GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק שחור: אבל התקופה הזאת היא קריטית לילד שנולד עיוור.
יצחק שחור: התקופה הקריטית לפיתוח שלו הוא הגיל הרך, עד גיל חמש.
יצחק שחור: אני לא יודע מה יהיה אחרי זה.
יצחק שחור: אני לא יודע אם הגן הזה יוכל להמשיך לתפקד בשנה הבאה עם ילדים עד גיל שלוש.
יצחק שחור: רצינו להעלות בפני הוועדה את הנושא הזה כדי לדאוג שהמעבר ממשרד העבודה למשרד החינוך לא יהווה בעיה.
יהודית שחור: לא רק זה.
יהודית שחור: במקום להשקיע את הכוחות כדי לקדם ולטפח את הילד, אנחנו עסוקים כל הזמן במלחמות.
ליאורה לזובסקי: אני נציגה של המרכז להתפתחות הילד בירושלים.
ליאורה לזובסקי: אני מתנצלת שאיחרתי.
ליאורה לזובסקי: אני לא יודעת אם דובר כאן על קופות החולים שלא מוכנות להפנות את הילדים לטיפול הנכון.
ליאורה לזובסקי: אצלנו במרכז יש צוות מיומן מאד עם ותק רב לטיפול בילדים עם בעיות ראייה.
ליאורה לזובסקי: שנים רבות המרכז פעל ללא צורך בהתחייבויות, אבל היום לכל דבר צריך התחייבות.
ליאורה לזובסקי: הם לא מפנים לא לרופא ההתפתחותי המומחה שבודק את כל הילדים עם בעיות ראייה, לא לפסיכולוגית שגם היא מנוסה מאד בבעיות ראייה.
ליאורה לזובסקי: יש לנו מורה מיוחדת לילדים עם בעיות ראייה שהיא שם דבר במיומנות שלה ובהחלט עונה על הצרכים של הילדים מיום היוולדם.
ליאורה לזובסקי: קופות החולים לא מתייחסות כלל לנושא הזה, לא משלמות שום דבר.
ליאורה לזובסקי: רוב הילדים הם באמת רב-בעייתיים, כפי שהוזכר פה.
ליאורה לזובסקי: הם זקוקים גם לפיסיותרפיה, ריפוי בעיסוק וכן הלאה, כאשר אצלנו במרכז יש תחת קורת גג אחת אנשים שמיומנים בבעיות ראייה ובבעיות אחרות, אבל יש צוות מרכז.
ליאורה לזובסקי: אני עובדת סוציאלית.
ליאורה לזובסקי: אנחנו נלחמים על כל התחייבות, כי כפי שנאמר כאן קופות החולים משאירות את הטיפולים אצלן ואז ההורים הולכים לאיבוד.
ליאורה לזובסקי: הם לא מופנים למומחים.
ליאורה לזובסקי: אם הם מגיעים למטפלת המיוחדת הם צריכים לשלם באופן פרטי, כי אף קופת חולים לא מממנת את זה.
שולמית הן: אני נציגת משרד הבריאות, פיסיותרפיסטית במקצועי ואני מרכזת את הנושא של מכשור לנכים במשרד.
שולמית הן: רציתי להבהיר איזו שהיא אי-בהירות בנושא של השתתפות משרד הבריאות בכל הנושא של עזרים לראייה.
שולמית הן: נראה לי שיש פה חוסר מידע, וחבל.
שולמית הן: משרד הבריאות משתתף במלוא העלות של המכשירים הללו, בניקוי השתתפות עצמית, שהיא עד תקרה של 25%, תלוי במקורות ההכנסה.
שולמית הן: המשרד משתתף במשקפיים טלקוספיות ומיקרוסקופיות, בעדשות מגע מיוחדות לילדים שלא יכולים להרכיב משקפיים.
תמר גוז'נסקי: אין לזה קשר לקופות חולים.
שולמית הן: לא, זה סל באחריות משרד הבריאות, שמגיעים אליו באמצעות 16 לשכות הבריאות שפזורות בכל הארץ.
נחום דיקשטיין: עד איזה גיל?
שולמית הן: ילדים עד גיל 18 על-פי חוק.
שולמית הן: משקפיים טלסקופיות ומיקרוסקופיות, עדשות מגע מיוחדות לילדים שלא יכולים להרכיב משקפיים, על-פי הפנייה מנומקת של רופא, שהוא לא יכול להרכיב משקפיים.
שולמית הן: בדרך-כלל בשנתיים הראשונות ילדים לא יכולים להרכיב משקפיים, אז משתתפים עד עשר עדשות בשנה, כי התינוקות מאבדים אותן.
שולמית הן: ותותבות עיניים.
שולמית הן: משרד הבריאות משתתף במלוא העלות בניקוי ההשתתפות העצמית, והדרך לקבל את זה היא באמצעות לשכות הבריאות.
שולמית הן: הפצנו דפי מידע בענין.
שולמית הן: כל קופות החולים יש להן את הנהלים שלנו.
שולמית הן: זה מופיע בחוק בריאות ממלכתי.
תמר גוז'נסקי: גב' הן, יש לנו בעיה, שההורים לא יודעים וגם הגורמים המטפלים לא יודעים על כך.
שולמית הן: כל קופות החולים יש להן את נהלי משרד הבריאות, הן מיודעות בענין הזה.
שולמית הן: אנחנו ביוזמתנו הפצנו לפני כחודש גם דפי מידע לכל המרכזים האחרים, כולל בתי חולים, כולל אגודות מתנדבות כמו "יד שרה" ואחרות שאנשים מגיעים עליהן.
שולמית הן: פניתי גם למשרד החינוך לקבל את רשימת בתי הספר לילדים חריגים.
שולמית הן: לצערי הרב, אמרו לי שבדיוק כרגע החוברת החדשה נמצאת בהדפסה.
תמר גוז'נסקי: אבל את לא צריכה להיות עם חריגים אלא עם משולבים.
שולמית הן: דפי המידע שלנו מדברים גם על מכשירים אחרים.
שולמית הן: הם כוללים המון ציוד, וזה חלק מהציוד.
שולמית הן: הם כן נמצאים אצלי ברשימה.
שולמית הן: קיבלתי תשובה שרק בעוד שבועיים אוכל לקבל את החוברת הזאת.
שולמית הן: האמת היא שלא ידעתי על המסמך הזה, כך שזה לא הוכן לפני יום.
שולמית הן: זה יצא באופן מקרי.
שולמית הן: גם בנושא מכשירי השמיעה, נכון שמשרד הבריאות משתתף בסכום לא גדול שלא מאפשר לרכוש את כל המכשירים היותר מתקדמים, רק עד 4,000 שקל לשני מכשירים.
שולמית הן: בדיוק הבוקר נתבקשתי להגיש לשר מסמך שמפרט מה תהיינה העלויות אם נגדיל את ההשתתפות.
שולמית הן: המשתל כלול לסל השירותים, כולל הטיפול והתחזוקה והוא ממומן על-ידי קופות החולים.
שולמית הן: אני מדברת על מכשירים פשוטים יותר, דווקא על המשדר ועל מה שדיבר חבר-הכנסת פריצקי.
תמר גוז'נסקי: אתם מממנים משדר?
שולמית הן: אנחנו לא מממנים משדר.
שולמית הן: אנחנו מממנים מכשיר שמיעה עד 2,000 שקל למכשיר חד-צדדי.
שולמית הן: אנחנו יודעים שזה מעט, כי מכשיר כזה כולל המשדר צריך לעלות בסביבות 8,000 שקל, ואפילו יותר, תלוי בייחודיות, כי זה מכשיר FM.
שולמית הן: לצערי הרב, לא הצלחנו לקבל חיזוק מהאוצר בקטע הכספי.
שולמית הן: בדיוק הבוקר צלצל אלי ד"ר ברלוביץ ונתבקשתי להגיש מסמך כמה זה יעלה.
שולמית הן: אני מאד מקווה שבתמיכת השר נוכל להגדיל את ההשתתפות בקטע הזה.
שולמית הן: אבל בנושא של מכשירי ראייה אנחנו משלמים את מלוא העלות.
ד"ר מיכאל דור: שמעתם פה איזה סבל האם עברה, ואם לנסח זאת בעדינות, לא הגיע לה הסבל הזה, כיוון שדווקא הרופאה הכי טובה בירושלים נמצאת בקופת חולים.
ד"ר מיכאל דור: התפיסה שמה שבקופת חולים לא טוב ורצים לפרטי, גורמת להוצאות אדירות.
שולמית הן: לגבי הפלט הקולי, אני מאד-מאד תומכת בזה.
שולמית הן: זה אחד הדברים הראשונים שאני כבר המלצתי לוועדה אצלנו להכניס לסל.
שולמית הן: לצערי הרב, שלוש שנים אני כבר מנסה להכניס את זה סל וזה לא הצליח לעבור את המחסומים של התרופות היותר חשובות שמצילות חיים וזה לא הצליח להיכנס לסל.
שולמית הן: אבל אני בהחלט תומכת בזה שככל שהטכנולוגיה תהיה יותר משופרת ויותר טובה כך לטווח הארוך אנחנו נחסוך הרבה-הרבה עלויות בטיפולים ובשיקום.
שרה כהן: אני תמיד הייתי עם האצבע על הדופק ואני מצטרפת להורים שאמרו, כמו שלי אמרו כל הזמן בטיפת חלב שהכל בסדר.
שרה כהן: איפה הם היו עד שאני גיליתי את זה?
שרה כהן: זה לא ילד ראשון שלי, זה ילד רביעי שלי.
שרה כהן: אני תבעתי בזמני את טיפת חלב, אבל בגלל המצב הכלכלי וכל מה שקרה - אני לא אגיד שנשברתי, אני רוצה ללכת עד הסוף אתם, כי אני לא רוצה שלילדים אחרים יקרה מה שקרה לילד שלי.
שרה כהן: זאת הנקודה.
רחל דן: אני מודעת לזה שמשרד הבריאות עוזר, והוא משלם הכל, אבל הניסיון שלנו מראה שרוב המשפחות לא זכאיות לזה.
שולמית הן: לא.
שולמית הן: יש כאן אי-בהירות.
שולמית הן: עד שנת 1995 אכן היה מבחן זכאות ובדקו את זה לפי ההכנסה של כל משפחה.
שולמית הן: משנת 1995 בוטל מבחן הזכאות וכל אזרח במדינת ישראל זכאי.
תמר גוז'נסקי: כי זה מכוח ביטוח בריאות,.
שולמית הן: אני אתן לכם את הכתובת שלי, וכל מי שיש לו בעיה כלשהי יכתוב וייענה.
שולמית הן: מקסימום תקרת ההשתתפות היא 25% והמינימום הוא אפס.
שולמית הן: והרבה פעמים, מאחר שאלה משפחות עם ילדים רבי נכויות שיש להם מכשור אחר, בדרך כלל המשפחות מקבלות פטור והן משלמות רק 10% השתתפות.
שולמית הן: יכול מאד להיות שיש טעויות בשטח, כי אנשים התרגלו לעבוד לפי השיטות שהיו נהוגות לפני 1995.
רחל דן: בעד משקפיים רגילות לא משלמים.
רחל דן: משקפיים רגילות לילדים יכולות לעלות מ-500 שקל עד כמעט 4,000 שקל.
רחל דן: רבים מהילדים שלנו משתמשים במשקפיים מאד יקרות שהם צריכים להחליף אותם כל שנה וזאת הוצאה מאד גדולה למשפחה ואף אחד לא עוזר בזה.
תמר גוז'נסקי: כי זה לא שייך לסל הזה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על משהו אחר.
ליאורה לזובסקי: הסל הזה מכסה חלק קטן מהאוכלוסייה.
ליאורה לזובסקי: עדשות מגע זה בעיקר לילדים עם קטרקט.
ליאורה לזובסקי: רוב הילדים צריכים לרכוש משקפיים מאד יקרות, מיוחדות, לפעמים גם יותר מפעם בשנה ולפעמים בתוך משפחה אחת יש כמה ילדים.
ליאורה לזובסקי: זה מכסה משהו מאד ספציפי – עדשות מגע ומשקפיים טלסקופיות.
תמר גוז'נסקי: אני מסכימה אתך שיש חסרונות בסל הבריאות.
תמר גוז'נסקי: רפואת השן לא נמצאת בסל הבריאות, וגם משקפיים, וזה מימים-ימימה.
תמר גוז'נסקי: קופת חולים אף פעם לא שילמה בעד משקפיים ולא מימנה טיפולי שיניים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו יורשים את הסוג הזה של היחס לתחומים מסוימים שהם תחומים בריאותיים שלא נכנסו לחוק ומשקפיים הוא אחד מהם.
תמר גוז'נסקי: שיניים זו דוגמה אפילו יותר מרחיקת-לכת לכולם.
תמר גוז'נסקי: יש לנו פה בעיה רצינית.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה שנשמע את השרות למען העיוור ונראה מה אתם יכולים לעזור לנו.
יוסי קורסייה: אני מברך על המפגש הזה.
יוסי קורסייה: הוא רק יכול לעזור ולשפר את השירותים.
יוסי קורסייה: אצלנו בשירות לעיוור רשומים 1,212 ילדים עד גיל 21.
יוסי קורסייה: אנחנו מדברים על 6.5% מכלל אוכלוסיית העיוורים בישראל שמונה 18,500 איש.
תמר גוז'נסקי: אתם הולכים לפי תעודת עיוור?
יוסי קורסייה: לא, אנחנו עוסקים לפי הגדרת העיוורון, ומי שעונה להגדרת העיוורון אנחנו רושמים אותו.
תמר גוז'נסקי: אתם מטפלים במי שיש לו תעודת עיוור?
יוסי קורסייה: אנחנו מטפלים במי שעונה להגדרת העיוורון.
יוסי קורסייה: הוא לא חייב לקבל תעודת עיוור כדי לקבל טיפול.
יוסי קורסייה: הוא צריך לענות להגדרה.
יוסי קורסייה: יכול להיות שבן-אדם לא רוצה תעודה, מסיבות שלו.
יוסי קורסייה: אבל הוא זכאי לתעודה.
תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אתם מטפלים באלה שזכאים.
תמר גוז'נסקי: אם כך, יוצא שהרוב זכאים.
יוסי קורסייה: הרוב מהמספר שהועלה פה.
תמר גוז'נסקי: זה מעניין, כי היתה פה טענה שרק מיעוט מבין הילדים שאנחנו מדברים עליהם זכאים לתעודות.
תמר גוז'נסקי: מר קורסייה טוען שמדובר ברוב הילדים.
גילה זיידל: המספרים בארץ ובעולם מראים ששליש או פחות מהילדים שיש להם נכות ראייה תפקודית, שניתן לראות את הצרכים, הם בעלי תעודת עיוור בהגדרה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו לא צריכים מספרים בעלמא.
תמר גוז'נסקי: מונח לפנינו נתון, שאתם מעריכים שמדובר ב-2,000 ילדים.
תמר גוז'נסקי: אומר מר קורסייה: לי ידוע על 1,212 ילדים שהם בעלי זכאות לתעודת עיוור.
תמר גוז'נסקי: זה לא עולה בקנה אחד עם מה שאתם אמרתם.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת, אבל יש פה בעיה במספרים.
יוסי קורסייה: אני מודע לכך שיש הגדרות שונות, ומי שלא עונה להגדרה יש לו עדיין צרכים ולמערכת שלנו אין מנדט לטפל בהם.
יוסי קורסייה: כידוע לך, אנחנו עובדים על-פי תקנות ועל-פי חוק התקציב, שמיועד לבעלי תעודת עיוור ולא יותר.
תמר גוז'נסקי: לאיזה שירות זכאי ילד שרשום אצלכם?
יוסי קורסייה: אנחנו מממנים שירותי אבחון במכונים להתפתחות הילד בארץ.
יוסי קורסייה: אנחנו מממנים גנים טיפוליים, שאת היית היוזמת של החוק בנושא.
יוסי קורסייה: אנחנו מדברים על גן "עלייה" ואני שמח להיות האיש שעזר לקבוצה בירושלים לפתוח את הגן, שייפתח השנה.
יוסי קורסייה: דבר שלישי הוא בתי-ספר מיוחדים.
יוסי קורסייה: דובר פה על שילוב בבתי הספר.
יוסי קורסייה: אנחנו מממנים פנימיות בבתי-ספר מיוחדים, ויש כאלה שני בתי-ספר בארץ.
יוסי קורסייה: 1.
יוסי קורסייה: בית חינוך עיוורים בירושלים.
יוסי קורסייה: 2.
יוסי קורסייה: קרן אור שמטפל בילדים שלא מסוגלים להגיע לאינטגרציה לבתי-ספר רגילים.
יוסי קורסייה: אנחנו עוסקים בבתי תלמיד, בשיתוף עם משרד החינוך.
יוסי קורסייה: אנחנו נותנים שירותים נוספים, כמו איתור ורישום לתעודת עיוור, כפי שאמרתי, ויש לנו מאגר מסודר של האוכלוסייה.
יוסי קורסייה: אנחנו מעניקים שירותי הדרכה שיקומית לכל הילדים, ופה אנחנו חורגים ונותנים שירות גם למי שאין לו תעודת עיוור.
יוסי קורסייה: אנחנו נותנים את השירות הזה לאם, לאב ולילד, ואם צריך גם לבן משפחה אחר.
יוסי קורסייה: השירות הזה לא מוגבל בשעות.
יוסי קורסייה: שמעתי מגילה שיש בעיה בפריפריה במגזר הערבי.
יוסי קורסייה: אני רוצה לקבל פניות של אנשים שלא נענים לשירות הזה.
יוסי קורסייה: אני ער לכך שיש בעיות בכיס פה ושם, אבל בגדול אין לנו בעיה תקציבית בסעיף הזה.
יוסי קורסייה: יש לנו בעיה של כוח-אדם.
יוסי קורסייה: בגדול הארגון צריך לתת את השירות לכולם, גם אם הוא צריך ליצור איזו שהיא טכניקה, ואם יש בעיה, אנא תפנו אלינו.
יוסי קורסייה: אני רוצה לחזק ולחדד, שהשירותים של השירות לעיוור ניתנים באמצעות המחלקה לשירותים חברתיים של הרשות המקומית.
יוסי קורסייה: זה אולי יוצר בעיה מסוימת, אבל זאת עובדה ואנחנו צריכים לקבל אותה.
יוסי קורסייה: לכן אני קושר את השירות עם מה שאמרתי, שהאיש צריך לעבור דרך הלשכה.
תמר גוז'נסקי: לפי הניסיון שלך, העובדים הסוציאליים מפנים אליך?
יוסי קורסייה: בוודאי שמפנים.
יוסי קורסייה: יש בעיות, אני לא אומר שלא.
יוסי קורסייה: העיוורון הוא בסדר עדיפות לא גבוה – אני אומר נמוך, אפילו בלשכה – אנחנו נאבקים בזה בשיניים.
יוסי קורסייה: אני תמיד בא ללשכה ומדבר עם המנהל ורואה שהעיוורים נמצאים בפינה ולא במוקד הבעיה.
ברכה ברכה: גם להורים לפעמים קשה להגיע ללשכה וזה לפעמים מונע קבלה של מורת שיקום.
תמר גוז'נסקי: גברתי, זה סוג שירותים שצריך לבקש, או לדרוש.
תמר גוז'נסקי: זה לא סוג שירותים שמגיע בחובה.
תמר גוז'נסקי: יש לנו בעיה קשה מאד באי-ניצול שירותים על-ידי החלשים ביותר.
תמר גוז'נסקי: מי שיותר חלש פחות מנצל שירותים ומי שיותר חזק מנצל את כל השירותים.
תמר גוז'נסקי: על זה אנחנו נאבקים הרבה, וזאת בעיה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים ליצור מוטיבציה אצל ההורים, כי בלי זה הילד יהיה במצב גרוע ביותר.
יוסי קורסייה: לפני שנתיים עשינו סקר ומצאנו ש-54% לא יודעים על השירותים.
יוסי קורסייה: מישהו פה דיבר על שקיפות שירותים.
יוסי קורסייה: אנחנו מפיצים את כל השירותים שלנו, אבל לא כולם יודעים עליהם.
יוסי קורסייה: אנחנו אוכלוסייה קטנה.
יוסי קורסייה: גם 18,000 זו אוכלוסייה מאד קטנה ולך תיצור מודעות.
יוסי קורסייה: זו פעולה אין-סופית.
יוסי קורסייה: אני לא אומר שלא צריך לעשות.
יוסי קורסייה: צריך לחפש את הטכניקה, את הפעולה, כדי להגיע לציבור ובעזרת הציבור נוכל להגיע גם לילד שלך או למבוגר.
יוסי קורסייה: שירות נוסף שאנחנו נותנים הוא סיוע באביזרי שיקום.
יוסי קורסייה: אנחנו מסבסדים אביזרי שיקום שהם יקרים מאד.
יוסי קורסייה: עפרון לעיוור עולה 3,000 שקל.
יוסי קורסייה: אנחנוכ מסבסדים את זה ב-90% כדי שהילד יקנה את זה.
יוסי קורסייה: לתלמידים אנחנו נותנים את זה חינם.
תמר גוז'נסקי: מה אתם מסבסדים לתלמידים חוץ מעטים?
תמר גוז'נסקי: למשל לילד בן חמש?
יוסי קורסייה: תלוי באיזה גיל.
יוסי קורסייה: לגיל חמש כמעט כלום.
יוסי קורסייה: אני אגיד מה אני מסבסד ואיך שזה קולע, קולע.
יוסי קורסייה: מכונת פרקינס, מקל, רשם-קול כבר מגיל שלוש.
יוסי קורסייה: בעבר נתנו גם מכונת כתיבה שחור-לבן לגילאי א'.
יוסי קורסייה: הגענו למכשירים, אבל רק לבוגרים.
יוסי קורסייה: לגיל שלוש עדיין לא הגענו.
יוסי קורסייה: מחשבים אנחנו נותנים למבוגרים, רק למי שעובד ולומד באוניברסיטה – מחשב, כולל כל האפרט שציינת פה.
יוסי קורסייה: אמרה יפה שעמדה עולה 70,000 שקל, ועמדה גדולה יכולה גם להגיע ל-100,000 שקל.
יוסי קורסייה: זה דבר יקר מאד.
יוסי קורסייה: בעזרת המוסד לביטוח לאומי הגענו למסלול של סיוע שאנחנו מציידים כל אדם עובד, בתנאי שהוא צריך את זה, בעמדת מחשב כמעט מושלמת.
יוסי קורסייה: אנחנו בתהליך של ציוד כל סטודנט במחשב ואני מקווה שנגיע לזה.
יוסי קורסייה: לסטודנטים אנחנו משאילים, כי יש תקופה של זמן – לומד, לא לומד, הוא מפסיק – כדי שנוכל להיות יותר גמישים בענין הזה.
יוסי קורסייה: לגבי גילאי שלוש, פעם ראשונה שאני שומע זאת מגילה שיש צורך.
יוסי קורסייה: זה לא אומר שיש לנו כסף, אבל טוב שזה יהיה במודעות של כולנו, שנדע שאפשר לעשות משהו.
נחום דיקשטיין: יש אביזרי לימוד, בסבסוד של 70%, והם נמצאים בחנות במרכז לעיוור.
נחום דיקשטיין: יש שם דברים שהם טובים לכל עיוור, לא מסובסדים: שעונים, מזהה צבע ועוד.
נחום דיקשטיין: כל פעם יש פטנט חדש.
נחום דיקשטיין: אם משרד החינוך אומר: אני צריך את זה לכתה, הכנסנו את האביזר הזה לחנות והוא מסובסד.
תמר גוז'נסקי: זה כולל גם מערכות שמע?
נחום דיקשטיין: לא טלוויזיה.
נחום דיקשטיין: רק רשם-קול.
נחום דיקשטיין: מחשבים באוויר לתיכוניסטים, שכולם רוצים, לא הגענו לזה.
תמר גוז'נסקי: מישהו יודע מהו התקציב של הביטוח הלאומי לנושא המחשבים?
יפה שבת: המוסד לביטוח לאומי מאד הסתייג לפני שהיה לו מידע בשטח לגבי מחשבים נישאים לילדים שלנו.
יפה שבת: בשבוע שעבר ערכתי להם סיור.
יפה שבת: בתקציב הקטן שלנו רכשנו, כפיילוט, 12 – 15 מחשבים והיה עונג לראות את הפעילות של חמישה בוגרים.
יפה שבת: אנשי הביטוח הלאומי מאד התרשמו, אבל לוקח שלוש שנים לטפל בבקשת תמיכה שלהם.
יפה שבת: הם מממנים סדר בקשה של 1.5 מיליון כל פעם.
יפה שבת: זאת אומרת, ממצ'ינג של 20% של המשרד, והם 80%.
יפה שבת: יש להם הרבה כסף.
יפה שבת: התהליך הוא מאד מייגע.
יפה שבת: יש המון משוכות, אבל אנחנו לא מוותרים, וזה עדיין מעט כסף.
תמר גוז'נסקי: אם יש לביטוח לאומי 1.5 מיליון ולכם חצי מיליון, זה ביחד שני מיליון.
יפה שבת: בסכום של שני מיליון שקל הצלחנו לקנות 130 מכשירי טמ"ס – טלוויזיה במעגל סגור -ללקויי ראייה, שזה עדיין לא מכסה את הצרכים.
יפה שבת: כל פנייה לביטוח לאומי היא אד-הוק, וזה הדבר שמכביד, כי כל פנייה היא אינדיבידואלית וכל סדרה היא בפני עצמה, ואז זה לוקח בין שנתיים לשלוש שנים.
יפה שבת: לכן זה לאט מדי ומעט מדי.
יוסי קורסייה: במוסד לביטוח לאומי יש שני מסלולים.
יוסי קורסייה: מסלול אחד, שממומן באמצעות הקרן לפיתוח שירותים שמיועדת לפתח שירותים לנכים.
יוסי קורסייה: שם הספור, כמו שנאמר פה, מצ'ינג וכו'.
יוסי קורסייה: צריך להגיש בקשה ולקבל.
יוסי קורסייה: פה התקציב לא מוגבל כמעט.
יוסי קורסייה: המסלול השני שאנחנו נעזרים בו, גם פה התקציב אינו מוגבל, הוא מכשירי עבודה, וזה בא מהסעיף של שיקום מקצועי.
יוסי קורסייה: גם ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה הוא ניתן.
יוסי קורסייה: אז אם את שואלת כמה נותן השירות לעיוור – לעבודה וללימודים הם עוזרים לנו בערך בשלושה מיליון שקל בשנה, לבוגרים 18 פלוס.
יפה שבת: אני רוצה לציין תקופת מעבר שמקשה עלינו כמשרד חינוך.
יפה שבת: הם בוגרי י"ב ועדיין לא סטודנטים כשירים לאוניברסיטה, הם צריכים את הפסיכומטרי.
יפה שבת: היום הם נעזרים בצג ברייל, אבל אני לא יכולה להשאיר אצלם מדפסת ברייל שעולה 20,000 שקל ואז זה חסר לנו בתוך המאגר והם לא מקבלים.
יוסי קורסייה: על הציוד דובר הרבה, אבל צריך להוסיף שאורך החיים של כל עמדה יקרה שעליה דיברה יפה הוא חמש – שש שנים ואחר-כך צריך ציוד חדש.
יוסי קורסייה: אני מדבר על השירות לעיוור, על עיוור שעובד עם זה ומתפרנס מזה.
יוסי קורסייה: אחרי חמש שנים התורה משתנה, התוכנה משתנה, וגם המחשב, ואנחנו מחליפים ציוד.
יוסי קורסייה: ברוך השם יש לנו שותף טוב.
יוסי קורסייה: המחירים יורדים קצת, אבל יש גם פיתוחים.
יוסי קורסייה: לגבי 18 פלוס וגם לפני-כן אנחנו עוסקים בשיקום מקצועי והשכלה גבוהה.
יוסי קורסייה: לא הזכרתי שאנחנו גם מממנים לאחרים, כשירותים נוספים שהשירות נותן, שירותי מכונים.
יוסי קורסייה: אנחנו מממנים ארבעה מכונים בארץ, גם לילדים וגם לבוגרים.
יוסי קורסייה: קבלת כלב – אם הצעיר בן ה-18, 17 פלוס מתאים לקבלת כלב נחייה.
יוסי קורסייה: אלה השירותים שאנחנו נותנים.
יוסי קורסייה: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן.
יוסי קורסייה: ראשית, האיתור המוקדם הוא מבורך, חשוב וחיוני, השאלה איך עושים אותו.
יוסי קורסייה: זאת שאלה פתוחה.
יוסי קורסייה: אני רק מצטרף לקריאה איך למצוא פה פתרון.
יוסי קורסייה: לגבי פסיכולוג ועובד סוציאלי, אמרתי קודם שהלשכה מבחינתנו היא תחנת הטיפול והיא צריכה לתת את השירות כעובד סוציאלי או כפסיכולוג לילד, לצרכן.
יוסי קורסייה: צריך לפנות אליה וזה לא קל.
יוסי קורסייה: בענין כבדי ראייה, היות שאנחנו מטפלים באנשים שעונים להגדרת העיוורון, בהגדרת עיוורון כלולים גם אנשים לקויי ראייה וגם אנשים חסרי ראייה, ויש הגדרת אונסקו, שהכנסת הזאת אימצה אותה בחוק שירותי הסעד תשי"ח.
יוסי קורסייה: אני מבין ומודע שיש צרכים נוספים לגבוליים.
יוסי קורסייה: תמיד אפשר לשנות את החוק.
יוסי קורסייה: אם נשנה את החוק, נקבל משאבים ואני מוכן לטפל בפונים.
יוסי קורסייה: זה לא שאנחנו לא רוצים, פשוט אין לנו כסף לאחרים.
יצחק שחור: דיברו פה הרבה על הבעיה של איתור ושל מידע להורים ושצריך למצוא לה פתרון.
יצחק שחור: ברגע שהמרכז להתפתחות הילד של משרד הבריאות יקבל ילדים מקופות החולים, שיהיה שיתוף-פעולה אתם, או מוסד כמו גן עלייה שיקום, שיפנו גם אליו, אלה מקומות שלהם יש את הידע.
יצחק שחור: ברגע שמוסדות כאלה יקומו ויתמכו, זה יכול לעזור מאד גם באיתור וגם בהכוונה.
יוסי קורסייה: לפני שנה הקמנו פרוייקט עם הג'וינט, שנקרא תחנות מידע ואיתור כדי לאתר את האנשים.
יוסי קורסייה: זה לא פשוט.
יוסי קורסייה: אנחנו התמקמנו במחלקות העיניים בבתי-חולים, שם אנחנו רואים את המוקד הקרוב ביותר לרפואת עיניים כדי לקלוט את המתעוור.
יוסי קורסייה: נכון להיום הקמנו עשר תחנות כאלה, כשאנחנו הולכים מבית-חולים אחד לשני.
יוסי קורסייה: אנחנו רוצים להגיע לעשרים תחנות.
יוסי קורסייה: זה אמצעי אחד.
יוסי קורסייה: אנחנו צריכים לזכור שלא כל הורה, גם אם הוא יודע וגם אם הוא לא יודע, מתי ואיך הוא יודע, מתי הוא פונה.
יוסי קורסייה: כל הורה הולך מרופא לרופא, גם אם קופת חולים מציעה רופא טוב.
יוסי קורסייה: אנחנו יודעים שרמת רפואת עיניים בארץ היא גבוהה מאד, מן המפורסמות, אבל אנשים בודקים ובודקים, ולכן יש בעיה באיתור ויש עיכוב.
יצחק שחור: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להודות למר קורסייה על העזרה והתמיכה שלו בהורים שפנו אליו להקים את גן עלייה.
יצחק שחור: חלקו גדול בזה ומגיעה לו תודה רבה מההורים.
יצחק שחור: השירות לעיוור נותן שירות של מורות שיקומיות שמגיעות הביתה.
יצחק שחור: זה שירות טוב מאד, כי אני לא צריך להוציא את הילדים מהבית.
יצחק שחור: הן מדריכות את ההורים בסביבה הטבעית של הילד.
יצחק שחור: רק חבל שלא הרבה יודעים על השירות הזה.
יצחק שחור: הוא ניתן פעם בשבוע.
יצחק שחור: ברגע שהילד נכנס למעון או למסגרת אחרת, השירות הזה לא ניתן.
ברכה ברכה: מורות שיקומיות על-לפי הצורך.
גילה זיידל: רציתי להוסיף לגבי המספרים.
גילה זיידל: המספרים שאני ציינתי הם מלפני שנה וחצי.
גילה זיידל: אנחנו עמותה שמקבלת את האינפורמציה מהרשויות, אין לנו שום זכות לקבל שם של הורה, אלא אם כן ההורה מסכים לכך.
גילה זיידל: אני רואה תפקיד חשוב מאד שלנו לספק את המידע היות שאין מקום שמרכז מידע ומספק אותו להורים.
גילה זיידל: הרבה מידע מופיע בעיתון שלנו.
גילה זיידל: לגבי המספרים אני משוכנעת במה שאני אומרת לגבי לקויי ראייה והחלוקה, ורציתי לשאול את מר קורסייה כמה ילדים מקבלים שירותים של מורה שיקומית.
גילה זיידל: היינו רוצים שהאוכלוסייה של לקויי ראייה תהיה בעלת זכויות, שיכירו בצרכים של הילדים האלה, כי הם באמת צרכים אמיתיים.
גילה זיידל: אם היו מגדירים את הילדים כבעלי צרכים מיוחדים בנושא הזה, אולי כן היינו יכולים לקבל איזה שהן זכויות.
יוסי קורסייה: המדור להדרכה שיקומית, בבסיס שלו מגיע ל-1,700 מטופלים בשנה.
יוסי קורסייה: בשנת 2000 הוא ירד ל-1,400.
יוסי קורסייה: אני מדבר על בין 400 ל-600 ילדים.
יוסי קורסייה: כמובן שזה כולל חזרה.
גילה זיידל: אבל לא כל הילדים הרב-בעייתיים מקבלים מורת שיקום, כפי ששמענו.
יוסי קורסייה: נכון.
יוסי קורסייה: אלה שבמסגרות מקבלים מורת שיקום, כי שם התפקיד הזה מובנה.
יוסי קורסייה: כמו שאמרה גב' ברכה, השירות הזה ניתן לפי הצורך ולפי הביקוש.
יוסי קורסייה: אנחנו אומרים כל הזמן, תבקשו.
יוסי קורסייה: מי שמבקש מקבל.
יוסי קורסייה: צריך לדרוש את השירות.
יוסי קורסייה: עד שלא פניתם אלינו בכלל לא ידענו שיש בעיה.
יוסי קורסייה: לכן, לא נדע אף פעם אם לא יפנו אלינו.
נחום דיקשטיין: ב-20 ביולי יסתיים קורס של מורות שיקומיות והחל ב-21 ביולי ייכנסו למערכת עוד 10 –12 מורות חדשות, גם מהמגזר הלא-יהודי.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להודות לכל המשתתפים, גם להורים, לארגונים, ובמיוחד ל"אופק לילדינו" שפנה אלינו.
תמר גוז'נסקי: קיימת מערכת שירותים לילדים עיוורים ובעלי לקות ראייה חמורה, אבל השירותים האלה מפוזרים.
תמר גוז'נסקי: אני לא בטוחה אם אנחנו צריכים לשאוף לכך שהשירותים יהיו מרוכזים ואני לא בטוחה שזה יהיה לטובת הילדים, כי השירותים האלה מפוזרים בגלל מקורות מימון שונים ובגלל פיזור כזה או אחר בארץ, וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: יש כל מיני סיבות.
תמר גוז'נסקי: לכן אני לא מציעה שנסכם שמה שנחוץ לנו זה לאסוף את כולם ולחבר אותם ביחד.
תמר גוז'נסקי: אם מישהו חשב על זה, אני מציעה לרדת מזה, למרות שלפעמים נדמה שפיזור הוא בזבוז.
תמר גוז'נסקי: אני אומרת שפיזור לפעמים מאפשר לגלות עוד כמה ילדים, שבריכוז מוגזם לא היו מגלים אותם.
תמר גוז'נסקי: עובדה שקיים משרד החינוך ומצד שני קיים השירות לטיפול בעיוור שהוא במשרד אחר, מאפשר ליצור את הדמות הזאת שנקראת מורה שיקומית, שהיא לא בדיוק משרד החינוך אבל זה מממן וההוא שולח, וזה יוצר איזו שהיא מערכת קצת יותר מגוונת בשירותים שלה, ואני ממליצה לכם לא לגעת בזה.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, אנחנו גם מתקדמים לתחום החקיקה בזה שיש שינויים מדי פעם, אם זה סל הבריאות, הנחיות או הוראות של משרד הבריאות, או למשל חוק מעונות יום שיקומיים שנכנס לתוקף השנה ומספטמבר הקרוב אמור להתחיל להתבצע באופן הדרגתי, והגן הזה שלכם הוא בעצם אחד הדברים הראשונים כנראה שייעשו במסגרת החוק.
תמר גוז'נסקי: החוק הזה אומר שכל ילד שנחשב ילד נכה – ואני מניחה שאנחנו מדברים על ילדים עם נכויות רב-תחומיות שמוכרים על-ידי המוסדות – יהיה זכאי למשוך את החינוך המיוחד כבר מגיל שנה, במידה שיש לו אבחון.
תמר גוז'נסקי: אני מקווה שנגיע בהדרגה לכך שיקימו מסגרות כאלה במקומות שונים בארץ, בהתאם לצרכים.
תמר גוז'נסקי: עדיין לא פתרנו את בעיית ההסעות שהיא בעיה נכבדה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו הגשנו עכשיו תיקון לחוק ההסעה הבטיחותית, ביוזמת "בזכות", שאנחנו רוצים שגם ההסעות לילדים האלה יהיו במסגרת החוק של הסעה בטיחותית שנוגע לילדים עם נכויות.
תמר גוז'נסקי: לכן הייתי אומרת שבחשיבה כללית אנחנו מבינים שהילדים האלה צריכים כבר מגיל מאד צעיר את המסגרות המתאימות, מאחר שהם לא יכולים להיקלט במסגרות הרגילות של מעונות יום או משפחתונים רגילים לפי התנאים הרגילים.
תמר גוז'נסקי: אנחנו התקדמנו, אבל עדיין יש הרבה מאד בעיות ואני אנסה לטפל בהן.
תמר גוז'נסקי: בעיה אחת היא בעיית המידע.
תמר גוז'נסקי: אני מכירה מסגרות כמו השירות לעיוור שמוציא חוברות יפות, צבעוניות וכו'.
תמר גוז'נסקי: והם לא יודעים בדיוק איך להגיע אתן, וכאן נכנסים הארגונים הציבוריים.
תמר גוז'נסקי: אין תחליף לארגון ציבורי שאמור בעצם להיות מצויד בכל המידע ממשרד הבריאות, מהשירות למען העיוור, ממשרד החינוך, מקופות החולים.
תמר גוז'נסקי: לקח לנו זמן עד שהשגנו ממשרד הבריאות מסמך שאומר מה הם הטיפולים הפרא-רפואיים שזכאי להם ילד עם צרכים מיוחדים.
תמר גוז'נסקי: את המסמך הזה אפשר לקבל היום ב"בזכות" ובעוד כמה ארגונים.
תמר גוז'נסקי: כל מי שרוצה יכול לפנות לוועדה ואנחנו נשלח לו עותק של המסמך.
תמר גוז'נסקי: הארגון הציבורי הוא הקשר עם ההורים, אין לו תחליף.
תמר גוז'נסקי: איך הארגון הציבורי יגיע להורים?
תמר גוז'נסקי: – זה כבר סוד מקצועי של כל ארגון ציבורי, בעיקר כשמדובר בקבוצה קטנה.
תמר גוז'נסקי: כשנולד ילד עם נכות, להורים כל-כך קשה, הם כל-כך מבודדים, מתוסכלים, כל-כך לא יודעים מה לעשות ונדמה להם שעולמם חרב עליהם, מה הם יוכלו לתת לילד וכו'.
תמר גוז'נסקי: לפעמים אין להם אפילו הכוח הנפשי לרוץ ולהילחם, בעיקר אם זה ילד ראשון.
תמר גוז'נסקי: אם גברתי אומרת שזה ילד רביעי, יש לך כבר ניסיון ואת יודעת שילדים לא כך מתנהגים.
תמר גוז'נסקי: ילד ראשון זו תמיד בעיה קשה ביותר, ולכן אין תחליף לנושא הזה.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת להוציא דף מסודר ולשלוח אותו לארגונים.
תמר גוז'נסקי: כל המידע הזה צריך להיות מרוכז.
תמר גוז'נסקי: אני מניחה שארגון "בזכות" גם יכול לעזור בצינורות שלו להפיץ את המידע.
תמר גוז'נסקי: למשל, אדוני סיפר שהקמתם תחנות מידע במחלקות עיניים.
תמר גוז'נסקי: יש לי בקשה, והיא לא כרוכה בהוצאה גדולה.
תמר גוז'נסקי: תעשו סניף במחלקת פגים.
גילה זיידל: התוכנית עוד לא חלה על ילדים.
גילה זיידל: בשלב זה היא חלה על מבוגרים.
גילה זיידל: ביקשתי בוועדה שבשלב ב' תהיה התייחסות לילדים.
תמר גוז'נסקי: אם זה יגיע למחלקת פגים, המידע יגיע אליהם וזה נראה לי חשוב.