GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בוריס יעקובסון: יש רישיון להחזקה.
<בוריס יעקובסון: כל כלב במדינת ישראל חייב להיות משובב וכל מי שמחזיק כלב מעל גיל שלושה חודשים - - -
יפעת שאשא ביטון: עם שבב?
<בוריס יעקובסון: עם שבב סימון וכל כלב חייב ברישיון החזקה מהרשות המקומית וברשות המקומית יש שתי אגרות.
<בוריס יעקובסון: אם הכלב מסורס ומעוקר זה 30 שקלים או 35 שקלים, וחוק כבל אמר שכדי למנוע התרבות כלבים, אז יש 300 שקלים לכלב שהוא לא מעוקר ולא מסורס.
<בוריס יעקובסון: אני לא מניח שיש פה בעיה, כי גם כלבי נחייה וגם אלה הם מעוקרים ומסורסים.
<בוריס יעקובסון: זאת אומרת זה לא הפואנטה הזו של ה-300 שקלים.
<בוריס יעקובסון: כל הכסף כאן הוא בטל ב-60, ויותר חשוב לגביכם, עד כמה שאני מבין, העניין של ההגדרה, שזה יהיה כפולו-אפ.
<איילת שמואלי גולדין: אני רק רוצה להוסיף.
<איילת שמואלי גולדין: ד"ר איילת שמואלי, גם ממשרד החקלאות.
<איילת שמואלי גולדין: שוב, רק להוסיף לעניין של הספציפיות של התקנות.
<איילת שמואלי גולדין: בסעיף לגבי חיית שירות, לא של ההגדרה, של ההמשך, שאם זה לא כלב נחייה צריך להציג אישור וגם כאן יש בעיה בהגדרה.
<איילת שמואלי גולדין: כלומר איזה אישור?
<איילת שמואלי גולדין: מי נותן?
<איילת שמואלי גולדין: מה האסמכתה?
<גילת בן זקן: זה העניין של ההסדרה שדיברנו.
<איילת שמואלי גולדין: בדיוק.
<איילת שמואלי גולדין: על מנת לקבל את האגרה, כי באמת צריכים להציג את זה בפני הרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: גם את זה צריך לכלול.
<איילת שמואלי גולדין: אבל בגדול אנחנו מברכים כמובן.
יפעת שאשא ביטון: אז אם כולנו ככה מברכים וכולנו עם הפנים והרצון הטוב באמת להסדיר את זה, אז אני חושבת שאפשר לסכם.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני רוצה לומר תודה לילדים הקטנים והחמודים שכיבדו אותנו בנוכחותם כאן בוועדה ומזכירים לנו כל הזמן בשביל מי אנחנו מתכנסים כאן כל פעם מחדש.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לעמותת צעדים קטנים, שביקשה ממני להגיע ולהיחשף, כי אני מודה שאילולי הגעתי לשם פשוט לא היה לי מושג שיש גם תחום כזה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לכתוב בהמלצות הדיון, ראשית ממשרד המשפטים אני מבקשת לקבל סטאטוס בעוד כחודש לגבי ההתקדמות של הפניות שעשיתם למשרדים השונים.
יפעת שאשא ביטון: במקביל כמובן אנחנו נוציא פנייה גם למשרד הבריאות וגם למשרד הרווחה וגם למשרד החינוך, כדי שיתחילו לקדם גם בתוך המשרדים עצמם את התפיסה ואת ההסדרה ואת שיתוף הפעולה יחד איתכם, כדי שזה יהיה סוג של מאיץ.
יפעת שאשא ביטון: ומשרד התחבורה כמובן.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שמשרד המשפטים מתייחס לכל סוגיית ההסדרה בחוק שייתן בסופו של דבר מענה לכל המשרדים שיתייחסו אליהם, נכון?
<גילת בן זקן: אנחנו מטפלים גם בנושא הזה, כן.
יפעת שאשא ביטון: ואתם מריצים את זה?
יפעת שאשא ביטון: אין צורך להגיש חקיקה מטעמנו?
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט ייצא כשינוי תקנות?
<גילת בן זקן: את מדברת על התיקון של התקנות?
<גילת בן זקן: זה צריך להיות בשיתוף עם המשרד שאחראי על אותן תקנות.
<גילת בן זקן: זאת אומרת משרד התחבורה צריך לתקן את התקנה הזאת והם בעצם באו ואמרו – גם הם וגם משרד הבריאות – שזה ייבחן במסגרת תיקון כוללני של ה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אז אנחנו רוצים את זה עכשיו במסגרת של תיקון נקודתי.
<גילת בן זקן: תיקון נקודתי, כן.
יפעת שאשא ביטון: השאלה, ואני לא בכדי שואלת, כדי שגם נכניס את זה להמלצות אם צריך, יש צורך בהגשה של תיקון חקיקה, או שפשוט לדחוף לתיקון של תקנות?
<גילת בן זקן: זה תיקון של תקנות, למיטב זיכרוני.
<גילת בן זקן: זה תקנות רישוי עסקים ותקנות - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שתבדקי את הנושא הזה וגם את זה תוך חודש אנחנו נקבל כתשובה.
יפעת שאשא ביטון: לבדוק האם נדרש תיקון חקיקה או אפשר לקדם רק תיקון של תקנות ובהתאם לכך אנחנו נפעל מול המשרדים.
<גילת בן זקן: זה תיקון של תקנות רישוי עסקים ותקנות התעבורה.
<לילך אילון-רפל: מבחינתנו, מכל מה שהיה עד היום זה הסתבר לנו שלא יהיה מנוס מתיקון של חקיקה בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו חודש ימים לבדוק את הסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: במידה וצריך תיקון של חקיקה אפילו נקדם את זה במסגרת הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה – להסדיר את נושא כלבי שירות, כדי שגם עלות ההכשרה, גם ההשתתפות באוכל, ייכנסו ויהיו רלבנטיים לכלבי השירות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה אליכם בעוד שלושה חודשים לקבל סטאטוס של התקדמות גם בסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – אותו כנ"ל, לבקש בעצם הסדרה של הנושא של כלבי שירות.
יפעת שאשא ביטון: לעשות את העבודה המקצועית הנדרשת, כי אני מבינה את המורכבויות שיש שם מעבר לחוק, מבחינת כניסה של כלב, ההכנה של הילדים ועבודה בעצם יחד עם הצוותים וכו', אבל כמו שראית, את אפילו לא הרגשת שיש פה שני כלבים שנמצאים איתנו בחדר.
יפעת שאשא ביטון: אז גם, לעשות את התהליך.
יפעת שאשא ביטון: עוד שלושה חודשים אנחנו נפנה למשרד החינוך ונבקש עדכון לגבי התהליך שנעשה בתקופה הזו.
יפעת שאשא ביטון: וזהו.
יפעת שאשא ביטון: אני למעשה מוצאת את המזור בעניין של התיקון הזה, שבסופו של דבר יקרין על כל המשרדים ומשם כבר זה יפתח לנו את הדלת לטפל בכל הדברים האחרים.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולכם ורק בריאות ובשורות טובות.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכלום, אנחנו נתחיל וחברי הכנסת קארין אלהרר ואיציק שמולי יצטרפו אלינו בהמשך.
יפעת שאשא ביטון: הנה, הצטרפה אלינו.
קארין אלהרר: סליחה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז עכשיו אנחנו באמת יכולים לפתוח באופן רשמי את דיון הוועדה בנושא ביטוח לילדים עם מחלות כרוניות, דיון מהיר שהוגש ביוזמה של חברת הכנסת קארין אלהרר והצטרפנו, חבר הכנסת איציק שמולי ואנכי, גם כן לדיון המהיר והרעיון הוא בעצם לבחון את סוגית הכיסוי הביטוחי במסגרת מערכת החינוך, שניתן לילדים עם מוגבלויות או עם צרכים שונים, או עם מחלות כרוניות ואנחנו נראה שככל שאנחנו נעמיק בשיח, הקשת הולכת ומתרחבת ויוצא שמספר לא מבוטל של ילדים פשוט "נעדר" מהכיסוי הביטוחי ואנחנו ננסה לעמוד על הסוגיה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן ברשות
יפעת שאשא ביטון: כם לחברת הכנסת קארין אלהרר לפתוח את הדיון ואחר כך נתקדם.
קארין אלהרר: תודה רבה גברתי יושבת הראש על קיום הדיון.
קארין אלהרר: אנחנו נמצאים היום ביום המיוחד לזכויות אנשים עם מוגבלויות וזה יום בהחלט ראוי לדיון הזה.
קארין אלהרר: תראו, לכל תלמיד ותלמידה בישראל אמור להיות כיסוי ביטוחי.
קארין אלהרר: סעיף 6 (ד)(1) לחוק לימוד חובה קובע שכל תלמיד ותלמידה חייבים להיות מבוטחים בביטוח תאונות אישיות באמצעות הרשות המקומית, רשות החינוך המקומית שבתחום שיפוטה נמצא המוסד החינוכי.
קארין אלהרר: ובעצם הביטוח הזה אמור לתת כיסוי ביטוחי וזכאות לפיצויים בכל מקרה של נכות זמנית, קבועה או מוות חלילה, שנגרמים כתוצאה מתאונה.
קארין אלהרר: הדבר הזה נשמע אפילו די הגיוני – ילדים, זה יכול לקרות כמובן לכל אחד.
קארין אלהרר: והתאונה מוגדרת כאירוע פיזי, חיצוני, גלוי לעין, בלתי צפוי, שגורם לנזק גופני.
קארין אלהרר: הפיצוי שנקבע במסגרת הפוליסה, לא קשור בשאלת האשם – למה קרתה התאונה או מי אחראי לה והביטוח, אמרנו, מוענק באמצעות הרשות.
קארין אלהרר: התשלום נגבה מההורים במסגרת תשלומי ההורים, שזו נקודה חשובה מאד, על פי קביעת הסכום המרבי שמותר לגבות, כפי שקבעה אותו ועדת החינוך של הכנסת לאותה שנת לימודים.
קארין אלהרר: באופן מאד מתמיה, התגלה – ככה הובא לתשומת ליבי, הייתה כתבה בערוץ 2 של הכתב יואב אבן, כתב הבריאות, שאומר שתלמידים שיש להם מוגבלות בעצם לא מכוסים בביטוח הזה.
קארין אלהרר: עכשיו, אין היגיון, כי הרי אני מבינה טענה של חברות הביטוח שבאות ואומרות – אני לא מבטחת סוג מסוים של תאונות, כי הסוג המסוים קשור במוגבלות שלהם.
קארין אלהרר: קודם כל אני לא מבינה את הלא הגורף.
קארין אלהרר: הדבר השני שאני לגמרי לא מבינה, גם אם זה סוג המוגבלות, שלהם, איזה כיסוי ביטוחי אנחנו ניתן?
קארין אלהרר: הרי מה קורה?
קארין אלהרר: אם אנחנו מסתכלים על ילדים אלרגיים למשל, ילדים שיש להם אלרגיות – בין אם קלות, בין אם קשות, הרי איגוד המורים, הסתדרות המורים לא מוכנים לתת סיוע וגברתי יושבת הראש מכירה את הנושא היטב.
קארין אלהרר: הם לא מוכנים להגיש סיוע לתלמיד או לתלמידה במקרה ש-.
קארין אלהרר: ואם מזמינים אמבולנס, לא עושים את זה, כי בדרך כלל התשלום הוא גבוה וכו'.
קארין אלהרר: אז בעצם לא כיסוי ביטוחי, לא מישהו שמגיש עזרה ולא שום דבר.
קארין אלהרר: מה המסר?
קארין אלהרר: אתה ילד, ההורים שלך משלמים, אבל אתה לא מעניין אותנו.
קארין אלהרר: אתה לא הילד שלנו.
קארין אלהרר: הדבר הזה הוא כמובן בלתי סביר.
קארין אלהרר: בלתי סביר בעליל.
קארין אלהרר: גברתי יושבת הראש, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, קובע בסימן ח' שמתעסק בביטוח, שלגבי כל סירוב לביטוח, צריך לתת נתונים סטטיסטיים, אקטואריים.
קארין אלהרר: יושב כאן נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שבוודאי יכול לדבר בעניין הזה רבות.
קארין אלהרר: פה אני לא רואה שום היתר מיוחד, אני לא רוצה שום סיבה מיוחדת.
קארין אלהרר: זה לא גורף.
קארין אלהרר: זה לא שהוא לא סביר כי אין פתרון אחר.
קארין אלהרר: מה אנחנו אומרים למשפחות?
קארין אלהרר: להורים, שקמים כל בוקר וכל שנותר להם הוא להתפלל.
יפעת שאשא ביטון: שלא יקרה כלום.
קארין אלהרר: שהלוואי והלוואי והילד יחזור בשלום והכל יהיה בסדר.
קארין אלהרר: אי אפשר.
קארין אלהרר: לא אחות בית ספר, לא סייעת אישית בהרבה מאד מהמקרים.
קארין אלהרר: לא ביטוח, לא שום דבר.
קארין אלהרר: אתה כלום.
קארין אלהרר: ואת הדבר הזה צריך לשנות.
יפעת שאשא ביטון: הסוגיה הראשונה שהעלית בעצם בדברייך זה העניין של הגדרת התאונה ואז הגדרת תאונה בעצם אין לה מאפיינים של אם הילד אלרגי או לא, ככה שזה ממש לא רלבנטי אם הילד לוקה במחלה או בתסמונת כזו או אחרת, כי זה גם לא רלבנטי, כי אם ההגדרה של תאונה היא בעצם פגיעה חיצונית כתוצאה מגורם חיצוני ואין פה עניין של אשם וכו', אז זה לא מחלות שבעצם נושא ילד בגופו, הן לא ממש רלבנטיות לצורך הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה שמשרד החינוך לא נמצא כאן, אז אני אשמח לשמוע התייחסות ממשרד האוצר לגבי הסוגיה הביטוחית והכיסוי הביטוחי ואיפה אנחנו יכולים בעצם לתקן את העיוות הזה, כי על פניו, על פי ההסבר הפשוט כפי שהוא ניתן כאן, זה נראה כמו עיוות.
<חדווה קולפינצקי: אוקיי.
<חדווה קולפינצקי: שמי חדווה קולפינצקי מרשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון.
<חדווה קולפינצקי: עקרונית אנחנו הגענו לכאן להגיד שאנחנו תומכים בהחלטה לבטח מבוטחים חולים כמו מבוטחים בריאים, בדיוק כמו שתמכנו בהחלטה לעשות את הסבסוד הצולב במחירים בדמי הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: זו הצעת חוק שהגשתי יחד עם מרגי.
<חדווה קולפינצקי: כן.
<חדווה קולפינצקי: מבחינתנו זה דבר מבורך ואנחנו נשמח לסייע בנושא.
יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של לסייע?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת צריכה להתקבל פה החלטה.
<חדווה קולפינצקי: אם צריך.
<חדווה קולפינצקי: צריכה להתקבל פה החלטה.
<חדווה קולפינצקי: אנחנו פחות או יותר לא מתערבים בשיקול הדעת שיש בין בעל הפוליסה לבין המבוטחים.
<חדווה קולפינצקי: זו פוליסה קבוצתית, הם אלה שמכתיבים את הפוליסה וצריכה להתקבל פה ההחלטה הערכית הזאת האם מסבסדים את המבוטחים החולים, התלמידים החולים לתלמידים הבריאים.
<חדווה קולפינצקי: אנחנו לא רואים עם זה איזו שהיא-.
<חדווה קולפינצקי: אנחנו תומכים בזה, שזה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: Once החלטנו לצורך העניין כוועדה או כחברי כנסת, שאנחנו מובילים מהלך שבו מבטחים בעצם ילדים חולים וילדים בריאים באותו אופן, זה צריך לעבור בתהליך חקיקה?
יפעת שאשא ביטון: זה צריך לעבור בפנייה לביטוח?
יפעת שאשא ביטון: לי זאת נראית דרישה לגיטימית רק בשביל הנושא של שוויון פשוט.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על משהו שהוא נגזר מתוקף היותו חולה.
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה כיסויים ביטוחיים שאומרים רגע, אם אתה עושה הרבה ספורט אקסטרים וכאלה, אז אנחנו לא מבטחים לפה ואם יש לך בעיות גב אז אנחנו לא מבטחים לזה, אבל פה אנחנו מדברים על ביטוח תאונות שברור לנו שהן לא תוצאה ישירה של המחלה של הילד, אז אני לא מצליחה להבין בבסיס את האיפה ואיפה בין הילדים האלה.
יפעת שאשא ביטון: מה גם שאני מודה, אני נחשפתי לזה - - -
<חדווה קולפינצקי: זאת לא תוצאה ישירה?
יפעת שאשא ביטון: זו לא תוצאה ישירה של המחלה של הילד.
<קריאה: זה לא תמיד.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם - - -
<קריאה: אבל לפעמים זה כן תוצאה ישירה.
<קריאה: לפעמים, לא תמיד.
<חדווה קולפינצקי: זו התייחסות של בעל הפוליסה לנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה צריך לעבור?
יפעת שאשא ביטון: תהליך של חקיקה מחודשת או פנייה למי שאחראי?
<חדווה קולפינצקי: זו החלטה.
<חדווה קולפינצקי: צריך לקחת החלטה שכן מכסים ואז הפוליסה צריכה להתיישר להחלטה הזו.
יפעת שאשא ביטון: מי צריך לקבל את ההחלטה הזו?
<חדווה קולפינצקי: המחוקקים, הכנסת, בעל הפוליסה.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין אנחנו יכולים.
קארין אלהרר: זו הצעת חוק?
קארין אלהרר: זה מה שהיא שואלת.
<טל בן דוד: לדעתי חוק השוויון כבר קבע את זה בבירור.
קארין אלהרר: לא, הוא לא קבע את זה בבירור, זו הבעיה.
<חדווה קולפינצקי: אני חושבת שזה צריך להיות שינויים בפוליסה.
קארין אלהרר: חוק השוויון מדבר רק על מצבים שבהם המקרה הביטוחי הוא לא כתוצאה מהמוגבלות.
<חדווה קולפינצקי: אפשר גם לדון בזה, איך אפשר ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו נסכם שמשרד האוצר ואנחנו גם נכתוב את זה בהמלצות הוועדה.
יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אתם תומכים, מצד שני אני רוצה בבקשה את הסיוע שלך בבירור מה הערוץ שבו אנחנו יכולים להביא לשינוי.
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו צריכים להגיש חקיקה או האם אנחנו צריכים לפעול במסלול אחר.
יפעת שאשא ביטון: תעדכנו אותנו ואנחנו נבצע.
<חדווה קולפינצקי: אבל אני באמת חושבת שהשינוי צריך להיות בהידברות בין הנוגעים בדבר.
קארין אלהרר: איזו הידברות?
קארין אלהרר: בין מי למי?
<חדווה קולפינצקי: בין בעל הפוליסה לבין כל המשולש הזה, חברות הביטוח – בעל הפוליסה – ועד ההורים.
<חדווה קולפינצקי: כל מי שהכתיב את הפוליסה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך להכתיב את זה.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר, תראו, משרד החינוך הוא זה שרוכש את הפוליסות.
<קריאה: - - - הרשות.
קארין אלהרר: בסדר, זה הרשות החינוכית ברשות.
<תמי ברנע: היא המבצעת, היא גובה את התשלום.
<תמי ברנע: השלטון המקומי גובה את התשלום.
קארין אלהרר: בסדר, אז זה תחת משרד החינוך.
קארין אלהרר: כולנו מבינים וגם את בוודאי, שלחברות הביטוח אין שום אינטרס לנהל משא ומתן.
קארין אלהרר: אלה התנאים.
קארין אלהרר: מי שיכול – יכול.
קארין אלהרר: מי שלא – לא מתאים.
<חדווה קולפינצקי: אז זה בעל הפוליסה, הוא זה שאמון על טובת המבוטחים.
<חדווה קולפינצקי: אם הוא רואה שטובת המבוטחים - - -
יפעת שאשא ביטון: זה משרד החינוך לצורך העניין במקרה הזה.
קארין אלהרר: איפה משרד החינוך היום?
<תמי ברנע: משרד החינוך הודיעו שיגיעו ולא הגיעו.
<תמי ברנע: יש כאן מישהו משלכת סוכני הביטוח, הם נמצאים?
<תמי ברנע: הם הודיעו - - -
<קריאה: אני רק אגיד שמשרד החינוך בפקק.
<קריאה: הוא אמור להגיע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה וניתן לו.
<תמי ברנע: אוקיי, אז נציגים מלשכת סוכני הביטוח פה?
<תמי ברנע: גם לא.
<תמי ברנע: הודיעו שיגיעו ולא הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: תודה חדווה.
יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת שני דברים מדברייך, האחד זה שאתם בעצם תומכים בהחלטה.
יפעת שאשא ביטון: הדבר השני – ואנחנו נכתוב אותו גם בהמלצות – שאני מבקשת את הסיוע של האוצר בקביעת המסלול שנדרש על מנת להביא לשינוי שאנחנו מבקשים אותו ובהתאם לכך אנחנו נתקדם.
יפעת שאשא ביטון: הצבעתם כאן לציין בעצם את העניין של הקשר בין התאונה לבין מחלה כזו או אחרת של הילד, אז אני אשמח לקבל התייחסות.
<אפרת טיש: שמי אפרת טיש, אני מקדמת מדיניות ציבורית של האגודה לסוכרת נעורים.
<אפרת טיש: אני רוצה לציין שני דברים.
<אפרת טיש: אחד, הפוליסה – הרי יש מכרז לביטוח - - -
<אפרת טיש: וכן הם צריכים לעמוד בקריטריונים.
<אפרת טיש: זו צריכה להיות דרישה שמי שעושה, החברות שניגשות למכרז, כוללות בתוכו נקודות מסוימות וזה לדעתי אחד הדברים המהותיים בכלל בהגשה של המכרז, כי אחרת-.
<אפרת טיש: הרי פעם זה היה בכלל, היו זה-.
<אפרת טיש: זאת אומרת החברות זוכות במכרז.
<אפרת טיש: זה היה חלק מהקולקטיב וההוזלה של הביטוחים, אז אני חושבת שזה הצעד הכי משמעותי, לחייב את חברות הביטוח באמת בדברים שכוללים הביטוח.
<קריאה: ורק כחקיקה.
<אפרת טיש: אני רוצה לחזק באמת את מה שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה, שבאמת זה כל כך בעייתי שאין היום אחיות, אין סייעות מעל גיל 9.
<אפרת טיש: זאת אומרת המצב הוא כזה שבאמת משאירים את הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נושא לדיון אחר שאנחנו התחלנו אותו ואנחנו עוד נמשיך אותו ואני כן רוצה למקד את הנושא בעניין הביטוחי, כי מאד קל להתפזר.
יפעת שאשא ביטון: הוא דורש כל כך הרבה תיקונים ושינויים, כל הנושא של התמודדות עם ילדים עם מחלות כרוניות.
<אפרת טיש: אולי פעם אחת צריך להקיף את כל הנושא מהינקות ועד גיל 18.
יפעת שאשא ביטון: לא תצליחי בשעה וחצי, מסכימה איתי?
<אפרת טיש: בשעה וחצי לא.
יפעת שאשא ביטון: נציג משרד החינוך הגיע.
יפעת שאשא ביטון: אתה צריך כמה דקות לנשום, או שזה בסדר?
<מאיר ממן: לא, נשמתי הרבה בפקקים.
יפעת שאשא ביטון: עלתה פה הסוגיה של הקריטריונים שאתם בעצם מציבים במכרז כלפי חברות הביטוח ולמה הילדים שהם עם מחלות כרוניות בעצם נעדרות מהביטוחים האלה?
<מאיר ממן: א' משרד החינוך לא מציב קריטריונים.
יפעת שאשא ביטון: איך נעשה המכרז?
<מאיר ממן: חובה חוקית חלה על הרשויות המקומיות לבטח - - -
קארין אלהרר: מה התפקיד שלכם?
<מאיר ממן: סליחה?
קארין אלהרר: מה התפקיד שלכם בעניין?
<מאיר ממן: תפקידנו בעצם להביא לוועדת החינוך של הכנסת לאישור, גביית הפרמיה במסגרת תשלומי ההורים.
<מאיר ממן: זה הכל.
<מאיר ממן: אחרי שנקבע מה הוא הסכום - - -
קארין אלהרר: אתם לא נותנים הנחיות לשלטון המקומי?
<מאיר ממן: ממש לא.
יפעת שאשא ביטון: מי קובע איזה חברות ביטוח מבטחות את הילדים.
<מאיר ממן: יש מכרז.
יפעת שאשא ביטון: מי מוציא את המכרז הזה?
<קריאה: זה פקודת העיריות.
<קריאה: העיריות.
<מאיר ממן: השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי מוציא את המכרז?
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נפנה אל השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי, מי כאן?
<אופיר יהונתן: אני, אופיר יהונתן.
יפעת שאשא ביטון: אופיר, אז יכול לקום ולהגיד זה לא משרד החינוך עושה את המכרז, זה אנחנו עושים את המכרז.
<אופיר יהונתן: לא, אבל זו לא הייתה השאלה.
<אופיר יהונתן: עד עכשיו זו לא הייתה השאלה.
<אופיר יהונתן: הנה, ברגע שנשאל מי עושה את המכרז, אז הנה, אני קם ואומר.
<אופיר יהונתן: זה לא משרד החינוך.
קארין אלהרר: טוב, אז למה אתם - - -
<אופיר יהונתן: אני רק רוצה להקדים רגע ולומר, השנה נעשה פה מהלך היסטורי ממש, אתן הייתן שותפות לו בהקשר הזה שבעצם נקבע מנגנון שונה ושוויוני לכל תלמידי ישראל.
<אופיר יהונתן: חבר הכנסת מרגי, לדעתי גם אתן הייתן שותפות לזה.
<אופיר יהונתן: בעצם עבר חוק שהחל משנת הלימודים הנוכחית, כל התלמידים יבוטחו כקולקטיב אחד באותו מכרז, באותם תנאים ובאותה עלות.
<אופיר יהונתן: זאת אומרת עד היום היו תלמידים שונים ששילמו מחירים שונים.
קארין אלהרר: מה שיקל עליכם לקבוע תנאי מכרז שיווניים לכולם.
<אופיר יהונתן: לא רק זה מה שקובע החוק.
<אופיר יהונתן: החוק קובע עוד משהו.
<אופיר יהונתן: הוא אומר בעצם שהמכרז יבוצע בצורה של מכרז הפוך זה נקרא.
<אופיר יהונתן: זה מכרז שוועדת החינוך באה ואומרת, ועד היום בעצם התנהל מכרז ומה שהייתה התוצאה באו לוועדת החינוך וביקשו ממנה לאשר את זה ולגבות מההורים.
<אופיר יהונתן: עכשיו זה מכרז הפוך.
<אופיר יהונתן: ועדת החינוך השנה קבעה בעצם את המחיר – 49 שקלים, זה המחיר האחיד לכולם – והמכרז היה על תנאי הכיסוי.
<אופיר יהונתן: פה הרבה אנשים צריכים לטפוח לעצמם על השכם, גם אתם, גם משרד החינוך, גם ארגוני ההורים, שבטח תיכף גם לסמדר יהיה מה להגיד בנושא, כי זה מהלך היסטורי מדהים.
יפעת שאשא ביטון: איפה הילדים עם המחלות הכרוניות בתוך הסיפור ההיסטורי הזה?
<קריאה: מבוטחים.
<קריאה: הם לא מבוטחים.
<אופיר יהונתן: אני אתן לה להשיב.
<אופיר יהונתן: סמדר, את רוצה?
קארין אלהרר: לא, אתה.
קארין אלהרר: אתה.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני רוצה לשמוע תשובה מוסמכת.
יפעת שאשא ביטון: הילדים האלרגנים, הילדים עם סוכרת, ילדים עם מחלות כרוניות – מבוטחים היום?
<אופיר יהונתן: התשובה היא כן, הם מבוטחים.
קארין אלהרר: בוודאות?
<סמדר סגל: צריך לחדד את השאלה.
<אופיר יהונתן: אבל אני אתן באמת לסמדר לענות.
<אופיר יהונתן: השאלה היא קצת שונה.
קארין אלהרר: שנייה, לא, אני לא רוצה.
קארין אלהרר: לפני שנשמע את נציגת ההורים, שהיא כמובן חשובה לעניין, אתה הגורם האחראי מבחינתנו לעניין המכרז.
<אופיר יהונתן: לעניין המכרז, אנחנו מפרסמים את המכרז.
<אופיר יהונתן: אנחנו לא אלה שעל פי פרשנות - - -
קארין אלהרר: אני מבינה, שנייה.
<אופיר יהונתן: רגע, אבל על פי פרשנות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אין פה עניין של פרשנות, זה עניין של דרישה.
קארין אלהרר: תיתן לי לשאול את השאלה, יכול להיות שאנחנו נסכים.
קארין אלהרר: אני רק שואלת, היום יש איזה שהוא תנאי מגביל במכרז לעניין ילדים עם מחלות כרוניות?
<אופיר יהונתן: יש.
<אופיר יהונתן: אני שמעתי בזמן המאד קצר בין שהנושא עלה על הפרק עד שהוזמנו לפה, שמעתי לפחות שלוש פרשנויות שונות לפוליסה הנוכחית.
<אופיר יהונתן: אז לבוא ולהגיד לכם תשובה חד משמעית, אני לא יודע.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הסיפור - - -
<אופיר יהונתן: חברה, שנייה, אני מנסה לענות.
<אופיר יהונתן: יש פה פרשנויות שונות.
<אופיר יהונתן: אין לי תשובה חד משמעית – כן, לא.
<אופיר יהונתן: אני מבין שאתם מחפשים את הכן – לא.
יפעת שאשא ביטון: אני מחפשת לדעת שילדים עם מחלות כרוניות מבוטחים.
<אופיר יהונתן: אבל אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני אגיד לך למה, סליחה רגע.
יפעת שאשא ביטון: ככה אנחנו לא נוכל לשמוע אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק נופל לתפיסה ולחוסר אמון של הציבור אגב, לגבי כל העניין של הביטוחים, של אנחנו משלמים, מבטיחים לנו ככה וככה וכשיקרה משהו, תבואו לדבר ונתחיל להתווכח אם אתם מבוטחים או לא.
יפעת שאשא ביטון: אם הילדים במערכת החינוך וכל ההורים משלמים באופן גורף – זה הון כסף, זה לא וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מי שרוצה, זה כולם משלמים את זה במסגרת תשלומי הורים.
יפעת שאשא ביטון: 49 שקלים ויודעים שהילד מבוטח.
יפעת שאשא ביטון: אין פה מקום לפרשנות.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה שנשאלת: זה כל הילדים במערכת, ללא הבדל גיל, צבע עור ומחלה כרונית – כן או לא, או לא מבוטחים.
<אופיר יהונתן: אבל עניתי.
<אופיר יהונתן: התשובה היא - - -
<קריאה: הוא אמר כן.
<אופיר יהונתן: רגע, אמרתי.
<קריאה: אל תסבירו.
<קריאה: שהוא ידבר.
<אופיר יהונתן: חברה, בואו.
<קריאה: אם השלטון המקומי לא יודע, אנחנו ההורים לילדים נכים נדע?
<אופיר יהונתן: אתם שואלים שתי שאלות שונות, חברה.
<אופיר יהונתן: אני עונה בצורה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, השאלה היא אחת, יכול להיות שיש שתי תשובות.
<אופיר יהונתן: רגע, אנחנו לא נגדכם.
<אופיר יהונתן: אנחנו בעד שיהיה לילדים פתרון כלשהו, בכל סוגי הביטוח שאפשר.
<אופיר יהונתן: אנחנו איתכם.
<קריאה: אבל הילד שנפל ושבר את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה, איך הדיון התחיל להיות מנוהל מהצד הזה, עם כל הכבוד?
<אופיר יהונתן: אנחנו בסופו של דבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אופיר, אני רוצה - - -
<אופיר יהונתן: בסופו של דבר אנחנו הגוף המיישם, אנחנו לא הגוף הקובע לא מחיר, לא - - -
קארין אלהרר: אופיר, רגע, יש לי שאלה, תקשיב.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור על הילדים שלנו אין אחריות.
קארין אלהרר: בצורה הרשמית כולם מבוטחים, אני מבינה את זה, כי ההורים שלהם משלמים פרמיה.
קארין אלהרר: זה הגיוני.
קארין אלהרר: הם רשומים תחת.
קארין אלהרר: עכשיו, קורה חלילה המקרה הביטוחי.
קארין אלהרר: האם אומרים לילדים סורי, זה לא אני, או אומרים להם בואו בבקשה, הנה מה מגיע לכם.
<אופיר יהונתן: אני מבין שזאת השאלה ואני מבין שאתם רוצים תשובה.
קארין אלהרר: אז אני - - -
<אופיר יהונתן: רגע.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אני מבינה שהשלטון המקומי-.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רואה פה התפתלות.
<אופיר יהונתן: לא, זה לא קשור לשלטון המקומי.
<אופיר יהונתן: בסופו של דבר את שואלת שאלה שהיא נכונה לגבי כל מבוטח, לא רק לגבי אנשים עם מחלות.
קארין אלהרר: לא, היא לא נכונה לגבי כל מבוטח.
קארין אלהרר: לגבי הילד המבוטח, הבריא, ללא מוגבלות, לא הייתה שאלה.
<אופיר יהונתן: אבל גם לגבי הילד החולה אין שאלה שהוא מבוטח, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לחזור שאלה אחרת.
<אופיר יהונתן: רגע, שנייה, השאלה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אופיר, שנייה, אני מזהה את ההתפתלות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזור אחורה שנייה.
<אופיר יהונתן: אבל אני מנסה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מנסה, שנייה.
<אופיר יהונתן: אני אעזור לכן לשאול את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: אופיר, אל תעזור לי לשאול את השאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מה אני רוצה לשאול.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה עוד יותר מטריד אותי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באנו לדון על הכיסוי הביטוחי ומתחיל להטריד אותי משהו אחד ואני אגיד לך מה.
יפעת שאשא ביטון: פנינו למשרד החינוך לגבי מי אחראי על המכרז, מי אחראי על הביטוח, זה לא הם, זה השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה לשלטון המקומי, הוא אומר לי זה לא אני, אני רק מיישם.
יפעת שאשא ביטון: מי אחראי על הילדים שלנו מהבחינה הביטוחית בתוך מערכת החינוך, אם זה לא משרד החינוך וזה לא אתם?
<סמדר סגל: יש לי פתרון.
יפעת שאשא ביטון: מי, אתם?
יפעת שאשא ביטון: ההורים אחראים על הביטוח?
<סמדר סגל: לא, יש לי פתרון רגע.
יפעת שאשא ביטון: אז לא, אז לפני הפתרון אני רוצה להבין מי אחראי פה על הילדים שלנו מבחינה ביטוחית.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציג משרד החינוך.
<מאיר ממן: הרשויות המקומיות על פי חוק לימוד חובה, מחויבות לבטח את כל התלמידים הלומדים בתחום שיפוטה בביטוח תאונות אישיות.
<מאיר ממן: שימו לב - - -
קארין אלהרר: את זה הבנתי.
<מאיר ממן: רגע, לא, לא כל כך, כי המילה ביטוח תאונות אישיות, מפה אתם אולי מפספסים.
<מאיר ממן: לא ביטוח מחלות - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, ביטוח תאונות אישיות.
<מאיר ממן: אלא ביטוח תאונות אישיות.
<מאיר ממן: אוקיי.
<מאיר ממן: אז מפה, כל תלמידי ישראל מבוטחים בביטוח תאונות אישיות, כולל ילדים חולים במחלות כרוניות.
קארין אלהרר: אז אני אשאל אותך שאלה כדי לחדד.
קארין אלהרר: ילד עם אפילפסיה כרונית נופל, נחבט בראש.
קארין אלהרר: נפתח לו הראש, צריך לפנות אותו באמבולנס למיון.
קארין אלהרר: האם הביטוח מכסה אותו או לא מכסה אותו?
<קריאה: שום אמבולנס.
<מאיר ממן: לא, הוא לא מכסה גם ילד אחר.
קארין אלהרר: למה לא?
<קריאה: הוא לא מכסה גם ילד בריא.
<קריאה: צריך להסביר פה משהו.
<קריאה: מישהו חייב להבין משהו.
<קריאה: זה לא נכון מה שאתה אומר.
<קריאה: אנחנו מממנים את האמבולנס.
יפעת שאשא ביטון: אודליה, אני מיד אתן לך לדבר.
יפעת שאשא ביטון: תנו לי למצות רגע את העניין של האחריות של המדינה.
יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד להורים – ואנחנו כמובן נשמע אותם, כי זה חשוב ואנחנו גם מקיימים את הדיון כי אנחנו שמענו את הקולות בשטח – אבל אני רוצה קודם כל להבין מה האחריות שלנו כמדינה ומי האחראי במדינה על כל הסיפור של הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודת מוצא חשובה.
<מאיר ממן: אני חושב שאם תהיו קצת סבלניים תקבלו את כל התשובות.
יפעת שאשא ביטון: יש לי סבלנות, בבקשה.
קארין אלהרר: לי יש פחות, אני מודה.
<מאיר ממן: לא סתם הדגשתי את זה.
<מאיר ממן: החוק מחייב לבטח בביטוח תאונות אישיות.
<מאיר ממן: אמרנו שהרשויות המקומיות הן אלה שחייבות לבטח.
<מאיר ממן: בעצם גם אם הרשות המקומית לא ביטחה את התלמיד, לא עשתה לו שום ביטוח ותלמיד נפגע, הוא תובע את הרשות המקומית.
<מאיר ממן: יש לו ביטוח, אין לו ביטוח, זו בעיה שלו.
<מאיר ממן: עכשיו, כששואלים את השאלה מה הוא ביטוח תאונות אישיות, מפה זה מתחיל.
<מאיר ממן: מה זה ביטוח תאונות אישיות?
<מאיר ממן: יש את המילה תאונה ויש הגדרה לתאונה.
<מאיר ממן: מה היא תאונה?
<מאיר ממן: זה אירוע פיזי, גלוי לעין, בלתי צפוי, שבעקבותיו בעצם נגרם נזק פיזי.
קארין אלהרר: נו?
<מאיר ממן: בלתי צפוי, זה הדבר שבעצם - - -
<קריאה: לכל ילדי ישראל, תוסיף.
<מאיר ממן: לכל תלמידי ישראל.
<מאיר ממן: בלתי צפוי הוא בעצם הגדרה של תאונה.
<מאיר ממן: הרי תאונה אם היא צפויה, אז היא לא תאונה.
<מאיר ממן: ההגדרה של בלתי צפוי בעצם מחריגה את מי שהיה צפוי שייפגע.