GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנן יזדי: אנחנו ביחד עם חבר הכנסת יעקב מרגי רוצים לחוקק איזשהו חוק, כבר הגשנו לו אותו וזה כבר בשלבים מאוד מתקדמים, שמעגן את כל מועצות התלמידים והנוער בחוק כולל מועצת התלמידים והנוער הארצית, ואז אני מאמין שאנחנו נוכל לצאת לדרך שהיא הרבה יותר נכונה, הרבה יותר מחייבת.
יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום כדי שנוכל לשמוע גם - - -
<חנן יזדי: אוקיי, אז אני אמשיך אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אם נספיק לשמוע את כולם אז אנחנו גם נחזור אליך.
יפעת שאשא ביטון: זאב ואחר כך סיוון ואחר כך אורי.
<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מנכ"ל פורום וועדי ההורים הישוביים.
<זאב גולדבלט: קודם כל לעצור את חנן כדי לתת לי לדבר זה אתגר לא קטן.
יפעת שאשא ביטון: לא עצרנו אותו.
יפעת שאשא ביטון: נתנו לו לתת ביטוי, אנחנו נשוב אליו.
<זאב גולדבלט: גם ברמזור עוצרים ואחרי זה ממשיכים, הוא ימשיך אני יודע, זה לא משנה.
<זאב גולדבלט: כשחנן דיבר, ובכלל כשרוב הדוברים דיברו עד עכשיו, אני חייב להודות שבולט הממשק והכמעט חפיפה בתחומים בין ההורים לבין התלמידים.
<זאב גולדבלט: כל הזמן מדברים על זה שפוגעים בזכויות של התלמידים.
<זאב גולדבלט: תאמינו לי, מצב ההורים לא יותר טוב, עד כמה שזה נשמע מוזר.
<זאב גולדבלט: במהלך הדיון העלתה חברת הכנסת שאשא ביטון את נושא השתתפות התלמידים בוועדות הסטטוטוריות ברשויות המקומיות.
<זאב גולדבלט: סתם אנקדוטה, חלק לא קטן מהרשויות המקומיות הוועדות הסטטוטריות האלה בכלל לא מופעלות.
<זאב גולדבלט: בחלק לא קטן אחר, כשהן כבר מופעלות, לא רק התלמידים גם ההורים לא מוזמנים, למרות שזה מופיע בפקודת העיריות.
<זאב גולדבלט: כתוב בפקודת העיריות שצריכים לזמן גם אותנו.
<זאב גולדבלט: לא מזמינים.
<זאב גולדבלט: נכון, יש כמה צדיקים בסדום שכן עושים את זה, אבל אנחנו מסתכלים כרגע על החלק המלא של הכוס ואנחנו רוצים שכולם יאמצו את הכיוון הזה.
<אורי מלכין: השאלה האם בוועדות נקבעת המדיניות העירונית.
<אורי מלכין: אנחנו יודעים שזה לא רק בתחומים הללו.
<זאב גולדבלט: נכון מאוד.
<זאב גולדבלט: עכשיו, משכך, אני חושב שלבודד את הדיון רק בנושא שיתוף התלמידים בקבלת החלטות יש בו משום עיוות מסוים.
<זאב גולדבלט: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל על כל התהליך של קבלת החלטות בראייה הוליסטית, מתכללת שבה כל השותפים במעשה החינוכים צריכים להיות שותפים.
<זאב גולדבלט: ולא להגיד, הם חסרים, ברגע שנוסיף אותם פתרנו את הבעיה.
<זאב גולדבלט: לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באנו לפתור את הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: ותשימו לב איך עולם המבוגרים תמיד נדחף פנימה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על המעשה החינוכי אנחנו מדברים עכשיו רק על איך אנחנו משתפים את בני הנוער יותר ממה שאנחנו עושים היום בתהליך קבלת החלטות.
יפעת שאשא ביטון: על ההורים אנחנו יכולים לדבר דיון בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: דיונים בפני עצמם.
יפעת שאשא ביטון: ועכשיו זה שלהם.
<זאב גולדבלט: א' לעולם ההורים יידחפו איפה שהילדים שלהם נמצאים מעצם העובדה שהם ההורים והם מגוננים והם רוצים להיות שותפים בכל מה ששייך.
<זאב גולדבלט: לפחות כל החלק הזה של השולחן, אולי גם בודדים בצד הזה, מבינים את התחושה הזאת שאנחנו רוצים להיות שותפים במעשה החינוכי ובכל מה ששייך לזה, וזה טבעי.
<זאב גולדבלט: השיתוף שדיברתי עליו קודם צריך לבוא לידי ביטוי בעיקר בבית ספר, אבל לא רק, כל הוועדות שיש בבית ספר גם ברמה הרשותית, זאת אומרת הרשות המקומית, אבל גם מול השלטון המרכזי.
<זאב גולדבלט: ואני אתן דוגמא אולי בוטה בקיצוניותה דווקא מול השלטון המרכזי, דהיינו מול משרד החינוך, שמי מייצג אותו כאן?
<קריאה: אני.
<זאב גולדבלט: אני אקח דוגמא בוטה אחת.
<זאב גולדבלט: הרמת מודעות ללקויות למידה עלתה בצורה מאוד מאוד ברורה במהלך השנים האחרונות ואנחנו גם עתרנו למשרד החינוך בנושא של טיפול בנושא הזה.
<זאב גולדבלט: במהלך העתירה, בין השאר הסתבר, שוועדות ערר שדנות בנושא של ילד כזה או אחר לא מעבירות לילד עצמו את הפרוטוקול.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת עם הוא רוצה לערער על מה שדנים עליו אישית הוא לא שותף לזה, אבל לא רק שהוא לא שותף לזה, גם הוריו לא שותפים לזה.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת אם הוא רוצה להגיד משהו, הוא לא יודע על מה כי הוא לא מקבל שום דיווח.
<זאב גולדבלט: דבר הכי אישי, הכי אלמנטרי, הכי בסיסי ששייך לזכויות הפרט של הילד מונעים ממנו.
<זאב גולדבלט: אז על זה אני מקווה שאנחנו מצליחים לתקן עכשיו באמצעות אותה עתירה שהגשנו כנגד המשרד וכבר נידונה ויש התחייבות של משרד החינוך לתקן את זה.
יפעת שאשא ביטון: יש התחייבות או שאתה יודע שבפועל זה כבר נעשה?
<זאב גולדבלט: זה עוד לא נעשה אבל יש התחייבות כי הדיון בבית המשפט, את רוצה אני אעביר לך את החומרים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדרוש את זה בהמלצות של הוועדה.
<זאב גולדבלט: תקבלי את העתירה ואת הפרוטוקולים של הדיון ואת ההחלטה של השופט.
<זאב גולדבלט: זה מופיע גם בפסק דין, ההתחייבות של משרד החינוך מופיעה.
<זאב גולדבלט: שוב, זאת דוגמא, קיצונית אמנם, עד כמה אפשר להרחיק את הבידוד וחוסר השותפות או בכלל לא לראות בהורים ובתלמידים ברי שיח.
<זאב גולדבלט: לצורך העניין בגלל שאנחנו יושבים בוועדה לזכויות הילד אז מן הסתם בתלמידים, אבל כשדנים בך, כדאי שאתה תדע על מה דנים כדי שאתה תוכל - - -
<קריאה: יש לך גם זכות לערער.
יפעת שאשא ביטון: כן אבל הוא לא יודע על מה - - -
<זאב גולדבלט: אתה יכול לערער אם אתה יודע על מה לערער.
<זאב גולדבלט: אם אתה לא יודע על מה לערער אז על מה תערער?
יפעת שאשא ביטון: רק על ההחלטה עצמה.
<זאב גולדבלט: רק על השורות התחתונות אתה יכול לערער.
<זאב גולדבלט: אתה לא יודע מה המהות, זאת אחת הבעיות, ועל זה אנחנו מדברים.
<זאב גולדבלט: עכשיו, דיבר חנן על זה שפוחדים.
<זאב גולדבלט: נכון.
<זאב גולדבלט: התשובה היא כן.
<זאב גולדבלט: חלק מהמקומות פוחדים.
<זאב גולדבלט: פוחדים כי כפי שאמרתי לפני פחות משעה בחדר וועדה הסמוך, בוועדת החינוך, בלי תלמידים, בלי הורים, החיים של ממשלת ישראל ומשרד החינוך הרבה יותר טובים.
<זאב גולדבלט: באמת הרבה יותר טובים.
יפעת שאשא ביטון: לא, חלילה מלומר זאת.
יפעת שאשא ביטון: לא הייתה לי זכות קיום אם הם לא היו פה.
<זאב גולדבלט: לא, הוועדה יכולה להמשיך להתנהל.
<זאב גולדבלט: נהפוך הוא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך שתי התייחסויות.
יפעת שאשא ביטון: ראשית יצא לנו לומר את זה לא מעט בוועדה, ואני לגמרי מסכימה שכשמדברים על ילד תמיד אני מבקשת לראות את המעטפת, את כל המכלול, וההורים הם חלק מזה.
יפעת שאשא ביטון: לא פעם עברו לנו מחשבות אפילו לשנות את שם הוועדה כדי לתת לזה ביטוי ולומר זכויות הילד והמשפחה, כי כל מה שאנחנו רוצים לסייע לילדים, תמיד זה נמצא בתוך איזשהו תא משפחתי, בתוך איזשהי מסגרת שצריך לתת גם עליה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לצד זה לומר משהו, אם כבר העלית את הנושא של הורים במערכת החינוך, וזה באמת בסוגריים כי זה לא נושא הדיון.
יפעת שאשא ביטון: גם ההורים צריכים היום בנקודת זמן שבה אנחנו נמצאים לבדוק את עצמם.
יפעת שאשא ביטון: היה תהליך שההורים היו לגמרי ממודרים מהמערכת, מאוד סמכו על המערכת, היתה איזשהי מערכת יחסים.
יפעת שאשא ביטון: בשנים האחרונות יש יותר ויותר מעורבות הורים עד כדי התערבות.
יפעת שאשא ביטון: התחושה היא הרבה פעמים שלקחו את זה צעד אחד יותר מדיי.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שיש לו ילד חושב שהוא איש חינוך מדופלם ן
יפעת שאשא ביטון: אז משהו הטשטש בתוך הגבולות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו נמצאים בנקודת זמן מצויינת לבדוק באמת את המערכת יחסים של המשולש הזה של בית ספר, הורים, תלמידים, וכאן אני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: וכן, לכל אחד יש מקום בתוך המשולש הזה, אבל גם כל אחד צריך לדעת מה גבולות הגזרה שלו בתוך המשולש הזה.
<זאב גולדבלט: דרך אגב, בגלל זה אנחנו פועלים להקים בית ספר לוועדי הורים מוסדיים וישוביים, כדי ללמד את ההורים איך לפעול.
<זאב גולדבלט: לא להתערב, אלא באמת להיות מעורבים בתוך גבולות הגזרה שמקובלים גם על המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לגמרי מסכימה והיה חשוב לי - - -
<זאב גולדבלט: ואנחנו נשמח לשיתוף פעולה ולהציג את התכנית כאן.
יפעת שאשא ביטון: היה חשוב לי לציין את זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עד הדברים זאב.
יפעת שאשא ביטון: סיוון, הבמה שלך.
<סיוון קליקה: אז יש כמה דברים שאני רוצה להתייחס אליהם, כל אחד בהתייחסויות למה שדיברו פה.
<סיוון קליקה: דבר ראשון, מבחינת היותר מועצת התלמידים והנוער.
<סיוון קליקה: אני לא באה מטעם עיריית חיפה, אני לא קשורה ממש למוסד עצמו, אבל כן אני יכולה להגיד שאני חושבת, אני לא מכירה את הפעלים של שאר המועצות, אבל כן היא איזשהי חלוצה בתחום, מבחינת ההתייחסות לנוער, שזה משהו שאני באופן אישי מרגישה באופן די מובהק.
<סיוון קליקה: בנושא של תעסוקה לנוער יש ממש דף פייסבוק שבמשך כל הקיץ מתעדכן כל הזמן במשרות מתחלפות לנוער, שזה איזשהו מקום שהוא ממש מרכז פיסית שאפשר לבוא, לדבר ולשאול שזה משהו שהוא מאוד מאוד יפה.
<סיוון קליקה: וגם עוד משהו שהוא קשור לתעסוקה לנוער, זה אותו מבנה באותו מקום, וחיפאים קוראים לזה חיפאים 18 פלוס מינוס, שהם גם באו אלינו לבית ספר לפני כשבועיים - - -
יפעת שאשא ביטון: ככה זה נקרא - פלוס מינוס?
<סיוון קליקה: כן, בעצם מענה של בסביבות הגיל, זה השם של זה, אני לא יודעת בדיוק מי בחר.
<סיוון קליקה: והם עושים כל מיני פעילויות.
<סיוון קליקה: עכשיו יש גם כל מיני דברים בחינם.
<סיוון קליקה: היה שבוע שעבר סטנדאפ של חן מזרחי בחינם.
<סיוון קליקה: כל מיני דברים שזה פעילויות לנוער שזה אני יכולה להגיד שזה מאוד מאוד יפה.
<סיוון קליקה: עם הסתכלות מהצד שאמרתם שיש כל מיני מועצות שכן מנסות, אז זה אני יכולה לשבח את עיריית חיפה.
<סיוון קליקה: ושוב פעם אין לי שום קשר אליהם.
<סיוון קליקה: בנושא של יואב עם מתמטיקה, אני לא רוצה לתת יותר מדיי דגש לעניין של מתמטיקה כי אני חושבת שזה לא הדיון, אבל גם אני ב-3 יחידות, וגם אני חוויתי איזשהי אכזבה מאוד מאוד מאוד גדולה עם המערכת וזה איזשהו, אני מדברת על זה בהתרגשות, כי זה משהו שהוא מאוד מאוד כואב לי, בעניין של, נפלתי איפשהו בין המערכת וזה יותר מתקשר לעניין של חינוך בגובה העיניים.
<סיוון קליקה: ההסתכלות על התלמידים כתלמיד ולא כמישהו שצריך להביא ציונים ולעמוד באיזשהו סטנדרט, שלא כולם עומדים בו, ואני לדוגמא לא עמדתי בו.
<סיוון קליקה: אז זה העניין של גובה העיניים, שזה גם בהתייחסות למה שמנדי אמר של הרצאות שמביאים לנוער.
<סיוון קליקה: זה אני יכולה לשבח את הבית ספר בעוד דבר חוץ מאלכוהול.
<סיוון קליקה: הם הביאו אלינו לפני כשבועיים את רן גבריאלי, שהוא מומחה למיניות, ליחסים.
<סיוון קליקה: קודם כל נתחיל בלשבח אותו, הוא אחד המרצים, אם לא המרצה וההרצאה הטובה ביותר ששמעתי.
<סיוון קליקה: הוא בחור מבריק והוא שונה לחלוטין.
<סיוון קליקה: הוא בא בדיוק בגובה העיניים.
<סיוון קליקה: הוא מדבר בשפה מאוד מאוד יפה מצד אחד, אבל מאוד מאוד, הוא קורא לזה שפת רחוב.
<סיוון קליקה: זה איזשהי הרצאה שהיא באמת פונה לנוער כנוער.
<סיוון קליקה: מסתכל מהעיניים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: ואז יותר קל להתחבר.
<סיוון קליקה: בדיוק.
<סיוון קליקה: מהעניין שלו, כמו שמנדי אמר כרשויות וכאגודות, אלא באמת בתור הרצאה שהיא מאוד מאוד חינוכית והוא דיבר באמת על ערכים ועל מיניות כערך ועל איך צריך להתנהל, אבל לא בצורה שהיא מטיפה ומאוד קשה, שזה בני נוער בעצם בורחים מהדברים האלה.
<סיוון קליקה: הם מתנגדים ומוצאים איזשהו אנטי כאשר באים ואומרים להם: אל תעשו, אל תעשו, אל תעשו.
<סיוון קליקה: בעצם באים וזה איזשהו לימוד תוך כדי חינוך, אבל בצורה קצת שונה.
<סיוון קליקה: נושא אחרון שאני רוצה להתייחס אליו, בהקשר למסמך שיש פה על השולחנות, גם קראתי אותו לפני.
<סיוון קליקה: כתוב שם על המודלים של בית ספר בשנת 2035.
<סיוון קליקה: עכשיו, כל הזמן אנחנו מדברים זה העתיד והעתיד מה יהיה.
<סיוון קליקה: אז אני אומרת, למה לא לעשות את המודל של שנת 2017?
<סיוון קליקה: למה לחכות לעתיד?
<סיוון קליקה: שמעתם על מודל של כיתה?
<סיוון קליקה: למה לא עכשיו?
<סיוון קליקה: למה לא לנסות לפתח את זה, לא במיידי, אבל ממש להתחיל את זה בזמן הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: 2020 גם אנחנו נסכים.
<סיוון קליקה: אפילו אני אתפשר איתך על 2020.
<סיוון קליקה: אני אומרת למה צריך לשאוף לעוד, זה הרבה מאוד שנים, אנחנו כבר לא נהיה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, לא לפרוטוקול, כי ב-2035, השם ירחם, איפה אנחנו נהיה, הם ישברו את הראש אנחנו רק נגיד להם מה צריך לעשות, יעשו, יעשו.
<זאב גולדבלט: הסיבה האמיתית זה כסף.
<זאב גולדבלט: זו הסיבה האמיתית.
<זאב גולדבלט: מישהו צריך לממן את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא לא לא, זאב אני רוצה להגיד לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: באמת, כל התפיסה הזאת שבשביל משהו אחר או חדש צריך כסף.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך לא צריך.
יפעת שאשא ביטון: יש מספיק משאבים בתוך המערכת תנתבו אותם נכון.
יפעת שאשא ביטון: זהו, צריך לארגן אותם מחדש, זה הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: להגיד כסף בעיני זה תירוץ, הכסף הוא תירוץ.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה חד משמעית אני באה משם, כסף לא חסר במערכת, נהלו אותו נכון.
<סיוון קליקה: אז נכון דיברתם על החינוך הפיני ועל מודל של בית ספר, אז אני אומרת למה לחכות אם אפשר להתחיל עם זה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה סיוון.
יפעת שאשא ביטון: וזה באמת קצת נגע לנקודה שאמרתי, הרבה פעמים אנחנו מביאים את הילדים וזה לא ברור לנו אם אנחנו מייצגים את האג'נדה שלנו או את שלהם ולהביא מרצה שמדבר בגובה העיניים, מדבר אל הילדים מתוך העולם של הילדים, זה אחרת לגמרי ממישהו שמביא את האג'נדה שלנו, משלמים לו ערימות של כסף כי זה קולע בול למה שאנחנו רוצים, אבל הילדים איפה בסיפור הזה, מי עושה את החיבור.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה סיוון, מיכל רוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: ואחר כך שירה.
<מיכל מנקס: קודם כל, לא נעים לי שאני מדברת לפני ששמעתי את כולם כי זה דברים מדהימים.
<מיכל מנקס: כמו שאמרת אני לא בטוחה, שעם כל הכבוד, זה הנוער שמייצג את בני הנוער במדינת ישראל אז צריך קצת לחשוב איך יוצאים ואיך מגיעים אליהם לא רק דרך מועצות התלמידים ולא רק בחיפה.
<מנדי רבינוביץ': הם לא מועצת תלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לחשוב בנושא ולראות איך אנחנו יוצרים מודל שבאמת נותן במה לכולם.
<מיכל מנקס: אוקיי אז זה לדיון אחר.
<מיכל מנקס: אני רוצה לפתוח ולברך על הדיון, משום שהדיון לא מדבר רק עם האם יש מנגנונים כאלה ואחרים שבהם משבצים תלמידים או בני נוער, אלא מדובר במשמעות המנגנונים האלה.
<מיכל מנקס: אם בני הנוער שותפים לקבלת החלטות.
<מיכל מנקס: זה שתהיה וועדה לזכויות הילד בעירייה ויזמינו את התלמיד, הנציג והוא לא ירגיש שהוא יכול בכלל לומר את דברו או לא ירצו לשמוע את דברו, זה כבר לא רלוונטי.
<מיכל מנקס: אבל את צודקת ואני רוצה להתייחס להכללות שנאמרות כאן ונזרקות לחלל האוויר שהן לא מהמסמך של המ.מ.מ., משום שלומר שיש הרבה בתי ספר שאין בהם מועצות תלמידים, אני סקפטית אם זה נתון נכון, אבל יש כתובת שאני לא רואה אותו סביב השולחן לפחות לא נציגות בכירה של מנהל חברה ונוער של משרד החינוך.
<אורי מלכין: אני נמצא.
<מיכל מנקס: סליחה אז אנחנו לא מכירים.
יפעת שאשא ביטון: אני דילגתי עליך נכון?
<מיכל מנקס: אז מנהל חברה ונוער שאמון על הפיקוח הזה ואני יודעת שהוא עושה את זה נאמנה.
<מיכל מנקס: אין דבר כזה שאין, נשמע לי משהו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: מה שאין?
<מיכל מנקס: שאין מועצות תלמידים בבתי ספר, ברמה שיודעים עליהם ולא עושים עם זה משהו.
יפעת שאשא ביטון: אין, אני אומרת לך אני מכירה אישית.
<מיכל מנקס: זה שיענה האדון.
<מיכל מנקס: אני רוצה להתקדם.
<מיכל מנקס: בסופו של יום, יש הסדרה במדינה.
<מיכל מנקס: ישנם חוקים, יש חוק הנוער.
<מיכל מנקס: מחוייבת רשות מקומית לקיים מועצת תלמידים עירונית, אני כרגע מתייחסת לחובת הרשויות.
<מיכל מנקס: מחוייבת הרשות להקים יחידת נוער ושותף לזה המוסד.
<מיכל מנקס: אז זו הסדרה החוקית, יש הסדרה בנהלים כמו קיום מועצות תלמידים וכו' וכו'.
<מיכל מנקס: השלב השני הפשוט הוא אכיפה וזה לא ברור לי.
<מיכל מנקס: לא ברור לי שמתקיימים מצבים שלא מתקיימות המסגרות הללו בין אם זה בבית ספר או בין אם זה ברשות מקומית והגורמים האוכפים לא מביאים לידיעה.
<מיכל מנקס: אני אגיד את זה בלשון הרכה.
<מיכל מנקס: פה אני מוכנה להרים דגל, מה שנקרא, הרמתם לי להנחתה, אני מרכז שלטון מקומי, כל תלונה שתגיע על אי קיום וועדה כזו או אחרת.
<מיכל מנקס: אני לוקחת על עצמנו להיות כתובת לפניות היה ואין יחידת נוער או אין וועדות שאליהם מוזמנים חברי מועצת הנוער העירונית או התלמידים העירונית לוועדות הרשות.
<מיכל מנקס: אני על אף שאיננו גוף סטטוטורי אני מוכנה להיות כתובת.
<מיכל מנקס: חנן מכיר איך מגיעים, אני מניחה שכל אחד מהגורמים האחרים.
<מיכל מנקס: בהחלט נפעל.
יפעת שאשא ביטון: אני רציתי דווקא לעשות משהו הפוך, זה גם רשמתי להמלצות, לנסות לאסוף דרככם נתונים, ואז גם זה יתן את התחושה של פיקוח של השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: לפנות לרשויות המקומיות, לדרוש מהן דיווח, איפה יש וועדה לזכויות הילד, כמה פעמים התכנסה, מועצות תלמידים - בכמה מבתי הספר, איפה הן מתקיימות, האם יש מועצת תלמידים יישובית, הרי מעל 1000 תלמידים ביישוב.
יפעת שאשא ביטון: פשוט לבקש מהם, ואז פתאום, אופס, מישהו פתאום מתעניין בתחום הזה, מישהו שם את הפוקוס.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם במקומות שאין זה יעודד לקדם.
<מיכל מנקס: רק להדגיש, אנחנו לא גוף סטטוטורי, ולכן אני לא יכולה לדרוש דברים שלא בסמכותי, במיוחד לא דברים שקשורים במשרד החינוך.
<מיכל מנקס: כן אני לוקחת על עצמנו את העניין סביב סיפור הנוער ומציעה, חנן, שנעשה משהו משותף ונפנה לרשויות במשותף.
<מיכל מנקס: כי זה גם מגיע ממקום אחר - - -
<חנן יזדי: דיברנו על זה גם בפגישה שהייתה לנו.
<מיכל מנקס: זה חלק מהדברים שחנן לא הציג ואני לא אומר אותם אבל אני חושבת שכן צריך לעשות.
<מיכל מנקס: כי הדבר השלישי, וזה הדבר החשוב בעיני, הוא לא הסיפור של ההסדרה והאכיפה, אלא ההכשרה, והכשרה של שני פנים, הכשרה מקצועית והכשרת לבבות.
<מיכל מנקס: צריך לדבר את זה, צריך להאמין בזה.
<מיכל מנקס: ראש רשות שלא מאמין בבני הנוער, אני לא מכירה כזה.
<מיכל מנקס: ראש רשות שלא רוצה קשר איתם, לא מכירה דבר כזה.
<מיכל מנקס: אז צריך לעשות חיבורים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא הוא רוצה אבל הוא לא נותן לזה את ה-impact המשמעותי.
<מיכל מנקס: אז אנחנו נעזור.
<מיכל מנקס: ואחרון חביב זה באמת אותו סיפור של יחידת הנוער הרשותית, היא תולדה של אותו חוק נוער, בייבי חדש, לא שנוער לא טופל ברשויות אבל מוסדר יותר, מהוקצע יותר.
מסעוד גנאים: יש רשויות שאולי עדיין אין מיכל.
<מיכל מנקס: יש רשויות שהחוק פטר אותן, מ-1000 איש ומטה, אבל אנחנו מקדמים עכשיו תיקון להצעת חוק שרשויות עם 1000 בני נוער ומטה יוכלו להעסיק מנהל יחידת הנוער באחוזי משרה שכרגע יש לנו הסכמה עם משרד החינוך מה אחוז המשרה, ומשרד הפנים מתערב, אנחנו נפתור את זה.
יפעת שאשא ביטון: בגלל ה-matching של הרשות.
<מיכל מנקס: בוודאי.
<מיכל מנקס: הרי רשויות קטנות לא יכולות לקחת על עצמן עול כזה גדול על אף שזה matching דיפרנציאלי.
<מיכל מנקס: אנחנו סבורים ששליש משרה זה מספיק.
<מיכל מנקס: היה ורוצה ראש הרשות יותר אז בוודאי טוב.
<מיכל מנקס: דורש מאיתנו משרד הפנים חצי משרה, אני לא בטוחה שיש רשויות שיכולות לעמוד בזה אבל אנחנו נפתור גם את הבעיה הזאת.
<מיכל מנקס: אז אני חוזרת לסיפור יחידת הנוער הרשותית, יש אותה בכל הרשויות שהן מחוייבות בחוק, שזה מרבית הרשויות בישראל, ועכשיו נרחיב, האגודה של מנהלי יחידות הנוער, שאני לא מזהה פה מי נציג שלה וחבל שהם לא כאן.
<מיכל מנקס: היא אגודה בתולית, חדשה צריכה בעצמה לקבל משמעות ומהות ואנחנו מלווים גם אותם.
<אורי מלכין: יש לכם גם וועדות משלכם, כמובן, שאתם - - -
<מיכל מנקס: כמובן שיש לנו, זה מוכר וידוע, אבל אנחנו רוצים לקדם את הנושא שעלה פה לדיון, בצדק.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, תודה רבה על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לשירה ואחר כך לאורי.
<שירה צמח: אני ארצה להתייחס לשני נושאים שעלו פה.
<שירה צמח: קודם כל אני ארצה להתייחס למועצות התלמידים, כל מה שדיברו פה.
<שירה צמח: אני פחות רוצה להתייחס אם יש מועצות תלמידים, אין מועצות תלמידים, היה פה ויכוח על זה.
<שירה צמח: אני חושבת שגם כשיש מועצות תלמידים, אני מדברת במסגרת של הבתי ספר, בבתי ספר כשיש מועצת תלמידים אני לא חושבת שיש מספיק עידוד של התלמידים לעשות משהו כדי לשנות.
<שירה צמח: אני חושבת שרוב העידוד, מישהו פה הזכיר את זה, אני לא זוכרת, זה עלה בהתחלה, שמועצות תלמידים נהיו שעושות מסיבות ודברים כיפיים.
יפעת שאשא ביטון: זה יעקב ציין.
<שירה צמח: שזה - - -
יפעת שאשא ביטון: שזה חשוב אבל זו לא המהות.
<שירה צמח: נכון.
<שירה צמח: ואני חושבת שאין מספיק עידוד מצד המורים או מצד ההנהלה של התלמידים לשנות.
<שירה צמח: אני חושבת שזה מזה נובע החוסר של השינוי על ידי התלמידים.
<שירה צמח: כלומר, הם מאוד פועלים כדי.
<שירה צמח: ..
<שירה צמח: אני הייתי במועצת תלמידים עד כיתה ט', ורוב מה שעשינו באמת בתחילת השנה זה לעשות מסיבות ולעשות ימי כיף לבית ספר, שזה אחלה וזה מעולה, אבל אני חושבת שלא היה לנו מספיק עידוד לעשות את השינויים בבית ספר.
<שירה צמח: ולקראת סוף שנה, אני אתן דוגמא שדווקא פה כן היה עידוד, שהייתה לנו מורה שבאמת ליוותה אותנו, ועשינו שינוי בתלבושת של הבית ספר.
<שירה צמח: כתבנו מכתבים ועשינו דברים וזה באמת שינה.
<שירה צמח: וזה כשהיה לנו עידוד, ואני חושבת שברוב המקומות אין באמת את העידוד הזה ואת הדחיפה הזאת מצד ההנהלה והמורים של כן לתת לתלמידים לשנות ולעשות.
<שירה צמח: אז אני חושבת שזה לא מספיק אם יש מועצות תלמידים או אין מועצות תלמידים, אני חושבת שזה מתחיל עוד הרבה הרבה לפני, ואיך מתייחסים למועצות תלמידים.
<שירה צמח: הדבר השני שאני ארצה להתייחס אליו זה המידה שתלמידים מעורבים בקבלת החלטות גם בנושאים שקשורים אליהם וגם שלא קשורים אליהם.
<שירה צמח: אני בתור נערה לא מרגישה שיש את זה מספיק.
<שירה צמח: אני חושבת שגם בבתי ספר, לא מספיק שואלים את דעתנו.
<שירה צמח: קובעים המון המון החלטות בלי לשמוע את הקול שלנו, ואני חושבת שבהחלטות שנוגעות אלינו, בטח בהחלטות שנוגעות אלינו, מאוד חשוב לשמוע את הקול שלנו כי בעצם זה בסופו של דבר משפיע עלינו, שאין אפילו נציגים.
<שירה צמח: אז אני לא מרגישה את זה מספיק.
<שירה צמח: וגם בהחלטות שלא קשורות - - -
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה אומרים מורים, בית ספר זה לא דמוקרטיה.
<יעקב מיכלין: הפרדיגמה הרווחת היא שמבוגרים יודעים תמיד מה נכון עבור ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה שחשוב לשמוע את הקול.
יפעת שאשא ביטון: אני גם אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אני נותנת לך להמשיך, אני רק רוצה לחזק את דברייך.
יפעת שאשא ביטון: לשתף ילדים זה לא אומר שיש להם זכות וטו.
יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף יש פה איזשהו סדר, אבל אני חושבת, שבחלק מהמקרים, בדברים שנוגעים להם ובסופו של דבר גם הם צריכים ליישם את זה והם מתנהלים בתוך ההחלטה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לשמוע את הקול שלהם, רק כדי שזה יתן לך נקודת מבט נוספת, יגרה לך את החשיבה זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות וזה לא בעייתי אנחנו רואים היום שבהרבה מקומות זה גם ישים וקורה.
<שירה צמח: זה בדיוק מה שבאתי להגיד, שאני חושבת שבעצם כשמערבים בני נוער בהחלטה אז קודם כל יש גם את נקודת המבט שלהם.
<שירה צמח: זה דברים לפעמים שמבוגרים לא חושבים עליהם כי זה באמת עולמות שונים.
<שירה צמח: ולהיפך, אני לא חושבת שבני נוער צריכים להחליט לבד.
<שירה צמח: אנחנו בכל זאת עם כל הקרדיט שצריך לתת לנו אנחנו בני 17 ואנחנו עדיין עוד לא יודעים הכל ורואים הכל ואין לנו את כל הניסיון, אבל אני כן חושבת שאנחנו נותנים נקודת מבט שונה ומבוגרים נותנים נקודת מבט שונה והשיתוף פעולה של זה יכול ליצור הרבה דברים שאף אחד לא חשב עליהם.
<שירה צמח: אני גם חושבת שבהחלטות שלא קשורות ישירות לבני נוער ולתלמידים, שקשורות נגיד לאוכלוסייה, אין מספיק מעורבות של בני נוער.
<שירה צמח: כלומר אנחנו חלק מהאוכלוסייה.
<שירה צמח: אין לנו אמנם זכות הצבעה אבל אנחנו חלק מאוד גדול מהאוכלוסייה ומהאופי של האוכלוסייה ואיך שהמדינה מתנהלת ובגלל זה אני חושבת שכן צריך יותר לדחוף גם נוער שישפיע בהחלטות שלאו דווקא קשורות ישירות לבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל עם המעגל הראשון ואם נצליח למלא אותו דיינו.
יפעת שאשא ביטון: וניפגש פה אולי, לא ב-2035, מקווה הרבה לפני, כדי לדון על המעגלים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אבל התחושה שלי, עם כל רמת הפתיחות שלנו פה במדינה, ואנחנו באמת נמצאים במקום טוב יחסית, אני אומרת לך את זה באחריות.
יפעת שאשא ביטון: אני ישבתי שם, שמעתי 40 נציגים שהיו שם ואמרתי וואלה דברים טובים קורים בישראל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת במקום טוב.
יפעת שאשא ביטון: אבל עם זה יש לנו עוד דרך מאוד ארוכה לעשות.
<קריאה: עד 2035.
יפעת שאשא ביטון: לא, אמרתי, עוד לפני.
יפעת שאשא ביטון: גם כדי שזה יקרה, וגם כדי שזה יקרה נכון.
יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שנמלא את זה ונעשה וי, אלא גם שנעשה את זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אורי.
<אורי מלכין: שלום לכולם, שמי אורי מלכין.
<אורי מלכין: אני מנחה את מועצות תלמידים במחוז תל אביב של משרד החינוך, מנהל חברה ונוער.
<אורי מלכין: תפקידי, המשרה שלשמה אני מקבל שכר, היא לתווך בין עולם המבוגרים - לפתוח לבני הנוער את הדלתות - לבין עולם התלמידים ובני נוער.
<אורי מלכין: נשמח לעשות את זה גם כאן בוועדה ואני חושב שהשיח כאן בוועדה נע בין שני אפיקים מאוד מאוד שונים.
<אורי מלכין: מצד אחד מדברים כאן על המוסדות, על החקיקה, על התקנות שם אני חושב שמצבנו טוב.
<אורי מלכין: אין עוד הרבה מדינות בעולם שבהן יש חובה של הקמת מועצת תלמידים בבית ספר, אין הרבה מקומות בעולם בהם אפשרו לתלמידים להשבית את הלימודים - - -
יפעת שאשא ביטון: חוק התלמיד.
<אורי מלכין: חוק זכויות הלמיד, בוודאי.
<אורי מלכין: ומצד שני מדברים כאן בני הנוער על מבוגרים משמעותיים.
<אורי מלכין: כי בסוף שנסגרת הדלת, מבוגר, אם זה מורה או ראש עיר או יושב ראש וועדה, כשנסגרת הדלת אם הוא לא בטוח בבטחונו העצמי וביכולותיו הוא לא יאפשר לבני הנוער לדבר.
<אורי מלכין: בני הנוער מדברים כאן ברמה הפרסונלית, שהם היו רוצים לא רק את החקיקה שכבר קיימת, אלא את המבוגרים עצמם שיביעו רצון ויתייחסו אליהם וישמעו את דעתם.
<אורי מלכין: אני אשמח לפתוח ברמה האישית, אני זוכר את עצמי כאן, כנציג מועצת התלמידים והנוער הארצית בשנים 99-2000, חקיקת חוק זכויות התלמיד.
<אורי מלכין: וזאת גם ההנחה ששילוב של בני נוער ותלמידים לא עוזר רק לעיצוב המדיניות בטווח המיידי, מדיניות שיותר תואמת את הצרכים שלכם, אלא גם השקעה לעתיד.
<אורי מלכין: והיום אנחנו רואים נציגים של מועצות התלמידים והנוער מועמדים לשיפוט ויועצים בכל משרדי הממשלה ובעמדות מאוד מאוד בכירות.
<אורי מלכין: ראש עיריית באר שבע, רוביק דמינולוביץ', היה יושב ראש מועצת התלמידים של מחוז דרום.
<אורי מלכין: אז בהחלט אנחנו מסתכלים על כך במשרד החינוך כהשקעה לעתיד.
<אורי מלכין: בתחילת הדרך, חוק זכויות התלמיד, הרעיון היה להתייחס לילד ולשמוע אותו ברמת הפרט, אם מעבירים אותו ממוסד חינוכי.
<אורי מלכין: כיום התפיסה שלנו במשרד החינוך היא רחבה יותר, לאפשר ליותר בני נוער להשתתף בתהליכי קבלת החלטות בכל מעגלי החיים.
<אורי מלכין: בבתי הספר הזכרתם את חוק זכויות התלמיד.
<אורי מלכין: אני רוצה לציין ששנה שעברה הוצאנו חוזר מנכ"ל בתחום מועצות התלמידים, והחוזה הזה החזיר את התגמול למנחי מועצה בית ספרית.
<אורי מלכין: הבעיה הייתה עם מינוי מנחה למועצה היה עניין וולנטרי הוא לא תוגמל על זה בשעות והחל משנה שעברה מנחה המועצה מתוגמל, מה שגורם לכך שהמועצות - - -
יפעת שאשא ביטון: מעודד יותר אנשים להיות.
<אורי מלכין: בדיוק.
<אורי מלכין: כמו כן, קבענו את הסטנדרטים ואת התקינות שהזכיר חנן, וזה גם משהו שאנחנו יותר מתייחסים אליו.
<אורי מלכין: לא מספיק רק לעשות בחירות, להקים מועצה וכדומה.
<אורי מלכין: אנחנו ממש דורשים שמועצת התלמידים תהיה חלק מההווי הבית ספרי, תהיה שותפה להחלטות של הנהלת בית הספר, תוזמן לישיבות פדגוגיות, לא לחלקים הפרטיים, אלא לחלקים הכוללים, ובאמת שישלבו אותם בקבלת החלטות.
<אורי מלכין: ברמת הרשויות המקומיות, הזכרתם את התיקון לפקודת הרשויות המקומיות אנחנו מונעים תקציב של מנהל יחידת נוער במקרים שבהם לא הוקמה מועצה בהתאם לקריטריונים.
<אורי מלכין: זה איזשהו פטיש שגם המחוקק נתן לנו והוא בהחלט מעלה את כמות - - -
יפעת שאשא ביטון: איך אתם אוכפים את זה?
<אורי מלכין: זה בשיתוף משרד הפנים.