GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בנצ’י בראנץ: אני לא יכול להחיל עליהם את הסטנדרטים של המשרד, בכח אדם, שניגזרים מחוק הפיקוח, ולכן אנחנו בעצם צריכים להמציא את הסטנדרטים מחדש, כאשר לו הייתי צריך להחיל באופן עיוור את הסטנדרטים שהייתי רוצה לילדים כמו בפנימיות, כמו מטראג' ומועדונים וחדרי אוכל, חלק מהמקלטים היו יוצאים מכלל פעולה, וזה לא היינו רוצים שיקרה.
בנצ’י בראנץ: לכן אנחנו מגבשים איזה סטנדרט של פשרה שיאפשר מצד אחד לרוב המקלטים להמשיך ולהתקיים אבל לא להקריב את הסטנדרטים של הילד, וזה לא כל כך פשוט למצוא את הסטנדרט הזה.
בנצ’י בראנץ: הילד יקבל איזה שהוא מינימום היוצא מהסכמה של מקלט שהוא חייב, עם כל הכבוד לאם, גם לספק לילד סטנדרטים ומרחבים משלו, ומאידך לא לעלות לסטנדרטים של חוק הפיקוח, שחלקם של המקלטים לא יכול לעמוד בהם.
תמר גוז'נסקי: אם יהיה יותר תקציב יהיה בודאי גם יותר שטח.
בנצ’י בראנץ: אני בעד.
בנצ’י בראנץ: הייתי גם שמח לו מקלט היה מצליח להגיע לסטנדרטים כאלה, ולמרחב מחיה כמו בפנימיות המאפשר להחזיק גם מתבגר עם הוריו.
בנצ’י בראנץ: אני לא רואה את הכניעה הזאת כפתרון, להגיד אנחנו לא מחזיקים מתבגרים.
בנצ’י בראנץ: אבל למדתי להכיר סטנדרטים וזה לא פשוט לעשות את המהפיכה הזאת בבת אחת.
תמר גוז'נסקי: האם תירגמתם לשקלים את הדברים?
בנצ’י בראנץ: עדיין לא.
בנצ’י בראנץ: בסופו של תהליך נצטרך להגיש למחלקת התיקצוב את הצרכים הייחודיים של הילד.
בנצ’י בראנץ: בשלב זה עוד לא הגענו לכך.
בנצ’י בראנץ: הנושא השני שאנחנו מתלבטים בו הוא הצרכים של הילד.
בנצ’י בראנץ: בניגוד לפנימייה בה הנחת העבודה הינה שאין הורה ואנחנו מחוייבים לו לגמרי, במקלטים עלינו לברר בעדינות ובכבוד את הדיספונקציה ההורית.
בנצ’י בראנץ: אנחנו רואים בהמשך הטיפול בילד חלק ממענה טיפולי.
בנצ’י בראנץ: אנחנו לא רוצים להכניס ליד האם עוד גורמים שיגידו לה סליחה, זוזי, באנו לטפל בילד שלך.
בנצ’י בראנץ: ובעדינות הזאת צריך להרכיב איזה שהוא מערך תמיכה שגם ישאיר את האם בתמונה וגם יטפל בה איפה שהיא לא יכולה, לפי המצב שלה.
בנצ’י בראנץ: המצב שלה משתנה, ממצב של משבר קליטה ועד מצב של איזה שהוא תפקוד בו כדאי אולי לצאת מהתמונה ולתת לה לחזור להיות הורה גם בתוך המקלט.
בנצ’י בראנץ: וגם את זה אנחנו משתדלים לבנות בעדינות, בשיתוף מנהלות המקלטים.
בנצ’י בראנץ: הנושא השלישי הוא המגוון של הגילאים והפתרונות המוצעים.
בנצ’י בראנץ: הגילאים נעים מתינוקות עד גילאי עשר ושתים עשרה.
בנצ’י בראנץ: לכל ילד כזה יש צרכים שונים, נחוץ כח אדם שונה וסידורים בהתאם.
בנצ’י בראנץ: ישנם מקלטים שהמדיניות שלהם היא להוציא את הילדים החוצה, וזה המקרה הפחות מסובך.
בנצ’י בראנץ: יחד עם זאת ישנם מנהלות מקלטים אשר רוצות לשמור גם בבוקר את הילד ביחידת גן או מעון בתוך המקלט.
בנצ’י בראנץ: מגוון הצרכים מקשה על בניית סל שיענה לכל.
בנצ’י בראנץ: יכול להיות שהתוצר שאנחנו הולכים בכיוון שלו יהיה שני סלים, סל המיועד למקלט המוציא את הילדים וסל המיועד למקלט השומר את הילדים, וכמובן שהסלים והמענים יהיו שונים.
בנצ’י בראנץ: לגבי הסטטוס של המקלט בתוך העיר שלו, אנחנו בתחום הפנימיות פתרנו את הבעיה בפנייה לבג"צ בית אפל המפורסם, אשר הכריח את הרשות המקומית לראות בילד פנימייה כילד תושב.
בנצ’י בראנץ: לכן אין לנו היום ויכוח שהרשות המקומית תיתן שירות חינוכי לאותו ילד הנמצא בפנימייה, ולא קרה שעיר יכולה לסרב לתת שירותים לילד שלנו, למרות שבתוך הפנימייה אנחנו מתגברים אותו בסל טיפולי כך שלא יהיה אורח אצל העירייה.
בנצ’י בראנץ: לפחות מבחינת החינוך אין היום ספקות בעניין הזה.
תמר גוז'נסקי: מה עם מעונות היום?
תמר גוז'נסקי: האם יש קדימות לילדים אלה, האם הם מקבלים מכסות באותם מקלטים בהם הילדים יוצאים למסגרות בחוץ?
בנצ’י בראנץ: הכיוון שלנו יהיה לראות בילד הנמצא בתוך המקלט ילד כהוצאה חוץ ביתית, על כל הסל שלו.
בנצ’י בראנץ: נדמה לי שהסל שם יהיה יותר טוב והמענה יאפשר לנו לתת מענה יותר טוב.
בנצ’י בראנץ: דובר פה על הפסקת התשלום בספטמבר.
בנצ’י בראנץ: מה שקרה שהמעונות ניתנו על ידי רשות מסויימת לנשים שאינם תושבות העיר, והרשות נאלצה לשאת בנטל.
בנצ’י בראנץ: צריך להיות פתרון ממלכתי מרכזי ולא לתת למקלטים להתרוצץ בין הרשויות.
בנצ’י בראנץ: זו המטרה.
בנצ’י בראנץ: אם ניתן למקלטים להמשיך להתרוצץ בין הרשויות, הרי שלא פתרנו את הבעיה.
בנצ’י בראנץ: לכן המגמה היא סידור חוץ ביתי, כאשר רמת המכסות תישמר לטובת מקלטים ותאפשר לטפל בבעיה בתכנון.
בנצ’י בראנץ: נכון להיום כאשר אישה עם שלושה ילדים מגיעה ומצלצלת לרשות מקומית נאמר לה שמאחר והיא מגיעה באמצע השנה לא ניתן למצוא מכסות.
בנצ’י בראנץ: הפתרון שאנחנו הולכים לגבש הוא שתהיינה מכסות צבועות לטובת המקלטים, כלומר מכסות משוריינות.
בנצ’י בראנץ: בסך הכל המספרים ידועים.
בנצ’י בראנץ: מדובר באלף מאתיים ילדים השוהים בשנה, וממוצע השהיה הוא שלושה חודשים.
בנצ’י בראנץ: לכן ניתן לתרגם את הנתונים, בחישוב שעשינו בוועדה, לחמש מאות מכסות צבועות המחולקות בין שלושת המחוזות, ואז לא צריך לעמוד מול הרשות שלא יכולה לספק את הצרכים.
בנצ’י בראנץ: אם לא ננתק את המערך הזה מהרשות נמשיך לתת להם להתדפק על הדלת, בתת תקציב, והבכי יימשך.
בנצ’י בראנץ: אני חושב שאם פותחים דלת צריך לעשות זאת באופן מקצועי ומלא.
תמר גוז'נסקי: אני מברכת על קיומה של הוועדה הזאת, ומקווה שתסיימו בקרוב את העבודה.
בנצ’י בראנץ: בנוסף לכך בודקת הוועדה את כח האדם הנדרש לטפל בילדים, גם בבוקר וגם אחר הצהריים.
בנצ’י בראנץ: הוועדה תקבע סטנדרטים לגבי תקני טיפול ותבדוק את האפשרות לתגבר את נושא הלימוד, בהתאם למה שמקובל בפנימיות.
בנצ’י בראנץ: אני מקווה שהוועדה תסיים את עבודתה בחודש ינואר.
תמר גוז'נסקי: אודה לכם מאוד אם תעבירו לוועדה את הדו"ח ונקיים דיון בעקבותיו, בהמשך לדיון היום.
רות רזניק: ברצוני להתייחס לנושא שהעלתה רונית לב אבי, לגבי ילדים מתבגרים במקלטים ואי קבלתם.
רות רזניק: בזמנו העליתי את הרעיון בפני גורמי שירותי הרווחה שמשפחות קלט הקיימות ממילא, משפחות אומנה ומשפחות קלט שהם שלב קודם למשפחות אומנה, יקבלו בכל יישוב שיש בו מקלט ילדים מתבגרים, על מנת שהם יהיו בקשר מתמשך עם האמא.
רות רזניק: הם יכולים רק לישון באותה משפחת קלט.
רות רזניק: הנושא נפל בין הכסאות ושום דבר לא קרה עם זה.
רות רזניק: אני חוזרת לרעיון הזה.
תמר גוז'נסקי: מר בראנץ, גב' רזניק אמרה שבזמנו הציעה, בקשר לבעיית הבנים המתבגרים, שלבנים האלה תינתן אפשרות להיות אצל משפחת קלט או משפחת אומנה לאותה תקופה עד שהאמא יוצאת ומאחדת מחדש את המשפחה, ואז אם זה באותו יישוב הבן הזה יכול להמשיך לקיים את הקשרים עם האם מבלי לישון במקלט.
תמר גוז'נסקי: מבחינת ההוצאה זה כמובן יותר זול מאשר פנימייה אבל מצד שני זה לא משאיר אותו, או אותה, במקרה של נערה, לחסדי האב, שלפעמים חושב שזאת ההזדמנות להיפרע על התנהגותה של האם.
בנצ’י בראנץ: אני מניח שנושא המתבגרים יעלה ונצטרך להתייחס גם אליו.
רות רזניק: זה נושא שהרבה פעמים גורם לאם להישאר בבית.
רות רזניק: היא לא רוצה לעזוב בנים מתבגרים עם האב.
רונית לב ארי: ברצוני לומר מילה טובה על מערכת החינוך.
רונית לב ארי: כאשר מדובר בחוק חינוך חובה בתי הספר קולטים את הילדים באהבה רבה, למרות שלפעמים יש תור, ועושים מאמצים, ואם צריך חינוך מיוחד יש הסעה, ויש לציין זאת.
תמר גוז'נסקי: כנראה שיש גם מקרים בהם הדברים לא כל כך פשוטים.
רונית לב ארי: יש הרבה מקומות טובים.
תמר גוז'נסקי: גב' עדה פליאל, הממונה על הטיפול בנשים, בבקשה גבירתי.
עדה פליאל: ברצוני לדבר על שלושה דברים.
עדה פליאל: ראשית על הצרכים של הילדים ברצוני להזכיר ולתת תמונה של תיאור המצב הקיים היום.
עדה פליאל: בכל זאת חלה התקדמות והתפתחות בנושא הטיפול בילדים במקלטים, והמקלטים כיום הם בעצם מקלטים לנשים מוכות וילדיהם.
עדה פליאל: אם בתחילת הקמת המקלטים הדעת ניתנה הרבה יותר להגנה על הנשים, היום, גם במבנה של סל השירותים אשר שודרג לפני שנתיים ובשנה האחרונה, ואנחנו מתקצבים מאה אחוז מעלות סל השירותים, הרי שיש בהחלט סעיפים הקשורים בילדים.
עדה פליאל: סעיפים אלה הם ראשית בנושא הטיפול.
עדה פליאל: יש לנו שלושה סוגי מקלטים, גדול בינוני וקטן.
עדה פליאל: במקלט גדול ובמקלט בינוני אנחנו מתקצבים שתי עובדות סוציאליות, כאשר אחת העובדות אמורה להיות עובדת עם הנשים והשניה עובדת עם הילדים.
עדה פליאל: במקלט קטן יש עובדת סוציאלית אחת, כאשר בדרך כלל מועסקות שתי עובדות בחצאי משרות, אחת מטפלת בילדים ואחת בנשים.
עדה פליאל: בנוסף אנחנו מתקצבים עובדת בלתי מוסמכת שהיא כעין גננת לילדים הקטנים הנשארים בבקרים.
עדה פליאל: כמו כן בהוצאות השוטפות נכללים הילדים, בתחומים של ציוד ומשחקים, פעולות תרבות, ליווי להסדרי ראיה, ובשידרוג האחרון של הסל הכנסנו גם טיפולים פסיכולוגיים לילדים, סכום גלובלי שנתי המאפשר דברים דחופים, טיפולים פסיכולוגים דחופים שנועדו בעיקרם לילדים, וכמובן גם הוצאות רפואיות חריגות.
עדה פליאל: אנחנו מתקצבים למעשה במקלטים תעריף לאישה ושני ילדים.
עדה פליאל: זאת כדי למנוע הרבה הועדות, כך שאישה תצא ממחלקה לשירותים חברתיים עם הועדה אחת, כאשר בתוכה הסכום גם לה וגם לילדים.
עדה פליאל: במקלט גדול הסכום הוא תשעת אלפים שבע מאות שמונים ש"ח לחודש, במקלט בינוני עשרת אלפים שמונה מאות ומשהו ובמקלט קטן שלוש עשרה אלף ארבע מאות שקלים, לאישה ושני ילדים.
עדה פליאל: בממוצע שנתית אין לנו אישה ושני ילדים במקלט אלא יש לנו כשבע מאות נשים בשנה וכאלף, אלף ומאה ילדים.
עדה פליאל: הממוצע הוא אחד פסיק ארבע ילדים לאישה.
עדה פליאל: כפי שתואר כאן המקלטים באמת מטפלים מאוד יפה בילדים ונותנים להם ממש את כל מה שהם יכולים.
עדה פליאל: כמובן שיש דברים נוספים שהם זקוקים להם, מעבר לסל השירותים הקיים היום, שצריך לשדרג אותם.
עדה פליאל: ולכן באמת קבענו את הוועדה המשותפת הזאת עם השירות לילד ונוער.
עדה פליאל: ברצוני לציין שיכולה בהחלט להתעורר בעיה, כי כאשר אנחנו נבוא לחשבות של המשרד עם מה שאנחנו כבר כן נותנים ועם הדברים שיינתנו מהשירות לילד ולנוער, בסך הכל התקציב הוא אותו תקציב, ואז נצטרך לשפר, אבל השאלה תהיה עד כמה אפשר יהיה לשפר.
עדה פליאל: ואנחנו באמת רוצים לשפר עד כמה שניתן.
עדה פליאל: הבקשה שלי פה למשרדים האחרים, הייתי מאוד מבקשת ממשרד החינוך אם הוא יכול לתרום את הנושא של גננות למקלטים.
עדה פליאל: במקלט חיפה למשל במשך שבע עשרה שנה כמעט משרד החינוך נתן להם גננת והיתה להם גננת לגן הילדים במשך היום.
עדה פליאל: לאחרונה משרד החינוך הוריד להם את הגננת.
עדה פליאל: המקלט פנה לכל הגורמים והם אמרו שזה לא מתפקידנו.
עדה פליאל: אמנם יתכן שבמצב הראשוני זה כאילו לא היה מתפקיד משרד החינוך, אבל אני חושבת שזה כן מתפקיד משרד החינוך.
עדה פליאל: אם יש קבוצה של ילדים במקלט שזקוקה לגננת, צריכה להינתן גננת.
עדה פליאל: אני חושבת שכדאי אולי באמת באמצעות הוועדה שמשרד החינוך יתן את תרומתו.
עדה פליאל: כמו כן גם לכל מה שנאמר פה לגבי שפ"י והטיפולים הפסיכולוגים.
בנצ’י בראנץ: ברצוני להציג תקדים שבמרכזי החירום בהם שהו ילדים הצלחנו לשכנע את משרד החינוך.
חניתה צימרין: משרד החינוך טוען שמכיוון שהילדים נמצאים אצלנו לכאורה באופן זמני, הם רשומים כאילו על מצבת הילדים במקומות מגוריהם, בפועל הם נמצאים אצלנו עד שנה, אנחנו צריכים לקיים בית ספר מכיוון שהם לא יכולים לצאת, ובסופו של דבר אין לנו תיקצוב של משרד החינוך, לא לגן ולא לבית ספר, ויש לנו ילדים שהם כמעט כולם ילדי חינוך מיוחד.
שוש צימרמן: ברצוני להתייחס להערות ולהציע כמה הצעות.
שוש צימרמן: ראשית, ילדים שעוברים למקלט חרום נקלטים במערכת החינוך בתוך הרשות המקומית במידה והם באמת יוצאים החוצה ולא נשארים בתוך המערכת.
שוש צימרמן: נאמר כאן שהם לא מקבלים את שירותי שפ"י, ברצוני להבין למה הכוונה.
שוש צימרמן: האם היועצת לא נותנת להם סיוע, האם פסיכולוג לא נותן להם סיוע.
שוש צימרמן: אני חושבת שהם מקבלים סיוע כמו כל הילדים, וההערה הזאת לגבי ילדי פנימיות, אני לא מעלה על הדעת שהשיקול שהילד אינו שייך לרשות המקומית מהווה שיקול בקבלת סיוע.
תמר גוז'נסקי: אולי הטענה היא שאין להם קדימות.
שוש צימרמן: ברצוני להעיר הערה אשר תאיר את הבעיה מאור אחר.
שוש צימרמן: פסיכולוגים במערכת החינוך עובדים בתת תקינה של חמישים אחוז.
שוש צימרמן: זאת אומרת אם התקינה, שהיא גם לכאורה בעייתית, היא פסיכולוג אחד על אלף ילדים, כיום עובד פסיכולוג אחד על אלפיים ילדים.
שוש צימרמן: לכן התור לאיבחונים הוא בעיה הקשורה לכל המערכת.
שוש צימרמן: זה לא עושה את המצב קל יותר לילדים האלה, אבל אין כאן תיוג שלהם לסוף התור אלא הם נכנסים בתור כמו כל הילדים.
שוש צימרמן: אינני יודעת אם ביכולתי לתת כרגע פתרון לבעיה בתוך סיטואציה שהיא מאוד בעייתית.
שוש צימרמן: ברצוני להציע מספר דברים.
שוש צימרמן: אני מרגישה מהמקום בו אני יושבת כי לא קיימת עבודה בין משרדית מספיקה בתחום הזה.
שוש צימרמן: אני שואלת את עצמי מי הקייס-מנג'ר של הילד.
שוש צימרמן: לאישה אין לי ספק שיש, אבל מי הקייס-מנג'ר של הילד, מי דואג לרצף טיפולי, ליידוע של בית הספר הקולט ובית הספר במקום שאליו עוברת האישה.
שוש צימרמן: אני מרגישה שכל מה שקורה קורה בדרך נס מתוך רצון טוב של אנשים ולא מתוך איזו שהיא תפיסה טיפולית של מעקב ושמישהו לוקח אחריות.
רונית לב ארי: יש ויש.
רונית לב ארי: יש מקומות בהם זה קיים, אך זה לא ממוסד כמו שצריך.
יפעת כרמל: אני באה מתחום מערכת החינוך, אני יועצת חינוכית במקצועי.
יפעת כרמל: זה המקום לומר שלפחות עם האנשים עימם אני עובדת, גננות, מורות, יועצות ופסיכולוגים בבית הספר קיים שיתוף פעולה מדהים ודברים נעשים כמו שצריך.
יפעת כרמל: מה שכן אפשר לעזור ולעשות עוד זה דווקא תיגבור בשעות לימוד ועזרה מעשית בלימודים לילדים.
יפעת כרמל: לגבי הנושא של ריכוז הטיפול אני בהחלט חושבת שמי שצריך לרכז את הנושא הטיפולי זה אותו גורם או דמות טיפולית המטפל בילדים במקלט.
יפעת כרמל: אני בקשר עם היועצת, עם הגננת, עם המורה, עם המדריך החברתי, ובהחלט יש בינינו שיתוף פעולה.
יפעת כרמל: בנוסף, כאשר ילד נמצא במצב של לחץ, כמו בתקופה של מקלט, גם ריבוי גורמים מטפלים ואיבחונים לא תמיד מתאים.
יפעת כרמל: המילה טיפול היא באמת לא מטה קסם וצריך לשתף פעולה בין הגורמים.
שוש צימרמן: אני שמחה שאת אומרת זאת, דווקא מחוץ למערכת, כי קשה לי להעלות על הדעת שאנשי מקצוע של בריאות הנפש לא יתייחסו באופן ענייני לילד ולצרכים שלו.
שוש צימרמן: אני חושבת שיש משהו ברצף הטיפולי הזה שצריך להיות יותר מובנה וצריכה להיות יותר הידברות.
שוש צימרמן: לגבי הגננות, אני נציגה של השרות הפסיכולוגי ייעוצי בתוך המערכת, רשמתי בפניי ואעביר את העניין למנהלת החינוך הקדם יסודי.
שוש צימרמן: צריך לראות איך ועדה כזאת שמקיימים בתוך משרד העבודה והרווחה תהיה בין משרדית מתמדת.
שוש צימרמן: כי כל הזמן יהיו בעיות ויש צורך לדלג על כל הפערים האלה ולפתור בעיות.
שוש צימרמן: ברצוני להעיר הערה שהיא לכאורה לא קשורה אבל היא כן קשורה, בנוגע לכל נושא המניעה.
שוש צימרמן: משרד החינוך מזה שלוש שנים מפעיל תכנית מניעה שנקראה בתחילה "התבגרות מכבדת ומכובדת".
שוש צימרמן: קיבלנו פידבקים לא טובים מבני הנוער וכרגע היא נקראת "מניעת אלימות בחברות ובזוגיות".
שוש צימרמן: אלף וחמישים כיתות עברו את התכנית בשנתיים האחרונות.
שוש צימרמן: כרגע זו תכנית שעוסקת לא רק במניעת אלימות אלא בשאלות מה זה קשר טוב, קשר בונה, ממה צריך להיזהר, איך לפתור ליקויים בתקשורת, והיא מסתיימת בנושא מניעת אלימות ומה זה אלימות וגורמי סיוע.
שוש צימרמן: זו תכנית שאנחנו מקיימים בשיתוף עם משרד העבודה ורווחה, המרכזים לטיפול ולמניעת אלימות במשפחה.
שוש צימרמן: הם גם לוקחים חלק בתהליך ההכשרה, ובסך הכל זאת התנסות מאוד חיובית ומאוד נכונה.
שוש צימרמן: כמו כן בימים אלה מסתיים מחקר מאוד מקיף שבדק את התוצאות.
שוש צימרמן: יש תוצאות מאוד מעניינות אשר נתנו לנו תחושה שזו דרך נכונה, במבט לטווח ארוך.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך צריך לאמץ את הגישה שאימץ משרד העבודה והרווחה.
תמר גוז'נסקי: מחלקות הרווחה ברשויות המקומיות מטפלות בתושבים של אותה רשות, וכאשר מישהו עובר מרשות לרשות באופן זמני קשה לדרוש שרשות א' תעביר את הכסף לרשות ב' ותתחשבן איתה.
תמר גוז'נסקי: זה לא יגמר אף פעם ובלתי ניתן לביצוע.
תמר גוז'נסקי: לכן משרד העבודה והרווחה קיבל החלטה שהנשים במקלטים מתוקצבות,
עדה פליאל: הרשות המקומית שמפנה את האישה למקלט צריכה לשלוח הועדה, ובזה היא מתחייבת לשלם עשרים וחמישה אחוז והמדינה משלמת שבעים וחמישה אחוז מהעלויות.
תמר גוז'נסקי: ברצוני לחזור לעניין הגננות.
תמר גוז'נסקי: הילד היה רשום בנתניה.
תמר גוז'נסקי: בפועל הילד נמצא בחיפה וצריך את הגננת.
תמר גוז'נסקי: אי אפשר לשלוח אותו בחזרה לנתניה שילך לגן כי שם הוא רשום.
תמר גוז'נסקי: לכן הצורך בגננת לא יכול להיות בירוקרטי כזה.
תמר גוז'נסקי: ברור שאם הילד יצא מהמקלט וילך לגן הוא יתקבל בגן, אבל מה לעשות שיש מקרים שצריך את הגננת בתוך המקלט.
תמר גוז'נסקי: אני מבינה שיש כל מיני מקלטים.
תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת בכמה גננות מדובר באופן ארצי, כמה מקלטים יש עם גנים.
תמר גוז'נסקי: הבקשה היא להתייחס לבקשת המקלטים לאותן גננות כאיזו שהיא בקשה חריגה ולא לחפש את ההצדקה שלה בכל מיני חישובים, כי זה לא יעבוד.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא כזאת, שאם במקלט מסויים נתנו שבע עשרה שנה גננת, ופתאום קמו בבוקר והחליטו שיותר לא צריך גננת, יש בזה ראיה מאוד צרה.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם משרד רוצה לייעל את עצמו אז לא בדיוק הגננת הזאת של המקלט היא שתייעל את עבודת המשרד ותחסוך הון תועפות.
תמר גוז'נסקי: לכן ברצוני לבקש דרכך מהמשרד להתייחס לבקשות האלה לגננות כאל נושא הקשור בעצם לטיפול בילדים קורבנות אלימות, וקשור בסיטואציות שהילד לא בחר וגם האם בעצם לא בחרה.
תמר גוז'נסקי: מדובר על מנוסה והימלטות ודברים מסוג זה.
תמר גוז'נסקי: אין זה ראוי שמשרד גדול כמו משרד החינוך יתווכח על משרת גננת למקלט כזה או אחר.
תמר גוז'נסקי: ברצוני לדעת האם משרד החינוך ושפ"י קיימו דיון על הנושא של הילדים במקלטים, מה הצרכים שלהם והאם לתת להם קדימות, האם מנהל או מורה צריך להודיע ליועצת החינוכית או לפסיכולוגית כאשר ילד כזה מגיע לבית הספר וכו', כשם שהיום משרד העבודה והרווחה מנסה להתמודד עם השאלה.
תמר גוז'נסקי: האם קיימתם דיון כזה בשפ"י?
שוש צימרמן: עד כמה שידוע לי ספציפית לגבי ילדים במקלטים לא התקיים דיון, אבל כל הנושא של ילדים בסיכון נדון בעבר.
תמר גוז'נסקי: ילדים בסיכון זה נושא כללי.
תמר גוז'נסקי: אם כך ברצוני לבקש ששפ"י יארגנו דיון כזה, אליו יוזמנו נציגי המקלטים ונציגים אחרים שתמצאו לנכון, תבדקו את הנושא ותראו אם אתם יכולים במסגרת הפעולות שלכם למצוא דרכים שיתנו תשובות טובות יותר לילדים האלה, בלי להגיד שאין ילדים אחרים שגם הם צריכים טיפול, אבל הילדים האלה עוברים משבר מיוחד, משבר כפול ומכופל, כי גם יש אלימות בבית וגם בורחים מהבית, ואני חושבת שסיטואציית הבריחה הזאת לא תישכח, מצב בו האם לוקחת בחשאי חבילת בגדים ובורחת מהבית, וכל המשחקים וכל הדברים הנפלאים שיש לילד וכל החברים שלו, הכל נשאר מאחור.
תמר גוז'נסקי: זו לא חוויה רגילה, זה דבר שנראה בעצם כמו פליטות, הילד מרגיש כפליט.
תמר גוז'נסקי: לכן ברצוני לבקש, כשם שמשרד העבודה מצא לנכון לנסות לבדוק את הדברים, שהדבר ייעשה גם במשרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת אם הדבר יתבטא תקציבית או לא אבל קודם כל שתוגדר קבוצת ילדים כזאת, השמונה בשנה אלף מאה ילדים בגילאים שונים ברחבי הארץ.
תמר גוז'נסקי: זו בכל זאת קבוצה משמעותית.
אנדי סומר: יכול להיות שבית הספר שקולט את הילדים חש נטל מאוד גדול על הצוות שם.
רונית לב ארי: בתי הספר לא מקבלים תמיד תיגבור מהעירייה וזה כל פעם סיפור מחדש, במקום שיהיה סל קבוע למטרה זו.
רונית לב ארי: אני חושבת שהרעיון של יו"ר הוועדה חשוב מאוד, שיהיה מפגש של כל ראשי אגפי החינוך בנושא.
ד"ר חניתה צימרין: הקשבתי קשב רב לנאמר ואני קוראת את המסמכים המונחים לפניי.
ד"ר חניתה צימרין: ראשית ברצוני להגדיר את הילדים האלה בהחלט כילדים בסיכון.
ד"ר חניתה צימרין: הם בהחלט ילדים בסיכון, ואין לעקוף זאת בשום עקיפה אחרת.
ד"ר חניתה צימרין: הם ילדים שאו חווים אלימות באופן ישיר מההורה המכה או שחווים אותה באופן עקיף כעדים, ואנחנו יודעים שגם זאת אלימות, והם הגיעו אל המקלטים של הנשים המוכות מפני שהיתה שם גם אמא מוכה, אבל הם היו יכולים להגיע למקלטים של הילדים המוכים בנסיבות חיים אחרות והם בהחלט ילדים שעוברים טראומה מאוד קשה.
ד"ר חניתה צימרין: הם עוברים את הטראומה של הפגיעה ושל החשיפה לפגיעה והם עוברים את הטראומה של הבריחה, ושל שאלות כמו האם אני אשם ואם אני כל כך נהנה כאן אז אני בוגד באבא, ויש כאן הרבה מאוד אלמנטים.
ד"ר חניתה צימרין: כאשר הקשבתי לדברים שנאמרו כאן וקראתי את החומר, ראיתי למשל את מבנה כח האדם של הגוף שהציג את הדברים בירושלים, עשרים וחמישה ילדים עם כח אדם כזה, זה כח אדם חינוכי ששומר על הילדים ונותן להם בית.
ד"ר חניתה צימרין: אנחנו רואים שמדגישים כישורי חיים, דפוסי חיים, העשרה, לימודים, דובר כאן הרבה מאוד על בתי הספר, בטחון, ולי מאוד חסר, דבר שניתן כאן אבל לא במספיק תשומת לב, נושא הטיפול.
ד"ר חניתה צימרין: הילדים האלה זקוקים לטיפול.
ד"ר חניתה צימרין: נאמר בחומר הכתוב שיש שיחות פרטניות, אני רוצה להדגיש את הפן הזה.
ד"ר חניתה צימרין: יש שיחות פרטניות ויש קבוצות של ילדים, אני יודעת שזה קיים.
ד"ר חניתה צימרין: חסר לי מאוד ולא נשמעה כאן אף פעם ההערה שצריך גם טיפול משפחתי.
ד"ר חניתה צימרין: יפעת שדיברה על האבות הציגה את הפן הנוסף, הילדים האלה באים ממשפחה.
ד"ר חניתה צימרין: משפחה חסרה או משפחה לא חסרה, אבל יש משפחה, ואני חושבת שכל טיפול צריך להתייחס גם אל הילד וצרכיו כאדם, אבל הילד הזה הוא חלק ממערכת והגישה המערכתית צריכה למצוא ביטוי.
ד"ר חניתה צימרין: אני יודעת שיש קשיים כלכליים, אבל אני חושבת שאם אנחנו לא משקיעים בקטע הזה אנחנו עושים דבר פגום שבסופו של דבר יתן לילד באמת מקום חם ונכון וטוב אבל אנחנו רוצים לשלוף אותם מהבעיה ולדאוג שהמשפחה שלהם תהיה משפחה טובה.
ד"ר חניתה צימרין: במקום הזה אני מציעה את העזרה של על"י.
ד"ר חניתה צימרין: אנחנו אמונים בטיפול באלימות במשפחה, אלימות בילדים, ואנחנו עובדים לפי המודל המשפחתי.
ד"ר חניתה צימרין: יש לנו קשרים עם המקלטים השונים בדרגות שונות ושיתוף הפעולה הוא טוב ויפה, ואני רוצה שהוא יהיה רב יותר.
ד"ר חניתה צימרין: אני רוצה שאת הדברים שאנחנו יודעים לעשות נציע וניתן ונעבוד ביחד סביב נושא הילדים וסביב הטיפול המשפחתי.
ד"ר חניתה צימרין: זאת הצהרה של רצון לעבוד ביחד.
תמר גוז'נסקי: גבירתי אמרה קודם שהבטיחו ולא קיימו.
חניתה צימרין: לא לכולם הבטיחו.
חניתה צימרין: הבטיחו למקלט בחיפה ולא למקלט בירושלים.
חניתה צימרין: המצב כרגע הוא שכאשר אנחנו ביקשנו מורה, ואצלנו הבעיה חמורה יותר כי הילדים כולם מוצאים עם צו, הם לא באים עם הורה אלא לבד ואנחנו לא יכולים לשלוח אותם לבתי הספר ברוב המקרים בגלל חשש לחטיפה ודברים נוספים.
חניתה צימרין: נאמר לנו שהילדים האלה רשומים ומקבלים את ההקצבה שלהם במקום שבו הם גרים ולכן אי אפשר כפל שירותים ואנחנו לא זכאים לקבלת מורה.
חניתה צימרין: פנינו בכל הדרכים שאפשר, או בכל אופן בהרבה מהדרכים, נדחנו, וכרגע יש איזה שהם אישורים עקרוניים לחלק מהמקלטים, שגם הם לא קיבלו את הסיוע.
חניתה צימרין: לגבי המקלט שאותו אני מייצגת כרגע, המקלט של על"י, אין אפילו אישור.
חניתה צימרין: אני הולכת לאיבוד בנתיבים של הבירוקרטיה, ואם אפשר שהוועדה הזו, באותה הזדמנות שמדברים על בתי ספר וכח אדם חינוכי למקלטים לנשים מוכות שיש בהם ילדים, אנא להכניס אותנו על אותו כלי רכב.
רמי בר גיורא: אני נציג של אפ"י ואני בעצמי פסיכולוג קליני.
רמי בר גיורא: יש לי הערה קטנה בקשר לטיפול, שמוזכר פה לעיתים קרובות, טיפול פסיכותרפויטי הניתן על ידי אדם המוסמך לתת אותו.
רמי בר גיורא: יש דבר עוד יותר חשוב מטיפול, גם כאשר טיפול חשוב, וזה שנעשים דברים בעלי משמעות טיפולית, וכאשר הסביבה היא פוריה מבחינה טיפולית.
רמי בר גיורא: כי במקום בו הכל פועל נגד האינטרסים של הילד אז גם עשרה מטפלים לא יושיעו אותו.
רמי בר גיורא: ופה יש לי הערה, אני מאוד שמחתי שדובר על האבות, כי פחדתי שבסביבה כזאת לדבר מנקודת מבט של צרכי הילד על הצורך שלו באב זה עלול להחשב כ"פרקליט השטן".
רמי בר גיורא: הרי ילדים צריכים אבא ואמא כהצטרך איש את רגל ימין ואת רגל שמאל שלו.
רמי בר גיורא: זה נכון שכאשר הרגליים בועטות אחת בשניה אז קשה לרקוד בלט, לפעמים אפילו קשה לעמוד.
רמי בר גיורא: אבל ילדים צריכים את שתי הרגליים שלהם.
רמי בר גיורא: לרות רזניק היה המשל היפה, כשענף יבש לחלוטין אז צריך לחתוך אותו ולהיפטר ממנו, לפעמים עושים באמת אמפוטציה ואחר כך יש בעיה לסדר פרוטזה או לקפוץ על רגל אחת, אבל כל עוד שלא נחתך גורלה של רגל האב להיות מושלכת אז צריך לחשוב גם על השנה הבאה או השנתיים הבאות ומה שיהיה בעוד שלוש או ארבע שנים, ואני חושב שזה חיוני, למרות שיש פה כזו דלות תקציבית ובקושי מסתדרים עם מה שיש.
רמי בר גיורא: מוכרחה להיות פה בתוך הפוליטיקה הטיפולית איזו שהיא הסדרה של הצורך לעשות משהו עם האבות.
רמי בר גיורא: הם זקוקים להשקעה טיפולית, לניסיון להשקעה טיפולית, בתור חלק מהמאמץ לשמור על האינטרסים של הילדים.
רמי בר גיורא: יכול להיות שהרומן בין אבא ואמא נגזרה עליו כליה ולא יצא שום דבר טוב, אבל מנקודת המבט של הילדים הם יהיו תמיד זקוקים באופן כזה או אחר לאיזה שהוא קשר עם האב, גם כשהוא הרג אנשים או כלוא בבית סוהר.
רמי בר גיורא: זאת לא סנגוריה אוטומטית על כל הגברים שהיו העילה לכל המצב הזה, אבל לא תיתכן פה פוליטיקה טיפולית מבלי לקחת את הדבר הזה גם כן בחשבון.
רמי בר גיורא: זאת השקעה שבלעדיה אנחנו לא עושים דבר שלם.
רמי בר גיורא: עוד הערה קטנה, ילדים בסיכון, נאמר שזה ביטוי שיש איתו גם קושי.
רמי בר גיורא: נציג משרד הרווחה דיבר על הילדים כצרכן מרכזי, בשירות למען הילד מדברים על ילדים בעלי צרכים מיוחדים, שזה ביטוי שאני מוצא כמאוד קולע לעניין שלנו.
רמי בר גיורא: אני חושב שמדובר על קדימות קלינית.
רמי בר גיורא: זה דבר ידוע, כשמדובר במי שמצבו קשה יותר אז הוא דורש כח אדם בהקצאה אחרת.
רמי בר גיורא: בחדר החייאה יש אחות על כל ארבע מיטות.
רמי בר גיורא: במחלקה רגילה על שלושים מיטות.
רמי בר גיורא: וצריך להגדיר פה באופן חוקי את הילדים האלה, מהסיבות שאתם כבר אמרתם, כילדים בעלי צרכים מיוחדים או קדימות קלינית או צריך למצוא איזו מילה בשביל זה, שהם מצדיקים גננת אפילו כשהם רק שלושה ורבע, ולא מתחת לאיזה תיקנון.
רמי בר גיורא: אבל צריך בשביל זה להגדיר אותם בהגדרה מתאימה.
תמר גוז'נסקי: לצורך העניין משרד החינוך צריך לקיים דיון.
רמי בר גיורא: זאת הגדרה בין משרדית.
שוש צימרמן: במשרד החינוך הפסיכולוגים החינוכיים הם לא מי שנותן טיפול.
שוש צימרמן: הם נותנים התערבות קצרת טווח ואיבחון וייעוץ, אבל טיפול קליני ארוך טווח זה לא מנדט שלנו.
חיה רוזנפלד: שמי חיה רוזנפלד, אני מאגף הרווחה בעיריית ירושלים ויועצת למעמד האישה של עיריית ירושלים.
חיה רוזנפלד: נפל בחלקי המשבר במקלט אישה לאישה, שבעצם ייצר את המהלך שבסיכומו של דבר היה מבורך, אם כי המקלט באמת נתון במצוקה קשה.
חיה רוזנפלד: אנחנו כרשות, אפילו שכמעט כל הנשים במקלט הם לא ירושלמיות, נכנסנו בצורה מאוד רצינית לקדם את הדברים.
חיה רוזנפלד: ככלל, כמובן כרשות אנחנו משתדלים לעשות את המקסימום וצריך לזכור שחמישה מקלטים נמצאים בשתי ערים.
חיה רוזנפלד: בירושלים יש שלושה מקלטים, בחיפה יש שניים, ולהטיל על הרשות זה לא כל כך פשוט.
חיה רוזנפלד: לכן אני חושבת שהמהלך שאנחנו באמת הובלנו אותו מבחינת משרד הרווחה, שכל ההתייחסות תהיה ארצית, זה המהלך הנכון, כאשר כמובן כל רשות תתמוך עד כמה שאפשר במקלטים.
חיה רוזנפלד: אצלנו בתי הספר ומנח"י משתפים פעולה בצורה יוצאת מן הכלל, אבל שוב, עם הגבולות שלהם.
חיה רוזנפלד: ברצוני להדגיש נקודה נוספת.
חיה רוזנפלד: מגוון הגילאים במקלט והתחלופה וההשתנות, והצרכים המיוחדים של הילדים, יוצרים כאן איזו שהיא קבוצה שלא מתאימה לשום מגירה שקיימת היום.
חיה רוזנפלד: לקח לנו שנה וחצי לקבל תשובות שליליות מכל המגירות הקיימות.
חיה רוזנפלד: מה שמאוד מבורך גם בישיבה פה היום, כפי ששמענו מנציג משרד הרווחה, הוא הכוונה לייצר מגירה נפרדת, בעלת הגדרות שלה.
חיה רוזנפלד: זה ייקח זמן, אבל יש לי סבלנות כי אני רואה שהדבר הולך בכיוון חיובי.
חיה רוזנפלד: דבר שני שמאפיין ילדים אלה מכל הילדים בסיכון הוא שהילדים במקלט הם לא מה שנקרא הפציינט המזוהה.
חיה רוזנפלד: אישה המגיעה למקלט, המחליטה להגיע ולצאת מהבית, זו האמא, היא זו שמחליטה גם לצאת מהמקלט.
חיה רוזנפלד: זה שוב משאיר את הילדים באיזה שהוא מצב נגררות כזה, בנוסף לכל מה שכבר צויין.