GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עלי: לא מקבלים שם.
תמר גוז'נסקי: הבנתי שמיכ"ה מספק את השירות לכל איזור הדרום,
שרה זנדברג: מיכ"ה היא אגודה וולונטרית, אין להם מספיק כח אדם גם בבאר שבע.
שרה זנדברג: זו אגודה וולונטרית הנמצאת בקשיים.
שרה זנדברג: צריך לזכור שהיחידה בבאר שבע לא מקבלת תרומות מהקהילה.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין, הרי הזכות של הילד לקבל טיפולים פרא-רפואיים, כולל קלינאית תקשורת, מעוגנת בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
תמר גוז'נסקי: מיכ"ה או לא מיכ"ה, זה לא שייך לעניין.
תמר גוז'נסקי: בחוק ביטוח בריאות ממלכתי ילד שיש לו ליקוי אורגני, וחרשות זה ליקוי אורגני, אין הגבלה בכלל למספר הטיפולים וגם לא לשנות הטיפול שהוא זכאי להם.
תמר גוז'נסקי: ליקוי אורגני זה לכל החיים.
תמר גוז'נסקי: כלומר הילדים האלה זכאים מכח חוק ביטוח בריאות לטיפול, ולא משנה אם זה באמצעות מיכ"ה או באמצעות מישהו אחר.
תמר גוז'נסקי: זה לא חשוב מי נותן את השירות, אבל קופת חולים שהוא מבוטח בה חייבת לתת אותו.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא לדעתי שלהורים אין מושג על כך שבעצם קופת חולים צריכה לתת להם את כל השירות הזה.
תמר גוז'נסקי: היא חייבת למצוא את הספק כל זמן שזה נחוץ.
תמר גוז'נסקי: מה שנעשה בבית הספר ובכיתות הלימוד זה בכלל משהו אחר.
תמר גוז'נסקי: ברגע שמדובר במגבלה שהיא גופנית כמו חרשות או פיגור למשל, והרופא או המאבחן במרכז להתפתחות הילד קבע שהילד הזה צריך לקבל שעתיים, שלוש או ארבע שעות בשבוע קלינאית תקשורת או פיזיותרפיה, מה שהוא צריך לקבל מגיע ללא כל קשר מי נותן את השירות.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שנראה שההורים האלה לא יודעים שהם צריכים לדפוק על השולחן בקופת חולים קודם כל.
תמר גוז'נסקי: עד גיל שלוש, באופן חד משמעי, אין אף אחד אחר.
תמר גוז'נסקי: משרד החינוך לא קיים עד גיל שלוש.
תמר גוז'נסקי: זה החוק.
תמר גוז'נסקי: הם הרי משלמים ביטוח בריאות ומבוטחים בביטוח בריאות, והם לא מקבלים את זה.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, משרד העבודה והרווחה צריך לספק להורים פתרונות של מעונות/משפחתונים לילדים האלה.
תמר גוז'נסקי: מאחר שכל המערכת הזאת, שהיא בעצם המערכת הראשונית, מרגע שהילד רק נולד, הינה כל כך לקוייה, הרי שאתם מקבלים אחר כך את הפירות של המערכת הלקוייה הזו.
תמר גוז'נסקי: אתם שומעים פה שיש הורים שכן מודעים ושכן נלחמו ועשו לקידום ילדיהם, אבל תשמעו את הקשיים הלא יאומנו.
תמר גוז'נסקי: הורים צריכים לנסוע מהנגב לשניידר, אתם תופסים את המרחקים שצריך לגרור ילד כדי לקבל את האיבחון בזמן, כי בשניידר עושים את זה יותר מהר.
תמר גוז'נסקי: לכן אני אומרת שאם אתם רוצים את טובת הילדים, ומאחר שנקודת המוצא היא שאתם רוצים את טובת הילדים ואתם בדיוק אלה שאחראים לתחום הזה, הרי חייבים לדאוג לכך שהילדים האלה מגיל אפס יקבלו את השירותים, את כל ההדרכות האלה וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: נאמר פה שעשרים וחמישה אחוז ממחיר המכשיר זה לא כל כך הרבה כסף.
תמר גוז'נסקי: בזמנו כשהיינו בתל שבע דיברו על הבדיקה.
תמר גוז'נסקי: דובר על זה שהילדים האלה אי אפשר להתאים להם מכשיר, כולל של הביטוח לאומי, כי לא עשו להם בדיקה.
תמר גוז'נסקי: אין להם את הנייר של הבדיקה.
תמר גוז'נסקי: ואז אמרו להם להורים תביאו נייר בדיקה, וחלק מהילדים הביאו וחלק לא הביאו.
תמר גוז'נסקי: בישיבה חגיגית התקבלה החלטה שהביטוח הלאומי יבוא יום אחד לבית הספר, תארו לעצמכם את הדבר המדהים הזה, ויעשה לכל הילדים שאין להם בדיקות את הבדיקה במקום, כי אם ההורים שלהם לא לקחו אותם זה לא אומר שהם צריכים לסבול.
תמר גוז'נסקי: ואחר כך הם נתנו את המכשירים וכן הלאה.
תמר גוז'נסקי: פתרון יצירתי כזה שהוא בסך הכל דבר קטן.
תמר גוז'נסקי: אינני יודעת כמה עולה לביטוח הלאומי להביא את הרופא אל הילדים במקום את הילדים אל המאבחן, מכל מקום זה מסוג הדברים שעליהם אני מדברת.
שרה זנדברג: משרד החינוך עשה את זה ולא הביטוח הלאומי.
שרה זנדברג: רק שיהיה נתון מדוייק.
שרה זנדברג: .
תמר גוז'נסקי: בסדר, יכול להיות שמשרד החינוך עשה את זה, וכל הכבוד לו.
תמר גוז'נסקי: מה אני רוצה לומר זה שבמערכות כאלה, בעיקר מי שגר בפזורה ולא בתוך יישוב גדול, אם המערכות לא יגיעו אל הילדים אנחנו נישאר תקועים.
תמר גוז'נסקי: האחוזים של ההצלחה יישארו כל הזמן מצומצמים.
שרה זנדברג: פתחתי את דבריי ואמרתי שאנחנו מדברים על אוכלוסיה שאין לה באחוזים אח ורע בעולם, לא רק בעולם הערבי.
שרה זנדברג: לא סתם אמרתי את זה.
שרה זנדברג: זאת אומרת שאנחנו משרד החינוך נעשה הכל.
שרה זנדברג: אנחנו פותחים עוד מסגרות כי הילדים גדלים.
שרה זנדברג: היתה לנו חשיבה על מורה מיומנת מול מורה, ואנחנו גם רוצים לפתוח את המסגרות כך שלא נישאר בדקה התשעים תקועים, ואז יהיו לנו חטיבות והכל.
שרה זנדברג: אין מה לעשות, דור המדבר לפעמים עובר קשיים, אבל אנחנו נעשה את הכל כדי שזה יהיה הכי פחות שניתן.
שרה זנדברג: יחד עם זאת אני מקווה שמהוועדה הזאת יצא משהו.
שרה זנדברג: אולי בגלל האחוז הכל כך גדול של הילדים החרשים ובכלל אנשים חרשים, התאמת מכשיר שמיעה לוקחת לתינוק חצי שנה, זאת אומרת שחצי שנה הורה צריך לבוא לבדיקות שמיעה, ללכת הביתה, מתקינים מכשיר אחד ומחזירים אותו.
שרה זנדברג: המכשירים ניתנים בהתחלה בהשאלה כי לא יודעים איזה מכשיר מתאים.
שרה זנדברג: כלומר התהליך הוא ארוך בכל מקרה, זה לא משנה איזה ילד מאיזה מיגזר.
שרה זנדברג: אם אנחנו מדברים על אוכלוסיה שגרה רחוק, שאין לה תנאים וכו', גם האוכלוסיה היהודית נוסעת המון.
שרה זנדברג: מי שגר בקיסריה למשל מקבל את השירות שלו רק בתל אביב, אז בשביל פעם בשבוע או פעמיים קלינאית תקשורת הוא נוסע לתל אביב.
שרה זנדברג: מחדרה עד גדרה השירות הוא בתל אביב.
שרה זנדברג: אז צריך לקחת את זה בחשבון.
שרה זנדברג: ולא לכולם יש את היכולת ואת האמצעים.
שרה זנדברג: אני חושבת שצריך להקים איזה שהוא פורום בין משרד החינוך למשרד העבודה והרווחה והבריאות, ולהקים יחד מרכז אודיולוגי, שיהיה נגיש לבדיקות שמיעה.
שרה זנדברג: גם הקלינאית שלנו, כשאני שולחת אותה, אני שולחת אותה לעשות הסברה, לעשות איזו שהיא הדרכה למורים, ואם הורה מגיע היא גם מדריכה אותו לשיחה בבית ולתקשורת ולאמצעים.
שרה זנדברג: אני אפילו הייתי מפנה כמה שעות ממנה לתוך מרכז כזה, ומשרד הבריאות היה תורם את שלו וכו' על מנת שנעשה להורים איזה שהוא מרכז בו הם יוכלו לקבל שירות מקצועי, במיוחד את החלק הרפואי שבו.
שרה זנדברג: למשל אם ילד מגיע וכבר שמו לו מכשיר שמיעה, אבל יש לו פקקים באוזניים, דבר כל כך טריויאלי לילדים, אז אני כבר בודקת את המכשיר, אז יש לו בטריות ויש לו מכשיר וזה פנטסטי, ואז אני מסתכלת על האוזן של הילד והיא כולה צהובה, כלומר אין מעבר בכלל של אויר.
שרה זנדברג: הטיפול צריך להיות משהו מאוד יומיומי אפילו, ואין לנו את זה שם.
שרה זנדברג: המטרה היא שאוכל לחייב הורה לבדוק לילד את האוזניים או לבדוק את המכשיר.
שרה זנדברג: בעיה נוספת, כשהבאתי את האודיולוגית שבדקה לילדים את המכשירים והתאמתי להם את המכשירים, כי אני גם קלינאית תקשורת ואודיולוגית במקצוע שלי, לאחר מכן היתה לנו בעיה שלכל אוזן יש תנוך אחר, וההורה חייב לקחת את הילד שלו לדגימה כי החוק אוסר עלי לעשות לו דגימה בבית הספר, אחרת תאמיני לי שהייתי עושה גם את זה.
שרה זנדברג: עד היום יש ילדים שיש לי מכשיר עבורם, שכבר עשיתי להם בדיקת שמיעה, ואין לי את הפלסטיק הפשוט הזה בשביל להחדיר להם את זה לאוזן.
שרה זנדברג: ברצוני להתנצל אם אמרתי שאני מאשימה את ההורים.
שרה זנדברג: אני איך שהוא מאשימה את הכל ביחד על כך שהדבר הזה לא דופק.
שרה זנדברג: אבל העובדה היא שהוא לא דופק.
שרה זנדברג: היינו בכסייפה וראינו שמתוך עשרה ילדים שניים היו עם מכשיר שמיעה.
שרה זנדברג: בשגב שלום אותו מצב.
שרה זנדברג: בתל שבע המצב כבר יותר טוב.
תמר גוז'נסקי: אני יכולה להוסיף שבנושא של קלינאיות תקשורת הוועדה הזאת, גם בגלגולה הקודם, טיפלה בנושא והיה מדובר על פתיחת מחלקות להפרעות בתקשורת בעוד שתי אוניברסיטאות.
תמר גוז'נסקי: היתה גם הצעה להכשיר סייעות שבינתיים לא יהיו ברמה של קלינאיות תקשורת אבל לפחות יהיו ברמה כזו שיוכלו לסייע במשהו.
תמר גוז'נסקי: ניסו לעשות את זה ואחר כך היתה התנגדות של בעלי המקצוע, והעניין הזה ירד.
תמר גוז'נסקי: לכן הבעיה הזאת היא קריטית.
תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהיום כשמדובר על כל כך הרבה אבטלה בארץ אפשר היה למצוא כמה וכמה אקדמאים ולעשות להם הסבה, גם ממקצועות פרא-רפואיים אחרים.
תמר גוז'נסקי: יש גם לפעמים התאגדות סקטוריאלית של בעלי מקצוע שיותר מידי חושבים על המקצוע שלהם ועל הסגירות שלו ופחות על כך שמדובר בגורלות של ילדים.
שרה זנדברג: אם אנחנו מדברים על קלינאות תקשורת כפרופסיה, זו פרופסיה.
שרה זנדברג: אני חושבת שצריך לשאוף לכך שהפרופסיה תגדל, ואכן עשינו את המאמצים מול שלוש אוניברסיטאות.
תמר גוז'נסקי: נכון, אבל את מבינה שבינתיים גדלים דורות של ילדים שלא מקבלים אפילו שעה שבועית, אני כבר לא מדברת על יותר מזה.
תמר גוז'נסקי: אז יכול להיות שזה לא יהיה המושלם, אבל פעם בימים עברו לימדו בוגרות עשר שנות לימוד כמורות, כי זה מה שהיה במדינה.
תמר גוז'נסקי: מכל מקום אני לא רוצה לפתוח את הויכוח הזה.
תמר גוז'נסקי: זה ויכוח גדול בין משרד החינוך למשרד הבריאות על הנושאים האלה.
תמר גוז'נסקי: אני מקבלת את ההצעה הזו.
תמר גוז'נסקי: גבירתי לא ענתה על השאלה איך זה שלומדים ילדים מגיל מגן עד כיתה ד' באותה כיתה.
שרה זנדברג: אני הייתי במקום, היתה שם ילדה אחת בגן.
שרה זנדברג: ההורים לא שלחו את הילדים.
שרה זנדברג: הם יצאו מתחילת השנה נגד זה שאנחנו העברנו את הכיתות, ואי לכך באותו יום היו שתי כיתות עומדות מוכנות, שתי מורות ושתי סייעות.
שרה זנדברג: כל יום הגיעה ילדה אחת בלבד לגן.
שרה זנדברג: לשים אותה לבד לבד זה לא מתאים משיקולים אנושיים.
שרה זנדברג: הילדה ישבה עם המורה שלה, עם הסייעת שלה, אבל לא לבד.
שרה זנדברג: אז היא נשארה בכיתה.
שרה זנדברג: לא הייתי רוצה שילדה כזאת קטנה שתשב לבד.
שרה זנדברג: היא לא צריכה לקבל עונש בגלל שכל האחרים לא שלחו את הילדים.
תמי מירון: שמי תמי מירון ואני מייצגת את מיכ"ה.
תמי מירון: הוזכרנו בנושא של מיכ"ה באר שבע.
תמי מירון: רציתי להבהיר שמיכ"ה באר שבע כרגע פועלת בתוך מקלט, אין לה מקום.
תמי מירון: כרגע בונים מבנה למיכ"ה ואני מקווה שהוא יהיה גמור בקרוב.
תמי מירון: לגבי הטיפול שהיה לפני שלוש או ארבע שנים אני באמת לא יכולה לענות.
תמי מירון: אני יודעת שכיום מיכ"ה שולחת מדריכים אל הפזורה, כדי להדריך הורים.
תמר גוז'נסקי: איפה הם פוגשים את ההורים?
תמי מירון: אני לא יודעת בדיוק באיזה מקומות.
תמי מירון: בתל שבע בודאי.
דניאלה מונטל: להערכתי אין מספיק מידע להורים מה המערכת עושה.
דניאלה מונטל: יש לנו ועדה במשרד, אנחנו נוכל לעדכן אתכם.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה שמיכ"ה ייצרו קשר עם ועד ההורים, כי הם אומרים שיש להם מדריכים ושבמקום לגרור את הילד לבאר שבע הם שולחים את המדריך אליכם.
תמי מירון: המדריכים מגיעים לבית הספר.
תמי מירון: גב' חסיה בן ישראל שהיא מנהלת מיכ"ה באר שבע.
סעיד אלנסאסרה: אחרי גיל שנה, לאן ילך הילד, איפה יש לו מסגרת, איפה יישב עד גיל שלוש?
תמי מירון: אני רוצה לספר לך על משהו שהוא כרגע באמת בשלבים ראשוניים לחלוטין של התהוות.
תמי מירון: ישבה ועדה עם פרוייקט אשלים של הג'ויינט, ישבנו בבאר שבע, באוניברסיטה, והמטרה היא להקים פרוייקט איתור ואחר כך גם טיפול בילדים בגילאי לידה עד שלוש.
תמי מירון: בין היתר הועלתה גם הצעה לשלב מדריכות מקומיות בהדרכה של האמהות, בכפרים במקום.
תמר גוז'נסקי: למה קופות חולים לא צריכות לעשות את זה?
תמר גוז'נסקי: זה לא התפקיד שלהם?
תמי מירון: אני חושבת שבהחלט.
תמי מירון: אנחנו באנו בעקבות פניה של פרוייקט אשלים, שהציע לנו להיות שותפים בתוך הפרוייקט הזה, וכמובן שאנחנו נתנו את ידינו.
תמי מירון: שוב, מדובר בשלבים ראשוניים שבראשוניים.
תמר גוז'נסקי: בינתיים איך ההורים יידעו על קיומם של המדריכים, והאם המדריכים מטפלים בילדים למטה מגיל שלוש נכון להיום.
תמי מירון: המדריכים היום נותנים הדרכות, כמה ששמעתי מחסיה, להורים לגילאי לידה עד שלוש שנים, בהדרכה של קלינאית תקשורת, שהיא בעצם מדריכה הורים שמדברים עברית וההורים אחר כך, פשוט משום המצוקה הגדולה, מעבירים את הדברים האלה בבית.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין, למה ההדרכה מועברת בעברית?
תמי מירון: משום שאין קלינאית תקשורת דוברת השפה הערבית.
תמר גוז'נסקי: האם זו הדרכה להורים?
תמי מירון: זו הדרכה שניתנת להורים על מנת שיוכלו בבית באיזו שהיא צורה לטפל בילדים.
תמר גוז'נסקי: איך אתם מגיעים להורים, איך מיכ"ה מאתר את ההורים האלה?
תמי מירון: דרך טיפות חלב.
תמי מירון: טיפות חלב ברוטינה שלהם בודקות ילדים, וצריכות לאתר ילדים עם ליקויי שמיעה.
תמר גוז'נסקי: אבל טיפות חלב לא עושות איבחונים.
תמר גוז'נסקי: מאחר וטיפות חלב קיימות גם בפזורה, יש להם יתרון.
תמר גוז'נסקי: האם אתם מכירים מדריכים שבאים לטיפות חלב?
תמי מירון: המדריכה של מיכ"ה לא מגיעה לטיפת חלב אלא לבתי הספר להדרכה.
סעיד אלנסאסרה: השאלה הנשאלת פה רק לגבי גילאי אפס עד שלוש.
סעיד אלנסאסרה: מגיל שלוש והלאה יש לנו כתובת, אבל מגיל אפס עד שלוש קיימת בעיה.
תמי מירון: עד כמה שידוע לי חסיה מטפלת גם בהדרכות.
תמר גוז'נסקי: נראה שבפועל ההורים לא יודעים על זה.
תמר גוז'נסקי: אני מציעה ליצור קשר ישיר, תחליפו כתובות וטלפונים ותנסו לבדוק איפה המדריכות האלה והאם הם אכן מסתובבות בשטח.
שרה זנדברג: זה חבל כי המדריכות האלה, לפחות אחת מהם משולמת על ידנו.
שרה זנדברג: כל עוד לא יוקם מרכז מסודר אני מאוד מזדהה עם הסבל של ההורים.
שרה זנדברג: חייבים להקים מרכז שההדרכה בו תהיה נגישה להורה.
שרה זנדברג: זו לא הדרכה של יום, זו הדרכה של כמה שנים.
שרה זנדברג: מדובר בתהליך מאוד ארוך ומוכרחים לעשות משהו איתם.
שרה זנדברג: אני מבטיחה בשם משרד החינוך, כמו שאנחנו נותנים עכשיו את ההדרכות של הגנים, למרות שזה לא הגיל שבאחריותנו, אני מבטיחה שאנחנו נקצה משהו לתוך המרכז הזה על מנת שיהיה איזה שהוא מערך טיפול.
עמוס פז: אני לא בטוח למה מתכוונים כשאומרים מרכז.
עמוס פז: שירות ומרכז זה לא דבר זהה בעיני, ומרכז זה לא דבר עם ארבעה קירות שיושב.
עמוס פז: אנחנו עמותה שמטפלת בסיכון.
עמוס פז: ברור פה מי המסכן - אנחנו המסכנים.
עמוס פז: אם אדם נוסע לשניידר הוא לא צריך את השירות.
עמוס פז: נחוץ כאן שירות מלידה עד שלוש וגם אחרי זה שיהיה רגיש תרבותית במובן שהוא מספיק פזור והוא מספיק מבצע אינטגרציית שירותים בין תחומית, משרד החינוך, משרד הבריאות, ביטוח לאומי ורווחה.
עמוס פז: לי נראה שצריך להיות, גם אם יש מרכז מקצועי, שירות מאוד מבוזר.
עמוס פז: אנחנו מדברים עם מיכ"ה על רמת הניידת.
עמוס פז: אני לא בטוח שזה הרעיון הכי טוב, אני כן חושב שמערכת החינוך המיוחד, לכשתתפתח וגם תבצע את הביזור שלפי דעתי היא צריכה לבצע, בעיני הטריטוריות הבית-ספריות הם טריטוריות שיכולות לזמן אליהם גורמים שונים.
עמוס פז: ואני רואה את בית הספר המיוחד ...
עמוס פז: לבית ספר רגיל גם כפוטנציאל אפשרי למרכז בין תחומי ובין משרדי ובין עמותה.
עמוס פז: נדמה לי שזה שם המשחק בגדול.
אילן גילון: הבעיה היא שבינתיים מרוב הדברים האלה שאתה אומר כאן אנשים לא יודעים את הדבר הפשוט מאוד שממך יש להם מדריך במקום מסויים.
אילן גילון: בינתיים לפי דעתי יש לקות גדולה מאוד ברמת התקשורת והמידוע של אנשים שהנגישות שלהם לזכויות שלהם ולמידוע שלהם היא יותר נמוכה מטבע הדברים.
אילן גילון: אז אולי צריך לעסוק גם בזה.
עמוס פז: אני מקבל את מה שאתה אומר.
עמוס פז: נשאלה שאלה על האסטרטגיה שלי, וזו האסטרטגיה שלי בגדול.
עמוס פז: באופן הכי קונקרטי אותו דבר שמיכ"ה התחיל לדבר עליו, אגב גם במזרח ירושלים, מדובר באיזה שהוא שירות נגיש, מלידה עד שלוש, שידע לצאת לשטח, בין אם בניידת או בדרך אחרת, או פזור בסוכנויות מקומיות, מטיפת חלב ועד דברים אחרים.
עמוס פז: זה הפרוייקט שעליו דיברתי.
תמר גוז'נסקי: עם מי אתם משתפים פעולה בנושא זה?
עמוס פז: אני יודע שהאוניברסיטה מעורבת בזה, שמשרד הבריאות מעורב, שטיפות חלב מעורבות וכן מפקחת השיקום.
תמר גוז'נסקי: מפקחת מטעם משרד העבודה והרווחה?
עמוס פז: כן.
עמוס פז: הגורמים שאני כולל ברשימה הם גורמים מקומיים.
עמוס פז: לא אני אישית מפעיל את הפרוייקט.
עמוס פז: אני מחליף כאן את רבקה שר שהיא מנהלת שלי.
תמר גוז'נסקי: נשאלת השאלה האם הפרוייקט שלכם דומה למה שדובר פה על המרכז שהציע משרד החינוך.
תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שאיפה שאתם נמצאים ומה שמשרד החינוך מציע זה אותו דבר?
עמוס פז: אני חושב שזה שני קצבים שונים.
עמוס פז: בסופו של דבר אם יהיה מרכז הוא יהיה חייב לפתח איזו מודולת ביזור.
עמוס פז: מחר בבוקר מה שדובר עם מיכ"ה זה מודולת הביזור.
אילן גילון: כאן יש ועד שמרכז פחות או יותר את מרבית האוכלוסיה שהיא הצרכנית.
אילן גילון: מישהו צריך לרכז בחבילה אחת את כל מה שאפשר לקבל, קודם כל, כדי שנראה מה יש.
אילן גילון: כרגע אנחנו לא מנצלים את הפוטנציאל של אפילו מה שיש.
אילן גילון: לאחר מכן צריך לעשות את הדברים האחרים, את האפ-גרייד של העניין הזה.
עמוס פז: ברמה הכי וולגרית אני באמת רואה ניידת שתעמיס עליה את כל מי שצריך ויכול ותסתובב איתם באוהלים ובפחונים.
שרה זנדברג: אני רוצה לענות לגבי הוועדה.
שרה זנדברג: משרד החינוך איך שהוא נכנס לוועדה, משום שכתבתי למנכ"ל הג'וינט שהוועדה הזאת חייבת לכלול אותנו משום שאנחנו הכי מכירים את הנושא.
שרה זנדברג: אני רוצה להתייחס לנושא הניידת.
שרה זנדברג: אני מדברת על מרכז ולא על ניידות.
שרה זנדברג: ניידות יכולות לצאת מתוך מרכז.
שרה זנדברג: מכשיר שמיעה לא נמכר לא על ידי משרד החינוך ולא על ידי משרד הבריאות.
שרה זנדברג: זאת אומרת שאם יהיה מרכז יהיה סוכן שיבוא יום אחד וימכור להם את המכשירים.
שרה זנדברג: אוזניות לא נעשות לא על ידי משרד החינוך ולא על ידי משרד הבריאות.
שרה זנדברג: תנאי בסיסי שצריך להחליף אותו לפעמים לתינוק כל חדשיים וחצי, כי האוזן גדלה.
שרה זנדברג: חייב שיהיה להם מרכז שמי שיעשה את הריצ'ינג-אאוט מהמרכז הזה, אנחנו מדברים על בדיקות שמיעה, כל הציוד הזה צריך מיקום בשבילו, והוא כל כך יקר שאי אפשר להעלות אותו על שום ניידת.
שרה זנדברג: יש פה אוכלוסיה בסיכון גבוה.
שרה זנדברג: צריך לאחד פה את כל הקצבים של כולם כדי לסייע להם.
תמר גוז'נסקי: נראה שמה שנחוץ הוא באמת שהרעיונות והכוונות הטובות האלה יתחברו באיזה שהוא מקום.
תמר גוז'נסקי: יש דברים שהם בהישג יד.
תמר גוז'נסקי: כל אחד מהגורמים יכול לתרום משהו.
תמר גוז'נסקי: קופות החולים תורמות משום שהם מחוייבות.
תמר גוז'נסקי: אנחנו עשינו את זה בגנים השיקומיים ובמעונות יום שיקומיים, שם מדובר על ילדים נכים מתחת לגיל שלוש.
תמר גוז'נסקי: מדובר על ילדים שמקבלים קצבת נכות ולא יכולים להשתלב במעון רגיל אפילו עם סייעת.
תמר גוז'נסקי: החלטנו שקופות החולים יממנו את החלק של הטיפולים הפרא-רפואיים והילד יקבל שם ולא יקבל בבית.
תמר גוז'נסקי: ואז פתאום הסתבר שיש אמצעים.
תמר גוז'נסקי: קופות חולים לא אהבו את זה בהתחלה אבל בשלב כלשהו הם הבינו שהם לא יכולות להמשיך להילחם בזה.
תמר גוז'נסקי: ואז הסתבר שאם נותנים אלה ואלה וגם קופות החולים את הטופס שבע עשרה לצורך העניין הזה אז פתאום יש משאבים.
תמר גוז'נסקי: אותו דבר נכון במקרה שלנו.
תמר גוז'נסקי: מדובר על ילדים שהלקות שלהם מובהקת.
תמר גוז'נסקי: זו לקות מאוד קשה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על ילדים שהקריטיות של הטיפול בגיל עד שלוש היא מוסכמת, לא צריך להוכיח אותה.
תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על איזור בו יש ריכוז בלתי רגיל של ילדים עם לקות כזאת.
תמר גוז'נסקי: אז אחרי שאמרנו את כל הדברים האלה אני אומרת שיש לנו בעיה של תת מיצוי של זכויות של הילדים האלה בכל המוסדות האלה.
תמר גוז'נסקי: עלינו לגרום לכך שכל המוסדות האלה יעבדו ביחד ויהיו במקום זמין.
תמר גוז'נסקי: אני רוצה להציע מספר דברים בעקבות הדיון הזה.
תמר גוז'נסקי: ראשית, היתה פה הבטחה שעד חטיבת ביניים הילדים ימשיכו ללמוד ברצף.
תמר גוז'נסקי: דבר שני, צריך לבדוק עם ההורים שלא הגיעו למה הם לא מגיעים, ואם צריך שמפקחת או מישהו ילך לבתים, להסביר, לשכנע וליצור את המצב שיהיו שתי כיתות.
תמר גוז'נסקי: במקום שיש כיתה אחת זה בעיה, כי יהיו יותר מידי גילאים בכיתה אחת.
תמר גוז'נסקי: רצוי שיהיו שתי כיתות בכל מקום כדי שבאמת אפשר יהיה לפצל את הגילאים, ואפילו שלוש אם צריך.
תמר גוז'נסקי: לגבי הציוד, כבר היתה פנייה לביטוח לאומי, וכל מה שנותר לעשות זה שגם אנחנו נכתוב מכתב לביטוח הלאומי ונאיץ בהם, שבהתחשב בכך שמדובר בילדים.
תמר גוז'נסקי: לגבי העתיד, מדובר פה על התחייבות של משרד החינוך שימצאו חטיבת ביניים שתמשיך לתיכון והילדים יקלטו בחטיבת ביניים שתמשיך לתיכון.
תמר גוז'נסקי: לזה ניתנה כאן התחייבות של המשרד.
תמר גוז'נסקי: יחד עם זה אנחנו עדיין תקועים עם הנושא של הגיל הרך, ולכן אני מציעה שנקיים עוד ישיבה והפעם נזמין את משרד הבריאות, ביטוח לאומי, שיקום של משרד העבודה והרווחה, וכמובן כל הגורמים שיושבים פה.
תמר גוז'נסקי: חשוב שמשרד החינוך יבוא, למרות שמדובר בילדים מתחת לגיל שלוש, כי אתם יכולים להבהיר את חומרת הנושא, ולהסביר איזה ילדים אתם מקבלים בגיל שלוש, ארבע וחמש כאשר הדברים האלה לא מטופלים, ומנקודת הראות של מה שאתם רוצים שהילד יגיע אליו, מה אתם ממליצים לעשות.
תמר גוז'נסקי: אם נעשה את הדבר הזה, אני חושבת שבלחץ נכון של ההורים ולחץ נכון שלנו ושל כל הגורמים האלה נוכל לקדם את הנושא.
תמר גוז'נסקי: בזמנו קיימנו דיון במשרד העבודה הרווחה עם השירות לחרש, והם אמרו שאין להם בעיה תקציבית.
תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שאין להם זרועות להגיע לכל מקום, אבל הם טענו שאין להם בעיה תקציבית, זאת אומרת לא הבעיה התקציבית מונעת את הפעילות שלהם, כי הם אמרו שהאוכלוסיה שלהם כל כך קטנה שגם אם מוסיפים עשרים אחוז לתקציב זה לא בשמיים, זה סביר.
תמר גוז'נסקי: אז המרכז הזה קיים, והם רוצים לתת שירות.
תמר גוז'נסקי: האוכלוסיה רוצה את השירות.
תמר גוז'נסקי: אם ההורים האלה לא ידעו על כך שמיכ"ה יש לו משהו באיזור שלהם אז יש פה בעיה.
תמר גוז'נסקי: לכן אני מציעה לקיים ישיבה שתדבר על נושא הילדים החל מהלידה ותראה אותם אחר כך ממשיכים הלאה ותנסה לפתור כל מיני בעיות, גם של ההורים.
תמר גוז'נסקי: ואם צריך הדרכות שיגיעו הביתה, השאלה מי צריך לספק אותם.
תמר גוז'נסקי: נברר את הנושא הזה, נביא גם את המשפטנים שיגידו מי אחראי לנושא הזה, מי צריך לאתר את הילדים וכן הלאה.
איתן מיכאלי: יש לי שתי הערות, הערה ושאלה.
איתן מיכאלי: ברמת השאלה, אם המצב להכשרת קלינאי תקשורת כל כך קשה, נפתחו מסגרות חדשות ומדברים על עוד מסגרת בשנה הבאה, האם אין מקום לעשות איזו שהיא פעולה של הכרזה על מקצוע מועדף, לתת תמריצים, לעודד גם מתוך הקהילה בנגב.
שרה זנדברג: אני ופרופ' אתי דרומי יושבות בתוך הוועדה וזו אחת הבקשות שלנו שידונו בכך שתינתן קדימות בכלל לאוכלוסיה הבדואית.
איתן מיכאלי: קדימות זה טוב, אבל מדובר גם על תימרוץ לאנשים שילכו ללמוד את הנושא, אולי בצורת מילגה.
שרה זנדברג: המועצות בעצמם מוכנות לממן את האנשים שילכו ללמוד, בדיוק כמו שעשינו בטירה, טייבה וקלנסואה, שם המועצה שילמה את שכר הלימוד.
שרה זנדברג: אבל זה יקח זמן.
איתן מיכאלי: הדבר השני, אני רוצה להציע מבחינתנו, נראה שיש מחסור בידע על הזכויות והשירותים למשפחות.
איתן מיכאלי: הולך להיות סקר של מכון ברוקדייל בנושא ילדים ונוער כללי, עם הדגשה מסויימת על בעלי צרכים מיוחדים.
אילן גילון: זה מצויין, שיהיו מאה סקרים, תנו את מה שיש.
איתן מיכאלי: זה סקר ארוך טווח.
איתן מיכאלי: אני מניח שבתום הסקר הזה, שאנחנו מתחילים בצעדים הראשונים שלו בארבעה בנובמבר, נדע יותר איזה שירותים באמת קיימים ואיזה צרכים יש.
איתן מיכאלי: אבל יש משהו שאפשר לעשות היום.
איתן מיכאלי: אנחנו מפעילים תכניות של העצמת נשים.
איתן מיכאלי: בתחום בריאות, בתחום זכויות ובתחום דיאלוג עם בית הספר.
איתן מיכאלי: אני אשמח אם גורמים מפה יבואו ויכניסו את האינפוט שלהם לתוך העצמת הנשים והנשים האלה בסופו של דבר המטרה היא בין היתר שהן תהיינה שגרירות מידע.
שרה זנדברג: אנחנו עושים העצמת מורות.
איתן מיכאלי: אפשר יהיה לתת אינפוט בנושא של ילדים חרשים, ואולי בהעצמת נשים בנושא בריאות אפשר יהיה לחבר לנושא.
תמר גוז'נסקי: הכוונה היא כזאת, אתה עושה קורסים לנשים שרוצות לבוא.
תמר גוז'נסקי: הנשים האלה, אחרי שהם עברו את הקורס, הולכות ומדריכות נשים האחרות.
שרה זנדברג: ברצוני לבקש להזמין לוועדה את ד"ר נוץ מחיפה, מבית חולים בני ציון, משום שאנחנו עושים איתה איזה שהוא פרוייקט.
שרה זנדברג: ישנם ילדים רבים שהינם מועמדים מאוד טובים להשתלה כוחליארית.
שרה זנדברג: זה עושה שיקום לגמרי לגמרי אחר, זה כבר לא מכשירי השמיעה שדיברתי עליהם.
שרה זנדברג: אנחנו עושים איתה עכשיו פרוייקט לגבי הצפון, עם ילדים מהאוכלוסיה הערבית שם באמת יש בעיות איתור.
שרה זנדברג: הם מגיעים לבני ציון והיא מתחילה איתם ניתוחים.
שרה זנדברג: היא מנתחת מוצלחת מאוד.
שרה זנדברג: אני חושבת ששווה לשמוע אותה משום שזאת אוכלוסיה שאם כבר אנחנו מתחילים טיפול רצוי שנעשה טיפול הכי טוב שיש.
תמר גוז'נסקי: האם מישהו מכם השתמש באפשרות הזאת של השתל?
סעיד אלנסאסרה: יש לנו שני ילדים לאבא אדם אקדמאי מתל שבע שעשו את השתל זה.
סעיד אלנסאסרה: אין להם את האנשי מקצוע המתאימים.
סעיד אלנסאסרה: הילדים האלה הם נמצאים בבית ספר לילדים חרשים בכיתה של ילדים חרשים.
סעיד אלנסאסרה: הילדים האלה לא צריכים להיות בכיתה הזאת בכלל.
סעיד אלנסאסרה: הם צריכים להיות בבית ספר רגיל לכל דבר אך אין את אנשי המקצוע המתאימים שילוו אותם.
סעיד אלנסאסרה: מי שעשה את השתל הכוחליארי לא צריך להיות בבית ספר מיוחד בכלל, לפי דעתי.
שרה זנדברג: העניין הוא קודם כל מתי עושים את השתל.
שרה זנדברג: יש לנו בכיתות המיוחדות ילדים עם שתל כוחליארי.
שרה זנדברג: עכשיו מתחילים לעשות את הניתוח בגיל שנה ואפילו מתחת לזה, ואז אותם ילדים יהיו קנדידטים לשילוב.
שרה זנדברג: כשאתה עושה את זה בגיל שלוש או ארבע אתה לא מכניס אותו לכיתה רגילה רק בגלל ששמת לו שתל.
שרה זנדברג: השיקול הוא רמת השפה של הילד.
שרה זנדברג: זה השיקול היחיד, וגם באוכלוסיה הבדואית.
שרה זנדברג: כשיש לנו אוכלוסיה יותר טובה, כמו האבא הזה שדיברנו איתו וקיבלנו אותו, הילדה יושבת בכיתה המיוחדת ומקבלת שם את השעות של הקלינאית תקשורת ומורה וכבר יש התקדמות.
שרה זנדברג: אני ראיתי אותה פעמיים ויש אצלה התקדמות שפתית מאוד מאוד רצינית.
שרה זנדברג: זאת משפחה שמאוד משקיעה.
שרה זנדברג: כלומר יש לנו שיקול דעת לגבי כל ילד.
באנה שגרי בדארנה: אני רוצה לברך על ההבטחות שניתנו כאן על ידי משרד החינוך.
שרה זנדברג: אלה לא הבטחות, בפועל אנחנו עושים את הדברים.
באנה שגרי בדארנה: אני רוצה לברך על ההתחייבויות שניתנו.
באנה שגרי בדארנה: הייתי רוצה לראות את הדברים האלה באמת בתכנית מסודרת כדי שההורים ידעו מתי תיפתח עוד כיתה, איפה הכיתה הזאת תיפתח, שהדברים יהיו מתוכננים מראש ולא נגיע לשנת הלימודים הבאה ופתאום מנהל כזה כן ירצה לקבל את הילדים ומנהל אחר לא רוצה לקבל את הילדים.
באנה שגרי בדארנה: הייתי מאוד שמחה לראות שיש תכנית, כתובה, מפורטת, מפורשת, שתגבש את ההבטחות.
שרה זנדברג: כפי שאמרתי אותם עקרונות שקיימים לגבי כלל המיגזרים לקויי השמיעה בארץ מופעלים היום על המיגזר הבדואי, בדיוק באותם קריטריונים.
תמר גוז'נסקי: כדי לשכנע את ההורים להגיע לכסייפה למשל, כי הרי הם לא הגיעו ואנחנו רוצים לשכנע אותם להגיע, צריך לשלוח מכתב שאומר ככה, תדעו לכם שהילדים בכסייפה ישארו לא רק עד כיתה ד'.
תמר גוז'נסקי: תדעו לכם שבכסייפה הם יישארו עד כיתה ו'.
תמר גוז'נסקי: תדעו לכם שהתכנית שלנו היא שבחטיבת ביניים יהיה כך וכך.
מוחמד אלקרנאוי: יש לנו ועדה שנפגשת במשך השנה ואנחנו דנים על כל הבעיות האלה, ובוועדה האחרונה הבהרנו לועד ההורים שאנחנו נחלק את הילדים לעוד שתי מסגרות, שבמסגרות האלה יש מא' ועד ו' ומז' עד יב'.
תמר גוז'נסקי: הנושא על סדר היום הוא שוויון הזדמנויות בחינוך.
תמר גוז'נסקי: אנחנו דנים בנושא הזה במסגרת הדיונים של הוועדה לאמנה הבין-לאומית לזכויות הילד.
תמר גוז'נסקי: קיימנו כמה דיונים בנושא של האמנה, ואחד ההיבטים החשובים של האמנה מדבר על מתן הזדמנות שווה לכל ילד למצות את הכישורים שלו ועל חלוקה שוויונית של המשאבים של המדינה בחינוך הילדים, כמו גם בתחומים אחרים.
תמר גוז'נסקי: לכן האמנה לזכויות הילד בעצם עוסקת בזכותו של כל ילד בחברה שבה הוא חי לקבל את מיטב השירותים, כולל שירותי החינוך, שניתנים באותה מדינה.
תמר גוז'נסקי: לכן הנושא של שוויון הזדמנויות בחינוך מוצג בוועדה שלנו בצורה יותר רחבה, ולא רק יעסוק בנושא של הצלחות בבחינות בגרות, למרות שגם הנתון הזה הוא חשוב.
תמר גוז'נסקי: אני מבקשת להודות לאיילת ברק, עוזרת המחקר והמידע של הוועדה, שהכינה מסמך רקע מעולה.
תמר גוז'נסקי: הוא חולק לכם ותוכלו לעיין בו.