GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אוהב חן: אפשר מישהו מבחוץ אפילו, לא מסגל בית הספר, שיסביר שעם מוסיקה טובה וחצי מכמות האלכוהול שקונים, אפשר להשיג בדיוק את אותה תוצאה של הנאה ושל ריקוד ואולי אפילו לתפוס ראש.
<אוהב חן: כי אני בעצמי בת נוער ויכול להיות שמהסביבה שלי אני מושפעת מזה, שיכול להיות שלא באמת יהנו כמו שיהנו אם יביאו אלכוהול, אבל הכמויות והתוצאות של זה וההשלכות אחרי לילה כל כך ארוך, זה פשוט מזעזע אותי בתור בת נוער, לראות בני נוער אחרים בגיל שלי שפשוט יוצאים מהמצבים האלה.
<אוהב חן: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אוהב.
יפעת שאשא ביטון: אוהב הכניסה כאן משתנים נוספים לתוך המשוואה שהם חמורים ומזעזעים בעיני וזה העניין של האלכוהול והסמים.
יפעת שאשא ביטון: שימו לב גם לפתיחות כבר שמדברים בה על הנושא של הסמים, ופה אני חושבת שזה נ' גדול מאד למערכת שלנו.
יפעת שאשא ביטון: כי זה לא עבודה רגע לפני הנשף, אלא זאת עבודה שצריכה להיות הרבה הרבה לפני.
יפעת שאשא ביטון: כל ההכנה הזו.
<קריאה: חודשים מראש.
יפעת שאשא ביטון: אמרה פה אוהב – תביאו אנשים שידברו איתנו, שיסבירו לנו מה קורה כאן ואני חושבת שהתמונות שהיא תארה כאן, של ילדים שמקיאים, של ילדים שנפגעים מינית, של ילדים שמסיימים את הערב בבתי חולים – אני בטוחה שיש מתוך הילדים האלה כמה שיסכימו לבוא ולדבר עם בני הנוער הצעירים ולספר להם איך הם סיימו את הערב הזה ולספר להם איפה הם חצו את הגבולות ואולי דרך זה אנחנו נעשה בעצם תהליך חינוכי.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו חייבים לצאת מהקופסא ולחשוב בצורה יצירתית, איך אנחנו מביאים את הילדים שלנו לנשף הסיום עם הכנה הרבה יותר טובה ממה שקורה היום.
יפעת שאשא ביטון: כי בתחושה שלי, במיוחד לאור מה שאנחנו שומעים, אנחנו מפספסים ומפספסים בגדול.
יפעת שאשא ביטון: עוד מעט אנחנו נשמע את משרד החינוך, רק התייחסות לנציגת ההורים.
<רויטל ליפמן שמר: רויטל ליפמן שמר, מארגון ההורים הירושלמי.
<רויטל ליפמן שמר: אנחנו הקמנו בשנה שעברה את יוזמת אפטר פארטי, שהיא ייעוץ להורים ולתלמידים לגבי אפטר פארטי.
<רויטל ליפמן שמר: זה היה סביב האפטר פארטי בוילות, אבל מהר מאד ראינו שהנשפים - יש קשיים לא פחותים גם כן ועשינו פיילוט בשני בתי ספר של שיח משולש – הורים, ילדים, צוותי חינוך.
<רויטל ליפמן שמר: לצערנו זה לא התרומם בלי תקציב אפילו מינימאלי.
<רויטל ליפמן שמר: הצורך שלנו שיהיה קשר ודיבור צפוף בין התלמידים, ההורים וצוותי החינוך על הנושא שהוא בעצם צריך להיות בחלק של הרצף החינוכי ולא מחוצה לו.
<רויטל ליפמן שמר: כיום האפטר פארטי היא באמת אפטר.
<רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת הפארטי נעשית בבית הספר בצורה רשמית ולאחר מכן האפטר מנותק מצוותי החינוך וגם אין להם אמירה.
<רויטל ליפמן שמר: הם מרגישים עצמם מאד מודרים מזה במכוון ואני מאד שמחה שאוהב העלתה פה את הדברים - - -
איילת נחמיאס ורבין: אמיצים.
<רויטל ליפמן שמר: כן.
<רויטל ליפמן שמר: את הדברים כמו שהם.
<רויטל ליפמן שמר: אנחנו ניסינו את שיטת לא משביתי השמות, אבל המנוסים לא מכבר ובשני בתי הספר הגיעו חברה בני 20, זאת אומרת חיילים בחופשה שליוו את המסיבה לפני, תוך כדי ואחרי.
<אורי מלכין: סיירות הורים?
<רויטל ליפמן שמר: לא, הם לא היו סיירות הורים.
<רויטל ליפמן שמר: התפיסה של סיירת הורים היא שאין אלכוהול נקודה.
<רויטל ליפמן שמר: התפיסה בשני המקרים האלה זה שמאחר שנכנסנו מאוחר מדי, כי צריך פה תהליך חינוכי רב שנים, כל שנה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, רב שנים.
איילת נחמיאס ורבין: כאילו האפטר פארטי זה כבר בנקודת ה- - -
<רויטל ליפמן שמר: ספיראלי כל שנה בהקשר אחר.
<רויטל ליפמן שמר: רצינו למנוע בעיות מהסגנון של פינוי לבית חולים, ונדליזם, הצקות, מכות וכו', כל מיני דברים שקורים מדי שנה בעצם.
איילת נחמיאס ורבין: אתם הייתם כיבוי השריפה בעצם.
<רויטל ליפמן שמר: זה כיבוי השריפה.
<רויטל ליפמן שמר: הם היו, אי אפשר לקרוא לזה משגיחים, אבל הם היו מממני האלכוהול.
איילת נחמיאס ורבין: כך שמעתיקים מארצות הברית.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, אם כבר רוצים להעתיק אז אנא, במילה, להעתיק כמו שצריך.
איילת נחמיאס ורבין: יש מלווים.
איילת נחמיאס ורבין: יש אנשים מבוגרים גם מצוות בית הספר בנשף, גם מההורים, יש הורים מתנדבים.
יפעת שאשא ביטון: זה היתרון בהעתקה, מעתיקים מה שרוצים.
איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, זאת אומרת אם כבר מעתיקים, אז חברה, בואו נעתיק כמו שצריך.
איילת נחמיאס ורבין: כי זה פשוט לא הגיוני.
<רויטל ליפמן שמר: רגע, אבל יש פה עוד איזה משהו.
<רויטל ליפמן שמר: העתקה היא לא רק מחו"ל, הלוואי שזה היה רק מחו"ל, היינו יכולים יותר להתמודד עם זה.
<רויטל ליפמן שמר: ההעתקה היא ההורדה של הגיל מגילאי 22, 25 או אפילו משתחררי צה"ל שעושים מסיבות באופן מסוים של אובר נייט, של משתיים עשרה ואילך עד אור הבוקר וההעתקה של זה לגיל קודם וחוסר היכולת להיכנס ולשתות במועדונים, כי אין שתייה לפני גיל 18 במועדונים, יצרה כל מיני אלטרנטיבות לא מוצלחות ולא מפוקחות.
<רויטל ליפמן שמר: הניסיון של העיסוק בזה בחקיקה לא התרומם מספיק.
<רויטל ליפמן שמר: האכיפה ברשויות המקומיות של המקומות האלה, גם כן, לא הרימה מספיק.
<רויטל ליפמן שמר: ניסינו פנייה לשלטון המקומי אבל זה לא התרומם מספיק.
<רויטל ליפמן שמר: דווקא במשרד החינוך הדיבור הוא יותר צפוף, אבל שוב, גם שם צריך עוד יותר למקד את העשייה כדי שיהיה לזה איזה שהוא ביטוי מעשי.
<רויטל ליפמן שמר: בבסיס אני מסכימה עם מה שאמרתי מקודם, שהיוזמה צריכה להיות חינוכית, תהליכית רב שנתית, שמתעסקים עם פחות ראוותנות, יותר משמעותיות.
<רויטל ליפמן שמר: כשיש יותר משמעותיות אז פחות צריך לחפש חומרים ממכרים, משכרים, מאלחשים, אני יודעת מה, כדי שהמגע החברתי יהיה יותר קליל ונוח.
<רויטל ליפמן שמר: המגע הוא יותר קליל ונוח כאשר אנחנו אוטנטיים ומשמעותיים לעצמנו.
<רויטל ליפמן שמר: אני מזכירה שבדיון הקודם הגיע פרופסור הרפז להזכיר לנו איך זה לא מנותק מתפיסה חינוכית יותר רחבה.
<רויטל ליפמן שמר: אז מהבחינה הזו אני מאד מבקשת את עזרת הוועדה שוב, ליצור קריאה שהיוזמה תהיה תלת ראשית – הורים, ילדים – תלמידים, זה כבר לא ילדים, צוותי חינוך ולא התמודדות של התלמידים עם עצמם.
<רויטל ליפמן שמר: ההורים בינם לבין עצמם לפעמים גם מול התלמידים, גם שם יש צורך בהעצמה.
<רויטל ליפמן שמר: בלי המשולש הזה יקשה עלינו מאד לפצח את התופעה החברתית הזאת.
<קריאה: וצריך גם להוסיף את הקלות של רכישת אלכוהול דרך אפליקציות ובאינטרנט, שזו גם תופעה חדשה.
<קריאה: לא צריך להציג תעודת זהות למוכר.
יפעת שאשא ביטון: כן, תודה רבה רויטל.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דניאל.
<דניאל בן שבת: אני גם רוצה להגיד משהו.
<דניאל בן שבת: באמת יש לי חבר מאד מאד טוב בכיתה י"ב.
<דניאל בן שבת: כששאלתי אותו לפני מסיבה למה הוא שותה אלכוהול, כאילו, למה כל ההתעסקות הזאת, הוא כמובן בגיל 18, הוא מציג תעודת זהות.
<דניאל בן שבת: הוא אומר לי אני שותה, אני לא הגעתי למצב של שכרות עד רמת הקאה והגעה לבית חולים.
<דניאל בן שבת: אנחנו שותים כמה כוסיות כדי לקבל ראש טוב – נקרא לזה ככה – ולהנות.
<דניאל בן שבת: אני מאד מתנגדת לזה.
<דניאל בן שבת: אני לא חושבת שצריך אלכוהול כדי להנות, אבל אם זה מה שעושה לו את זה, בבקשה.
<דניאל בן שבת: אבל אני חושבת שאם אנחנו מדברים על הטווח הקצר, תלמידי י"א-י"ב של עכשיו, לדעתי צירך לפתוח איתם בשיח על מינון נכון של האלכוהול.
<דניאל בן שבת: לשתות – הם ישתו וסבבה, שישתו, אבל שיעשו את זה במינון הנכון.
<דניאל בן שבת: אחרי זה, בטווח הרחוק, כבר יהיה אפשר יותר לטפל בזה, אבל בטווח הקצר לבוא ולהגיד להם אל תשתו, אל תשתו, אל תשתו, זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא יעשה את העבודה.
<דניאל בן שבת: הם כבר התחילו לשתות.
איילת נחמיאס ורבין: את מסתכלת על מסיבות הסיום של השנה, על מה כדאי לעבוד.
<דניאל בן שבת: כן, של השנה, של שנה הבאה.
<דניאל בן שבת: אני חושבת שלבוא ולהגיד להם אל תשתו אלכוהול, זה לא יהיה טוב.
<דניאל בן שבת: אבל לבוא ולהסביר להם איך עושים את זה במינון הנכון.
<דניאל בן שבת: אף בן נוער לא רוצה לסיים את הערב שלו בבית החולים.
<דניאל בן שבת: אני בטוחה שגם אף הורה לא ירשה לילד ללכת אם זה ככה.
<דניאל בן שבת: אז כשמדברים איתם על מינון ועל כמויות, לדעתי זה גם יפתור איזו שהיא נקודת מבט, איזו שהיא בעיה בטווח הקצר.
יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותנו לנושא של האיזונים ואני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם מאמינה שאם אנחנו נבוא באנטי ובנגד ובאיזו שהיא קונטרה, זה לא מה שייתן את הפתרון, אבל אם אנחנו ניתן להם את הכלים - אתם כבר עושים את זה אז תעשו את זה נכון והכי פחות פוגע – אני חושבת שזו באמת הדרך לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה אוהב.
<אוהב חן: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
<אוהב חן: כשחושבים על זה, עולה גם שאלה שזה נשפים שהם סיום לימודים.
<אוהב חן: אז האם עצם העובדה שזה קורה במסגרת בית ספר, זה נותן יותר לגיטימציה לשתות ולנקות מהמצפון לאלה שלא יזמו את זה ולא רוצים.
<אוהב חן: האם זה כן נותן פשוט לגיטימציה לילדים לשתות.
יפעת שאשא ביטון: בית ספר לא צריך לתת לגיטימציה.
יפעת שאשא ביטון: בתוך הנשף עצמו אסור שזה יקרה.
איילת נחמיאס ורבין: שבית ספר נותן?
איילת נחמיאס ורבין: רגע, שנייה, אני לא הבנתי.
<דניאל בן שבת: הכוונה היא שבגלל שזה כבר הפך להיות סוג של נורמה שבסוף י"ב עושים מסיבה, זה הפך להיות קבוע, זה הפך להיות חלק מהדרך.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, בבית הספר?
איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להבין משהו.
איילת נחמיאס ורבין: בית הספר עוצם עיניים לזה שיש אלכוהול במסיבות שהן בשטח בית הספר לצורך העניין?
<אוהב חן: הוא עוצם עיניים.
איילת נחמיאס ורבין: או לחלופין במסיבה רשמית?
<אורי מלכין: נעשה את ההבחנה, כי יש פה - - -
איילת נחמיאס ורבין: רגע, שנייה, לא, לא.
<דניאל בן שבת: אנחנו רואים את זה.
<דניאל בן שבת: אני חס וחלילה לא מכלילה את כל בתי הספר, אבל בהמון בתי ספר עובדה שזה לא משתנה.
<דניאל בן שבת: עובדה ששנה אחרי שנה אחרי שנה התלמידים של בית הספר מגיעים לי"ב, משתכרים, מקיאים, מגיעים לבתי החולים.
<דניאל בן שבת: זה כבר הפך - - -
<מור פייגין: היא מדברת על מסיבות שהן בחסות בית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: ועל זה אני מדברת, בגלל זה אני בשוק.
איילת נחמיאס ורבין: אני בהלם.
<מור פייגין: זה לא בכל בתי הספר.
<אורי מלכין: יש הבחנה.
<אורי מלכין: סליחה שאני מתערב, פשוט להבחין, כדי שנסביר מה קורה.
<אורי מלכין: שמי אורי מלכין, אני ממשרד החינוך, מינהל חברה ונוער.
<אורי מלכין: אגב, זו לא הפעם הראשונה שוועדות הכנסת עוסקות בנשפים.
איילת נחמיאס ורבין: גם אנחנו כבר עסקנו בזה.
<אורי מלכין: בשנת 2013 ועדת החינוך דנה בנושא.
איילת נחמיאס ורבין: גם אנחנו כבר עסקנו פעם בנושא של המסיבות.
יפעת שאשא ביטון: כן, שנה שעברה.
<אורי מלכין: חשוב להבין בין מסיבות הסיום הרשמיות.
<אורי מלכין: חוזר מנכ"ל מאפשר לגבות עד 200 שקלים למסיבת סיום לתלמיד י"ב.
<אורי מלכין: אלה אותן מסיבות הסיום שמתקיימות - - -
איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו עכשיו לא מדברדים על הכסף, ידידי, אנחנו מדברים על שתיית אלכוהול בחסות מסיבות, שלא משנה כרגע אם זה בתוך בית הספר או מחוץ לבית הספר, אבל בית הספר הוא - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל הן בחסות בית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: הן בחסות בית הספר ומורי בית הספר לצורך העניין.
<אורי מלכין: הן לא בחסות בית הספר, כיוון שבית הספר לא עוסק בגבייה ובניהול הספקים.
<אורי מלכין: בית הספר עוסק במסיבת הסיום שעליה גובים 200 שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מדברת על מסיבת הסיום שעליה גובים את ה-200 שקלים, שיש במסיבות האלה, על פי אוהב ומור - - -
<אורי מלכין: לא, לא.
יפעת שאשא ביטון: שם אין אלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: במסיבה שגובים את ה-200 שקלים לא גובים.
<אורי מלכין: אלה שתי מסיבות שונות.
איילת נחמיאס ורבין: אם יושבים דקה אחרי כן באפטר פארטי.
איילת נחמיאס ורבין: אוהב דיברה על מסיבות, תקשיבו רגע.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אז בואו נעשה סדר.
איילת נחמיאס ורבין: אני הזדעקתי.
<דניאל בן שבת: יכול להיות שבנשף עצמו, גם בחלק הראשון יהיה.
<דניאל בן שבת: אני לא יודעת.
<דניאל בן שבת: לא ניסיתי, אבל יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: שנייה.
איילת נחמיאס ורבין: אני הזדעקתי כשאוהב אמרה שמדובר במסיבות שהן בחסות בית הספר.
<אורי מלכין: לא.
<אורי מלכין: במסיבות האלה אסור אלכוהול.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, אבל ידידי.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לוקחים ברצינות את מה שהן באו להגיד לנו היום, כי זה בעצם מה שחשוב לנו, זה השיח, הנגישות הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: על זה אני הזדעקתי.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת האם כשבית הספר נוכח – נקרא לזה – באיזו שהיא צורה – האם שתיית אלכוהול מתרחשת.
איילת נחמיאס ורבין: אתה אומר לא ואוהב אומרת שכן.
איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו צריכים להבין מה קורה.
<אוהב חן: לא, זה לא כן מוחלט.
איילת נחמיאס ורבין: אוקיי.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא כן מוחלט זה הגיוני.
<אוהב חן: כי תראי, אנחנו בני נוער עם דחפים וצרכים נורא גדולים.
<אוהב חן: בינינו, כשנמצאים בחלק הראשון של המסיבה, לפני שמגיעים לחלק של האפטר פארטי, יש ילדים שמאד רוצים לשתות.
<אוהב חן: גם שם תהיה מוסיקה.
<אוהב חן: לא מחכים כולם ויושבים, משלבים ידיים ומתאפקים לחלק של האפטר פארטי, וואי, אני רוצה לשתות.
<אוהב חן: לא, לא, אני אחכה לחלק הבא.
<אוהב חן: ברור שהם מביאים איתם.
<אוהב חן: אני לא אומרת שזה קורה באופן רשמי, כשהמורים נמצאים, אבל ברגע שתלמיד שסיים י"ב אומר לתלמיד ששנה מתחתיו, בחלק לא של האפטר פארטי – היה לנו מלא שתייה ושתינו ואז הלכנו מתודלקים לחלק הבא, לאפטר פארטי, אני מניחה שבית הספר יודע.
<רויטל ליפמן שמר: רגע, אבל מתדלקים גם בין כותלי בית הספר.
<רויטל ליפמן שמר: התדלוק הזה נעשה בבקבוקים מהסגנון - - -
איילת נחמיאס ורבין: על זה אני מדברת.
<רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת שמחזיקים שתייה אלכוהולית ב - - -
איילת נחמיאס ורבין: פלסטיקים כאלה.
איילת נחמיאס ורבין: לא משנה.
איילת נחמיאס ורבין: לוקחים בקבוקים שהם לא מזוהים.
<אוהב חן: - - - בבית ספר לא שותה, כי זה קורה שנה אחרי שנה, אז אולי זה כן - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו ניתן גם לאמילי להציג את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה טוענת נוספת ואז אנחנו נאפשר לפתוח את הדיון גם אליכם.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאת רוצה לדבר ואנחנו נשמע גם את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אמילי, בבקשה.
<אמילי גלדודניק: אוקיי, אז אני אמילי גלדודניק.
<אמילי גלדודניק: אני בכיתה י"ב.
<אמילי גלדודניק: אני לומדת בבית ספר פנימיית בויאר פה בירושלים.
<אמילי גלדודניק: בקשר לכל תרבות האלכוהול, שבעצם הפכה להיות עניין מאד מאד שגרתי במסיבות, אנחנו מסתכלים על הילדים שהם למעשה בסופו של דבר כן נפגעים, אבל כמובן יש את הקבוצה של אלה שנמנעים מהאירוע בגלל השתייה, או כאלה שמגיעים ומושפעים יותר מהלחץ החברתי, בעיקר הם אנחנו מסתכלים על מסיבות שמתקיימות בווילות ובחדרים שמשכירים.
<אמילי גלדודניק: יש גם את הנהגים התורנים לפעמים, שהם אלה שלוקחים את הילדים בדיוק לשם.
<אמילי גלדודניק: אנחנו מסתכלים על הנהגים התורנים שהם אמורים לא לשתות, אבל בגלל כל הסיטואציה, תמיד עובר בראש העניין של לי זה לא יקרה.
<אמילי גלדודניק: אני הנהג, אני אשתה כוסית והכל יהיה בסדר.
<אמילי גלדודניק: שום דבר לא יקרה.
<אמילי גלדודניק: ובסופו של דבר כן נפגעים גם מהעניין הזה, מהנהיגה בשכרות.
<אמילי גלדודניק: יש לי כמה פתרונות לזה.
<אמילי גלדודניק: אני באתי יותר עם הפתרונות.
<אמילי גלדודניק: בעצם רוב הנוער אומר – אין לי בעיה לא לשתות במסיבה, אם אני עם חברים שלי.
<אמילי גלדודניק: כשאני עם חברים שלי אני נהנה, אני לא חייב לשתות.
<אמילי גלדודניק: אז אם אנחנו ניצור את המקום הזה, שהוא יגיע גם באפטר פארטי, של אנחנו עם חברים ואנחנו לא חייבים לשתות, זה כבר יניע את העניינים שלא כולם ישתו ולא יצטרכו את זה.
<אמילי גלדודניק: אני כבר יכולה להגיד שזה מתחיל לקרות כבר בגני שאביב בלוד.
<אמילי גלדודניק: בעצם יש להם פעם בשבוע קפיישקה.
<אמילי גלדודניק: הם כולם רוצים שם.
איילת נחמיאס ורבין: ממוצא רוסי.
<אמילי גלדודניק: כן, אז הם קוראים לזה קפיישקה.
<אמילי גלדודניק: הם מגיעים בימי שלישי, חמישי בערב, הם יושבים ויש את המגרש.
<אמילי גלדודניק: חברה מבחוץ מביאה כיסאות, קפה, מיץ, משהו.
<אמילי גלדודניק: ואז הם בעצם באים ושותים קפה ומיץ ולא שותים אלכוהול.
<אמילי גלדודניק: למה?
<אמילי גלדודניק: כי הם עם החברים שלהם וזה מקום שהם יכולים להיות עם כולם, בלי אלכוהול.
<אמילי גלדודניק: ועוד פתרון שאני מציעה - - -
יפעת שאשא ביטון: שזה עניין תרבותי שצריך לבנות אותו, כמו שאמרנו, בתהליך רב שנים.
<אמילי גלדודניק: בדיוק, וגם בתהליך שנים, אם באמת אנחנו מדברים על מסיבות גדולות.
<אמילי גלדודניק: אני יכולה להגיד שבפנימייה שלנו יש לנו מכיתה ז' כל יום שישי מסיבה, שאליה בתכלית האיסור אין אלכוהול.
<אמילי גלדודניק: אין דבר כזה.
<אמילי גלדודניק: אני יודעת מכיתה ז' שאני הולכת למסיבה הזאת ואני נהנית כל פעם מחדש וכיום כשאני יוצאת עם חברות שלי למסיבות אחרות וגם באפטר פארטי, אנחנו יודעות איך אנחנו יכולות להנות במסיבה.
<אמילי גלדודניק: מגיל צעיר מאד אנחנו יודעות איך אנחנו יכולות להנות במסיבה, בלי אלכוהול.
<אמילי גלדודניק: אז אם אנחנו מסתכלים לטווח הארוך, אני חושבת שדברים כאלה, שאם אנחנו נבנה אותם מההתחלה, זה יעבוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אמילי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את התייחסות משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קצת לקחנו את הדיון לנושא של האלכוהול והסמים וזה זרק אותנו לשם כי זה באמת מזעזע, אבל אני רוצה להוסיף - - -
איילת נחמיאס ורבין: זה גם משהו שאנחנו יכולים לעשות משהו אקטיבי בפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה גם להוסיף לזה את הנדבך שלשמו בעצם התכנסנו וממנו בעצם נוצרה המחאה של שוויון בנשף, וזה העניין הגרנדיוזי של הנשפים האלה, שיוצאים מכלל פרופורציות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת באחריות, באמת, אני מוכנה לקחת אחריות על האמירה הזו – אנחנו יכולים ליצור סטנדרטים אחרים, אם אנחנו נבנה אותם נכון מהגילאים הצעירים ונעשה את זה באופן עקבי ושיטתי לאורך כל הדרך.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע את ההתייחסות, בטי.
<בטי ריטבו: בטי ריטבו, מנהלת תחום הורים ומשפחה, משרד החינוך.
<בטי ריטבו: אני מובילה את הקשר בין ההורים לבין המשרד.
<בטי ריטבו: אחרי תדבר מלכי, שהיא ממש ספציפית על התכניות.
<בטי ריטבו: אני חושבת שהנושא הזה זה אחד מהנושאים שמשותפים למשולש שאת דיברת.
<בטי ריטבו: בוודאי אנחנו המבוגרים, ואתם ביקשתם מההורים, אבל גם מאיתנו, מהמבוגרים, תעזרו לנו.
<בטי ריטבו: אני חושבת שאתם הצלע הכי הכי חשובה, כי אני חושבת שאם מדברים על תכניות ועל להביא אנשים מבחוץ, אין כמו חברת בני הגיל שבאים ומדברים.
<בטי ריטבו: אני מאד מאמינה בעמיתים ואנחנו כאן אתכם ומאפשרים לכם.
<בטי ריטבו: אני מסכימה שיש פה הרבה מאד לחץ חברתי, לא רק של ההורים, גם בקרב בני הגיל.
<בטי ריטבו: לא כולם נעים להם עם הנשף, לא כולם נעים להם עם השמלה או עם האלכוהול, אבל זה לא נעים לומר אני לא בחברה.
<בטי ריטבו: הלחץ החברתי פה הוא מאד-.
<בטי ריטבו: דיברתם על כך שחלק מהדברים קורים בבית הספר.
<בטי ריטבו: תראו, אני עבדתי המון שנים כיועצת בתיכון.
<בטי ריטבו: אנחנו בהחלט לא עוצמים עיניים.
<בטי ריטבו: כשאנחנו רואים אנחנו רואים, אבל יש הרבה מאד דברים שאנחנו, עם כל השיח שיכול להיות מיטבי בינינו, כשהוא קיים, בינינו לביניכם, יש הרבה מאד דברים שאנחנו לא יודעים, המבוגרים, וזה בסדר.
<בטי ריטבו: כי יש דברים של התרבות שלכם.
<בטי ריטבו: אז יש הרבה דברים שזה לא רק עניין של התרעה ולהגיד הנה, לקראת הנשף אסור כך וכך וכך.
<בטי ריטבו: יש פה עניין של הידברות שמלכי תרחיב את הדיבור.
<בטי ריטבו: אני רוצה להתייחס למה שהתחלנו עם פורום ועדי ההורים היישובים.
<בטי ריטבו: אנחנו התחלנו בשנה שעברה, התמקדנו באלכוהול, כי זה היה לנו הכי דחוף ואנחנו הוצאנו - אני צילמתי רק 10 עותקים - הוצאנו יחד איתם מכתב לוועדי ההורים היישובים, שהם שלחו כמובן ליישובים השונים בנושא של חוזר להורים לקראת הנשף, בנושא של האלכוהול.
<בטי ריטבו: במקביל, גם הבב"סים, הרכזים בבתי הספר, גם הם העבירו את המכתב, כמובן בידיעה של מנהלי בתי הספר, אבל אנחנו רואים את זה רק כשלב ראשון מתכנית שלמה.
<בטי ריטבו: בשנה שעברה אנחנו אמרנו שזה מה שהכי הכי דחוף לנו.
<בטי ריטבו: אנחנו נמשיך.
<בטי ריטבו: השבוע יש לנו ישיבה איתם בנושאים שונים, גם בנושא הזה ואנחנו נראה איך באמת נלך לקראת תכנית רחבה יותר.
<בטי ריטבו: לסטנדרטים.
<בטי ריטבו: אני ראיתי חדשות בערוץ 10 במוצאי שבת, עם האמא ואבא של שבת והזדעז
<בטי ריטבו: עתי ואני באמת לפני הישיבה אמרתי לזאב, לא רק י"ב, בוא נראה מה קורה בגנים.
יפעת שאשא ביטון: ודיברנו על זה כבר שנה שעברה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמרנו, חברים זה מתחיל שם עוד בשנה שעברה.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא ידענו שזה יתפשט גם לאמא ואבא של שבת, שזה בעיני הכי חמור.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, מאיפה שתחשבי דבר כזה?
איילת נחמיאס ורבין: כשמבקשים ממך, ותסלחי לי, אצלנו מבקשים או קמח או ביצים או עציץ קטן או פרחים.
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שנראה לי מתקבל על הדעת.
איילת נחמיאס ורבין: כשזה מתפתח לעוגות עם ציפוי שעולות 300 שקלים - - -
יפעת שאשא ביטון: והפתעות.
איילת נחמיאס ורבין: והפתעות וכל מיני דברים כאלה, תגידי לי?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו קצת מאבדים פרופורציות ואני חושבת שהשיח באמת צריך להיות הורים, תלמידים ומערכת חינוך, אבל אני חושבת שגם בכוח שלנו כמערכת לקבוע את הגבולות.
יפעת שאשא ביטון: לקבוע בלי לפחד ושזה יהיה גורף בכל הגנים ואני רואה אחריות אמיתית של צוות חינוכי, אם זה בגן ואם זה בבית ספר, להגיד אצלנו כאן בבית הספר זה מה שקורה.
יפעת שאשא ביטון: לא נכנסת שום חריגה.
<בטי ריטבו: חייב, נכון.
יפעת שאשא ביטון: וזה בסדר, גם אם זה קצת לא נעים מול ההורים שיגיעו עם העוגות ועם כל המאסות האלה של ההפתעות.
יפעת שאשא ביטון: זה לא ייכנס ולהחזיר אותם חזרה עם זה.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שבפעם הראשונה זה לא נעים ובפעם השנייה זה לא נעים, אבל בפעם השלישית הם מבינים שכאן יש סטנדרטים והילדים רואים.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב מה שאת העברת כאן, אבל זה צריך להיות חלק מהתהליך השלם, כי הילדים רואים את הדוגמא האישית, של מה אנחנו כן מקבלים בבית ספרנו ומה אנחנו לא מקבלים בבית ספרנו וצריך לבנות את זה מעכשיו, מעכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אין זמן.
<בטי ריטבו: ואני בטוחה שבקבוצת הורים בגן ילדים יש את הקולות שמובילים לקראת שיהיה וזה ירגיע הרבה מאד הורים יופי.
<בטי ריטבו: הגננת פתחה את זה.
<בטי ריטבו: כי אני בטוחה שכמו שרוב בני הנוער הם כמוכם, רוב ההורים גם לא בעד.
<בטי ריטבו: אני רוצה לאפשר למלכי, שבאמת תרחיב על התהליך שאנחנו עוסקים בו.
יפעת שאשא ביטון: בטי, לפני שאת מעבירה למלכי, אני רוצה שתהיה פה התחייבות של המשרד, שאנחנו יוצאים מכאן עם קביעת סטנדרטים ברורים לכולם, מהשלבים הצעירים של הגן, גיל שלוש, משם זה יתחיל.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם כולנו נקפיד על זה, אנחנו נצליח לבנות מציאות אחרת, לפחות לבוגרים הבאים.
<קריאה: בחוזר מנכ"ל, לא באיזה משהו ערטילאי.
יפעת שאשא ביטון: חוזר מנכ"ל שהוא לא בהמלצה, אלא משהו שאנחנו מקפידים עליו בצורה מאד ברורה.
<בטי ריטבו: נכון, נכון.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מלכי.
<מלכי כץ: מלכי כץ, היחידה למניעת סמים, אלכוהול וטבק במשרד החינוך.
<מלכי כץ: כמו שאמרה בטי, אנחנו עושים המון עבודה בתחום האלכוהול סמים וטבק.
<מלכי כץ: אני חושבת שהחל משנת 2009 יש מסר מאד מאד מאד ברור, ששתיית אלכוהול מתחת לגיל 18 היא מסוכנת ומזיקה.
<מלכי כץ: אנחנו לא אומרים אל תשתו.
<מלכי כץ: אנחנו לא אומרים אסור לשתות.
<מלכי כץ: אנחנו כן בשיח עם בני הנוער, עם המתבגרים, ביחס למה זה שתיית אלכוהול, למה אלכוהול צריך לשמש כמתווך ביני לבין השמחה, ביני לבין תחושת השחרור.
<מלכי כץ: אני חושבת שהחל מגן ילדים אנחנו עושים עבודה עם תכנית יום של תכלת, ביסודי עם תכנית גדולים ולא שותים בכיתות ה'-ו' וכמובן לאורך כל העל יסודי, שיש שיח מתמשך בנושא של שתיית אלכוהול.
<מלכי כץ: גם בנושא האפטר פארטי, שנה שעברה עשינו וכתבנו סדנאות גם לעבודה עם צוותי חינוך וגם לעבודה עם התלמידים, בנושא של מסיבות בצימרים.
<מלכי כץ: אני חושבת שהשיח הכי חשוב הוא שיח שבא לא ממקום מטיף ולא ממקום שיפוטי.
<מלכי כץ: ולא ממקום שעושה נו, נו, נו ומפחיד, אלא ממקום של באמת למה אני שותה אלכוהול?
<מלכי כץ: ישבתי קודם בקפיטריה וניגש אלי סטודנט.
<מלכי כץ: הוא שאל אותי אם אני חברת כנסת ואמרתי לו לא, עוד לא.
<מלכי כץ: הוא שאל אותי מה אני עושה פה.
<מלכי כץ: הוא ישב, הוא היה משועמם, הוא הצטרף אלי לשולחן והתחלנו לדבר.
<מלכי כץ: הוא אמר לי כן, אני בוועדת חינוך והוא סיפר לי שהוא סטודנט לחינוך.
<מלכי כץ: הוא שאל אותי מה אני עושה פה והתחלנו לדבר.
<מלכי כץ: הוא אומר לי אני אגיד לך למה בני נוער שותים, הם שותים בשביל להשתחרר.
<מלכי כץ: קצת התחלנו לדבר באמת על הלמה הזה.
<מלכי כץ: הוא אומר לי את שואלת שאלות שמעוררות אותי עכשיו למחשבה, כאילו מה המשמעות של האלכוהול באמת.
<מלכי כץ: כי אני לא שותה בשביל הטעם.
<מלכי כץ: כאילו, אם אני אשתה בשביל הטעם, אני אקח איזו בירה טובה ובזה זה ייגמר, אבל כשאנחנו מקפיצים טקילות ושותים וודקה, זה ממש לא בשביל הטעם.
<מלכי כץ: אז אני חושבת שהשיח שלנו צריך להיות על משמעות האלכוהול, על איזה צורך זה עונה.
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע מאד פסטורלי, אבל בואי נודה על האמת, הילדים עכשיו לא ישבו וינהלו שיח פילוספי - - -
<מלכי כץ: לא, לא, ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: אם אני שותה בגלל הטעם או בגלל זה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, גם אין שום בעיה עם זה שגם קצת נפחיד אותם.
יפעת שאשא ביטון: אם הם יבואו וישמעו עדות מילדים שנמצאו זרוקים ואמרו – אני מצאתי את עצמי במצב מביך מול החברים שלי, כשהקאתי לידם.
יפעת שאשא ביטון: אני מצאתי את עצמי במצב מביך כשאנשים ברחוב עברו ומצאו אותי זרוק והיו צריכים להחזיר אותי הביתה.
יפעת שאשא ביטון: זו הייתה מבוכה גם כלפי ההורים שלי.
יפעת שאשא ביטון: שילדים ישתפו בחוויה שלהם, אני חושבת שזה יעשה את העבודה, כי הילדים האלה צריכים לראות שיש מישהו משלהם שאומר להם תראו מה קרה לי.
איילת נחמיאס ורבין: הנציגים הם בדרך כלל בני 40 והם מטיפים, זה מה שקורה בבתי הספר.
<מלכי כץ: לא, לא, לא.
<מלכי כץ: הטפה זה לא הדרך לשיח עם בני הנוער.
איילת נחמיאס ורבין: בני 30 הם זקנים מבחינת הנוער.
<מלכי כץ: ממש לא.
<מלכי כץ: אני לא חושבת ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל מודלינג זה לא הטפה.
יפעת שאשא ביטון: להביא להם מישהו שידבר איתם ויספר להם על מה ש - - -
<מלכי כץ: נכון.
<מלכי כץ: הסוד פה שהם רואים את זה בלייב.
<מלכי כץ: הם רואים את החברים שלהם משתכרים ונופלים.
יפעת שאשא ביטון: הם רואים, אבל זה כבר מאוחר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שהם יגיעו למצב שהם יראו.
<מלכי כץ: נכון, נכון.
יפעת שאשא ביטון: הרי מה הסיפור פה?
יפעת שאשא ביטון: שאנחנו לא נגיע למציאות הזו שהם שותים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שרגע לפני הם לא יראו את החברים שלהם, כי החברים שלהם צומחים יחד איתם במערכת, שהם מבינים שזה לא חלק מהסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול שאלה, מלכי.
יפעת שאשא ביטון: ואולי אני קצת מקלקלת את החגיגה, את המסיבה פה.
יפעת שאשא ביטון: כמה שנים כבר פועלת התכנית של כיתה ו'?
<מלכי כץ: ה'-ו'?
<מלכי כץ: לא הרבה, כי היא תכנית חדשה יחסית.
<מלכי כץ: היא נכנסה כפיילוט.
<מלכי כץ: לדעתי משנת 2013.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאת התוצאות שלה אנחנו אמורים לראות רק בשנתיים הקרובות.
<מלכי כץ: אגב, אנחנו ראינו הפחתה בחטיבות הביניים בשנה שעברה בשתיית אלכוהול.
<מלכי כץ: בתיכונים לא ראינו, אבל העבודה המתמשכת מראה תוצאות.
<מלכי כץ: חד משמעית.
<בטי ריטבו: נכון, יש נתונים.
<מלכי כץ: אני כן רוצה להגיד שקודם כל נכון שצריך לנהל שיח ושזה יהיה שיח משמעותי, אבל גם כשאני באה ואני אומרת ששתיית אלכוהול היא מסוכנת ומזיקה, אני מסבירה למה.
<מלכי כץ: אני מסבירה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא מעניין אותם לשמוע את זה ממך.
יפעת שאשא ביטון: הם שומעים את זה מההורים שלהם, הם שומעים את זה מעולם המבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: נו, כן, המבוגרים האלה, כי הם מפחדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל כשיבוא אליהם מישהו, ילד, ששנה שעברה, שהוא שנה מעליהם, ויספר להם – תקשיבו, שנה שעברה באנו וחשבנו שזה פן ורצינו להשתחרר ואני מצאתי את עצמי זרוק - - -
<מלכי כץ: זו גם דרך.
יפעת שאשא ביטון: זה ייגע בהם יותר.
<מלכי כץ: תראי, זאת דרך אחת למצוא את אותם אלה שעברו את החוויה המאד לא פשוטה הזאת, המאד קשה הזאת, אבל אנחנו גם עובדים עם מנהיגות נוער.