GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: חצר המשחקים תנוקה ותתוחזק באופן סדיר ושוטף בתחילת יום.
יפעת שאשא ביטון: יש פה התייחסויות.
<סוהיר שקור: אוקיי, אבל עדיין, האם אם מאפשרים חול או לא מאפשרים חול?
יפעת שאשא ביטון: עדיין מה?
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אומר שהם לא מאפשרים חול.
יפעת שאשא ביטון: הם אומרים אפשר שיהיה חול, אבל תטפלו בו ב-א', ב', ג', ד'.
יפעת שאשא ביטון: כתוב פה - - -
<סוהיר שקור: בסדר, אבל זה לא מספיק.
יפעת שאשא ביטון: מה לא מספיק?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה מה לא מספיק?
יפעת שאשא ביטון: אז מה עוד צריך שיהיה אם הם אומרים אם יש חול תעשו בו א', ב', ג', ד' – מה עוד צריך מעבר לזה?
יואל חסון: אם אתם רוצים את החול, יש בגינה אחריות.
יואל חסון: יש ליד זה אחריות.
יואל חסון: אם אתה לא מסוגל לשאת באחריות של החול כולו, אל תשים חול.
<סוהיר שקור: אז מה האלטרנטיבה?
יואל חסון: יש הרבה אלטרנטיבות.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה אלטרנטיבות.
יפעת שאשא ביטון: איפה היצירתיות שלכם?
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת, התחושה שלי בשיח ביני לבינך, שיש פה הקטנת ראש בצורה, הייתי אומרת מאד קיצונית וחריגה אפילו.
יואל חסון: אגב, גברתי יושבת הראש, אני רוצה להגיד לכם משהו.
יואל חסון: אני הייתי בגן שראיתי - --
יפעת שאשא ביטון: זה מעונות.
יואל חסון: בסדר, מעון, גן, אבל הייתי בגן עירוני וראיתי בו גן שבעיני היה בנוי מושלם.
יואל חסון: היה בו ארגז חול מוגדר.
יואל חסון: לא משנה שהכיסוי לא כיסה, אבל זו בעיה בפני עצמה.
יואל חסון: היה ריצוף והיה אזור גינה והיו ערוגות.
יואל חסון: לא היה צריך יותר מזה והיו מתקנים והכל היה מצוין והילדים היו מאושרים ולא ראיתי שם, להיפך, הערוגות, דווקא הריצוף בסופו של דבר נתן יותר סדר לגן והייתה הגדרה.
יואל חסון: פה ערוגות, אז הערוגות הן ערוגות וזה בפיקוח.
יואל חסון: הכל היה מתוחם ומסודר.
יואל חסון: מי שאמר שצריך כל מיני המצאות?
יואל חסון: מי אמר?
יפעת שאשא ביטון: וקצת יצירתיות, וקצת לחשוב מחוץ לקופסא וקצת להגדיל ראש.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הדברים כתובים ושוב אני אומרת, את יודעת מה, באמת, כמו שאנחנו שוטפים בית ואני בטוחה ששוטפים את המעונות, בלי שמישהו אמר לנו שצריך לשטוף את המעון ואנחנו מנקים את השירותים של הילדים לא כי מישהו אמר לנו שצריך לשטוף את השירותים של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז אם יש לנו חול או כל דבר אחר בתוך חצר הילדים, בין אם זה מתקן או בין אם זה כל דבר אחר, אני כגננת או כמטפלת מגיעה בבוקר, רואה שאין מפגע, שהמגלשה שלמה, שאין צואה בשום נדנדה.
יפעת שאשא ביטון: זה דברים אלמנטאריים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה שיגידו לי את זה.
יפעת שאשא ביטון: אז על אחת כמה וכמה אם זה - - -
<גיל קיש: אבל אם בסעיף 2.1 כתוב שחצר המשחקים לא תאפשר חפירה.
יפעת שאשא ביטון: אמרת שכבר דיברת, נכון?
<גיל קיש: כן, אבל הערה.
יפעת שאשא ביטון: ראיתי, הקראתי את זה.
<גיל קיש: לא יאפשר חפירה או הטמנת צואה, אז אסור חול.
<גיל קיש: אסור חול, אז חד וחלק אסור חול.
<דרור יאיר: אבל אם החול מכוסה אז אין בעיה.
יפעת שאשא ביטון: סעיד יונס, בבקשה.
<סעיד יונס: סעיד יונס, מנכ"ל הפורום הדמוקרטי הארצי של ועדי ההורים הערביים.
<סעיד יונס: יש לי כמה נקודות שלא התייחסו אליהן בכלל, של גן ילדים בחינוך המיוחד, בין אם זה גן ילדים שפתיים או לגן ילדים אוטיסטיים, שגם כן ארגזי החול שם הם חמרה ולא חול.
<סעיד יונס: החול שנמצא בגני ילדים אוטיסטיים או גני ילדים שפתיים בחינוך המיוחד - - -
<סעיד יונס: למה?
<סעיד יונס: את זה צריך לשאול את השלטון המקומי.
<סעיד יונס: אפילו יושב ראש ועד - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה, זה החלטה או שפשוט הם שמים שם?
<סעיד יונס: לא, הם שמים שם כי היה מטע עצים שם וגם כן פינה טבעית וזה נשאר וכשמבקשים להחליף את החמרה בחול, אז מנתקים קשר או עם הגננת או עם יושכב ראש ועד ההורים, בין אם זה מוסדי או יישובי והקשר עם יושב ראש הוועד מנותק והגננת – ואני מבקש שגם כן משרד החינוך ייתן גיבוי לגננות להגיש תלונות על זה, כי הגננות אצלנו במגזר הערבי מאוימות.
<סעיד יונס: אם היא תגיש תלונה שהחול לא בריא, מהגן עד לאן שאת רוצה, אז הן מקבלות איום שהן עוינות לראש המועצה או למנהל מחלקת החינוך בכפר.
<סעיד יונס: הן לא מקבלות אומץ להגיש תלונה.
<סעיד יונס: אז מה עושים?
<סעיד יונס: ועדי ההורים נכנסים לתוך הגנים, הם עושים סיור ובדיקת בטיחות בתוך בתי הספר ובתוך גני הילדים, ומה שחשוב, כשנכנס ממונה בטיחות לבדוק או בודק תברואתי, אז הוא לא בודק את החול, הוא בודק כמה שירותים יש, כמה גודל הכיתה, אם זה מספיק חמצן לתלמידים או לא.
<סעיד יונס: הוא לא בודק בכלל את ארגזי החול.
<סעיד יונס: אם משרד החינוך עדיין מאמין שארגז החול הוא כל כך חשוב פדגוגית וחינוכית, אני שואל את משרד החינוך – אם זה כל כך חשוב לילדים מבחינה פדגוגית, מבחינה חינוכית, למה אתם לא מיישמים את חוזר המנכ"ל שלכם, של המשרד שלכם.
<סעיד יונס: למה אתם לא מפקחים, אם זה כל כך חשוב לילדים, לבריאותם, לחינוך, לפדגוגיה, למה לא מיישמים את ההנחיות שלכם ומשאירים את השטח הפקר.
<סעיד יונס: זה אחד.
<סעיד יונס: שנית - וזה חשוב לנו כוועדי הורים - כשבא מבקר, ממונה בטיחות או ממונה תברואתי לגני הילדים, אנחנו מבקשים שיהיה נציג של ועד ההורים עם הבודק, ממונה הבטיחות, כי הדברים משתנים.
<סעיד יונס: אם הבודק בא לבד עם נציג הרשות המקומית או רק הנציג של הרשות המקומית - - -
יפעת שאשא ביטון: פה זה כבר עניין של אמון.
יפעת שאשא ביטון: אני יוצאת מנקודת הנחה שאם הדברים ייעשו כמו שצריך, אז שלא יפריעו בעבודה ושיעשו את העבודה שלהם.
<סעיד יונס: אם היו נעשים כמו שצריך לא היינו מגיעים לכאן.
<קריאה: אצלנו שוללים יותר.
<מעיין צדוק: אז אצלנו כן מאשרים, אז זה אינדיבידואלי כנראה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה סעיד.
יפעת שאשא ביטון: באמת רותם, הרי יש מפקחות שמגיעות והן מגיעות לא אחת לחמש שנים?
יפעת שאשא ביטון: באמת, הן עושות עבודה מאד יסודית, הן מגיעות כמה וכמה פעמים במהלך השנה לגן.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהן באות לבדוק בעיקר את כל ההתנהלות של הגן ברמה פדגוגית וניהול שוטף, אבל אני יודע מניסיון שהן גם מסתכלות מסביב על סביבת הגן, על הסביבה הפיזית וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר שהן גם תיתנה איזו שהיא התייחסות למה שקורה בחצר המשחקים?
<קריאה: זה קורה.
<רותם זהבי: קודם כל זה קורה.
<רותם זהבי: המפקחות מגיעות וברגע שהן רואות דברים חריגים מנקודת המבט שלהן, הן מדווחות ואנחנו כאנשי בטיחות במערכת מטפלים בזה.
<רותם זהבי: זאת אומרת יש קשר ישיר ורציף בין אנשי הבטיחות ואנשי ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה תלונות מגיעות בדרך כלל?
<רותם זהבי: כל הזמן.
<רותם זהבי: תלוי באיזה מקום, באיזה מגזרים, באיזה סוגי גנים, בהחלט.
יפעת שאשא ביטון: אם התמונה הייתה כזאת אוטופית, שהן באות ומדווחות והדברים מטופלים - - -
<רותם זהבי: יפעת, אני רוצה להגיד לך משהו.
<קריאה: ההתייחסות של המפקחות לחצר הגן היא כחלק בלתי נפרד מגן הילדים.
<קריאה: זאת אומרת הראייה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי, מניסיון אני יודעת שהן - - -
<דנה לב: אנחנו פותחים גנים שהם מלאים ליקויים בטיחותיים - - -
<רותם זהבי: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שצריך להיזהר מכל התחושה הזאת כאן וכל האווירה הזאת שקיימת כאן, כאילו כאן מצב גני הילדים הוא קטסטרופאלי.
<רותם זהבי: אפשר לעשות סיורים ואני יכול להביא אתכם לגנים נפלאים שבאמת הם מנוהלים כמו שאתה סיפרת ויש עוד גנים רבים כאלה.
<סעיד יונס: אנחנו מזמינים אתכם למגזר הערבי, שתבואו בשמחה.
<רותם זהבי: אבל זה עדיין לא אומר - - -
יפעת שאשא ביטון: וזו גם אחריות של השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אז בואו, בואו.
יפעת שאשא ביטון: תעצור.
<רותם זהבי: אני עדיין לא אומר שאין בעיות.
<רותם זהבי: כמובן שכשמגיעות אלינו פניות ספציפיות אנחנו נטפל בהן ואנחנו נגיע לשטח ומה שצריך נעשה.
יפעת שאשא ביטון: כן, רותם, אבל העניין, ואני מסכימה איתך, זה לא שהצטייר פה שיש פה תמונה שחורה שכל הגנים נראים קטסטרופה והם מפגעים כשלעצמם.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה גנים מסודרים, אבל אם אנחנו מתכנסים רגע לנושא הדיון וזה לסוגית החול, הגן יכול להיות מאד אסתטי, מאד מטופח, מאד מושקע, אבל אם לא בדקו את החול או את הסביבות האחרות בחצר וראו שהן באמת לא עם מפגע תברואתי, אז אי אפשר לראות את זה בעין בלתי אמצעית.
<רותם זהבי: אנחנו לאחרונה, בימים אלה אני עובד על - - -
יפעת שאשא ביטון: כאילו זה לא זה במקום זה.
<רותם זהבי: בימים אלה אני עובד על מסמך.
<רותם זהבי: קודם כל הוצאנו חוזר מנכ"ל חדש לפני חודש שנקרא חוזר מנכ"ל גני הילדים, שבו עדכנו את כל ההנחיות ואני יכול להראות לך אותו.
<רותם זהבי: דבר נוסף, אנחנו כתבנו יחד עם המינהל הפדגוגי ועם מינהל הפיתוח מסמך שנקרא מצעים למוסדות חינוך והם מתמקדים גם בגני ילדים, ושם אנחנו מסבירים איזה מצעים, מה האפשרויות, איזה אופציות יש לגננת או לרשות מקומית וכו'.
<רותם זהבי: הוא מדריך אותם מה היתרונות, מה החסרונות של כל מצע וסוג, אם זה גומי, אם זה דשא סינטטי, אם זה חול, חצץ וכו' וכו'.
יפעת שאשא ביטון: כן, אז אנחנו נשמח לקבל את זה.
<קריאה: השאלה מה קורה אם הרשות המקומית לא מקבלת - --
<רותם זהבי: אנחנו נמצאים בקשר עם הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון, השלטון המקומי חסר פה בדיון והתחושה כאילו שהוא מתנער מאחריות, כשהאחריות - - -
<רותם זהבי: ממש לא, הם שותפים גדולים שלנו הרשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: איפה הם פה בדיון ולמה זה לא קורה בשטח?
יפעת שאשא ביטון: אז תחליטו, אם הם שותפים - - -
<רותם זהבי: עובדים.
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אני לא מבינה עכשיו את השיח שכולם פה מנסים לנהל אותו.
יפעת שאשא ביטון: אם השלטון המקומי הוא שותף אמיתי ואם באמת יש קשר ביניכם לבין השלטון המקומי ובסופו של דבר השלטון המקומי לא מקיים את חובת הטיפול שלו בגנים, כי מקודם כשאתה עמדת כאן שאלתי אותך שאלה פשוטה ולא סתם.
יפעת שאשא ביטון: כשארגז החול הוא לא במצב תחזוקה ראוי, האם זה באחריות רשות מקומית וצוות הגן, אמרת כן.
יפעת שאשא ביטון: כי בסופו של דבר הם אלה שאמונים על הטיפול היומיומי.
<רותם זהבי: אבל אם מגיעה אלי תלונה כזאת אני מיד מטפל בה ואני מוודא ואני עוקב אחרי העניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז בגלל זה אני אומרת שהשלטון המקומי הוא פקטור מאד מאד חשוב בדיון כאן - --
<רותם זהבי: מאד, מאד.
יפעת שאשא ביטון: והתחושה שלי שכאילו הסירו אחריות והם מראש לא נוגעים בזה.
<סעיד יונס: האם יש סמכות למשרד החינוך לסגור גנים שהם לא לפי חוזר מנכ"ל?
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני רוצה רגע לומר משהו לגבי מה שאמרת וגם לגבי מה שאתה מציג כאן, וגם פה זה עניין של אחריות.
יפעת שאשא ביטון: ראשית, כשאנחנו מדברים על ארגזי חול ומדברים על גני הילדים, אני מדברת על זה בכל מגזר ואני מדברת על זה בחינוך הרגיל ובחינוך המיוחד ובמעונות ובכל מקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא עושה הפרדה בין המגזרים.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו כאן גם על האחריות של הרשות המקומית ואת מה שאתה מפנה למשרד החינוך, באותה מידה אתם צריכים להפנות גם לרשות המקומית וגם לצוות הגן, כי בסופו של דבר מי שמתחזק את הדברים האלה ביום יום, שעה-שעה, זה מי שנמצא שם ומי שנמצא שם זה הם.
<סעיד יונס: תנו גיבוי לוועד ההורים שמזמינים אותם למשטרה, לחקירות, כשהם מתלוננים על ענייני בטיחות בבתי הספר ובגני הילדים.
<סעיד יונס: הנה, זה אחד שהוזמן ואני הוזמנתי.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אבל זה עניינים שלכם בתוך היישוב.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך לא יכול לפתור את זה.
<סעיד יונס: הוזמנו למשטרה לא להתערב בעניינים האלה, כי זה יוצר עוינות לראש המועצה.
יפעת שאשא ביטון: תגישו את התלונה למשרד החינוך כדי שמשרד החינוך יוכל לבוא ולבדוק את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: לא יודעת למי אתם מתלוננים.
יואל חסון: רותם, אני דווקא לוקח את מה שאתה אומר ואני רוצה להגיע איתך לאיזו שהיא הסכמה, שאתה מצד אחד תרד קצת מהנוסטלגיה על החול ומהרומנטיקה של החול ואנחנו גם נגיד שהמצב הוא לא כזה גרוע בכל הגנים, אבל יש מה לעשות.
יואל חסון: זאת אומרת נגיע לאיזון הזה ואז לדעתי נשפר את המצב.
יואל חסון: זו ההערה שהיה לי חשוב להגיד אותה.
יפעת שאשא ביטון: נסכם איתה גם.
יואל חסון: אני מסכים עם זה שיש בעיה וצריך לטפל בה.
<רותם זהבי: זה גישור יפה.
<רותם זהבי: כל הכבוד.
יפעת שאשא ביטון: דנה לב ואחר כך יוסי זיתון.
<דנה לב: תודה לב.
<גסן שרקיה: אפשר גם לדבר?
<גסן שרקיה: שמי גסן שרקיה.
יפעת שאשא ביטון: אבל כל אחד ממש שתי דקות, כי אחרת אנחנו לא נספיק לתת לכולם, אנחנו תיכף מסיימים.
<דנה לב: תודה רבה לך.
<דנה לב: שמי דנה, אני עובדת ברשת הירוקה, אני מפעילה מטעם הרשת, מטעם משרד הגנת הסביבה ומשרד החינוך תכניות להכשרת גננות וסייעות.
<דנה לב: אני אשים רגע את השיח בחול, אני לגמרי מאוהדי החול ואני חושבת שהשיח על האלטרנטיבה הוא מאד מאד חשוב פה.
<דנה לב: כמו שגיל ואלי אמרו, נושא המזיקים מגיע גם בחיפויים סינטטיים.
<דנה לב: כלומר המשמעות התקציבית, אדון חסון, סליחה שאני מעלה את העניין התקציבי, במקום שבו - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חסון.
יואל חסון: אם כבר חבר הכנסת חסון.
יואל חסון: אדון חסון זה מהגששים.
<דנה לב: חבר הכנסת, סליחה, אני מתנצלת.
יואל חסון: את יכולה לקרוא לי גם יואל, זה בסדר.
<דנה לב: המקום שבו תהיה הדברה במקומות עם חיפויים סינטטיים, ואז הרשות תאלץ להרים אותם לחלוטין כדי לטפל בזה, הוא קריטי וחייבים להתייחס לזה.
<דנה לב: אני הייתי מאד שמחה לקבל התייחסות של משרד הבריאות או של מישהו מתחום התעשייה על העניין של בלימת זעזועים.
<דנה לב: אולי התייחסות של פיזיותרפיסטים או אורטופדים על עניין של בלימת זעזועים אחרי שחיקה של יותר מ-5 שנים, שזה תו התקן של מכון התקנים על דשא סינטטי וחיפוי צמיגים.
<דנה לב: דשא רגיל, מציעים טבעיים מתחממים על פי מדידות ביום קיץ של 42 מעלות בעפולה ל-36 מעלות ולעומת זאת מצעים סינטטיים, של דשא סינטטי, מגיעים ל-76 מעלות.
<דנה לב: אני מזמינה כל אחד מכם ביוני לבוא איתי ועם הבת שלי במכנסים קצרים ובידיים חשופות ולהתיישב- - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה ידוע.
<דנה לב: ההצללות לא מכסות את כל החיפויים הסינטטיים.
<דנה לב: השיח על האלטרנטיבה הוא קריטי והמקום של לשים - - -
יפעת שאשא ביטון: בואי נגיד שבשעות החמות לילדים אין מה להסתובב בחוץ בכלל.
יפעת שאשא ביטון: עם צל, בלי צל, על דשא סינטטי או בכל מצע אחר.
<דנה לב: זה נכון, אבל המצע מתחם בכל מקרה.
<דנה לב: אי אפשר לגעת בו אפילו.
<דנה לב: השיח על האלטרנטיבות הוא חשוב.
<דנה לב: השיח כמו שאמרת גברתי, אני לא יודעת מה שמך, מה החצר מכילה, הוא חשוב.
<דנה לב: חייב להיות איזה שהוא שילוב, איזה שהוא מינון נכון – אדמה מהודקת, חומרים טבעיים מבחינה של בלימת זעזועים ומבחינת המגע שלנו, זה הדבר הנכון לילד.
<דנה לב: נכסה את זה בפלסטיק, זה לא יעזור, המדבירים יבואו, הפרעושים יבואו, החיידקים יבואו בכל מקרה גם לפלסטיק.
<דנה לב: לא נעבור עם אקונומיקה על כל חצר הילדים.
<דנה לב: גם עכשיו הדשא הסינטטי הפך להיות אדום.
<דנה לב: יש לזה השפעות לכל הצבעים המטורפים האלה על הילד.
<דנה לב: אם מורידים את החול – ואני בוכה מבפנים אם בזה יקרה – חייב להיות שיח אלטרנטיבות - - -
יפעת שאשא ביטון: אף אחד פה לא אמר להוריד את החול.
יפעת שאשא ביטון: קצת לקחת את הדיון והרחבת אותו ושאלת את עצמך וענית לעצמך ויצרת ספקולציות.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה הוא מאד פשוט - - -
<דנה לב: ארגז החול הוא מאד מאד קטן.
יפעת שאשא ביטון: יש פה מסקנה מאד מאד ברורה מהדיון הזה, שאני מודה, אני נכנסתי נטו עם ארגז החול וכל הזמן ניסיתי למקד ואני יוצאת מכאן עם מסקנה מאד ברורה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה איזה מצע יהיה בגן הילדים, הוא חייב טיפול ובדיקה אינטנסיבית לאורך כל השנה על ידי הרשות המקומית והצוות החינוכי וגורמים מקצועיים שיגיעו ויעשו דגימות מדי תקופה, כדי לוודא שאין שם את אותם מזיקים.
יפעת שאשא ביטון: וזה לא משנה אם זה דשא טבעי או אדמה מהודקת או חול או גומי או What ever; ואני חושבת שזאת הנקודה שעליה אנחנו צריכים לעמוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דנה.
יפעת שאשא ביטון: יוסי.
<יוסי זיתון: שלום, שמי יוסי זיתון.
<יוסי זיתון: אני תברואן מוסמך של הרשות המקומית, המועצה המקומית באר יעקב ואני מטפל בגנים, כל יום בין ארבעה לחמישה גנים.
<יוסי זיתון: אני כל היום בגנים וזה בלתי נסבל פשוט.
<יוסי זיתון: אני חושב שנוגעים פה בבעיה - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, פספסתי.
יפעת שאשא ביטון: אתה תברואן ברשות מקומית כעובד רשות מקומית?
<יוסי זיתון: כן.
<יוסי זיתון: אני חושב שמה שהציגו פה זה את התוצאה הסופית, שהחתולה בפנים, שהקקי בפנים.
<יוסי זיתון: אני הולך לתוצאה לפני זה.
יפעת שאשא ביטון: של איך מונעים.
<יוסי זיתון: קודם כל שמהנדסת הולכת לבנות גן חדש, היא הולכת לפי תקנים של משרד החינוך.
<יוסי זיתון: זה לא נכון.
<יוסי זיתון: צריך ללכת לפי תקנים של משרד הבריאות שמונעים כניסת בעלי חיים.
<רותם זהבי: זה ביחד.
<יוסי זיתון: זה לא ביחד.
<יוסי זיתון: אצלי המהנדסת ברשות בנתה 35 גנים עם רשתות שנכנסים חתולים.
<יוסי זיתון: אני צריך לבוא אחר כך, לקנות רשתות נוספות ולהקיף את כל הגנים.
<יוסי זיתון: זה לא נורמאלי.
<יוסי זיתון: יש הבדל בין התקנים של משרד החינוך למשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: רגע, ואתם אותה רשות, עכשיו באמת אני שואלת, רק שתבין את החלם.
יפעת שאשא ביטון: לא אישית אליך.
יפעת שאשא ביטון: אתם אותה רשות, מצד אחד בונים שלושים וחמישה גנים, האדריכלית שלכם או המהנדסת שלכם ברשות, שמקבלת כסף מאותו מקום שאתה מקבל - - -
<יוסי זיתון: נכון, כן ואני נלחם איתה.
יפעת שאשא ביטון: עושה גדר מסוימת ואתה אחר כך בא ועושה את זה בכל מקרה.
<יוסי זיתון: ואני נלחם איתה ומוציא מכתבים, כן.
יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי את ההיגיון.
<גיל קיש: זה חלם.
<יוסי זיתון: חלם, נכון.
<יוסי זיתון: חלם שאני נלחם איתו.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה חוסר חשיבה.
<יוסי זיתון: אבל זה לא רק אצלי.
<יוסי זיתון: אני מאמין שבעוד הרבה מקומות בארץ בונים גדרות לפי תקן של משרד החינוך ולא לפי תקן של משרד הבריאות.
<יוסי זיתון: אז אתם מדברים כבר שהחתולה בפנים, שהקקי בפנים.
<יוסי זיתון: תעשו מנע.
<רותם זהבי: אין תקן של משרד הבריאות לבניית גדר.
יפעת שאשא ביטון: מסכימה עם העניין של מניעה.
<קריאה: יש המלצה ולא מיישמים אותה.
<יוסי זיתון: גדר צריכה להיות בגובה של שני מטרים ותמנע כניסת בעלי חיים, נקודה.
<מעיין צדוק: נכון, והיא צריכה להיות גדר צפופה.
<רותם זהבי: איפה זה כתוב?
<עדי מן: בהנחיות לתכנון מוסדות חינוך, 1997.
<רותם זהבי: זה המלצות, זה לא הנחיות.
יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו נהפוך את זה להנחיות, מה זה הנחיות?
<יוסי זיתון: יפה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אם כבר השקעתם וחשבתם ונתתם את הנקודות האלה ואתם כבר ממליצים שזה יהיה ככה, למה שזה לא תהיה ההנחיה?
יפעת שאשא ביטון: כאילו מה, אנחנו משאירים את זה לשיקול דעתו של מי שעושה?
יפעת שאשא ביטון: אז בשביל מה אתם - - -
יואל חסון: לא נראה לי שנשנה בעלות גם.
יפעת שאשא ביטון: אתם מבינים מה אני אומרת?
יפעת שאשא ביטון: זה כאילו המלצה, אז אני לא מחייב אתכם, זה רק אם אתם רוצים.
<רותם זהבי: יפעת, יש לנו ועדה משותפת.
<יוסי זיתון: אם יתבצעו ארבעת הדברים - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אני הבנתי את הנקודה.
יפעת שאשא ביטון: אתה זרקת פה להנחתה כמו שצריך ואני רוצה לשמוע את רותם.
<רותם זהבי: בנושא של הגדר, אני לא פוסל את העניין הזה.
<רותם זהבי: יש לנו ועדה משותפת שאנחנו יושבים עם משרד הבריאות ומינהל הפיתוח וחושבים על כל האלמנטים המשותפים, שגם קשורים לבריאות וגם קשורים לבטיחות בגן ילדים, בבית ספר וכו'.
<רותם זהבי: אני מוכן להעלות את הנקודה הזאת עוד פעם בוועדה הזאת - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו נבקש את זה.
<רותם זהבי: כשהוועדה הזאת מסכמת את ההנחיות המשותפות שלנו, של משרד החינוך, בפרוגראמות ובהנחיות ואחר כך זה גם נכנס לחוזר המנכ"ל.
<רותם זהבי: אני אומר, אצלנו, כשבונים גנים ילדים לא עושים את הגדר הזאת, נכון.
<רותם זהבי: זאת המלצה שלא מתייחסים אליה כמעט.
<יוסי זיתון: אז זה כל הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אז שזה יהפוך להיות הנחיה ושזה יהפוך להיות חובה.
<רותם זהבי: אני לא יודע אם זה יסגור בדיוק את החתולים וכו'.
<רותם זהבי: חתול יכול להגיע.
<יוסי זיתון: מה, זה כל המטרה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, אבל אנחנו משתמשים במניעה.
<קריאה: תשקול את זה.
<קריאה: זה מפחית.
<מעיין צדוק: לכן ההנחיות צריכות להיות ברורות וחד חד ערכיות.
יפעת שאשא ביטון: יוסי, משפט אחרון כי אני צריכה לסיים.
<יוסי זיתון: כן, משפט אחרון.
<יוסי זיתון: כשיתבצעו על הדברים האלה, כשהסייעת בבוקר תגרף - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, את זה הם אמרו כבר.
יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו חדש?
<יוסי זיתון: אוקיי, לא.
<יוסי זיתון: זהו.
<קריאה: בנושא שדיברת, בתכנון צריך לחשוב גם על הגן עצמו, לא רק על גדרות החתולים.
<קריאה: כניסת מכרסמים, רשתות, לאף אחד לא איכפת מזה.
יואל חסון: אני רוצה רגע להגיד משהו.
יואל חסון: תראו, משרד הבריאות, נציג הבריאות, אתם יודעים, חברי פה זרק הערה נכונה שלא שמענו אותה, שאני מבקש – אני לא מבקש באמת, אבל מישהו נגיד מבקש לפתוח מסעדה – אתם בודקים ומפתחים בכיוונים חבל על הזמן.
יפעת שאשא ביטון: כן, על הצלחת והצבע.
יואל חסון: מכל הכיוונים וטוב שככה.
יואל חסון: אני מברך על זה.
יואל חסון: בגן גם מתבצעות פעולות הסעדה ופעולות הרבה יותר ויש שם אגב קהל הרבה יותר רגיש וקהל הרבה יותר בסיכון, נקרא לזה ככה.
יואל חסון: ואתם פה בעניין הזה כאילו קצת מדרון אחורי.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה הקטע, חבר הכנסת יואל חסון.
יפעת שאשא ביטון: כי בכל הנושא של הסעדה וההזנה איזה רעש גדול, ועשינו וטיפלנו וכאילו התחושה היא שבחצר זה הטבע וזה, אז אנחנו זורמים לתוך זה.
יואל חסון: כן, כן, אני יודע, מדרון אחרון.
יואל חסון: גם על הבפנים, גם על הבחוץ.
<קריאה: זה אפילו לא זרימה, זו הזנחה.
יואל חסון: סתם דוגמא, רשתות על החלונות למניעת כניסת מכרסמים.
יפעת שאשא ביטון: שרקיה, משפט.
יפעת שאשא ביטון: תגיד את הדברים, רק מה שיש להוסיף, כי אנחנו צריכים לסיים.
יואל חסון: זה מדהים איך אצלך בוועדה תמיד יש גם ילדים.
יואל חסון: הגיוני.
יפעת שאשא ביטון: זו הוועדה לזכויות הילד.
יואל חסון: אני יודע.
יואל חסון: את מקפידה על זה כל ישיבה.
יפעת שאשא ביטון: אם הם לא יהיו אז?
<גסן שרקיה: טוב, שמי שרקיה גסן, יושב ראש ועד יישובי בכפר ג'ת וגם כן חבר בפורום הארצי לוועד ההורים הערבים.
<גסן שרקיה: מה שכן, קודם כל אני מברך את הכנס הזה, זה חשוב.
<גסן שרקיה: ההורים לא כולם מחפשים בדיוק את הנהלים.
<גסן שרקיה: לא כל ההורים מפנימים מה כן צריך ומה לא.
<גסן שרקיה: אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: ההורים לא צריכים להפנים, זה משרד החינוך והשלטון המקומי צריכים להפנים.
<גסן שרקיה: אני מחדד את הנקודות שלי בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: לא, אין המשך.
יפעת שאשא ביטון: אתה צריך להגיד את הדברים בקצרה.
<גסן שרקיה: בעת שאנחנו מדברים על ארגז החול ואנחנו פונים לרשות, אנחנו מקבלים דבר כזה: ארגז החול הוא לפי התקן.
<גסן שרקיה: בעת שאנחנו מסתכלים על הארגז, אנחנו רואים שזה קודם כל מבטון, מסמנט, ויוצאים ממנו ברזלים ועד היום, מתחילת השנה יש שישה ילדים שנפגעו מזה.
<גסן שרקיה: אני שואל את הנקודה הזאת.
<גסן שרקיה: אנחנו אומרים שזה התפקיד של הרשות המקומית.
<גסן שרקיה: משרד החינוך מטיל את האחריות על הרשות המקומית.
<גסן שרקיה: מה שאנחנו - --
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא מדויק.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך אמר פה ואני רוצה לשאול אותך את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: ראיתם שיש מפגע, ראיתם בעין, בלי שאתם יודעים מה התקן, תיכף אני אגיד לך גם שאתה יכול למצוא את כל מה שכתוב בחוזרי מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: זה נגיש באינטרנט.
יפעת שאשא ביטון: תיכנס פשוט ותקליק ואתה תגיע לשם.
<גסן שרקיה: כן, לקחתי את זה.
יפעת שאשא ביטון: ראית שיש משהו גם בלי קשר לחוזר.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא ראית מה יש בחוזר וילדים נפצעים שם והרשות המקומית מתעלמת, יש משרד חינוך.
יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא פונים למשרד החינוך?
<גסן שרקיה: אנחנו שלחנו למשרד החינוך.
<גסן שרקיה: משרד החינוך החזיר אותנו בחזרה לרשות המקומית, לצערי.
<גסן שרקיה: אנחנו שלחנו תמונות.
<גסן שרקיה: חד וחלק.
יפעת שאשא ביטון: אז משרד החינוך, זו נקודה שאנחנו חייבים לעמוד עליה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אי אפשר להחזיר חזרה לרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: אני מצפה שאנחנו כגוף עליון, כמדינה, ברגע שמגיעים אלינו מפגעים ואנחנו מן הסתם יודעים שהם לא מתמודדים עם הרשות המקומית, ללכת אנחנו ולעשות שם את בדק הבית.
<רותם זהבי: את יודעת כמה פניות יש לי בשנה?
<גסן שרקיה: אנחנו ביקשנו בודק.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, כי אני יודעת גם כמה פניות יש לי, אז אני מניחה שאליכם פי כמה וכמה.
<רותם זהבי: שיכתוב לי מכתב ואני מבטיח לו שאני אטפל בו במיידי.
<קריאה: הפניות שלנו לא נענות בכלל חזרה.
<קריאה: אנחנו פנינו אליכם, אפילו לא קיבלנו תגובה.
<רותם זהבי: אני לא יודע למי את כותבת.
<קריאה: רותם, אני מתכתבת איתך שלושה חודשים.
<קריאה: לגמרי, מתחילת השנה.
<קריאה: גם איתך וגם עם משרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת טיפ להורים, רגע לפני שאני מסכמת, גם בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה שכשאני מקבלת אין סוף פניות על אותו דבר מאותו אדם וזה נראה לי קצת אובססיבי, באיזה שהוא שלב בפנייה מסוימת זה מתחיל לאבד.
יפעת שאשא ביטון: מאד מאד חשוב לדעת גם איך לעשות את זה נכון, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם שלחתם פנייה אחת ואחרי שעתיים שלחתם עוד פנייה ואחרי שלוש שעות כבר יש לי עוד כמה פניות מאותו הורה, עם אותן תמונות - - -
<קריאה: מתעלמים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת – וזה לא אליכם אישית – אני אומרת בכלל בתופעה הזאת.
<קריאה: ברור, אבל זה גם לא שם.
<גסן שרקיה: גברתי, ביקשנו דו"חות של בדיקת החול, של בדיקת וטרינר.
<גסן שרקיה: עד היום מתחילת השנה לא קיבלנו שום דבר.
<גסן שרקיה: זה מה שאני אומר.
<גסן שרקיה: אנחנו שלחנו והחזירו אותנו בחזרה.
יפעת שאשא ביטון: יופי, אז מה שאני מבקשת זה שאת כל הפניות שלכם לרשות המקומית – וזה חשוב, אני מבינה את משרד החינוך במקום הזה.
<גסן שרקיה: אני מתעד הכל.
יפעת שאשא ביטון: לא ישר תקפצו למשרד החינוך וגם לא אלי.
<גסן שרקיה: לכן אני אומר, יש - - -
יפעת שאשא ביטון: שנייה, אז בוא אני אסביר לך מה התהליך הנכון.
יפעת שאשא ביטון: התהליך הנכון הוא באמת לפנות לרשות או לפנות לגננת ואם זה לא עובר אז לפנות לרשות ואם הרשות המקומית מתעלמת, עם כל הפניות האלה – ותתעד אותן בכתב – אתה יכול לפנות למשרד החינוך כדי שמשרד החינוך יראה שאתה באמת עשית איזה שהוא תהליך בתוך הרשות המקומית והרשות המקומית מתעלמת.
יפעת שאשא ביטון: ואז משרד החינוך גם יוכל באמת בניקיון כפיים להיכנס לתמונה ולבדוק מה הסיפור שם.
יפעת שאשא ביטון: אבל אל תנסו לעשות דרך עוקפת.
יפעת שאשא ביטון: תעשו את התהליך למען כולם ואני בטוחה שזה ייתן את המענה.
<גסן שרקיה: האם אפשר לדבר על העניין של המשחקים שנמצאים בחצר?
יפעת שאשא ביטון: אם יש לך רק משהו להוסיף, כי זה לא הנושא של הדיון.
<גסן שרקיה: מה שכתוב כאן, שבדיוק בתום יום הלימודים כל המשחקים נמצאים במחסן שיותקן צמוד למגרש.
<גסן שרקיה: אין מחסן.
<גסן שרקיה: אין מחסן בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז יש מחסנים, בסדר.
יפעת שאשא ביטון: זה גם משהו שצריך להתייחס אליו כאיזו שהיא התייחסות כוללת.
יפעת שאשא ביטון: ואם הם מכניסים את זה לתוך הגן זה גם בסדר.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לשמור - - -
<גסן שרקיה: אבל את צריכה מקום שתאבטחי את כל המשחקים במקום של מחסן, להפחית את מפגעי הבטיחות, את המפגעים על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לשמור על התברואה של החצר.
יפעת שאשא ביטון: שרקיה, הרעיון הוא לשמור על המצב התברואתי התקין של החצר, כל אחד בדרכו הוא.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אני צריכה את התוצאה.
יפעת שאשא ביטון: לא מעניינת אותי הדרך.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון ואני מסכמת את הדיון.
יואל חסון: תראו, לסיכום מבחינתי אני אגיד כמה דברים.
יואל חסון: קודם כל אנחנו צריכים להבין, בוודאי מאז מסקנות ועדת טרכטנברג שהרחיבו את אחריות המדינה גם לנושא של טרום-טרום חובה, שהנושא הזה של ילדים, גני ילדים, הוא דבר שעכשיו הוא הרבה יותר רחב, הוא הרבה יותר מקיף, הוא דורש הרבה יותר אחריות, הרבה יותר משאבים, הרבה יותר התמודדות והרבה יותר היערכות.
יואל חסון: גם בהגדרה אנחנו מדינה מאד צעירה.
יואל חסון: צעירה בזה שיש פה באמת תודה לאל המון ילדים.
יואל חסון: זו חברה שיש בה המון ילדים.
יואל חסון: הסוגיה הזאת היא סוגיה ובעזרת השם אני גם אומר שרק תתרחב ולא תצטמצם.