GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן בקר: יושב פה רותם זהבי, ממונה בטיחות של משרד החינוך.
<ערן בקר: הוא נתן עדות בהליך המשפטי הזה.
<ערן בקר: נתן עדות.
<ערן בקר: המקום הזה נסגר למטיילים של משרד החינוך אחרי המקרה בשנת 2005.
<ערן בקר: אחרי שהוא נסגר הוא נפתח.
<ערן בקר: למה הוא נפתח?
<ערן בקר: אף אחד לא יודע.
<ערן בקר: שום דבר לא השתנה.
<ערן בקר: לא התקינו שום אמצעי בטיחות במקום.
<ערן בקר: המקום זה סכנת נפשות.
<ערן בקר: אגב, רותם מעולם לא ירד מהמקום הזה.
<ערן בקר: גם אחרי המקרה של יפתח וגם לפני המקרה של יפתח, בתקופת הביניים, בין המקרה של 2005 למקרה של יפתח בשנת 2012.
<ערן בקר: למה אני מספר את הסיפור הזה?
<ערן בקר: למה התרבות שצריכה להשתנות היא לא של הילדים, היא של משרד החינוך.
<ערן בקר: ואני אומר את זה עכשיו עם 100 סימני קריאה.
<ערן בקר: אני לא אומר שהם לא עושים.
<ערן בקר: חלילה, אני לא אומר את זה.
<ערן בקר: אני אומר שהם לא עושים מספיק.
<ערן בקר: בגלל שאם יושבים פה אנשים, שוועדת הבדיקה לכאורה באה ומתחקרת וועדת הבדיקה מתחקרת את רותם או מתחקרת את אריה ואת האנשים של משרד החינוך, ואתם לא באים ושואלים למה משרד החינוך לא ירד לשטח אחרי שנת 2005.
<ערן בקר: ואיך זה יכול להיות שאגף הבטיחות של משרד החינוך מאשר את הטיול הזה?
<ערן בקר: מאשר אותו בפועל.
<ערן בקר: ונותנים לתלמידים, לוקחים עדר של 300 ילדים, כמו עדר של כבשים, מורידים אותו 3.5 קילומטרים, מגיעים למצוק של 20 מטר.
<ערן בקר: אני אגלה לכם סוד, אתם אולי לא יודעים, יפתח היה 1.90 מטר.
<ערן בקר: יפתח לא דיבר בטלפון.
<ערן בקר: יפתח לא רב עם אף אחד.
<ערן בקר: הם הלכו בטור.
<ערן בקר: הוא עשה בדיוק, אבל בדיוק את מה שאמרו לו לעשות.
<ערן בקר: אחד לאחד.
<ערן בקר: אתם רוצים לשמוע עוד סיפור?
<ערן בקר: מצוקי הארבל – איך יכול להיות שמצוקי הארבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל רק בקצרה, כי אנחנו נדרשים לסיים.
<ערן בקר: אבל רק ברשותך - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אני מבינה, - - - ברור בעצם לכולם.
<ערן בקר: איך מצוקי ארבל מאושרים לילדים בכיתה ה'?
<ערן בקר: איפה אתם חיים?
<ערן בקר: נקודה נוספת, גברתי יושבת ראש הוועדה.
<ערן בקר: זה שמסלול טיול, זה שמצוק, זה שאזור יש עליו דרגיות או יש עליו מעקה בטיחות, זה לא מצביע על הבטיחות שלו.
<ערן בקר: זה מצביע בעיקר על המסוכנות שלו.
<ערן בקר: אתם צריכים להבין את זה.
<ערן בקר: נקודה נוספת, גברתי.
<ערן בקר: חוזר מנכ"ל.
<ערן בקר: כל מקום בתוך כותלי בית הספר, שיש בו סכנה של נפילה מחצי מטר, רותם ואריה ירוצו ויראו לאנשי התחזוקה – בצדק – להתקין מעקה, כי זה מה שחוזר מנכ"ל - - -
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על השמירה על הבטיחות במקומות אחרים ובמקומות עבודה טרם נכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחזור על זה, ושבטיולים שנתיים זה לא נשמר.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, רק משפט.
<ערן בקר: הנקודה של האחראי על הטיול על פי חוזר מנכ"ל, וחבל שאתה מהנהן בראש, אבל זה מה שקורה בפועל.
יפעת שאשא ביטון: לא, סליחה, אנחנו לא מנהלים כאן - - -
<ערן בקר: על פי חוזר מנכ"ל, מי שאחראי על הטיול זה מורי בית הספר.
<ערן בקר: למורי בית הספר אין שום השכלה בטיחותית וצריך להפריד ולהבדיל בין השכלה בטיחותית לבין טיול שהוא מאושר מבחינה ביטחונית - - -
יפעת שאשא ביטון: ערן, אני רוצה לומר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: ניתנה פה הצגה מאד נרחבת של הדברים, של מי אחראי על הטיולים ועל רכזי הבטיחות והכל.
יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת, ואני גם אמרתי את זה לפני שנכנסת, אני פשוט לא אמחזר את הדיון, אבל כל זה זה טוב ויפה וזה ניתן ומשרד החינוך עושה את המאמץ בתוך בתי הספר, בתוך מקומות הכשרה, לא בפועל בטיול.
יפעת שאשא ביטון: בסוף הם מגיעים לתוך השטח ובשטח קורים דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לא נחזור על זה.
יפעת שאשא ביטון: בוא תנסה רגע - - -
<ערן בקר: אז אני אגיד לך מה אני מציע.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אני אשמח.
<ערן בקר: אני מציע שאריה ורותם וכל אגף הבטיחות, אני רוצה שהם אישית יחתמו אישית על כל הטיולים האלה, על המסלולים האלה וזה לא יכול להיות שייקחו ילדים וישימו אותם במצוקים, בלי שום אמצעי בטיחות, בלי שום אמצעי בטיחות.
<ערן בקר: אני אישית, הבן שלי יצא לטיול בכיתה ה'.
<ערן בקר: אני שאלתי את מנהלת בית הספר, בית ספר רגבה בצפון.
<ערן בקר: אמרתי לה אני מצטרף כהורה מלווה לטיול.
<ערן בקר: היא שאלה אותי למה, כבר יש הורים מלווים.
<ערן בקר: אמרתי לה שאני בא לשמור על הבן שלי.
<ערן בקר: היא אמרה לי למה, אמרתי לה את לא מכירה את מצוקי ארבל?
<ערן בקר: היא אמרה לי אני בודקת.
<ערן בקר: הם לא מכירים את המסלולים האלה.
<ערן בקר: למה אני מספר את זה?
<ערן בקר: בגלל ששם יש סולמות, יש ירידה מאד מאד תלולה.
<ערן בקר: יש הבדל בין שאבא לוקח את הבן שלו לטיול שנתי והוא שומר ומשמורן עליו, לבין כיתה, שיוצאת עם 300, עם 200 ילדים לתוך מסלולים מסוכנים.
<ערן בקר: ודבר נוסף, מה זה - - -
יפעת שאשא ביטון: ערן, הדברים האלה נאמרו.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, כי גם מיכל עוד רוצה לדבר ואנחנו צריכים לסגור.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו 4 דקות לסיים את הדיון.
<ערן בקר: אני רק רוצה להתייחס לנקודה אחרונה שנאמרה פה, שזה אבסורד שמורה מחליט אם לצאת לטיול מסוים, אם הטיול מתאים לו אישית.
יפעת שאשא ביטון: מתאים לו ולכיתה שלו.
<ערן בקר: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: והלוואי שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: הלוואי שנגיע ליום שבו מורים יסתכלו על המסלולים, יסתכלו על הכיתה ויגידו אוקיי, לכיתה שלי מתאים המסלול הזה ולא מתאים לה המסלול שאנחנו רגילים, כי.
<ערן בקר: אוקיי.
<ערן בקר: אני אומר דבר אחרון.
<ערן בקר: אני מבקש ואני דורש, אני לא מחפש פה כרגע להעמיד לדין אף אחד.
<ערן בקר: אני אומר משהו מאד מאד ברור.
<ערן בקר: היום מי ששולח את הילדים שלו לטיולים במצוקים באזורים כאלה, ילדים בכיתות ה'-ו', שזה הטיולים שמאושרים, הוא לא שומר על הילדים שלו.
<ערן בקר: אני אומר את זה בצורה חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ערן.
<מיכל יצחקי: מיכל יעקבי יצחקי מעיתון ישראל היום.
<מיכל יצחקי: נעים מאד.
<מיכל יצחקי: חשוב לי לציין קודם כל שהכתבה לא באה והשמיעה קולות בודדים של אנשים שקצת מפחדים או מעדיפים לשבת בחדר ממוזג ולא לטייל בשטח.
<מיכל יצחקי: כולם זה חברה שרוצים לטייל.
<מיכל יצחקי: כולם זה חברה שאוהבים לטייל, אבל נתקלים בהרבה מאד פחד ובהרבה מאד תחושה של חוסר ביטחון ובטיחות בתוך הטיולים האלה.
<מיכל יצחקי: זה נורא נחמד שעובד, שיושב כאן, אומר שכל המסלולים נבדקו ואני בטוחה שהם נבדקו.
<מיכל יצחקי: אין לי שום ספק ואני לא מערערת על המקצועיות או על הביטחון של המסלולים ועל הבדיקות שלהם.
<מיכל יצחקי: אני בטוחה שהם ערוכים לקליטה של מטיילים.
<מיכל יצחקי: אבל כשתלמידים בכיתה י"א, שבאים מבתי ספר עם תודעת טיולים מאד מאד גבוהה, כמו שאתה ציינת, יודעים לטייל – קיבוצניקים, מושבניקים שמטיילים בתנועות הנוער ואומרים שנחל ברק הוא מסוכן ומספרים שהם עמדו שם על המצוקים ופחדו, כי כל תנועה לא במקום הייתה מובילה אותם לנפילה לתוך תהום, אז אני חושבת שיש פה איזה שהוא פער בין מה שאנשי המקצוע פה יושבים ואומרים – המסלול בטוח - גם הילד שלי בן ה-5 עשה אותו, לבין אותו ילד בן 17 שנתקל במצוק הזה ומפחד.
<מיכל יצחקי: יכול להיות שכן צריכה להיות פה איזו שהיא חשיבה, כדי לבדוק מה באמת הרמה של הילדים בני ה-17 היום במדינת ישראל, למסלולים האלה.
<מיכל יצחקי: יכול להיות שבתקופה שאני ואתם היינו ילדים, המסלולים האלה היו על הכיפאק.
<מיכל יצחקי: אנחנו טיילנו הרבה, היינו המון בחוץ.
<מיכל יצחקי: החברה היום מפחדים.
<מיכל יצחקי: ואם ילד מפחד והוא מתנהל בפחד במסלול ויש 300 ילדים איתו והוא לא היחיד שמפחד, יש פה איזו שהיא סכנה.
<מיכל יצחקי: יש פה איזה משהו שאומר בואו נעצור רגע ונעשה בדיקה.
<מיכל יצחקי: זה בעצם הקול הקורא של הכתבה.
<מיכל יצחקי: אף אחד לא בא ואמר לעצור טיולים.
<מיכל יצחקי: אף אחד עוד לא בא ואמר נושיב אותם בבית.
<מיכל יצחקי: המטרה היא שהילדים יטיילו, יכירו את הארץ ויהנו - - -
יפעת שאשא ביטון: ושכולם ייצאו.
<מיכל יצחקי: אבל במסגרת של בטיחות, לא במסגרת שאנחנו מסכנים את החיים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, באמת משפט ואני אסכם את הדיון.
מסעוד גנאים: במשפט.
מסעוד גנאים: תחילה אני מתנצל על האיחור.
מסעוד גנאים: הדיון הוא חשוב מאד.
מסעוד גנאים: כמורה לשעבר, אני כן מצטרף לזה שהטיול הוא בעל ערך חינוכי ממדרגה ראשונה, לעצב את אישיותו של הסטודנט, אבל גם ליבי עם המורים.
מסעוד גנאים: אני זוכר את עצמי, הטיול זה סיוט לכל מורה.
מסעוד גנאים: היה סיוט.
מסעוד גנאים: אחריות גדולה, כבדה וגדולה מאד.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לכל אלה, בטח בעניין שלומו של הילד.
מסעוד גנאים: בטיחותו היא העדיפות הראשונה.
מסעוד גנאים: בסוף, לפני ההנאה מהטיול, לפני הערך החינוכי, בסוף חיי האדם הם החשובים.
מסעוד גנאים: לכן אני מצטרף לכל אלה שאמורים לבדוק את כל המסלולים, שהם יהיו באמת.
מסעוד גנאים: עורך הדין הזכיר את צוק ארבל.
מסעוד גנאים: כולנו מכירים אותו, עד כמה מסוכן.
מסעוד גנאים: אפילו לנו, המבוגרים.
מסעוד גנאים: לכן צריך להבטיח באמת ואני מצטרף לבקשה שיהיו מסלולים בטוחים לילדים ולתלמידים.
מסעוד גנאים: חצי דקה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים ותודה רבה שהגעת.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון ואני אפתיע אתכם.
יפעת שאשא ביטון: עם כל האמירות שלי, אנחנו בית שלפחות הילדים שלי הם מאד מטיילים ומאד אתגריים וגם הבת הקטנה שלי לא מסיימת שום יום בלי טיול שטח, כי זה תרבות כזו, שהג'יפ חייב לצאת לשטח כל יום – שמש, גשם, חורף, קיץ, זה בכלל לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: אבל שוב, יש הבדל בין לצאת איתם בשבתות ולטייל בגליל המדהים, לעלות לרמת הגולן דרך השטחים ולא דרך הכבישים, לבין לצאת עם מאסות של תלמידים, כשיש דיפרנציאציה.
יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו לא מדברים על קבוצה הומוגנית, אנחנו מדברים על מגוון רחב של מאפיינים לכל אחד מהילדים וזה הופך את כל העניין הזה לסיפור אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מה שצריך להיות כאן על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אני עדיין קוראת למשרד החינוך לשבת ולבחון שוב את המסלולים.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו כן צריכים לצמצם את המסלולים ולמצוא את המכנה המשותף, הגבוה ביותר, לכלל הילדים, כדי שבאמת כל ילד יוכל לצאת לטיול.
יפעת שאשא ביטון: הטיולים זה דבר חשוב.
יפעת שאשא ביטון: הערך החברתי שם, הגיבוש.
יפעת שאשא ביטון: משיגים בטיולים דברים, שמה לעשות, אי אפשר להשיג גם בשעות ושבועות של ישיבה בכיתה.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להשיג אותם.
יפעת שאשא ביטון: זה דברים שהם ייחודיים רק לטיולים; ויש הרבה מאד ילדים שמפספסים את הטיולים האלה מתוך פחד, מתוך זה שהם לא יעמדו בעצם באתגרים או מחוויה לא כל כך נעימה שהייתה בטיול הקודם, כי הם לא היו מסוגלים לעשות את המסלול.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מאד אשמח אם באמת תהיה בחינה מחודשת של המסלולים ואפילו ניסיון לצמצם אותם.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני – אני אומרת לכם, חוזר מנכ"ל כתוב היטב.
יפעת שאשא ביטון: אין לי שאלה בכלל שכולם פה רוצים לשמור על הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אין לי שאלה.
יפעת שאשא ביטון: וכולנו משוכנעים שאנחנו עושים את ה-הכי טוב בשבילם.
יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף, בסוף, ברמת השטח, בקצה, לא תמיד החוזר הזה מיושם וצריך לראות איך אנחנו אוכפים אותו, איך אנחנו מפקחים על זה שבאמת החוזר ייושם בשטח.
יפעת שאשא ביטון: בצד הדברים האלה אני רוצה לומר שיש כן לנסות לדבר עם בתי הספר, להביא למודעות של בתי הספר, השכבות השונות – אם זה רכז שכבה, אם זה מורה, אני לא יודעת איך הם ינהלו את זה, יבחנו כל שנה מחדש את התאמת המסלול לשכבה, לצוות.
יפעת שאשא ביטון: הרי הצוותים משתנים, התלמידים משתנים, תנאי השטח משתנים, שיעשו בחינה.
יפעת שאשא ביטון: לא חייבים בשטנץ להעביר את השרביט ואת המסורת משנה לשנה, וזה בסדר אם בשנים מסוימות גם יחרגו מהשגרה כדי להבטיח שכל הילדים יכולים לצאת וגם כל הילדים יחזרו בשלום.
יפעת שאשא ביטון: אני מתחברת לדברים שאמר אברהם.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גילוי נאות, אני הייתי מנהלת מחלקת חינוך באותה תקופה.
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת את הרגע שבו אמרו לי על זה ואני עצרתי בצד בדרך שם, בתוך ערימה של עצים, פתאום הפחד לא היה שם.
יפעת שאשא ביטון: ניסיתי להבין מה קרה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני בהחלט גם מזדהה עם הכאב.
יפעת שאשא ביטון: לשתף את ההורים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהרבה בתי ספר עושים טיול הכנה.
יפעת שאשא ביטון: בוא, אני אומרת את זה ביושר.
יפעת שאשא ביטון: יוצאים לטיול הכנה.
יפעת שאשא ביטון: שבוע, שבועיים לפני הטיול יוצא צוות מתוך בית הספר ועושה את זה, אבל לרוב זה באמת האנשים שיותר בכושר ובדרך כלל מדריכי השל"ח, האנשים שבאים מהתחום.
יפעת שאשא ביטון: קחו איתכם איש צוות, קחו איתכם נציג הורים.
יפעת שאשא ביטון: סתם, בשביל הביטחון של כולנו, כדי לראות שבאמת יש עוד זוג עיניים שנפקחות על המסלול ורואה גם את השכבה.
יפעת שאשא ביטון: הם בדרך כלל מכירים את הילדים, תנסו לשתף יותר אנשים, יותר גורמים, כדי שאנחנו נדע שהמסלול שאליו יוצאים הילדים הוא באמת בטוח גם עבורם.
יפעת שאשא ביטון: בנושא של המיגון, צריך לחשוב איך מוצאים עזרי מיגון.
יפעת שאשא ביטון: בעיקר בטיפוס לגובה, צריך לראות איך אנחנו מבטיחים, ברגע שכבר מחליטים לצאת למסלול מסוים שכן יש בו טיפוס וכן יש בו אולי ירידה ממצוק.
יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו ממגנים את הילדים שלנו בצורה יותר טובה, לא רק בסנפלינג הממוסד, שמקבלים אישור מיוחד, אלא בכלל, לאורך המסלול.
יפעת שאשא ביטון: כל דבר שיוכל לעזור לנו לשמור על הבטיחות של הילדים שלנו, אני חושבת שיש לנו חובה אמיתית להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם ואני מקווה שאנחנו ניפגש רק בנסיבות שמחות.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לפתוח את דיון הועדה בנושא בני נוער נופשים באילת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממש במחציתו של החופש הגדול, עכשיו זו נקודת זמן טובה להסתכל על מה היה בחודש הקודם ומה אולי צריך, שאנחנו עוד נוכל לעשות לקראת החודש הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: אני ראשית רוצה להודות לראש עיריית אילת שמכבד אותנו בנוכחותו, עשה את הדרך לכאן יחד עם מנהלת המתנ"סים, נכון?
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההירתמות ואני אפילו אתן לךָ לפתוח את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: ספר לנו קצת מה קורה אצלכם בחודשי הקיץ.
מאיר יצחק הלוי: תודה רבה.
מאיר יצחק הלוי: כמו שנאמר נמצאת אתי מנכ"לית רשת המתנ"סים שלנו, איריס כהן, שבין היתר גם אמונה ומופקדת על טיפול בנוער, אגף הנוער - - - של רשת המתנ"סים.
מאיר יצחק הלוי: העיר אילת, כעיר תיירות, קולטת מדי שנה כ-2.7-2.8 מיליון תיירים.
מאיר יצחק הלוי: נכון להיום רובם ישראלים ביחס פחות או יותר 90:10 או 87:13, זה פחות או יותר היחס, כאשר בחודשי החופש, שהם בעיקר אפריל ויולי-אוגוסט, אנחנו נערכים לקראת עשרות אלפי בני נוער שמוצאים בעיר אילת מקום לנפוש בו.
מאיר יצחק הלוי: שנבין, מדובר במספרים שהם מספרים גבוהים מאד.
מאיר יצחק הלוי: תמונת המצב מלמדת שבעיקר מהשבוע השלישי של יולי עד השבוע הרביעי של אוגוסט, מדי בוקר מגיעים לאילת עשרות אוטובוסים.
מאיר יצחק הלוי: השיא יכול להגיע למשהו בסדר גודל של מאה אוטובוסים ומשם, מהאוטובוסים, יוצאים ומתחילים לבלות.
מאיר יצחק הלוי: לדעתי הם מתחילים לבלות בתוך האוטובוס אבל יוצאים לבלות בני הנוער שמגיעים לאילת לנפוש, כפי שאמרתי, במספרים שמצריכים היערכות.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו לא יכולים להישאר אדישים למספרים שכאלה, אל"ף, משום שבעיר אילת חיים ונופשים לא מעט בני נוער, שבעצם אמורים לארח את החברים שמגיעים אליהם מכל חלקי הארץ ובי"ת, אנחנו כעיר, חייבים לארח בכל מיני צורות ואופנים את האוכלוסייה הזו שהיא באה עם הרבה מאד אנרגיה.
מאיר יצחק הלוי: באים לתפוס ראש בעיר אילת וכל הדפוסים מצריכים מאתנו היערכות.
מאיר יצחק הלוי: צריך לזכור שברבות השנים העסק הולך ומשתכלל.
מאיר יצחק הלוי: כשאני אומר "העסק" זה נושא האירוח.
מאיר יצחק הלוי: יכול להגיד שהיום אנחנו יכולים לראות הרבה בני נוער נמצאים בווילות שאנחנו מאד לא אוהבים את התופעה, חשוב שנדע את זה.
מאיר יצחק הלוי: וילות הופכות להיות בתי מלון ועסקים שעושים לנו הרבה מאד בלגאן בעיר.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו בהתמודדות קשה מאד.
מאיר יצחק הלוי: הגענו כבר למצב שמעל 25 בעלי וילות נמצאים מולנו בהליכים משפטיים, כולל כמה מעצרים שהיו, כי אנחנו טוענים שווילה היא וילה, זה בית לכל דבר ואין שום סיבה שהסובבים את הווילה יסבלו ולצערי הגדול מאד זה מאופיין כל השנה אבל וודאי וודאי בחודשי החופש - - -
יפעת שאשא ביטון: הווילות האלו הן לא עם רישוי של עסקים?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זה גם בניגוד לחוק.
יפעת שאשא ביטון: מעבר למה שדיברנו פה בהקשר של בני נוער שקצת מאבדים את עצמם בתוך המקום הפרטי הזה זה גם בניגוד לחוק.
מאיר יצחק הלוי: ממש ואנחנו פועלים בכל המישורים.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, זה במסגרת פורום אכיפה שמי שמוביל אותו הוא הממ"ר ביחד אתי, מפקד המרחב.
מאיר יצחק הלוי: הנושא המרכזי שאנחנו מטפלים בו זה נושא הווילות.
מאיר יצחק הלוי: יש כאן שרשרת של תקלות.
מאיר יצחק הלוי: זה מתחיל בחריגות בניה עבור דרך רישיון עסק ועבור דרך - - - ועוד כהנה וכהנה ומהבחינה הזו דעתי קרה ונחרצה, להשאיר את הווילה כווילה שתכליתה מגורים ולא שום דבר שהוא לא מגורים.
מאיר יצחק הלוי: לכן המאבק הוא לא מאבק פשוט וכל העדה צריכה להסתער על העניין.
מאיר יצחק הלוי: כשאני אומר "כל העדה" זה כל גורמי האכיפה ונכון להיום יש שיתוף פעולה גם עם המשטרה, גם עם יחידות השיטור שלנו, גם עם מס הכנסה וגם עם כל הגורמים.
מאיר יצחק הלוי: כמובן גם עם האכיפה של תכנון בניה וכן הלאה וכן הלאה אבל אם נחזור לבני הנוער שלנו, שאנחנו מאד אוהבים אותם, חשוב לציין, הם ילדינו, כך אנחנו מתייחסים אליהם אבל אנחנו צריכים להכניס אותם לתוך איזושהי מסגרת שבה לפחות אנחנו בבקרה ושליטה.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו כבר לפני הרבה שנים קיבלנו החלטה שתרומתנו תהיה על ידי מספר פעולות שתיכף איריס תרחיב עליהן אבל אם תרצו, אנחנו מתכנסים קרוב לחצי שנה להיערך לחודשיים הללו.
מאיר יצחק הלוי: וזה אומר שכל הצוות הרלבנטי, אם אלה מומחי נוער ואם אלה עובדים סוציאליים ואם אלה גורמים נוספים, סיירות הורים למיניהן, נערכים לתת מענה, אם זה על ידי בניית אוהל, על ידי ארגון מסיבות, על ידי מה שנקרא "קיץ בטוח", תכנית מגוונת שכמו שאמרתי, איריס תרחיב והצוות שלנו הופך את החודשים יולי אוגוסט לחודשים של לילות לבנים.
מאיר יצחק הלוי: כולם הופכים - - -
יפעת שאשא ביטון: בני הנוער בכלל בכל הארץ הפכו את יולי אוגוסט ללילות לבנים.
יפעת שאשא ביטון: אצלכם זה יותר בולט.
מאיר יצחק הלוי: הרבה יותר בולט.
מאיר יצחק הלוי: אני לא מכיר נער אחד שאומר "בוא נתפוס ראש בדימונה".
מאיר יצחק הלוי: תופסים ראש, תוספים ראש באילת.
מאיר יצחק הלוי: לא תופסים, לא בדימונה ולא בקריית שמונה.
מאיר יצחק הלוי: תופסים ראש באילת, באים לפה בהמוניהם ואנחנו מבינים את זה.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו רק צריכים לדעת להתמודד.
מאיר יצחק הלוי: אני אמרתי גם ואני כבר מסיים את הפתיחה שלי, אני גם אמרתי את זה במרכז השלטון המקומי, שלא נכון להשאיר את הנושא הזה כנושא שרק אילת מתמודדת אתו, זה פשוט לא נכון.
מאיר יצחק הלוי: אני חושב שיש כאן נושא שצריך טיפול הוליסטי, צריך טיפול של כל הגורמים השותפים, צריך שראשי העיר במחוזותיהם יידעו היכן נמצאים בני הנוער.
מאיר יצחק הלוי: והם מגיעים בהמוניהם, אנחנו מדברים על מספרים שיכולים להגיע למאה - - -
יפעת שאשא ביטון: שההורים יידעו איפה נמצאים הילדים שלהם.
מאיר יצחק הלוי: ברור.
מאיר יצחק הלוי: 150,000 בני נוער שמגיעים הם מספרים שהם מספרים מטורפים בכל קנה מידה וכמובן שצריך שהגורמים שאתם אנחנו פועלים ישתפו פעולה.
מאיר יצחק הלוי: אני יכול להגיד שנכון להיום לא מעט גורמים משתפים פעולה כמו למשל, משטרת ישראל שחשוב שנדע את זה, כמו התכנית הלאומית שמשתפת פעולה, כמו משרד הרווחה שמשתף פעולה, יש בהחלט - - -
<קריאה: "עיר ללא אלימות".
יפעת שאשא ביטון: אמרתי "עיר ללא אלימות".
מאיר יצחק הלוי: "עיר ללא אלימות" כבר לא כל כך משתפים פעולה עם העניין הזה, בוא - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק אתם את העניין הזה, הם פה - - -
מאיר יצחק הלוי: אני יודע שהם פה - - -
<גונן ירום: אנחנו פה, אנחנו פה.
מאיר יצחק הלוי: אני לא רציתי להגיד מי לא, רציתי להגיד מי כן אבל אם בחרת אז אני אגיד.
מאיר יצחק הלוי: בפרויקט הזה "עיר ללא אלימות" לא משתפת פעולה.
מאיר יצחק הלוי: עבדך הנאמן הציג תכנית "עיר ללא אלימות" לפני שלוש עשרה שנים אז אני יודע על מה אני מדבר וחבל, אני אומר שזה חבל, אני מקווה מאד שהם יתעשתו.
מאיר יצחק הלוי: זו תכנית - - -
יפעת שאשא ביטון: הצבא, הייתה איזושהי תכנית - - -
מאיר יצחק הלוי: שניה, אני אענה, אני רוצה רגע, אני אגע בזה, אני אגע בזה.
מאיר יצחק הלוי: העלית פה נושא שהוא נושא מרכזי.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו בעצם רוצים ומבקשים מכל גורם לא לראות בזה כתכנית נקודתית לחודשים יולי אוגוסט אלא לראות בזה חלק מתכנית שנתית ולדעת להיערך כבר חודשים קודם לכן, כל אחד בישוב, לשלב הורים.
מאיר יצחק הלוי: אין מה לעשות, בסקרים שלנו, שנעשו, כל נער בישראל מגיע לכאן, מגיע לאילת אחת לחמש שנים.
מאיר יצחק הלוי: זאת אומרת, אנחנו בחמש שנים קולטים את כל בני הנוער במדינת ישראל.
מאיר יצחק הלוי: זו תמונת המצב ולכן אני חושב שזה ענין של כולם, לבוא ביחד אתנו וללא תכניות וכשמדברים על תכניות אז מדברים גם על משאבים.
מאיר יצחק הלוי: ואני חושב שאין צורך לחסוך בעניין הזה כי אנחנו לא עושים את זה רק לילדינו, אנחנו עושים את זה גם לילדינו אבל גם לילדים שמגיעים מכל הארץ ואנחנו רוצים שיהיה להם פה נחמד.
מאיר יצחק הלוי: העלית נושא שהוא נושא מרכזי שאני כבר הצפתי אותו לפני ראש אכ"א וגם לפני קצין חינוך ראשי ובשבוע שעבר ישבתי עם הגורמים הרלבנטיים אצל קצין חינוך ראשי – מצטער על הקול שלי, אני באתי לכאן חולה, היה לי מאד חשוב להיות כאן כי זה נושא שמאד חשוב לעיר אילת – אני הצעתי לחזור למה שהיה בזמנו אוהל של קצין חינוך ראשי - - -
יפעת שאשא ביטון: הפסיקו אותו?
מאיר יצחק הלוי: נדמה לי ששלוש שנים פעל, זה היה דבר מדהים.
מאיר יצחק הלוי: אני פונה אלייך, גבירתי היושב ראש, אני חושב ששווה להתייחס לזה מול קצין חינוך ראשי.
מאיר יצחק הלוי: שמעתי שנבחר עכשיו קצין חינוך ראשי חדש, אל מול ראש אכ"א.
מאיר יצחק הלוי: האוהל דיבר על כך שבעצם כל בני הנוער שהגיעו אלינו שהם בגיל גיוס, נחשפו לחילות צה"ל על ידי זה שהצבא הציב שם אוהל ענק, כל ערב הייתה שם הופעה של אחת הלהקות הצבאיות, אחד האירועים המרגשים שאני חוויתי וזה היה כייף לראות את הנערים האלה, שבאים מצד אחד לתפוס ראש באילת ומצד שני אנחנו באופן בלתי אמצעי חושפים אותם כהכנה לצבא הגנה לישראל.
מאיר יצחק הלוי: אני חושב שאין טוב מזה ומדובר פה בנזיד עדשים.
מאיר יצחק הלוי: אין שום סיבה בעולם לא לחבר את שני האוהלים האלה אם תרצו, ולייצר פעולה אחת שהיא פעולה נכונה.
מאיר יצחק הלוי: הפנייה שלי היא בעצם אלייך ואל כל מי שנמצא פה.
מאיר יצחק הלוי: לא מדובר פה במשימה של העיר אילת למרות שלקחנו את כל האחריות ואנחנו יודעים להכיל.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו היינו שמחים שיותר גורמים יהיו שותפים, היינו שמחים לראות יותר גורמים שותפים גם בהיבט המִמוני ויותר גורמים שמשותפים גם לתכנון, שיהיה תכנון רב חודשי ורב שנתי.
מאיר יצחק הלוי: זה לא אירוע נקודתי של יולי אוגוסט, צריך להיות משהו בפריסה שנתית, בפריסה רב שנתית וככל שניערך טוב יותר, ניתן לנערים, אני רואה שיושבים פה נערים שאני מניח שמייצגים פה את בני הנוער, ניתן לנערים האלה שתהיה להם עדנה ולא שמישהו רודף אותם.
מאיר יצחק הלוי: זה כך כאמירות פתיחה.
מאיר יצחק הלוי: אני מציע, אם זה בסדר מבחינתך, גבירתי היושב ראש, לשמוע מה אומרת איריס, מה בעצם אנחנו עושים בתקופה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, איריס.
<איריס כהן: כאמור, אנחנו מתחילים להיערך לתכנית הקיץ אחרי חג הפסח.
<איריס כהן: נגמר פסח, אנחנו מתחילים להבין את תמונת המצב העירונית שצפויה לנו בקיץ הקרוב, כי היא משתנה.
<איריס כהן: אנחנו יודעים שבני הנוער משתנים, הדינמיקה העירונית משתנה ואנחנו צריכים להבין מהי תמונת המצב ולהיערך בהתאם.
<איריס כהן: אחד השינויים שאנחנו חווים בשנים האחרונות הוא העובדה שבתי המלון סגרו את עצמם בפני בני הנוער והרי אין ואקום והם מצאו מיד פרצה בצורת הווילות.
<איריס כהן: מה שזה אומר מבחינתנו זה שבקיץ הזה, למשל, הצוותים שלנו נחלקים בצורה כזו שיש צוות שנמצא בתוך העיר, לא רק לטפל בילדים שלנו אלא כדי לתת איזשהו מענה בתוך העיר.
<איריס כהן: אנחנו יודעים שחלק מההיערכות של אנשי העסקים בעיר אילת הוא לראות אילו מסיבות הם עושים לבני הנוער כדי שבאמת יהיה להם fun ואז לשם אנחנו גם נכנסים עם איזושהי תכנית.
<איריס כהן: אנחנו לא יכולים להתעלם מכך שיש מסיבות פעמיים בשבוע ושלש פעמים בשבוע ובכל מסיבה יש מעל אלף בני נוער.
<איריס כהן: המסיבות מתקיימות, נקודה.
<איריס כהן: ואז אנחנו מתחילים להתדיין עם אותם מארגנים - - -
יפעת שאשא ביטון: שמסיבות הן לא דבר רע וגם היזמים מרוויחים כסף שגם זה לא דבר רע וזה מביא פרנסה לעיר שגם זה לא דבר רע, אבל, אני מסכימה אתך שאנחנו צריכים להיות עם עיניים פקוחות, לראות שהדברים מתנהלים ומתקיימים בצורה שהיא לא מסכנת, לא אותם ולא את סביבתם.
<איריס כהן: נכון, אז למשל, מה שאנחנו עושים זה שאנחנו יושבים עם היזמים אחד אחד, מבינים מהי התכנית שלהם לקיץ הקרוב, רואים אם הם מוכנים להיות פרטנרים שלנו במובן הזה שהם מתחייבים שלא יהיה אלכוהול במסיבות האלו, במובן שהם מתכוונים להוציא את כל האישורים והרישיונות ולעמוד בתקן המשטרתי מבחינת מספרים וכו'.
<איריס כהן: בעלי עסקים כאלה שמוכנים להיות שותפים שלנו, אנחנו אומרים, אנחנו מוכנים לצאת עם צוותים.
<איריס כהן: דרך אגב, יחד עם משטרת אילת, שאנחנו עובדים ממש ביחד בחבירה אחת, מוכנים לצאת עם צוותים.
<איריס כהן: אנחנו יוצאים בערך עשרה אנשי צוות רק למסיבות, יוצאים גם מחוץ למסיבה כי יש התקהלות ומפחיתים את החיכוך, את העוקץ, את האלימות.
<איריס כהן: נכנסים גם פנימה וזה גם איזשהו משהו שנוסף אבל אני אספר.
<איריס כהן: בדרך כלל נוהגים להפריד בין התכנית לילדים שלנו, לילדי העיר אילת, לבין התכנית של האורחים ואני אומרת שאי אפשר להפריד, מכיוון שבני הנוער שלנו חווים חוויה אחרת מעצם היותם תושבים בעיר אילת, מכיוון שהקיץ שהם עוברים לא דומה לאף קיץ שבן עיר אחרת חווה.
<איריס כהן: לכן אנחנו צריכים להיערך אחרת גם מבחינת הילדים שלנו, אז אני יכולה לספר שאנחנו לקראת החופש הגדול הוצאנו מכתב אל ההורים, שעבר ממש, ילד ילד קיבל אותו, כדי ממש להסביר להם, זה "עשה ואל תעשה", זה קצת עצות, זה קצת טיפים וטלפונים למי לפנות ומה לעשות בעת הזאת.
<איריס כהן: אנחנו מכינים יריד תעסוקה לבני הנוער שלנו, אנחנו שואפים שמקסימום בני נוער יעבדו, כדי שהם יצטרכו לקום מוקדם בבוקר ואולי ישנו מוקדם - - -
יפעת שאשא ביטון: את מוכנה להגיד את זה עוד פעם?
<איריס כהן: אנחנו עושים יריד תעסוקה - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאני אמרתי זה היה נשמע רע.
<איריס כהן: אנחנו עושים יריד תעסוקה ואני רוצה להגיד שאנחנו, בתור מתנ"ס, משמשים דוגמה ואנחנו קולטים עשרות ילדים לעבוד אצלנו בכל מיני מסגרות, כולל מד"צים בתוך הקייטנות וכו'.
<איריס כהן: גולת הכותרת שלנו בעצם היא תכנית הקיץ, שאותה אנחנו עושים, שהוכרה כתכנית לאומית על ידי "360".
<איריס כהן: אנחנו מקבלים תקציב מהם.
<איריס כהן: משרד החינוך נרתם אף הוא לתוך המשימה הזאת.
<איריס כהן: הם הוסיפו זוויות נוספות לתכנית הזו שמהן בעצם מסתכלים על אותם ילדים כבר מהשלב שמאיר תיאר, של האוטובוסים שיורדים לאילת.
<איריס כהן: אנחנו מחלקים באוטובוסים כרטיסי ביקור עם תפילת הדרך מאחור, כי אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שבזכות זה אולי הם ישמרו את זה בכיס ויש פה ממש "קיץ בטוח באילת" וטלפון, מספר טלפון סלולארי שאנחנו מחזיקים, יש לנו כונן תורן כל הקיץ - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאת אמרת היערכות, אני לא אומרת את זה כביקורת, אני אומרת כדי שנבין, זה יותר מאשר להתייחס לתכניות שאנחנו מציעים פה במתנ"ס והכל, אלא היערכות מבחינת שמירת הבטיחות והביטחון של הילדים שהם מגיעים לצד הילדים שלכם, שחווים את אותן חוויות יחד עם בני הנוער שמגיעים מכל הארץ.
<איריס כהן: נכון, זה בראש ובראשונה אבל, כמו שאמרתי, בני הנוער הם דינמיים, הם משתנים.
<איריס כהן: ההדגשים שאנחנו שמים על התכנית משתנים משנה לשנה.
<איריס כהן: השנה למשל, בעקבות הכניסה של משרד החינוך לתוך התכנית, עשינו את האוהל למשהו הרבה יותר אטרקטיבי מבחינת התכנים שלו.
<איריס כהן: כל ערב יש שם תוכן אחר, כי המטרה שלנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אוהל של הצבא או אוהל שאתם מקימים?
<איריס כהן: אוהל שלנו - - -