GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים, גם אלה שחוזרים בשאלה, גם מאוימים מאלה שהם חזרו אליהם בשאלה, ולא שאני מעודדת או חלילה, הם מאוימים עדיין מהקהילה.
יפעת שאשא ביטון: לכם, מה שלי אין, אגב, קטונתי, אבל בהרבה מאוד רמות, לכם יש את הכוח לעמוד כמו שעשו אותם אורתודוקסים - - -
<דורון אגסי: למה?
<דורון אגסי: מאיפה קיבלנו את הכוח הזה?
<דורון אגסי: מאיפה יש לנו את הכוח הזה?
יפעת שאשא ביטון: בארצות הברית ואמרו 'קהילה יקרה, אנחנו מעודדים אתכם ללכת ולקבל מענה', אם זה במרכז מענה ואם זה ברשויות הרווחה ואם זה ברשויות החוק והתפקיד שלנו - - -
<דורון אגסי: בין ההצהרה לשטח לוקח זמן.
יפעת שאשא ביטון: והתפקיד שלנו הוא לתת את הכלים שבקהילות האלה יהיו עובדים סוציאליים ואנשים שמסוגלים לטפל ומתוך הקהילה.
<אסתי וייס: אבל זה קורה.
<אריה לוי: יש, הם ישנם.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני אומרת - - -
<אסתי וייס: זה שיח מוטעה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, זו האחריות שלנו כי גם לנו יש אחריות, לצורך העניין, אבל האחריות שלכם היא לעודד את האנשים ללכת ולעשות את זה ואתם לא שם.
יפעת שאשא ביטון: הם כן, הרבה יותר מכם, עוד יש הרבה מה לעשות, אתם לא שם.
<דורון אגסי: אני לא יודע מה זה אתם ומה זה הם, אנחנו נותנים מענה ארצי.
<דורון אגסי: לכל קהילה יש את הקצב שלה, אין מה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: לא, יש לה את הרב שלה.
<דורון אגסי: והרב שלה מכיר את הקצב של הקהילה הכי נכון וצריך לתת להם יד.
<דורון אגסי: מה שעשינו בעשר השנים האחרונות, עשר שנים - - -
יפעת שאשא ביטון: הרב אגסי, לא תשכנע אותי, הרב מכתיב את ה - - -
<דורון אגסי: אם את מראש הגדרת שאני לא אשכנע אותך אין דו שיח.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, כי אתה במקום של, איך אמרת?
יפעת שאשא ביטון: 'אין מה לעשות', ואני אומרת לך, פעם אחת, יש מה לעשות - - -
<דורון אגסי: חס ושלום, אם הייתי אומר 'אין מה לעשות' לא הייתי איפה שאני נמצא.
יפעת שאשא ביטון: אני מעריכה את הרב שלך יותר ממה שאתה מעריך אותו, כי אני אומרת לך, הרב שלך מכתיב את הקצב, והרב שלך, כמו שהם, הם מסוגלים להגיד, כשבאים ומתייעצים איתם, מה לעשות ואנשים בעיוור הולכים אחריהם וזה בסדר, זו האמונה שלהם, יש בידיים שלכם הכוח לשנות את המציאות.
יפעת שאשא ביטון: אם זה לוקח הרבה זמן, תתחילו עכשיו.
<דורון אגסי: התחלנו לפני עשר שנים.
יפעת שאשא ביטון: כדי שלא נשב פה עוד חמש שנים ונגיד - - -
<דורון אגסי: לא, אני התחלתי לפני עשר שנים, עבירות מין זה שלב אחד.
<דורון אגסי: את יודעת מתי חוקק חוק הגנה על הציבור בפני עבירות מין, לפני חמש-שש שנים.
<דורון אגסי: מדינת ישראל היום בת 68, איך 60 ומשהו שנים מדינת ישראל השאירה את החוק הזה לסוף?
<דורון אגסי: 60 ומשהו שנים - - -
יפעת שאשא ביטון: פשע, מסכימה איתך.
<דורון אגסי: איך זה קרה?
<דורון אגסי: עזבי פשע.
יפעת שאשא ביטון: תכתבו בפרוטוקול, פשע מצד המדינה, מה אתם עושים עם זה עכשיו?
<דורון אגסי: לא, למה זה קרה?
<דורון אגסי: אני לא מאשים, למה זה קרה?
<דורון אגסי: כי זה תהליך חברתי.
<דורון אגסי: אנחנו כחברה לא רצינו לדעת שיש פה פדופילים.
יפעת שאשא ביטון: כנסו לתהליך הזה, זה מה שאני מבקשת.
יפעת שאשא ביטון: תזדרזו.
<דורון אגסי: לא, אבל 60 שנה, החברה הישראלית.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא רוצה לחכות עוד 60 שנה.
<דורון אגסי: אני גם לא, אבל יש קצב שאם אנחנו נעשה אותו יותר מהר, אנחנו נשבור את כל האמון.
<דורון אגסי: פשוט נקבל נאדה.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא התחלנו אותו.
<אסתי וייס: אני רוצה להוסיף עוד נקודה.
<אסתי וייס: אני חושבת, דורון ואני מכירים הרבה שנים אחורה, עם הרבה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם, אנחנו נפגשנו הרבה פעמים, בגלל זה אני מרשה לעצמי להתווכח איתו ככה בצורה פתוחה.
<אסתי וייס: כן, אנחנו יודעים, הוא איש מעשה, אני חושבת שצריך לקחת בחשבון שהשנים האחרונות נתנו בוסט מאוד רציני, כל הנושא של התקשורת, כבר אי אפשר לטאטא דברים, הדברים נמצאים בחוץ, גם מה שקורה בתוך הקהילות שסוגרים ומטאטאים, שנים זה התנהל ככה וזה לא היה שיח.
<אסתי וייס: היום השיח פורץ הרבה יותר מהר וזה החלק המשמעותי, אני רואה את זה כמשהו חיובי, שמייצר פה את המוטיבציה לשינוי ואני חושבת שגם כשאת אומרת, 'הרב שלך, הרב שלך', הרי כל קהילה, גם בבית שמש, גם בבני ברק, גם קרית ספר, גם - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, בגלל זה אמרתי 'הרב שלך', כדי להבהיר שלכל אחד יש את הרב שלו ואם כל הרבנים יתגייסו - - -
<אסתי וייס: אבל בתוך הרבנים האלה יש היררכיה, שלא נטעה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם.
<אסתי וייס: הכול ברור, אבל מה שאנחנו עושים היום, גם בקרית ספר וגם פה בבית שמש וגם בבני ברק, מתחילים לייצר שיח שהוא שיח חדש.
<אסתי וייס: אם פה, אתם יכולים לראות, לקחו את כל מנהלי המוסדות - - -
יפעת שאשא ביטון: קראתי, אני אוהבת מאוד את מה שיש פה.
יפעת שאשא ביטון: לא מכבס מילים.
<אסתי וייס: אותו דבר קורה סמינר כזה בבני ברק, בקרית ספר, בתוך ועדה של פגיעות מיניות יושב נציג של הרב, קבוע, כי מכבדים את השיח, ככה אתה מונע בדיוק את ההשתקה.
<אסתי וייס: אין יותר השתקה.
<אסתי וייס: בשירות הפסיכולוגי יושבים העמותות שמטפלות, יושבים שם הרווחה, נציגי משרד החינוך ונציג הרבנים.
<אסתי וייס: זו ועדה שזה המודל שצריך להיות כדי ל - - -
יפעת שאשא ביטון: אז זה מה שאני אומרת, אסתי, ואני מחברת אותך לרב אגסי, איך מרחיבים את המודל הזה כדי שזה ייכנס לעוד קהילות?
<אסתי וייס: אני חושבת שצריך לזה גם תקציבים, כל הנושא של המניעה הוא נושא שלא מתוקצב.
<אסתי וייס: הנושא של הטיפול מתוקצב, הנושא של המניעה לא מתוקצב, זה יושב הרבה על גופים כאלה שבאים ואומרים, אם אנחנו השנה העברנו פה קבוצה לאימהות שבאו ללמוד איך לעשות שיח של מיניות בריאה בתוך המשפחה, שזה פריצת דרך מדהימה, מדהימה, הן הולכות לרב להגיד 'אבל אמרו לי ככה, זה לא בסדר', אז היא חוזרת חזרה לקבוצה והמטפלת מתמודדת עם זה, זה לא אנחנו אומרים וזהו.
<אסתי וייס: אנחנו לא מחייבים אותם לשפה, אלא זה שיח וכשהרב מוכן לשמוע את השיח והוא שומע, 'רגע, אתה יודע, אז קיבלנו את התפיסה שלך', אז הוא מתחיל לקבל אמון במסגרת.
<אסתי וייס: ואותו דבר זה קורה בעוד ערים ובעוד ערים.
<אסתי וייס: וגם הרב אגסי, שהוא באמת נלחם בנושא הזה של חובת דיווח וכו', הוא יודע שקורים גם הרבה מאוד דברים שמייצרים את השיח.
<אסתי וייס: לדעתי הנושא הזה של ההשתקה וחובת הדיווח, הוא גם נושא של המשטרה וגם היעילות של הדברים, לא רק - - - בית משפט, אלא בסופו של דבר מה העונש שהם מקבלים בסופה של הדרך, כי אם זו דלת מסתובבת אז זו גם בעיה של הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, מסכימה.
<אסתי וייס: אני רואה שאת מאוד בתוך המקום הזה.
<אסתי וייס: אבל גם השיח הפנימי וזה שיח שהוא צריך להיות על מיניות שהיא מיניות פוגענית ונפגעת וגם על מיניות בריאה וצריך להבין שכל המילה מיניות בחברה החרדית ובחברה הדתית זה מהפכה.
יפעת שאשא ביטון: זו שפה חדשה, נכון.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני שאלתי בחצי משפט את ראש העיר, בבתי הספר יש שיח, יש תכניות מוסדרות לדבר הזה?
<אריה לוי: בחדר הזה ישבו 30 מנהלים ו-25 מנהלות - - -
<אסתי וייס: אנחנו מובילים את הדבר הזה.
<קריאה: עם מנהלים, אבל לא עם תלמידים.
<אריה לוי: רגע, אנחנו נגיע אליהם, נגיע למורים ונגיע לתלמידים.
<אסתי וייס: אנחנו בונים תכניות כאלה, אנחנו בונים תכניות, סליחה שאני - - - אבל גם משרד החינוך, יש לכל היועצות מערכים, אבל בהרבה תלמודי תורה, דרך המרכזים האלה, גם בבית שמש, גם בקרית ספר, אנחנו מפתחים תכניות איך להיכנס באמת לתוך המוסדות האלה, גם ברמה של מוגנות, בשיתוף פעולה עם התכניות המאוד משמעותיות של הייעוץ החינוכי, אבל גם באמת בהתאמה מאוד קרובה לתוך המקום הזה של החברה החרדית.
<אסתי וייס: ולא לשכוח שמול החלק של הפגיעה והנפגעות, החלק של מיניות בריאה ובכלל להנגיש את זה שיש מיניות, זה דבר שהוא מאוד משמעותי כי זה ייצור את המניעה.
<אסתי וייס: זאת אומרת כשבכלל לא מכירים את המושגים האלה אז גם לא יודעים לאתר אותם.
יפעת שאשא ביטון: לפני משרד החינוך, לפני שאנחנו עוברים לשלב הזה, התייחסות, בבקשה, וגם את רצית להתייחס.
<ציפי קוסקס: שמי ציפי קוסקס, אני קצינת נפגעי עבירה במחוז ירושלים מספר שנים.
<ציפי קוסקס: בתפקידי הקודם הייתי - - - במחוז ירושלים.
<ציפי קוסקס: מה שאני רוצה להגיד על בית שמש, בית שמש מחולקת לשתי תחנות, תחנת בית שמש, שזה העיר עצמה, תחנת מטה יהודה זה כל המושבים.
<ציפי קוסקס: שמעתי את כבודו, לגבי אופן - - - אני מאוד רגילה לביקורת על המשטרה, אבל אני רוצה באמת לגעת נקודתית איך המשטרה, חל בה שיפור עצום בהיבט של הטיפול בעבירות מין בכלל ובמיוחד במגזר החרדי.
<ציפי קוסקס: אופן הטיפול זה לא רק עובדי - - - הרווחה ואנחנו זה פשוט קשר מעולה, גם בטיפול בקורבנות, ואצלנו יש יותר פתיחות בירושלים, בדברים האלה.
<ציפי קוסקס: אפרופו, אני פעם ראשונה פה, אני לא מכירה את המקום, מחוז ירושלים שלא מכיר זה לא טוב, כי העבודה צריכה להיות איתנו גם, כי השליטה שלנו היא מקצועית בכל מחוז ירושלים, כולל בית שמש, שהיא עיר בפני עצמה.
<ציפי קוסקס: גם גייסנו חוקרות וחוקרים חרדים לטפל במגזר החרדי, שזה מאוד עוזר.
<ציפי קוסקס: יש לנו עכשיו שני תיקים, דיברנו עליו, הוא יושב על מה שהוא עשה לאחייניות שלו, בעקבות התיק הזה מגיעים תיקים נוספים על מה שקורה בקהילה החרדית והן מגיעות לבד, בלי רבנים, בלי שום דבר, והקשר עם המשפחה מעולה ואין הזנחה של הקורבן.
<ציפי קוסקס: צריכים להבין שהקורבן לא מוזנח אצלנו, הקורבן מקבל רווחה, הקורבן מקבל מרכז סיוע קורבנות אונס, הוא מקבל טיפול סביבתי בתמיכה של הרווחה, שבאמת אני מרגישה שהשירות שלנו הוא טוב.
<ציפי קוסקס: נכון שיש תקלות פה ושם, לא הכול מושלם, יש הרבה תיקים, יש הרבה עבודה, אבל אני שמחה מאוד שבאמת בשנים האחרונות חדרנו למגזר החרדי.
<ציפי קוסקס: לי יש קשר עם רבנים, ישיר.
<ציפי קוסקס: אם אני צריכה משהו, אם אני צריכה עזרה מהם, עזרה בתיק, עזרה בכן להביא אנשים.
<ציפי קוסקס: פה בבית שמש גם היה לי תיק שהוצאתי 10 ילדים מבית שהם - - -, עם כל העובדות סוציאליות, לפני שנה וחצי, 10 ילדים הוצאתי מבית של - - - על התעללות בהם על ידי ההורים.
<ציפי קוסקס: אז כן יש שיח.
<ציפי קוסקס: עם - - - היה לי שיח מצוין, הם פנו אלינו.
<ציפי קוסקס: אתם מבינים?
<ציפי קוסקס: אני חושבת ששיתוף הפעולה שלנו עם הגופים האלה, במיוחד עם הרווחה, שאני מאוד מרוצה מהם, אני חושבת שהם עושים עבודת קודש, שזו ממש כתף תומכת למשטר.
<ציפי קוסקס: אנחנו בסך הכול גוף שמביא אנשים למשפט, זה הולך מצוין.
<ציפי קוסקס: אולי יש פה משהו שלא מרוצים או משהו, אבל אנחנו משתפרים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, יש תהליכים שצריכים איזה שהוא גוף, לפעמים תיקים שככה איכשהו נמרחים, נסגרים, לא מטופלים, אנחנו - - -
<ציפי קוסקס: לגבי התיק ש - - - רוב התיקים שמגיעים, אני יכולה כתיק חקירות לסיים את התיק ולהעביר אותו הלאה, לפרקליטות או לתביעות, על זה אני לא יכולה לשבת.
<ציפי קוסקס: הסיפור של הילדה, כמו שהוא סיפר, מאוד היה מעניין אותי לדעת איך, כי במקרים חריגים כשהאירוע קרה, באותו רגע חוקר הילדים יוצא מהבית, נקודה.
<ציפי קוסקס: אין דבר כזה, לא קיים.
<ציפי קוסקס: חוקר ילדים יוצא מהבית ושוטר מגיע - - -
<שמואל אדלסון: אמור להיות.
<ציפי קוסקס: סליחה, שוטר מגיע לבית ולוקח את הבעל ומאריך לו מעצר.
<ציפי קוסקס: חוקר ילדים מגיע לבתי חולים, אם צריך, בפגיעות מיניות, מגיע לבית ספר, למרכזי הגנה.
<ציפי קוסקס: חבר'ה, מרכז ההגנה, הרי אתם משתמשים בו.
<שמואל אדלסון: מרכז ההגנה מגיע אצלנו.
<ציפי קוסקס: הנה, עוד יותר טוב.
<אריה לוי: מרכז הגנה - - - כן, אבל יש גם תורים ויש גם - - -
<ציפי קוסקס: מה שכן, זה דבר מאוד קשה, יש חוסר בחוקרי ילדים.
יפעת שאשא ביטון: לא, סליחה, היה חוסר אקוטי בחוקרי ילדים, היום כל התקנים מאוישים, יותר - - -
<ציפי קוסקס: עדיין.
יפעת שאשא ביטון: אין תורים, אני דיברתי עם מי שאחראים על כל הנושא של חקירות ילדים, אני אומרת לכם כאן, וזה לפרוטוקול, אם יש לכם מקרה שאתם פונים ולא הגיע אליכם חוקר ילדים תוך 24 שעות תרימו אליי טלפון, אישית, אליי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אישית, אני לא צוחקת, אני אומרת לכם ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: אני קיימתי ישיבה לפני שבועיים, אצלי במשרד, שאלתי ברחל בתך הקטנה, יש תורים, אמרו חד משמעית לא, ברגע שמקבלים, לפעמים אפשר להגיע לילדה, לראות שיש סיטואציה קצת מורכבת ולהחליט, מתוך החלטה מקצועית, שחוקרים אותה רק בעוד יום-יומיים.
<ציפי קוסקס: את מדברת על מקרים חמורים שקרו בזה הרגע?
<ציפי קוסקס: הם מגיעים מיידית.
<ציפי קוסקס: על זה אין לי בעיה, אבל אני מדברת על מקרים שבאים להגיש תלונה, התעללות, אלימות, לא משנה, כל דבר, לפעמים מחכים חודש-חודשיים לחקירת הילדה.
<ציפי קוסקס: ברגילים, אני מדברת.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, קחי את הטלפון שלי אישית, את מוזמנת לפנות אליי אם את רואה שאת הגשת בקשה לחוקר ילדים ולא קיבלת מענה.
<ציפי קוסקס: תודה.
<אריה לוי: אני רוצה להתייחס לנושא המהבהב שעולה דרך התקשורת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך, תזכור את זה, רק כי עצרתי אותך כל כך הרבה, אז לא נעים לי.
<איזבל סרי לוי: אני מפקחת ארצית במשרד הרווחה, בשירות ילד ונוער, ואחראית על מרכזי הטיפול שהוקמו בתוקף החלטות ממשלה להעניק טיפול חינם לילדים שנפגעו מינית.
<איזבל סרי לוי: למעשה, טיפה שיעור היסטוריה לכל אלה שיושבים פה, אחרי שחוקקו את חובת הדיווח העובדים הסוציאליים בחוק הנוער קיבלו הרבה מאוד פניות, זאת הייתה מטרת החוק, אריה לוי אמר את זה בצורה נכונה, דווחו הרבה מאוד מקרים, נשארנו עם הרבה מאוד משפחות במשברים מאוד מאוד קשים וילדים שלא היה להם מענה טיפולי ומתוקף זה התחילה חשיבה על מתן המענים הטיפוליים, גם לסוגי ההתעללויות השונות, אבל בייחוד הנושא של הפגיעות המיניות תפס מקום מאוד מרכזי.
<איזבל סרי לוי: הוקמה ועדה בין משרדית שאני חושבת שכל המשרדים שיושבים פה היו חלק מאותה ועדה בזמנו והוחלט להקים מענה ייחודי לילדים שנפגעו מינית, ראשית זה מתוך ההכרה שזה סוג הפגיעה שאנחנו יודעים שהטיפול בה, אם לא עושים את הטיפול בזמן ולא עושים את זה בצורה מקצועית ולא מאפשרים לילד במהלך הילדות שלו לקבל את כל המענים אנחנו רואים הרבה מאוד מבוגרים, בכל המערכות שלנו, מבתי סוהר ועד לשירותי רווחה, רואים הרבה מאוד אנשים שסוחבים איתם סיפור קשה של פגיעה מינית בילדות שבעצם הפגיעה הזו צבעה את כל החיים הבוגרים שלהם אחר כך, גם את חיי הילדות, בוודאי, אבל הפגיעה הזאת מלווה את האנשים עד סוף ימיהם למעשה, אם זה לא מטופל.
יפעת שאשא ביטון: זה בעצם לרצוח בן אדם ולהשאיר אותו בחיים.
<איזבל סרי לוי: אז אני בעצם שמה את הזרקור על למה הוחלט בזמנו, לא על חשבון ילדים אחרים, אבל בתוספת של תקציב לתת לכל ילד את הזכות לקבל טיפול ללא עלות מטעם המדינה אם הוא נפגע מינית.
<איזבל סרי לוי: ישבתי לפני שנה וחצי עם ידידות טורונטו.
<איזבל סרי לוי: ידידות טורונטו היא עמותה שהיא מוכרת, אני חושבת שגם ליושבים פה, הם במשך שנים עזרו במימון טיפולים למשפחות שילד נפגע מינית והם התקשו לממן, היה לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: להוסיף על השירות שהמדינה מממנת?
<איזבל סרי לוי: הייתה לנו ישיבה חגיגית, אני הודעתי להם שהמדינה היום מממנת טיפול חינם לכל ילד שנפגע מינית, מבחינתי הם צריכים ללכת לתורמים שלהם, לחפש מענה אחר.
<איזבל סרי לוי: אני מסכימה מאוד עם האמירה סביב השולחן פה, כל הנושא של המניעה, הפעילות המאוד מאוד מבורכת של האנשים האלה בתוך בתי ספר, חינוך להורים, חינוך למבוגרים, יצירת שפה, איך אני כאמא חרדית, שאני אמא לא פחות טובה ולא פחות דואגת מכל אמא אחרת, אני לא מקבלת את זה, אבל אני לומדת את הסיכונים, אני לומדת את - - -
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר רע.
<איזבל סרי לוי: לא, אני לפעמים רואה את הילדים הקטנטנים חוצים את הכביש ללא ליווי ואני אומרת 'מי האמא' וזה וזה, אני אומרת שאני בטוחה בתוך נפשם כל הורה הוא הורה הוא הורה, הוא אוהב את הילדים שלו מעומק לבו, אבל אני פה מדברת על שפה.
<איזבל סרי לוי: אתם נתתם דוגמה של קבוצת אימהות, איך לדבר עם הילדים שלנו, על איזה סכנות אנחנו צריכים לדבר.
<איזבל סרי לוי: אנחנו מלמדים את הילדים הרי לכבד את המבוגר, פתאום אנחנו צריכים ללמד אותם אולי לחשוד בחלק מהמבוגרים, או בכל מבוגר.
<איזבל סרי לוי: זו שפה שאני רואה יותר ויותר פעולות מבורכות, הכול בעזרת תרומות וכסף לא ציבורי.
<איזבל סרי לוי: יש היום חוסר מאוד מאוד גדול.
<איזבל סרי לוי: הנושא של הטיפול היום ממומן, אני אשמח להרחיב את המענה שאנחנו נותנים בבית שמש, עם הדיבור הראשוני שהיה לך לפני שנתיים, מאז עברו הרבה מים מתחת לגשר, יש לנו ילדים מטופלים בבית שמש, ממשפחות חרדיות וממשפחות לא חרדיות ואם צריך להרחיב את המענים - - -
<אריה לוי: אני מאוד מאוד אשמח.
<איזבל סרי לוי: אבל הנושא של המניעה ופעילויות ההסברה ויצירת שפה היום לא ממומן.
<אריה לוי: אלמלא מכון חרוב שהשתתף איתנו בתכניות מניעה שנעשו במכון - - -
<איזבל סרי לוי: הטיפול בפוגעים כן ממומן היום במחוזות, יש לנו תקציב ראשוני לטיפול בילדים פוגעים, שהם לא מטופלים בשירות המבחן, אני מדברת על ילדים שלא הובאו בפלילים, יש לנו תקציב.
<איזבל סרי לוי: אם יש לכם אנשים שמומחים בטיפול בפוגעים והם עומדים בקריטריונים שנקבעו - - -
יפעת שאשא ביטון: אגב, הם לא הובאו בפלילים בגלל הגיל?
<איזבל סרי לוי: אתם יכולים להיות בקשר עם הרווחה, אליחי יודע על התקציב הזה.
יפעת שאשא ביטון: הם לא עברו בפלילים כי?
<איזבל סרי לוי: אנחנו מדברים על ילדים, או מתחת לגיל האחריות הפלילית או ילדים במקרים מיוחדים, לפעמים פגיעות בין אחים - - -
יפעת שאשא ביטון: שהרווחה החליטה - - -
<איזבל סרי לוי: לא, הרווחה לא מחליטה.
<איזבל סרי לוי: יש חובת דיווח וועדת פטור מדיווח.
<ציפי קוסקס: אנחנו יושבים בוועדות פטור ונותנים להם טיפולים.
<איזבל סרי לוי: אם ועדת פטור אישרה, אחרי הערכת סיכון וכמובן רואים איפה ההורים נמצאים, אם ההורים מצדדים בצד הפוגע ומזניחים את הילד הנפגע אז לא יהיה פטור.
<איזבל סרי לוי: אנחנו מדברים על המנגנון של ועדת הפטור, שגם בזה צריך לעשות תיקונים.
<איזבל סרי לוי: יש תקציב לטיפול בילדים שפוגעים מינית, צעירים שכמובן המצווה שלנו זה לטפל בהם בגיל צעיר על מנת שלא יהפכו לילדים שיחזרו וימשיכו באורח חיים לא בריא.
<איזבל סרי לוי: אז הפניות האלה, גם דרך שירותי הרווחה, אם יש לכם אפשרות לתווך ולעזור ולקרב בין שירותי רווחה, אני שמחה שאליחי יצטרף, תבורכו.
<איזבל סרי לוי: אני חושבת שלנהל היום שירותי רווחה בעיר כמו בית שמש זה מורכב מאוד.
<איזבל סרי לוי: יש פה אוכלוסיות, אמרת קודם, אמרת על האוכלוסיות הדתיות, אנחנו מדברים גם על אוכלוסיות רבות שהן לא דתיות וכולם חיים ביחד בתוך אותו יישוב.
<איזבל סרי לוי: אני אישית מכירה יותר את האוכלוסייה האתיופית פה שקשה מאוד לשירותי רווחה לתת מענים לכולם, אנחנו מאוד מאוד מנסים.
<איזבל סרי לוי: אני אחראית ארצית, אני יכולה להגיד שיש לנו ילדים חרדיים שמטופלים בכל אחד מהמרכזים, יש לנו היום 13 מרכזים ברחבי הארץ, יש ילדים חרדיים מטופלים בכל אחד מהמרכזים.
<איזבל סרי לוי: לא תמיד ההורה רוצה מטפל חרדי.
<איזבל סרי לוי: יש אמא שאמרה 'אני לא רוצה מטפל עם חולצה לבנה ומכנסיים שחורים, כי הוא זה שפגע בבן שלי'.
<איזבל סרי לוי: בקרית מלאכי יש לנו ילדים חרדיים שמטופלים אצל מטפלות נשות מקצוע, הם אפילו לא דורשים דמות גברית.
<איזבל סרי לוי: אותו דבר עד לחצור הגלילית.
<איזבל סרי לוי: היום כל יישוב שיש בו משפחות חרדיות, מבחינתי הדרישה שלי מהמרכזים היא להעניק טיפול.
<איזבל סרי לוי: יש מטפלים טובים, יש עבודה.
<אסתי וייס: רק צריך לזכור שהחרדים זה לא אותו דבר.
יפעת שאשא ביטון: כן, הרבה זרמים, אנחנו יודעים ומכירים.
<איזבל סרי לוי: אז ההתמודדות היא באמת כנראה עם יישוב יישוב.
<אסתי וייס: ויש גם פגיעות בעולם ה - - -
יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה על הסקירה וגם על פתיחת הדלת, אני חושבת שזה מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאת אומרת וגם כל מה ששמענו כאן בהחלט נותן תקווה, זאת אומרת אני רואה פה איזה שהיא נקודה של אור, זה משהו אחר ממה שאנחנו רגילים לחשוב, לפגוש, ויחד עם זאת זה מקומם או ככה מאוד מאוד מציק שזה לא מתרגם את עצמו למקומות נוספים, וזו השאלה שנמצאת כאן במרכז - - -
<איזבל סרי לוי: - - - לפתח שירותים מקבילים, המדינה קבעה שצריך לעבור מכרז.
יפעת שאשא ביטון: כן, במרכז החדר, איך אנחנו לוקחים ומנסים לתרגם את זה, בשיתוף עם הרשויות, אני כן חושבת שהכוח שלכם ביחד הוא הרבה יותר גדול מאשר הכוח של כל אחד מכם בנפרד, אבל זה אומר שאפשר לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד החינוך ואחר כך אתה.
<יהודית כהן: יהודית כהן, אני נציגת המחוז החרדי בשפ"י.
<יהודית כהן: את שאלת לגבי תכניות מוגנות.
<יהודית כהן: פה בבית שמש אנחנו קיימנו בשיתוף פעולה עם השירות הפסיכולוגי תכנית לכל בתי הספר היסודיים, במשותף בנינו תכנית מוגנות.
<יהודית כהן: עשינו חשיפה והכשרת הלבבות למנהלות, מפגש ראשון, אחרי זה אנחנו עשינו מפגש לאלה שהעבירו את זה, שזה היועצות והפסיכולוגיות, שם הדגמנו תוך תפיסה שבעצם המחנכת, גם המחנכים, זה היה גם לגברים, מתוך תפיסה שהמחנכת היא האדם הכי קרוב לילדה, היא זאת שאמורה להעביר את זה לבנות, הדגמנו להם איך לעשות את זה והוצאנו חוברת שאנחנו בשפ"י, יחד עם המדריכה החרדית שלי, בנינו את התכנית.
<יהודית כהן: אנחנו בדקנו, עשינו מעקב, אנחנו אחרי זה בתהליך של הפקת לקחים וגם ממשיכים להעלות בשכבות הגיל בעניין הזה.
<יהודית כהן: זה בית שמש.
<יהודית כהן: אני רוצה לציין שעשינו את זה לבתי הספר החרדיים - - -
יפעת שאשא ביטון: את אומרת בנות, מדריכה חרדית, מה עם בנים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שבחברה החרדית הרבה פעמים בנים יותר נפגעים מאשר הבנות.
<יהודית כהן: אנחנו פשוט עבדנו בנפרד, אנחנו זימנו את כל המנהלות למפגש אחד, שעתיים אחרי זה, זה היה בשפ"ח, בשיתוף עם מנהלת השפ"ח והפסיכולוגים שלה, היה גם - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה מועבר בבתי ספר לבנים ובנות.
<יהודית כהן: כן.
<יהודית כהן: לגבי הבנים אני לא יודעת להגיד לך בדיוק את אחוז ההשתתפות, אבל הייתה נוכחות מאוד יפה במפגש הזה.
<יהודית כהן: אני את מענה, קצת שמעתי דרך היועצות, אני אשמח מאוד לשיתוף פעולה איתכם גם כן.
<יהודית כהן: באמת יש לנו מקומות שאנחנו גם יושבים בוועדה העירונית, שהיא דיברה עליה, בקרית ספר, אנחנו מתחילים עכשיו לעשות תכנית משותפת לתיכונים דווקא.
<יהודית כהן: אנחנו כרגע, זה גם תהליך התפתחותי, שהגענו למקום הזה שאנחנו יכולים להעביר תכניות מוגנות בבתי ספר.
<יהודית כהן: הן ממש נבנו, זה לא משהו שהותאם, זה נבנה לאוכלוסייה החרדית.
<רוברט אפשטיין: שלום, אני ראש תחום פסיכולוגים בשב"ס.
<רוברט אפשטיין: אנחנו מטפלים בעיקר בעברייני מין, שפוטים, יש לנו שלוש מחלקות טיפוליות, במחלקה אחת, בה אני עובד, אנחנו מטפלים גם בעיקר באסירים מהמגזר החרדי וזה גם נוצר, משתתף פה דורון, בשיתוף פעולה ודיונים במשך השנים על איזה תכנים יהיו מקובלים על האוכלוסייה, הרבה דיונים עם רבנים ובסוף הגענו להישגים טובים.
<רוברט אפשטיין: יש פשוט נתון אחד שמזעזע פה, שאני קורא פה בעמוד 1, שטיפלתם בשנה שעברה ב-182 מטופלים.
<רוברט אפשטיין: אני פשוט מצטט, אם אנחנו ניקח בחשבון שיש בדרך כלל תת דיווח של האנשים שנפגעים מינית, גם בקרב חרדים וגם לא, זה משהו כמו 600 מקרים בשנה בעיר אחת, זה כמו שתיקח בית ספר אחד, תפגע בכל ילד כל שנה.
<רוברט אפשטיין: זה נתון - - -
<אריה לוי: אני חייב להתייחס לזה.
<אריה לוי: זו שאלה מאוד מהותית ואני שמח שהעלית אותה, כי אולי לא הדגשתי את זה מספיק.
<אריה לוי: אלינו מגיעים כל קשת הקשיים הרגשיים כשזה בעיקר חששות לפגיעה מינית, אבל רוב הפגיעות המיניות שמגיעות אלינו זה בנושאים האפורים שבין ילדים.
<אריה לוי: מעטים מאוד המקרים שהגיעו שילד נפגע על ידי מבוגר, מקרים כאלה בדרך כלל עוברים ישר לרשויות הרלוונטיות ואחרי זה אולי, בהסכמת הגורמים הנדרשים הם מגיעים אלינו לטיפול.
<אריה לוי: רוב המקרים ב-182 האלה, או בכל הקרוב ל-600 שהגיעו עד היום, זה מקרים של התעסקויות בין ילדים, מקרים שבכלל לא נופלים בתחום של השב"ס, מה שאתה מופקד - - -
<רוברט אפשטיין: עוד לא.
<אריה לוי: עוד לא, כן, אם יטופלו כמו שצריך, אבל הם בהחלט דורשים התייחסות מקצועית מלאה, כי אם לא, יגיעו אליך.
<דורון אגסי: וגם לא מקרים של פגיעות מיניות, אתה אומר?
<אריה לוי: מגיעים גם מקרים לא של פגיעות מיניות.
<אריה לוי: היות שאנחנו פלטפורמה כבר בתוך המודעות של המוסדות החרדיים, באופן טבעי הם לא ידפדפו בקופת חולים ויחפשו איפה יש טיפול רגשי, הם יגיעו אלינו.
<שמואל אדלסון: יש חשש לפגיעה, לא יודעים מה זה, בסוף זה יכול להיות פגיעה רגשית.
<דורון אגסי: אז תמיד זה כשיש חשש לפגיעה?
<אריה לוי: זה ב-80% מהמקרים.
<אריה לוי: לדוגמה מגיע אבא שסיפר שהבן שלו הוריד את המכנסיים באמצע הכיתה, התברר אחר כך שהילד הזה חי בבית שלאבא יש הפרעות חרדה כבר שנים שלא טופלו ובבית הזה יש התפרצויות ומכות ואלימות ועוד הרבה קשיים והילד ביטא את זה בנשיכות ובגניבות וגם פעם אחת הוא עשה מעשה כזה בכיתה, זאת אומרת זה בכלל לא פגיעה מינית, אבל המשפחה הייתה צריכה טיפול.
<דורון אגסי: אז זה יכול להיות פגיעה מינית, גם אם לא הייתה כוונה מינית.
<דורון אגסי: מי שראה אותו חושף את עצמו בכיתה חושב שהוא נפגע מינית.
<אריה לוי: יכול להיות שהאקט הזה כן, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הילד ממילא הוא לא - - -
<אריה לוי: אבל הטיפול יהיה הרבה יותר אקלקטי, הוא לא יהיה בהתייחסות ישירה - - -
<אסתי וייס: הכוונה הייתה לילד.
<תמר ליבנה: שמי תמר ליבנה, אני עובדת סוציאלית, מרכזת תחום מניעת אלימות במשפחה במשרד הבריאות.
<תמר ליבנה: למעשה אני כן רוצה להכניס את הפעילות של משרד הבריאות בתחום הזה מכיוון שחלק גדול מהאנשים, גם חרדים, מגיעים לשירותי הבריאות.
<תמר ליבנה: אנחנו בעצם מערכת שהיא אסטיגמטית, כולם עוברים במערכת הבריאות.
<תמר ליבנה: אנחנו מכשירים אנשי צוות רפואי בכל הנושא של איתור וזיהוי נפגעי אלימות במשפחה, כשכל הנושא של אלימות מינית כמובן נכנס לתוך ההגדרה הזו, כך שכל המערכות שלנו, מערכות הבריאות שלנו, הן בתי החולים, הן קופות החולים והן טיפות החלב ומערכת בריאות הנפש עוברים הכשרות בנושא של איתור וזיהוי.
יפעת שאשא ביטון: כן, כבר התחילו?
יפעת שאשא ביטון: כי בדיונים האחרונים זיהינו את זה כאיזה שהוא מחסור.
<תמר ליבנה: תראי, זו מערכת כמו כל מערכת שהיא בעבודה כל הזמן.
<תמר ליבנה: זאת אומרת כל הנושא הזה של אנשים וצוותים זה כל הזמן בתהליך, גם כי צוותים מתחלפים, גם כי כל הזמן זה להכניס תכנים חדשים ונוספים.
<תמר ליבנה: אני חושבת שהמפגש אולי שלי, כי אני במחוז תל אביב, זה עם האוכלוסייה מבני ברק בעיקר, ששם יש לי גם צוות במעייני הישועה.
<תמר ליבנה: ואגב, יש את חדרי הארבע, אם אתם מכירים, ששם גם כרגע נעשה טיפול בנפגעי תקיפה מינית.
<תמר ליבנה: יש כאלה שמגיעים לשירותי הבריאות סביב תקיפה מינית, שם הם מאותרים ואו שעוברים טיפול במקום או שמופנים למרכזי הגנה או מרכזי טיפול בקהילה.
<תמר ליבנה: החשיבות, שאני רואה לפחות, למשל אם אני לוקחת את טיפות החלב, השנה נכנסנו לטיפות החלב בבני ברק, בעיקר סביב פגיעה מינית בילדים ושם הוכשרו אחיות טיפת חלב, הן לאתר, הן לזהות והן להפנות לטיפול בקהילה.
<תמר ליבנה: יש חשיבות מאוד מאוד גדולה לעבודה עם הרבנים וגם העובדים בבתי החולים מכירים את זה ועושים את העבודה הזאת, פונים לרבנים.
<תמר ליבנה: יש שם עבודה מצוינת בין המרכז למניעת אלימות, לרבנים הקהילתיים ושיתופי פעולה.
<תמר ליבנה: אני מסכימה עם הרב אגסי שזה תהליך וכמה שאנחנו נרצה שזה יקרה מחר ושמחר נראה כבר תוצאות - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים שזה יקרה מחר, אנחנו רוצים שהתהליך יתחיל, זה מה שאמרתי.
<תמר ליבנה: אני חושבת שהוא התחיל, אני דווקא באה מכובע אחר ואני רואה את זה בשטח, אבל מספיק לי שעובדת סוציאלית מהמגזר החרדי מתקשרת אליי ב-11 בלילה ושואלת אותי מה לעשות עם הילדה הזאת שהגיעה ויש חשד לפגיעה מינית, אז אני חושבת שאנחנו כבר שם.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לחזור ולחדד את השאלה, כדי באמת להבין שאני לא מתוך הפנטזיות האישיות שלי, שמה שיקרה פה זה מה ששמעתי.
יפעת שאשא ביטון: יש הכשרות היום לרופאי משפחה ורופאי ילדים לזהות ולאתר פגיעות מיניות לילדים?
<תמר ליבנה: יש הכשרות, אנחנו מדי שנה פותחים שוב ושוב קורסים ומזמינים את ציבור הצוותים הרפואיים - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה לא משהו שהוא חובה, זה עדיין ברמה הוולונטרית של רופאים שרוצים להגיע?
<תמר ליבנה: זה ברמה הוולונטרית.