחה עוד לפני.
<ורד כרמון: היום, נכון.
<ורד כרמון: אנחנו היום מקיימים את הוועדות האלה ברמה מחוזית, על בסיס זה שכל הורה שיש לו ילד עם אלרגיה, צריך לפתוח תיק בלשכת הרווחה, במחלקה לשירותים חברתיים, להיות מוכר בנתוני היסוד בכל הפרוצדורה.
<ורד כרמון: המון המון שעות עבודה של עובד סוציאלי.
<ורד כרמון: ואז כל המסמכים, על פי הנחיות שיצרנו, מאד מאד מפורטות – איזה מסמכי רופא מומחה לאלרגיה, איזה אישורים וכל הדברים האלה.
<ורד כרמון: כל זה מגיע לוועדות מחוזיות שעובדות אצלנו על ילדים עם צרכים מיוחדים אחרים, שרלבנטיים.
<ורד כרמון: בעיות רגשיות, חסכים, הזנחה, עיכובים התפתחותיים.
<ורד כרמון: לזה נועדה הוועדה.
<ורד כרמון: על הפלטפורמה הקיימת עלו בעצם - בחוסר מענה אחר - כל הילדים האחרים עם האלרגיות.
<ורד כרמון: ובעצם אנחנו גם מממנים, גם דנים, גם מעסיקים עובדים סוציאליים, גם מדריכים הורים לפתוח תיק במחלקות לשירותים חברתיים כשזה ילד לא בסיכון על פי הגדרות.
<ורד כרמון: יש פה מנגנון שלם.
<ורד כרמון: אנחנו גם יצרנו בעקבות הוועדה הבין משרדית דו"ח שלם של המלצות.
יפעת שאשא ביטון: לילדים - - -
<ורד כרמון: בין המשרדיות, מה צריך לעשות, כולל הבוקר, הייתה לנו ישיבת המשך עם נציגי האגף.
יפעת שאשא ביטון: מספר השעות נותר בעינו, של עד 12 שעות.
<ורד כרמון: מספר השעות הוא שעתיים, אחיד.
יפעת שאשא ביטון: שעתיים בכל יום?
<ורד כרמון: שעתיים ביום אחיד, מתוך העיקרון שגם אותו גיבשנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זה 10 שעות.
יפעת שאשא ביטון: זה אפילו לא 12.
<ורד כרמון: שעתיים ביום.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה 12 שעות, אם אנחנו לוקחים את יום שישי.
<ורד כרמון: זה עד 50 שעות בחודש, כי ספרנו את כל הימים.
<ורד כרמון: זה אומר שבעצם ההצדקה לזה היא שעה ביום סביב ארוחה – קצת לפני, קצת אחרי.
<ורד כרמון: אני מודעת לזה שזו בעיה לעיתים אם יש ילד אחד, איך להשיג סייעת שעה והיא הולכת וחוזרת.
<ורד כרמון: אבל בעצם, אנחנו כמנגנון ארצי - - -
יפעת שאשא ביטון: ובדרך כלל הם מפוזרים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה כמה בעיות.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת שלגייס עובדת לשעתיים, שהן גם לא רצופות.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים המערכת אומרת טוב, שעתיים ומתגמשים, כי העיקר שהיא תבוא, אז מפספסים את הארוחה של הבוקר או את הארוחה של הצהריים, אז אנחנו לא באמת נותנים מענה.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה זה באמת הסיפור של אם היא בכלל נעדרת.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, גם בשעות שבין הארוחות, אנחנו יודעים שמדובר בילדים רכים, שנוגעים בחפצים, מכניסים אותם לפה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה עוד הרבה שעות אחרות שאנחנו צריכים להיות באיזה שהוא סוג של השגחה ואין שם.
<קריאה: או ילדים שהאלרגיה שלהם היא במגע.
<קריאה: אני חושבת שאת זה כדאי לשמוע מרופאה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, וזאת השאלה, זה שם לנו בחזרה את השאלה האם זה המענה האופטימאלי היחיד שניתן בתוך המערכת, או שאנחנו כמערכת צריכים להתארגן למענים נוספים בבילד-אין שלה, באין-האוס, ולא להביא מבחוץ.
יפעת שאשא ביטון: אגב, נתתי לא פעם את הדוגמא בהקשר הזה גם למה שקורה בארצות הברית.
יפעת שאשא ביטון: בביקור שאני עשיתי, כל הטיפול הוא אין-האוס בתוך המערכת – בין אם זה בתי ספר, גנים, מעונות וכו'.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים לחשוב קצת מחוץ לקופסא, לראות איך אנחנו - - -
<ורד כרמון: אני מאד מסכימה וזה גם עלה בדיוני הוועדה.
<ורד כרמון: אני מסכימה שגם הסייעת היא באמת קצה הרצף של הטיפול רק למקרים מאד מאד חריגים על ידי חוות דעת של רופא מומחה, אלרגולוג.
<ורד כרמון: על ידי זה שיש רגישות למולטי אלרגיה, לכמה מוצרים ולא בהכרח למוצר אחד.
<ורד כרמון: רגישות לחלב בגיל הרך עם מגע, שזה משהו מאד מאד קריטי.
<ורד כרמון: מרבית העבודה, על פי הנחיות גם של ארגון הרופאים המומחים או עבודה מניעתית מאד מאד רחבה, הדרכתית, חינוכית, כמו שעלה גם בוועדת החינוך; ובוודאי שזה מאד מאד רלבנטי לנושא המעונות ואני יודעת שגם נעשתה עבודה, אבל אני אתן לנציגי האגף לספר בעניין.
<ורד כרמון: נראה לי שלגבי מרבית הילדים העבודה היא עבודה רחבה, מניעתית, משמעותית, עם הצוותים, עם ההורים, עם כל מי שבסביבה.
<ורד כרמון: אני זוכרת שעלו גם רעיונות בוועדה של החינוך והייתי גם באיזה כנס בנושא ביבנה ויש מקומות שפיתחו נאמני בריאות או דברים כאלה.
<ורד כרמון: זה גם משהו שבעצם יכול לתת איזה כיסוי מסגרתי יותר רחב, אבל כל מה שאני אומרת זה רק בגלל שריכזתי את הנושא.
<ורד כרמון: זה ממש לא תחום באחריות המקצועית של עובד סוציאלי ושל המשרד.
<ורד כרמון: אבל כרגע אנחנו ממשיכים עד סוף השנה הזו לתת את המענה האופטימאלי שיכולנו במסגרת הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: מיכל או איטה, מי רוצה?
<מיכל כרמל: אני אתחיל.
יפעת שאשא ביטון: רק תאמרי בבקשה לפרוטוקול שם מלא ותפקיד.
<מיכל כרמל: מיכל כרמל, ממונה הכשרה, האגף למעונות יום, משרד הכלכלה.
<קריאה: משרד הכלכלה?
<מיכל כרמל: סליחה, עבודה.
יפעת שאשא ביטון: זהו, משרד העבודה והרווחה.
<קריאה: והשירותים החברים.
יפעת שאשא ביטון: נסלח, נסלח בנסיבות העניין.
<מיכל כרמל: מה שחשוב עכשיו זה האלרגיה.
<מיכל כרמל: אז ככה, בשבע השנים האחרונות, צריך להגיד שנעשו באמת מהלכים מאד מאד אמצים ומקצועיים, גם מבחינת הארגונים וגם מבחינת המשרד.
<מיכל כרמל: נתחיל מזה שאין דבר כזה שילד עם אלרגיה לא מתקבל למעון יום או שלא קיים דבר כזה שילד שאותר כאלרגי במהלך שנה, יוצא מהמעון.
<מיכל כרמל: אין חיה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: יש חיות כאלה.
יפעת שאשא ביטון: הן חריגות ואנחנו מתמודדים איתן.
<מיכל כרמל: אני מדברת על האגף למעונות יום.
יפעת שאשא ביטון: בהנחיה אסור להוציא.
<מיכל כרמל: אסור, כן.
יפעת שאשא ביטון: המסגרות בסוף עושות דין לעצמן וכבר נתקלנו בכמה מקרים.
<מיכל כרמל: לגבי הנושא של מניעה, אז באמת תהליכי המניעה בתוך המעונות הם מגוונים.
<מיכל כרמל: קודם כל יש נושא של התאמת מזון.
<מיכל כרמל: יש התייחסות בכיתה, בין אם יש סייעת או בין אם אין סייעת, לצמצום או התאמת התפריט, ככה שבאמת ילד עם אלרגיה יוכל להשתלב.
<מיכל כרמל: פה אני רוצה לסייג ולהגיד – עם כל הרצון הטוב של הארגונים ובאמת יש רצון, אני ממש רוצה לציין לשבח, הן יושבות כאן לידי.
<מיכל כרמל: באמת, כל הכבוד על ההתגייסות.
<מיכל כרמל: עם כל זה צריך לסייג ולהגיד – יש מקרים שזה מאד מאד קשה לעשות את זה.
<מיכל כרמל: הדבר הראשון זה בכיתת תינוקות – אלרגיה לחלב.
<מיכל כרמל: אי אפשר למנוע ולהתאים כיתה לחלב.
<מיכל כרמל: הדבר השני זה נושא של מולטי אלרגיה.
<מיכל כרמל: אנחנו יודעים, במקרה האחרון שטיפלתי יחד עם ארגון נעמ"ת, ילד שפשוט אלרגי כנראה כבר לא למזונות אלא לתבלינים.
<מיכל כרמל: זאת אומר שכל יום יש התפרצות אלרגיה כנראה מתבלין אחר.
<מיכל כרמל: זאת בעיה מאד מאד קשה.
<מיכל כרמל: בגלל שעם כל הרצון הטוב וההתגייסות וההדרכה שאנחנו תמיד מקבלים מארגון יה"ל, ובאמת כל הכבוד גם לארגון הזה שמגיע למעונות, בין אם זה באילת או בקריית שמונה.
<מיכל כרמל: אם פשוט נוסעים ומגיעים בהתנדבות ונותנים את ההכשרה וההדרכה.
<מיכל כרמל: גם כשיש סייעת והרי הגדרנו את התרופות פניסטיל ואפיפן, יחד ובשיתוף פעולה עם משרד הבריאות – עדינה וליזה – כתרופות מצילות חיים, ובאמת העובדות – בין אם זה עובדות ובין אם זה סייעות – עושות את זה.
<הניה מרמורשטיין: סייעות לא עושות את זה.
<מיכל כרמל: אה, לא?
<הניה מרמורשטיין: לא.
<קריאה: זו הציפייה, שסייעות יעשו.
<מיכל כרמל: לא, דווקא זו לא הציפייה.
<מיכל כרמל: הציפייה דווקא ש - - -
יפעת שאשא ביטון: וגם אם כן, אני לא רואה פה שום פסול.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שגם אם נלך ברחוב ונראה בן אדם במצוקה אנחנו נעזור לו ולא נחשוב עכשיו אם אני סייעת או לא.
<קריאה: את צודקת, אבל הנוהל של הרווחה אוסר על המטפלות לעשות.
<קריאה: קודם כל אין סייעות.
<קריאה: אין חיה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: זה נושא שצריך לטפל בו.
<מיכל כרמל: אני רוצה להדגיש באמת את הקושי, שעם כל הרצון הטוב והדרכה, הכשרה, מניעה והתאמה, יש מקרים שזה מאד קשה, עם כל ההתגייסות ואז גם שעתיים לא מספיק, וגם כשיש ארבע שעות, זה גם מאד מאד קשה.
יפעת שאשא ביטון: לפי מה שאת מתארת, זה גם אם יש יום שלם, כי אם הם אלרגיים לתבלינים לצורך העניין - - -
<מיכל כרמל: נכון.
<מיכל כרמל: בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: או למשהו מאד מאד מוקצן, זה אומר שבכל סביבה שבה הם יהיו ויש את זה, זאת אומרת הטיפול בכלל אמור להיות טיפול רפואי.
יפעת שאשא ביטון: יש לי פה נציגות של איגוד רופאי האלרגיה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תיכף אני אשאל מה עושים.
<מיכל כרמל: מה שאני רוצה בעצם להגיד, זה שבאמת האגף והארגונים עשו עבודה במהלך השנים, מאד מקצועית ואת יודעת, בתחום היכולת ובתחום המשאבים והכלים שעומדים לרשותנו.
<מיכל כרמל: אבל יש צורך פעמים בכלים נוספים ועל זה צריך לקיים בדיונים ולא ברמות שלנו, אלא ברמת מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו, מיכל.
יפעת שאשא ביטון: הדברים שאת מתארת, גם מבחינת העבודה והחשיבה, אין ספק שרואים שנעשו פה מהלכים, ובכל זאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים בנקודת זמן שבה אנחנו מקבלים לא מעט פניות ותלונות מצד הורים.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני שמה רגע בצד את האלרגיות המורכבות והקשות שאת העלית, כי הן באמת מעלות שאלה.
יפעת שאשא ביטון: ובלי קשר, הרי אנחנו לא יכולים לנקות את הגן לגמרי ממאכלים מסוימים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ננסה לשמוע את נציג או נציגת איגוד רופאי האלרגיה.
יפעת שאשא ביטון: גם מבחינת היקף השעות והיכולת למצוא סייעת, גם מהבחינה הזו שמעונות אומרים להורים – ואני מכירה מקרים שבהם הורים כבר אמרו אנחנו נתמודד.
יפעת שאשא ביטון: אפשר בצורה של מניעה כן לאפשר לילד להיות בגן וכו', והגן, המעון אמר לא, לא, לא, הילד אלרגי, אנחנו לא מקבלים אותו אם אתם לא מביאים מישהו שישגיח.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת גם מצד המערכת אנחנו רואים הרבה פעמים איזו שהיא פנייה שכזו להורים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו עדיין נמצאים במציאות שבה יש איזה שהוא מלכוד, עם אותם ילדים אלרגיים באלרגיות הרגילות, בואי נקרא להן כך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאנחנו לא מוכנים מספיק.
<מיכל כרמל: רגע, אם האלרגולוג, הרופא המומחה לאלרגיה קבע שצריך סייעת אישית ושזאת אלרגיה מסכנת חיים, אז את יודעת, יש כאן שאלה גם מבחינת אחריות של הצוות החינוכי-טיפולי במעונות.
<מיכל כרמל: זאת בעיה מאד קשה וזה המקרה האחרון מיני רבים.
<מיכל כרמל: זאת אומרת תמיד המקרים האלה מגיעים לשולחן שלי או לשולחן של ורד ואנחנו מתייעצים עם עדינה וליזה.
<מיכל כרמל: זאת אומרת מבחינתנו אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה המקרה האחרון?
<מיכל כרמל: המקרה האחרון זה אלרגיה לתבלינים.
<מיכל כרמל: מה שסיפרתי.
<טובה סיני: לא לתבלינים, לכל הקטניות ועכשיו יש חשד שזה גם לתבלינים.
<אילן דלאל: לאף אחד לא קרה שום אסון מתבלינים, בסדר?
<טובה סיני: כי הילד מעורר אלרגיה מדי יום כמעט והצוות נותן - - -
<אילן דלאל: יכול להיות שזה לא בגלל מזון, את יודעת.
<טובה סיני: אבל הוא עבר את כל הבדיקות.
<אילן דלאל: עבר, עבר, בסדר.
<טובה סיני: כלומר, נכון להיום, לפחות מה שאנחנו - - -
<אילן דלאל: ילדים שיש להם אטופיק דרמטיטיס יש להם פריחה מכל דבר.
<טובה סיני: לא, אין לו.
יפעת שאשא ביטון: רק תאמר בבקשה את השם לפרוטוקול, כי ההערות שלך הן חשובות, אבל - - -
<טובה סיני: פרופסור דלאל.
<טובה סיני: אין לו אטופיק דרמטיטיס.
<טובה סיני: אין לו.
<אילן דלאל: אז בואי נבדוק את המקרה לגופו.
<אילן דלאל: אני קצת מפקפק.
<אילן דלאל: אף אחד לא מת מאלרגיה לתבלינים, בסדר?
<אילן דלאל: בואו נשים את הדברים על השולחן.
<טובה סיני: אני לא מחפשת, שוב, תקשיב - - -
<מאיה ואזנה: זה בסדר, אתה רק מעיד כמה שהנושא יותר מורכב ויותר קשה להתמודדות.
<מאיה ואזנה: אז זה בדיוק זה, אנחנו שם.
<אילן דלאל: נכון, הוא מאד מורכב.
<אילן דלאל: מאד מורכב.
<מאיה ואזנה: אנחנו שם.
<טובה סיני: מה שלי שחשוב, הדיון מבחינתנו הוא אם לילדים יש סף כניסה למערכת, כי הם בתוך המערכת.
<אילן דלאל: בוודאי.
<טובה סיני: אנחנו לא הוצאנו אף לא אחד מהם בשבע השנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: מאיזה ארגון את, תציגי את עצמך בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: שם מלא.
<טובה סיני: נעמ"ת.
<טובה סיני: טובה סיני, אני מפקחת ארצית בנעמ"ת.
יפעת שאשא ביטון: דווקא בנעמ"ת טיפלתי בשני מקרים שלא הירשו במעונות שלהם לקבל ילד אלרגי.
<טובה סיני: אין מצב.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה באחריות.
יפעת שאשא ביטון: הגעתי עד הכי למעלה.
<טובה סיני: אוקיי.
<טובה סיני: אז גם אני אומרת באחריות.
<טובה סיני: יכול להיות שההורים עשו פרשנות, יכול להיות שאת קיבלת כבר מקרה שהוא מפורש.
<טובה סיני: אני יודעת ויש כאן עדים, שאנחנו נמצאים כאן בקשר וזו הזדמנות להודות לפרופסור דלאל ולד"ר עדינה יוסף ולד"ר ליזה רובין שלא נמצאת פה.
<טובה סיני: הזדמנות להודות, כי אנחנו באמת בבסיס של קשר כמעט יום יומי, כדי לקבל את החיזוקים ואת חוות הדעת הרפואיות לגבי מקרים שאנחנו מתמודדים איתם.
<טובה סיני: אנחנו לא במקום של לדחות או לקבל.
<טובה סיני: אנחנו במקום – לדעתי – לפחות זו הציפייה שלי מהדיון הזה, לדון במקרים שבהם אנחנו מגלים אוזלת יד וקשיים מהותיים להתמודד עם הסיטואציה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה אוזלת יד? תני לנו דוגמא.
<טובה סיני: אוזלת יד זה ילד, באמת המקרה הזה של ילד שאנחנו יודעים, קיבלנו אותו עם אלרגיות וקיבלנו אותו עם X אלרגיות.
<טובה סיני: בתחילת שנה דיברו על שני סוגי קטנית ואנחנו עכשיו בינואר, בערך אחת לחודש הוא מגיע עם טופס חדש מאלרגולוג, שנוסף מרכיב נוסף, נוסף מוצר נוסף לאלרגיה.
<טובה סיני: שאלה.
<טובה סיני: קטניות אוכלים מדי יום במעון.