GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מנדי רבינוביץ': כמה אנחנו לוקחים אותם להיות שותפים, בעצם, לשבת סביב השולחן בדיונים שאנחנו כבר יודעים מראש מה יהיה סופם, או שיש פה באמת באמת כוונה לדיון עמוק שמקפל בתוכו גם את עמדת הילדים ושואל אותם.
<מנדי רבינוביץ': גם אנחנו שואלים את זה אצלנו בהנהלה של בית ספר הרבה פעמים.
<מנדי רבינוביץ': אני חושב שזה יכול להיות יריית פתיחה יפה לדיון לא רע בכלל פה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מנדי על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לעבור ליעקב מיכלין.
יפעת שאשא ביטון: שהוא מומחה להשתתפות בני נוער בקבלת החלטות ואחר כך אנחנו נעביר אליכם בסדר?
<יעקב מיכלין: תודה.
<יעקב מיכלין: אני רק אציג את עצמי, אני הקמתי פרלמנטים של ילדים, קבוצות מנהיגות ילדים עירוניות.
<יעקב מיכלין: בשנים האחרונות וגם חקרתי את הנושא במסגרת עבודת תזה שכתבתי במחלקה לחינוך בבן גוריון.
<יעקב מיכלין: אני חושב שמה שעולה מאוד ברור מהדו"ח שמובא כאן בפנינו בוועדה זה שאין מספיק התנסויות בשטח של מודלים יישומיים לשיתוף של ילדים ובני נוער בתהליכים של קבלת החלטות.
<יעקב מיכלין: אחד הדברים שהכי חסרים היום, זה באמת איזשהי התנסות מעשית, איזשהו תהליך למידה שכל הזמן בודק איך אפשר להבנות, איך אפשר למסד את הדבר הזה.
<יעקב מיכלין: כי אם אני מסתכל בצורה רחבה, לתפיסתי, המבנים הדמוקרטיים היום, במידה רבה, חסומים בפני ילדים ובני נוער.
<יעקב מיכלין: זאת אומרת, צריך להנגיש אותם עבורם.
<יעקב מיכלין: צריך לייצר פלטפורמות שבהם הם יכולים להשתתף, להשמיע את דעתם, באופן שתשמע כך שעמדתם תלקח בחשבון בתהליכי קבלת החלטות.
<יעקב מיכלין: אני רוצה להגיד מילה למה זה חשוב.
<יעקב מיכלין: אנחנו רגילים להסתכל על ילדים ובני נוער כאזרחים לעתיד והתפקיד שלנו כאנשי חינוך וכו' להכין אותם.
<יעקב מיכלין: אני חושב שיש היום לא מעט תפיסות, וגם בספרות המחקרית זה מופיע, שמדברות על ילדים ובני נוער כאזרחים בהווה.
<יעקב מיכלין: מאחר והם לא יכולים להצביע, המשמעות, הביטוי של האזרחות שלהם, הם מממשים את האזרחות שלהם באמצעות השתתפות בתהליכי קבלת החלטות.
<יעקב מיכלין: התפקיד של הממסד הוא בעצם להנגיש להם ולהפוך את הדבר הזה לאפשרי עבורם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני ברשותך רוצה רק לחדד, לתקן כמה מהדברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו היום לא בבעיה של הנגשה ממוסדת.
יפעת שאשא ביטון: כי מבחינת המוסדות, גם בשלטון המקומי, גם בבתי הספר יש בעצם את מועצות התלמידים השונות בבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדש לך כי זה גם היה חדש לי, זה לא בכל בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: לנו זה נראה מאוד מאוד מובן מאליו שיש מועצת תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: מסתבר שזה מאוד וולנטרי.
יפעת שאשא ביטון: בתי הספר בודקים, אבל זה ממוסד, כי הם אמורים על פי החוק שבכל בית ספר תהיה מועצת תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: וועדה לזכויות הילד, אמורה על פי חוק, לקום בכל רשות מקומית.
יפעת שאשא ביטון: האם זה קורה?
יפעת שאשא ביטון: כביכול מקימים וועדה לזכויות הילד, מצהירים עליה בישיבות המועצה הראשוניות ושם זה נגמר, עד הקדנציה הבאה שמקימים וועדה נוספת היא לא מתכנסת.
יפעת שאשא ביטון: בוועדה הזו אמורים לשבת גם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: דוגמא נוספת זה הנושא של וועדות חינוך ברשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: בכל וועדת חינוך חייב להיות נציג, הוא מופיע כחלק מרשימות הנציגים ה"סטטוטוריים", אלה שמחוייבים להגיע, תלמיד.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו רואים את זה?
יפעת שאשא ביטון: ברוב המקומות אנחנו לא רואים את זה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שמבחינה מוסדית, אנחנו מאוד ממוסדים, אנחנו מאוד מבקשים להנגיש, אנחנו מאפשרים את זה.
יפעת שאשא ביטון: היישום שלנו הוא לוקה בחסר.
יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו צריכים לשים את האצבע באיך אנחנו מיישמים את מה שכבר יש לנו כפלטפורמה, בצורה יותר טובה ממה שאנחנו עושים את זה היום.
אורי מקלב: אני רק אספר שבאמת היושבת ראש לא מדברת על עצמה ואני חושב שזה בצורה מאוד בולטת זה התבטא ובא לידי ביטוי בנושא של העסקת בני נוער בחופש.
אורי מקלב: יש חקיקה בעניין הזה אבל אף אחד גם לא שומע מה הבני נוער רוצים.
אורי מקלב: רוצים לעזור, כולם רוצים לעזור, אבל אף אחד לא שומע את הבני נוער בעצמם איך הם רואים את הדבר הזה, ודווקא דיון שהיה פה - - -
יפעת שאשא ביטון: נכון, עד שבאנו אנחנו כולנו שנה שלמה - - -
אורי מקלב: כפי שהיושבת ראש אומרת, בשלטון המקומי, עם כל הכבוד, אירועי תרבות שעושים עבור בני נוער, אף אחד לא משתף אותם בתהליך שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: מה אתם רוצים לראות, איזה אופי של תרבות.
אורי מקלב: הוא 30-40 שנה בתפקיד שלו וגם יש לו מזכירה והוא מחליט והוא עושה והוא מפיק אירועים כאלה ואחרים בגלל תנאים, השעות שלו, מה שיש לו, הסכמים שיש לו, כל מיני דברים.
אורי מקלב: כאן זה לא דברים שצריכים לשנות סדרי בראשית כדי להיות שותפים בתהליך שזה לטובת כל הצדדים.
<יעקב מיכלין: אני יכול להמשיך?
<יעקב מיכלין: אני רוצה להמשיך את מה שאמרת.
<יעקב מיכלין: התשתיות קיימות.
<יעקב מיכלין: יש מבנים ואני חושב שאין פה בעיית חקיקה.
<יעקב מיכלין: אני חושב שגם אין בעייה של תפיסה.
<יעקב מיכלין: יש לא מעט בעלי תפקידים גם ברשויות מקומיות, גם בשלטון המרכזי וגם בבתי ספר, יש לא מעט מורים, מנהלים שמחזיקים בתפיסה שהדבר הנכון הוא ואנחנו נגיע להחלטות טובות יותר, אם אנחנו באמת נשמע את עמדתם של ילדים ובני נוער ואפילו נהפוך אותם לשותפים בתהליכי קבלת החלטות.
<יעקב מיכלין: אני חושב שהבעייה המרכזית היא שאין גוף היום שיודע ללוות ולתת מתודולוגיות ולתת איזשהו בסיס רעיוני בשביל לאפשר לאותם בעלי תפקידים שכן מעוניינים איך לעשות את זה.
<יעקב מיכלין: לצערי, בני נוער בני נוער יעידו יותר טוב ממנו, היום מועצות תלמידים - הן ברמה העירונית וגם ברמת הבית ספר, מנותבות בדרך כלל לעיסוק או בהתנדבות או ביצירת מענה לשעות פנאי של בני נוער.
<יעקב מיכלין: או לתכנן את מסיבת פורים או להתנדב.
<יעקב מיכלין: גם התנדבות וגם יצירת מענה לשעות פנאי אלה דברים שחשוב לעסוק בהם.
<יעקב מיכלין: אני לא חושב שצריך לבטל אותם, אבל הם לא מקבלים איזשהו כרטיס כניסה לתוך הזירה שבה מתקבלות ההחלטות החשובות.
<יעקב מיכלין: אני חושב שבמובן הזה באמת צריך לייצר איזשהו גוף שיידע ללוות מועצות נוער עירוניות, בתי ספר וכו' שבאמת רוצים לקחת את זה צעד אחד קדימה ולממש את התפיסה.
<יעקב מיכלין: כי התפיסה, באופן יחסי אפשר להגיד שהיא די רווחת, והיא קיימת אצל לא מעט בעלי תפקידים.
<יעקב מיכלין: אני רק אסמן את הכיוון.
<יעקב מיכלין: אני חושב שהכיוון צריך להיות בגדול, מצד אחד צריך להזמין אותם ולהביא בפניהם התלבטויות אמיתיות.
<יעקב מיכלין: אני מתחבר למה שמנדי אמר ומה שנאמר כאן קודם.
<יעקב מיכלין: לבוא לדיון עם בני נוער באמת עם התלבטות אמיתית שיש לי, באופן שאני ממש סקרן לשמוע מה יש להם להגיד כי מבחינתי ה-input שלהם יעזור לי להגיע להחלטה יותר טובה.
<יעקב מיכלין: זאת אומרת, יש אזור שלם שאני לא רואה אותו ורק הם יכולים להביא לי אותו.
<יעקב מיכלין: העניין השני שצריך לדאוג, שאותם ילדים ובני נוער, לא רק ישקפו את נקודת המבט שלהם, אלא צריך לתת להם כלים, הייתי אומר אפילו מחקריים, בשביל ללכת ולבדוק מה עמדת החברים שלהם, אבל באופן רחב, הם לא יכולים רק לדבר בשם עצמם.
<יעקב מיכלין: הרבה פעמים דיונים כאלה הופכים להיות נורא פרטניים.
<יעקב מיכלין: ילדים מדברים בשם עצמם ואז הם לא מייצגים את כל האוכלוסייה שהם מייצגים ואין דיון רחב.
<יעקב מיכלין: אז ברגע שהם יקבלו את כרטיס הכניסה הזה מצד אחד, והמבוגרים לא יחששו להכניס אותם ולא יחששו שזה מפרק את הגבולות בין ילדים למבוגרים או שזה מטשטש את הסמכות שלהם וכו' וכו', חששות שהם בהחלט מוצדקים, ומצד שני, ילדים ובני נוער יקבלו את הכלים ללכת ולאסוף מידע, לחלץ משם את התובנות המרכזיות ולהציג אותן בפני דרג מקבלי החלטות, אז אני חושב שאנחנו נוכל לייצר פריצות דרך בכיוון הזה.
<יעקב מיכלין: גם המבוגרים יראו שזה לא מאיים כל כך, וגם ילדים ובני נוער יבינו שהם לא תמיד יקבלו את כל מה שהם רוצים, אבל בהחלט יהיו שותפים, ויחוו, אני חושב, תחושה של אזרחות משפיעה, משתתפת, והם יהיו חלק מהמשחק הדמוקרטי, וזה בטח יכין אותם לקראת היותם אזרחים בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: תודה, תודה רבה יעקב.
<מנדי רבינוביץ': אני יכול להציע דוגמא למשהו שקשור בזה?
יפעת שאשא ביטון: כן בבקשה.
<מנדי רבינוביץ': למשל דוגמא בנושא של המלחמה באלכוהול.
<מנדי רבינוביץ': אני אתן לכם דוגמא שהייתה אצלנו עם טעות שעשינו ותיקון.
<מנדי רבינוביץ': במשך שנים היה נהוג להזמין את אותם מרצים, אותם אנשים וסדנאות האלה מגיעות.
<מנדי רבינוביץ': יום אחד ראינו, שזה לא עובד, החבר'ה זה לא משנה את עמדותיהם, הם לא מגיעים להרצאות.
<מנדי רבינוביץ': אז שהזמנו כמה חבר'ה לדיונים שלנו עם וועד ההורים והצענו להם למשל סדנא עם שני ברמנים שעושים הרצאות בכיתות בעניין של תרבות השתייה, ומדברים על העניין הזה מהמקום של הילדים.
<מנדי רבינוביץ': הם אמרו לנו, חבר'ה תעזבו אותנו מהרצאות הסיפור עם הברמנים הכי תופס אותנו, הכי משפיע עלינו, הכי מעניין אותנו.
<מנדי רבינוביץ': העפנו החוצה את כל המשאבים האדירים אגב, המרצים שם לוקחים סכומים אסטרונומים, ולקחנו את המשאבים האלה לטובת אותו נושא שהתלמידים ביקשו.
<מנדי רבינוביץ': למדנו מהם המון מהסיפור הזה.
<מנדי רבינוביץ': גם הסיפור של תרבות הצעירים.
<מנדי רבינוביץ': מדברים במונחים של הרשות למלחמה.
<מנדי רבינוביץ': אם מדברים עם החבר'ה מבינים מה הם היו רוצים לשמוע.
<מנדי רבינוביץ': זה דוגמא שעלתה לי דרך הדברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו גם מגלים שאנחנו מחפשים רחוק וזה הרבה פעמים פה מתחת לפנס ואנחנו מפספסים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד נקודה שעלתה ואתה לגמרי צודק.
יפעת שאשא ביטון: היא עלתה גם בכנס בצורה מאוד מאוד בולטת.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים נבחרי מועצות תלמידים למיניהם הם אנשים שמפתחים אחר כך קריירה על הבסיס של מועצת התלמידים, זאת אומרת זאת אוכלוסייה מאוד מסוימת, והשאלה עד כמה היא באמת מייצגת את כל התלמידים שעומדים מאחוריהם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שבוועדה לזכויות הילד אנחנו הרבה פעמים מקפידים להזמין ילדים מכל הקשת ולא רק נציגים של מועצת התלמידים, שאני בקשר מצויין איתם ואוהבת אותם באמת, אהבת אמת, אבל אנחנו משתדלים להביא מכל הארץ, מכל המגוון, לא רק כאלה שמאוגדים במועצה כזו או אחרת, כדי באמת לתת איזשהו ביטוי לקול הכולל ולשמוע את כולם.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח, אני אחרוג, בכנסת בדרך כלל לא עושים סבב שמות, אבל אתם תלמידים אני מורה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לפחות את השמות של התלמידים לשמוע כדי שאנחנו נוכל לדעת מי נמצא איתנו, ואז רשות הדיבור למי שמבקש לפתוח.
יפעת שאשא ביטון: (התלמידים מציגים את עצמם)
יפעת שאשא ביטון: אוקיי מי מבקש מכם לפתוח.
<יואב שנרך: אני אשמח.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי אז תאמר שוב את השם שלך לפרוטוקול.
<יואב שנרך: יואב שנרך.
<יואב שנרך: הקשבתי באמת למה שאמרתם ואני חושב שאחת הבעיות, ומן הסתם בגלל זה גם מתקיימת הוועדה הזאת, היא באמת חוסר ההקשבה, שבעיני היא נורא נורא בולטת במיוחד אצלנו, לבני נוער.
יפעת שאשא ביטון: במיוחד אצלנו זה?
<יואב שנרך: במיוחד בקרב התלמידים.
<יואב שנרך: אני יודע שאני וחבריי התלמידים הרבה פעמים מרגישים את זה וגם מדברים על זה לא מעט, כי בכל זאת יש לנו הרבה מה להגיד.
<יואב שנרך: ואני חושב שחלק מהבעיה היא שבהיותנו ילדים או בני נוער מתחת לגיל 18, אותם אנשים שמקיימים את הוועדות ומחליטים מה יקרה בכלל לא הייתה לנו אפשרות לבחור בהם.
<יואב שנרך: כלומר, אותם בני 18 ומעלה בחרו את הנציגים שלהם בממשלה וחלקם באמת בחרו במי שנהייה בסוף ממשלה, אבל אנחנו מעולם לא נשאלנו, ואנחנו נאלצים, בעצם, להקשיב לאותם הוראות שניתנות על ידי אנשים שבכלל לא, חלקנו רוצים או חלקנו לא רוצים שיהיו שם.
<יואב שנרך: מן הסתם שזה המצב, אבל זה מצב שיוצר אצלנו איזשהי בעיה.
<יואב שנרך: אני חושב שעם כל הכבוד, באמת למערכת החינוך ולבית ספר הריאלי, שאני לומד בו, שהוא חצי פרטי, והוא באמת נותן הרבה מאוד דברים שהרבה בתי ספר שאני מכיר שחברים שלי לומדים בהם לא נותנים, הוא בית ספר כמוסד לפי דעתי ב-2016, הוא מוסד מיושן.
<יואב שנרך: אני חושב שזה כבר חלף מהעולם.
<יואב שנרך: אני חושב שמה שקורה כרגע זה שמכריחים בני נוער לנסוע בסוס וכרכרה ממקום למקום בזמן שיש דרכים יותר טובות ולא יעזור כמה שנחשוב שזה עובד.
<יואב שנרך: זה אולי עובד בצורה מסויימת אבל זאת כבר לא הדרך הכי טובה.
<יואב שנרך: למה לעשות את זה.
<יואב שנרך: למה לא לחשוב על דרכים יותר טובות.
<יואב שנרך: אני לאחרונה קראתי מאמר שדיבר על מערכת החינוך הפינית שהיא ידועה כאחת מהטובות ביותר בעולם.
<יואב שנרך: הם נכון לעכשיו, הם כבר עכשיו ב-top של העולם, הם מבחינתם יכולים להשאר כמו שהם ויעריכו אותם מאוד.
<יואב שנרך: הם עושים שינוי נורא נורא דרסטי שעד 2020 אמור להכנס לתוקף לגמרי, שעד גיל 16 מציעים לתלמידים כל מיני נושאים כמו אצלנו, מקצועות ליבה אולי קצת מגמות, בעצם פותחים בפניהם דלתות לנושאים שיראו מה מעניין אותם, ומגיל 16 ועד סיום הלימודים בפינלנד, הם בעצם אחראים לגמרי, כמו בית ספר דמוקרטי, על הלמידה שלהם.
<יואב שנרך: מה הם לומדים, מה הם לומדים, מי מלמד אותם, שעות הלמידה.
<יואב שנרך: הלמידה היא בקבוצות נורא נורא קטנות.
<יואב שנרך: זאת כבר לא כיתה של מורה של 30 ילדים שבמקרה הטוב ארבעה מקשיבים לו, כי כל השאר או ישנים או בטלפון מתחת לשולחן.
יפעת שאשא ביטון: הכיתות שם הן לא קטנות פשוט המבנה.
יפעת שאשא ביטון: ..
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מתחברת למה שאתה אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לתת את זה אפילו בטונים יותר צורמים אתה עוד עדין.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך מה ייחודי במערכת הפינית.
יפעת שאשא ביטון: אגב, יש פה מקום בארץ, יש פה מכללה שאני במקרה מגיעה ממנה שלקחה חלק מהמודל הזה, מכללת אוהלו בקצרין, שהיא מכללה להכשרת מורים.
יפעת שאשא ביטון: אחרי ביקור שם הביאה רעיונות ויצרה מתחם למידה חדש, והתחושה היא באמת שיש קבוצות קטנות כי הם פתחו את המרחב הלימודי.
יפעת שאשא ביטון: זו כבר לא כיתה אחת קטנה עם ארבע קירות, אלא לקחו מתחם שלם, הפילו את קירות הכיתות והכניסו את כולם לתוך מתחם גדול כשכל אחד עובד בדינמיקה הלימודית, כי כבר לא יושבים רק מול כסא, יש תהליך של הלמידה.
יפעת שאשא ביטון: אז הוא פעם אחת יושב בקבוצה, הוא פעם אחת יושב לבד, הוא פעם אחת יושב בזוג ופעם אחת יושב עם המורה כי הוא צריך הנחייה.
יפעת שאשא ביטון: אז זה תמיד נדמה שיש מעט מאוד ילדים כי בכל מקום שאתה מסתכל זה מחולק לכל מיני קבוצות, וזה הרעיון, ליצור בעצם את הדינמיקה שבלמידה וזה מאפשר גם יותר בחירה בקרב הילדים, והילדים יכולים להתחבר לנושא שאותו הם מבקשים לחקור תחת אותה דיסציפלינה וכל המהות משתנה.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו קרובים לשם היום במדינת ישראל?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רחוקים מאוד מאוד מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים לדבר את זה יפה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה מה שצריך להיות במערכת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כנראה עוד לא מסוגלים לקבל את האומץ ולהגיד אוקיי עכשיו הולכים על זה בכל הכוח, ולכן זה נשאר ברמה של רעיון.
יפעת שאשא ביטון: אז לגמרי מתחברת.
<יואב שנרך: אני לגמרי חושב שזאת צריכה להיות הדרך.
<יואב שנרך: כי אני לא יודע באופן חד משמעי באיזה מקצוע ספציפי אני רוצה לעסוק, אבל אני אישית יודע שמהנדס אני לא אהיה.
<יואב שנרך: הלחץ הגובר במיוחד בממשלה של היום להיות ב-5 יחידות מתמטיקה הוא פוגע בי מכל הבחינות.
<יואב שנרך: זה גורם לי ללחצים בבית של ההורים, שכמה פתוחים שהם לא יהיו, גם עליהם זה משפיע.
<יואב שנרך: זה גורם לי, כי אני ב-3 יחידות, להראות פחות טוב בפני חברים.
<יואב שנרך: זה גורם לי ללחץ לעלות.
<יואב שנרך: אני נלחם על המקום שלי ב-3 יחידות כי יש לקויות למידה במתמטיקה, בזמן שבחוץ מדברים על זה שצריך להיות ב-5 יחידות ואז אני תלמיד שלעולם לא אעסוק במשהו שכנראה דורש משהו ממה שאני לומד היום ב-3, צריך להיות בלחץ מזה.
<יואב שנרך: אבל למה?
<יואב שנרך: למה אני צריך בכלל להתייחס למשהו שהוא באמת לא משפיע עליי.
יפעת שאשא ביטון: התשובה שאתה לא צריך.
יפעת שאשא ביטון: ותשאל את ההורים שלך ממתי הם מקשיבים לפרסומות כי אני לא זוכרת שכל מה שמפרסמים בטלוויזיה הם רצים וקונים.
יפעת שאשא ביטון: שעל אותו משקל יתייחסו גם לזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, אני בדרך כלל לא אנטי ממסדית, אבל במקרה הזה אני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה תעמולה דורסנית, קיצונית, לא נכונה אם אנחנו רוצים לטפח דור של אזרחים מגוון, חושב, בוחר, עצמאי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי הרחקנו את זה משם.
יפעת שאשא ביטון: ניסינו ליצור איזשהו שטאנץ במערכת, ומישהו שם שכח דבר אחד מאוד חשוב, מתמטיקה זו שפה ולא כולם בשלים או בנויים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהריאלי זה גם עניין של אונות במוח ועניין קוגניטיבי.
יפעת שאשא ביטון: לא כולם בנויים לזה.
יפעת שאשא ביטון: יכולים להיות מוכשרים ומוצלחים מאוד בתחום מסויים, מתמטיקה לא.
יפעת שאשא ביטון: וזה עדיין לא הופך אותם לפחות מאחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז אנא תקרא את ההורים שלך לסדר.
יפעת שאשא ביטון: פרסומת, הכל בא בפרופורציות.
<יואב שנרך: דווקא ההורים שלי הם לא מההורים הלוחצים, אבל אני מרגיש שזה גם ככה וגם חברים שהם הפוכים ממני, שדווקא מצטיינים במקצועות ריאלים ופחות חזקים במקצועות הומניים, מכריחים אותם גם ללמוד מקצועות הומניים ואני פשוט חושב שיש איזשהו לחץ להמשיך לתת לנו לטעום מהכל, כשאנחנו כבר לא בגיל שאנחנו צריכים יותר לטעום מהכל.
<יואב שנרך: כבר טעמנו מהרוב, וזה זמן להחליט מה נרצה להיות.
<יואב שנרך: בעוד כשנה ומשהו אני אתגייס לצה"ל ואז אחרי שאני אסיים שם יהיה לי את החופש לבחור מה שאני רוצה.
<יואב שנרך: האם ההבדל הוא כזה גדול בין ילד בן 16 לילד בן 21?
<יואב שנרך: כן, אבל האם אני לא מספיק בוגר כדי לבחור באיזה תחומים אני ארצה לעסוק, אני לגמרי חושב שאני מספיק בוגר.
<יואב שנרך: אני לא חושב שיש אישזהו מוסד שיכול לכפות עליי ללמוד משהו ואני אגיד וואלה הוא צדק, אני טעיתי אני עכשיו אלך ואתכנן בניינים.
<יואב שנרך: זה לא יקרה.
<יואב שנרך: אני נזכר בשיעורי מתמטיקה בחטיבה ואני אזכר בשיעורי מתמטיקה בתיכון כמקום ששנאתי, כמקום שלא אהבתי, כמקום שגרם לי לתחושות לא טובות.
יפעת שאשא ביטון: כמורה למתמטיקה עצוב לי.
<יואב שנרך: אני מדבר על מתמטיקה כי זה אני, וחבל, והרבה תלמידים נזכרים ככה בעבר לאורך שנים.
<יואב שנרך: אני חושב שאתם יכולים לגרום לשינוי בנושא.
<יואב שנרך: אפשר להמשיך, כי אני לא מאמין שתקום צעקה מספיק גדולה כדי שיהיה שינוי, אבל לפעמים שווה להגיד וואלה יש דרכים יותר טובות ולהתקדם, מאשר לדרוך במקום ולעצום עיניים ולהאמין שזה עובד.
יפעת שאשא ביטון: רוויטל שמר ואחר כך חנן.
<רויטל שמר: שלום, צהריים טובים.
<רויטל שמר: קודם כל אני מברכת על הדיון בנושא החשוב.
<רויטל שמר: בארגון ההורים בירושלים אנחנו מקיימים עכשיו שיח משולש שהתחיל בנושא ה-Before party סביב המסיבות בווילות וגלש מעבר לשם, במטרה ליצור שיח משולש, הורים - תלמידים - צוותי חינוך, ולייצר מצב שלתלמידים יש קול נשמע בנושאים שהם רלוונטיים להם.
<רויטל שמר: אני רוצה לחדד את מה שאמר תלמיד הריאלי.
<רויטל שמר: יש צורך בעיסוק בנושאים רלוונטיים לנוער ולא לייצר פרדיגמה או פלטפורמה מנותקת מהחיים האישיים, ומה שאנחנו מתעסקים שהוא משמעותי עבורנו אז ככה אנחנו עושים את זה יותר טוב.
<רויטל שמר: ראה יורם הרפז וההסתכלות על למידה משמעותית.
<רויטל שמר: בין יתר הנושאים זה באמת איך עושים את הלמידה משמעותית לילדים לפי תפיסת העולם ונקודת הראייה שלהם ולא בנקודת הראייה של מוסדות להשכלה גבוהה, ובמקביל לחשוב איך מקדמים שיח ושיתוף בנושאים שהם בעלי חשיבות ברמה החברתית, לאומית, מדינית באיזשהי צורה, כמו כנסת צעירה את מי שזה מעניין.
<רויטל שמר: התקנון בחקיקה מדבר על נציג נוער בוועדות חינוך.
<רויטל שמר: הוא לא מאפשר נציגי נוער במוקדי החלטה, וועדות למיניהן, אפילו וועדת ההתאמות, נושאים שהעלו כאן, אין חובה של נציג נוער.
<רויטל שמר: אפשר לשפר את זה בחקיקה ולאפשר להם - - -
יפעת שאשא ביטון: שם זה קצת מורכב כי יש את העניין של חיסיון ופרטיות.
<יעקב מיכלין: גם וועדות שימוע של הרחקה ממוסד
יפעת שאשא ביטון: שם אתה חייב.
<יעקב מיכלין: אבל זה על אותו משקל.
<רויטל שמר: אפשר לייצר איזשהו מבנה שלא יפגע בפרטיות, צריך לעשות חושבים מעמיק בעניין.
<רויטל שמר: אבל ברגע שאין להם נציג בנקודות שהן משמעותיות מבחינתם, אז בעצם השמעת הקול במועצת תלמידים הופכת להיות איזה קמופלאז' לא מספיק מעמיק.
יפעת שאשא ביטון: עם ועדות התאמה זה קצת יותר בעייתי, כי בסופו של דבר ההתאמה שנעשית לכל תלמיד היא נשארת איתו, הוא לוקח איתו את הסל.
יפעת שאשא ביטון: בוועדות שימוע הסיפור קצת אחר, ילד שמורחק, מורחק.
יפעת שאשא ביטון: כולם יודעים.
יפעת שאשא ביטון: גם בדרך כלל זה מלווה באיזשהי תופעת לוואי ראשונית שכולם מודעים לה.
<רויטל שמר: סליחה שאני מתפרצת, אבל רוב הההתאמות נעשות לא בחדר הכיתה כך שבסביבת הלימוד הקרובה של הילד.
<רויטל שמר: נתתי את זה בתור דוגמא זה לא חייב להיות דווקא הדוגמא הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה בעיקרון שהם צריכים להיות משולבים לפחות בכל מה שנוגע להם.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, אני אומר לך יותר מזה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל בואו נקפיד שאותו ילד שדנים בעניינו יהיה נוכח, אחר כך נדבר כבר על השותפים האחרים, ואני חושבת שזאת תהיה נקודת פתיחה מצויינת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חנן ואחר כך זאב.
<חנן יזדי: שלום לכולם, חנן יזדי, הייתי שמח מבחינתנו כמעוצת התלמידים והנוער הארצית גם קצת לתת סקירה על הדברים שאנחנו עושים היום, על שיתופי הפעולה שאנחנו מפעילים ועל איפה זה נוגע בכלל בתלמידים ואני גם הייתי שמח לפתוח את זה לדיון, האם אתם חברי הוועדה והיושבים כאן חושבים שבאמת הדברים רלוונטים.
<חנן יזדי: נכון להיום אנחנו נמצאים באיזשהו תהליך עם עצמנו.
<חנן יזדי: אני חושב שגם יואב נגע פה בנקודות מאוד חשובות שאנחנו יודעים לבטא אותן ולהגיד אותן במילים היום ולהגיד איך אנחנו יכולים להציע להן פתרון.
<חנן יזדי: הוא נגע כאן בבעיה שבאמת התלמידים היום, מה לעשות, אין להם זכות הצבעה.
<חנן יזדי: לתלמידים היום בגיל 13-18 או בכלל בכל גיל עד גיל 18 אין זכות הצבעה והם לא יכולים לבחור את הנציגים שלהם בכנסת, בממשלה.
<חנן יזדי: אנחנו מובילים עכשיו יוזמה להורדת גיל הבחירה לכנסת לגיל 17, אחרי שכבר הורדנו את גיל הבחירה ברשויות המקומיות לגיל 17.
<חנן יזדי: זאת יוזמה שאנחנו גם יודעים היום לבוא ולהגיד שהיא מאוד עבדה ברשויות המקומיות כי היא גם הובילה להמון המון תיקוני חקיקה לאחר מכן, ולכך שראשי הערים באמת דואגים להזמין את יושב ראש המועצה הרשותית לוועדות ולהזמין אותו לשיחות פרטיות אישיות, כדי באמת לדון בדברים.
<חנן יזדי: שוב, זה מצב מאוד אוטופי.
<חנן יזדי: אני לא יכול לבוא ולהגיד שזה משהו שקורה בכל הרשויות או קורה בכל בתי הספר ופה אני חושב שצריכה להיות מעורבות של הוועדה לזכויות הילד.
<חנן יזדי: כי היום קיים, בעצם, בחוק זכויות התלמיד שמנהל לא יכול למנוע הקמה של מועצת תלמידים בבית הספר.
<חנן יזדי: וחוזר מנכ"ל של משרד החינוך שקובע שמועצת תלמידים חייבת לקום בכל בית ספר.
<חנן יזדי: לבוא ולהגיד שזה קורה בכל בית ספר.
<חנן יזדי: לא.
<חנן יזדי: למה זה לא קורה, ואנחנו גם יודעים לשים על זה היום את האצבע.
<חנן יזדי: יש לנו מגזרים מסוימים ששם זה מאוד חריג.
<חנן יזדי: זאת אומרת לצורך העניין המגזר החרדי והמגזר הערבי ששם באמת יש לנו קצת יותר בעיות.
<חנן יזדי: אנחנו כן דואגים היום לשלב אותם בתוך המחוזות הגיאוגרפיים, מי שיש לנו מבחינת המועצות הרשותיות.
<חנן יזדי: אבל, ושוב נחזור לרגע לעניין בתי הספר, יש לנו היום המון המון מנהלים שמתנגדים לעצם הקיום של מועצת התלמידים בבית הספר, מסיבות כאלה ואחרות.
<מנדי רבינוביץ': מאיזה סיבות?
<חנן יזדי: הסיבה הרווחת שפשוט מפחדים.
<חנן יזדי: ואם אנחנו כאן ורוצים לשים את זה על השולחן, היום מנהלים מפחדים להקים מועצת תלמידים בבית הספר.
<חנן יזדי: זה מנוגד לחוק וגם לזה היום אנחנו יודעים לתת פתרון.
<יעקב מיכלין: באיזה אופן היא מאיימת על המנהל, מועצת התלמידים, הוא יכול להחליש אותה ולהפוך אותה לכמעט לא רלוונטית אם הוא רוצה.
יפעת שאשא ביטון: כן אבל למה להתמודד אם אפשר מראש שלא יהיה?
<יעקב מיכלין: איזה התמודדות?
<חנן יזדי: הם טוענים שיש להם התמודדות.
<יעקב מיכלין: אתה מכיר בית ספר שהמועצת תלמידים הפכה את הבית ספר?
<חנן יזדי: לחלוטין כן.
יפעת שאשא ביטון: יש מקומות, אבל אני מוכרחה לומר לך שזה לא רלוונטי כי אם המנהל מרגיש שלא בא לו להתעסק עם זה, מכל סיבה שהיא, אז זה לא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת למה אני צריכה מראש להקים אותם ולהחליש אותם אם אני יכולה מראש שהם לא יהיו שם.
יפעת שאשא ביטון: ודה פקטו זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נבקש מיפוי וננסה לראות בכמה בתי ספר יש מועצות תלמידים ובכמה אחרים אין אתה תראה ש - - -
<חנן יזדי: לא, ברוב יש.
<חנן יזדי: זאת אומרת היום אנחנו נמצאים במצב שיש לנו 1000 מועצות - - -
יפעת שאשא ביטון: חלק גדול מאוד מבתי הספר אין.
יפעת שאשא ביטון: הם מאוד משתפים תלמידים, הם יגידו שיש קבוצות שיש בחירות ויש הכל, אבל בשורה התחתונה, אגב גם מסיבות, כביכול, מכובסות וטובות, שהילדים עוד צעירים, שהם ממילא משתפים אותם, שהם נותנים הזדמנות כל פעם לילדים אחרים לבוא ולהיות שותפים.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לשחק את זה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם אנחנו באמת יוצרים פלטפורמה שהיא אחידה שהיא כבסיס.
יפעת שאשא ביטון: אם בית ספר רוצה לעשות יותר אהלן וסהלן, אבל כבסיס אני מסכימה שחייב שבכל בית ספר תהיה מועצת תלמידים.
<חנן יזדי: נכון מאוד.
<חנן יזדי: ואנחנו היום גם יודעים לתת לזה פתרון.
<חנן יזדי: וזה פתרון שאנחנו התחלנו כפיילוט לפני שבע שנים במחוז חיפה, ולפתרון הזה קוראים אישור התקינות.
<חנן יזדי: אנחנו יודעים היום לבוא, לאתר את כל מועצות התלמידים הבית ספריות, ולבוא ולראות האם הם עונים על הקריטריונים - האם התקיימו שם בחירות דמוקרטיות, האם המועצה פועלת על פי תקנון מסוים, האם למועצה יש פגישות קבועות עם מנהל בית הספר.
<קריאה: זה בחיפה?
<חנן יזדי: במחוז חיפה, כן.
<חנן יזדי: 20 רשויות במחוז חיפה.
<חנן יזדי: הפרויקט הזה הוכיח את עצמו.
<חנן יזדי: הוכיח את עצמו כהצלחה כי אותם בתי ספר שנבדקו כתקינים לפי ההגדרה שלנו, דמוקרטים וכולי, הם בתי ספר שבהכרח הובילו דברים מאוד מאוד משמעותיים בבתי הספר.
<חנן יזדי: ובתי ספר שאנחנו יודעים היום שיש מעורבות פחותה של תלמידים אנחנו יודעים שזה בגלל שהמועצה נבחרה באופן לא דמוקרטי.
<חנן יזדי: זאת אומרת, שמנהל בית הספר בחר כמה תלמידים שלדעתו נראים לו מייצגים והם הקבוצת ייעוד שלו.
<חנן יזדי: זאת אומרת אנחנו רואים שזה לא מועצת תלמידים.
<חנן יזדי: זה לא מועצת תלמידים by definition, זה לא מועצת תלמידים לפי החוק וזה לא מועצת תלמידים שיכולה לייצג את התלמידים כי היא לא נבחרה.
<חנן יזדי: זה כמו שלצורך העניין יבואו ויבחרו כמה אנשים מהעם שלנו ויגידו שהם הכנסת.
<חנן יזדי: זה לא ריאלי וזה הוכח בעבר כטעות.
<חנן יזדי: בכל אופן, אני רוצה לבוא ולהגיד משהו כזה, ברגע שיהיה לנו את השיתוף פעולה של כל הגורמים לבוא ולהפעיל את הפרויקט הזה ברמה הארצית ואנחנו מתחילים אותו השנה ברמה הארצית, אבל אנחנו צריכים את ה-boost גם מבחינת הוועדה לזכויות הילד ואנחנו נשמח פה לשתף.
<חנן יזדי: יש לנו גם את השלטון המקומי שאנחנו איתו בקשר ומפעילים איתו ביחד את הפרויקט גם ברמת המועצות הרשותיות, כי גם שם יש לנו עוד לאיפה להשתפר ולאיפה לחזק ואנחנו רוצים לעשות את זה ביחד עם ראשי הרשויות.
<חנן יזדי: אני תיכף אפרט גם לגבי השלטון המקומי.
<חנן יזדי: זאת אומרת שלמועצת התלמידים והנוער הארצית יש את הפתרונות.
<חנן יזדי: יש לנו איך לבוא ולעשות את זה.
<חנן יזדי: השאלה היא אם אנחנו יכולים לבוא ולדאוג לזה שזה ייושם בשטח.
<חנן יזדי: אני אמשיך ואגיד שמבחינת העיגון של מועצות התלמידים והנוער, היום אנחנו רואים הרבה פעמים בכל מיני חוקים, פעם בחוזר מנכ"ל, פעם באיזשהו איזכור בחוק כזה או אחר, אבל אין איזשהו חוק שמסדיר את המעמד של מועצות התלמידים והנוער, ולזה אנחנו פועלים גם היום עם חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש וועדת החינוך.
<קריאה: יש חוק הנוער.
<חנן יזדי: יש את חוק הרשויות המקומיות שמתקין את המהות של מועצת נוער בעיר.
<חנן יזדי: אבל אין איזשהו משהו שמרכז את הכל.