GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדי ברקן: זה גם לא חס וחלילה הטרדות מיניות וזה גם לא אי תשומת לב, זה בסך הכל להרגיש שהיא שווה משהו.
<עדי ברקן: כולי הייתי עם כל כך הרבה בנות שהתחלתי לאבד שליטה.
<עדי ברקן: אבל אז קרה הנורא מכל.
<עדי ברקן: אחת הבנות שליוויתי, הילה - - - מטבריה נעלמה לי לשלושה ימים ואז אני מקבל טלפון מאמא שלה, אומרת לי "תשמע עדי היא לא מרגישה טוב, היא בבית החולים בצפת" תוך שעתיים הייתי שם.
<עדי ברקן: נכנסתי פנימה למחלקה, שתי המיטות הראשונות היו ריקות, היא שכבה במיטה הקיצונית עם הפנים החוצה.
<עדי ברקן: קראתי "הילה" "הילה" כמובן שהיא לא ענתה, הגעתי היא הייתה יבשה, בלי מינרלים.
<עדי ברקן: שלפתי אותה כמו ששולפים תפוז בסופר החוצה.
<עדי ברקן: יצאנו למסדרון, זה לקח דקה וחצי עד שהיא קיבלה דום לב ומתה לי בידיים.
<עדי ברקן: בצבא איבדתי חבר שקיבל כדור בראש.
<עדי ברקן: זה לא אותו דבר.
<עדי ברקן: פה כל האיברים הפנימיים שלה הסריחו.
<עדי ברקן: אני לא התקלחתי באותו לילה, קמתי בבוקר כדי להבין מה קרה, לאן הלכתי מפה, והבנתי.
<עדי ברקן: ואז אני מקבל טלפון מחבר שלי מפריז, התמונה הזאת רצה ב - - - תשמע, יש לי פיצוי בשבילך, בוא לפריז.
<עדי ברקן: אני מגיע לפריז הוא אומר לי "אני נותן לך לצלם את שלושת הזוכות שהן תגלית השנה הבינלאומית.
<עדי ברקן: " אין צלם בעולם שיכול לפנטז, בטח לא אני.
<עדי ברקן: הוא רצה לטשטש אותי, אבל מה הוא עשה, הוא נתן לי לצלם שלושת הבחורות שזכו שביחד שקלו 140 קילו, שלוש בנות ביחד.
<עדי ברקן: הראשונה קוראים לה ג'סמין משבדיה, אני צריך לצלם בשמונה בבוקר, קם בשש לארוחת בוקר, חייב, שבע בבוקר, ואז אני יורד לסטודיו עם הסנדביץ' החום, "ג'סמין do you like some", "no no" ברור שלא.
<עדי ברקן: ואני אוכל את הסנדביץ', נישאר ביס קטן ואז היא ביקשה ביס, נתתי לה את הסנדביץ', היא לקחה ביס אחד, בביס השני הטלפון צלצל וזה היה הבוקר של הבנות, הוא פתח עליה פה כי הוא שמע אותה לועסת, מה זה פתח עליה פה.
<עדי ברקן: היא פרצה בבכי, נתנה לי את הטלפון, ואז הוא אומר לי, זה היה יום שני בבוקר "תגיד לי ברקן אתה משוגע, יש לה צילומים ל"ווג" ביום חמישי, אתה נותן לה לאכול?" יום שני, אם אני נותן לה לאכול.
<עדי ברקן: ואז אומרת לי ג'סמין "תבוא אלינו הביתה עדי תעשה לי טובה, תראה מה הוא עושה לנו בבית" כשהיא אומרת בוא אלי הביתה זה לא לדירה שלה, בכל סוכנות היה בניין עם חמישים חדרים ששם כל הדוגמנים והדוגמניות מכל העולם היו מגיעים לשם, א.
<עדי ברקן: כדי לשמור עליהם, דבר שני היה חדר כושר ולשמור על התזונה.
<עדי ברקן: ותמיד היו צחוקים בעניין הזה.
<עדי ברקן: אני מגיע בשבע בערב, פותח את הדלת, שניים-שלושה דוגמנים יושבים ומשחקים במחשב ואז אומרת לי ג'סמין בוא נעלה למעלה למטבחון.
<עדי ברקן: אני פותח את הדלת, 13 תפוחי עץ עם השמות של הדוגמניות.
<עדי ברקן: שישה בקבוקי מים מינרליים וזהו.
<עדי ברקן: היא פותחת לי מגירה עם 300 חבילות מסטיקים 0 אחוז סוכר.
<עדי ברקן: הרגשתי רועד בכל הגוף התקשרתי לחבר שלי סטיב, אמרתי לו "אני חייב לצאת מפה, בוא נצא לבלות" יצאנו לבלות, הגענו למועדון לילה, שמתי את התגית הזאת, באותה תקופה הייתי לא שחצן, אבל אהבתי לשים את התגית הזאת בפריז כי נתנו לנו כבוד ואז נכנסנו למסיבה הכי נחשבת של אוליבר טוסקני הצלם של בנטון.
<עדי ברקן: אני נכנס לקומה השניה, וי.
<עדי ברקן: איי.
<עדי ברקן: פי ולמטה רוקדות 1,300 דוגמניות.
<עדי ברקן: פה עוד איזה 200 סטייליסטים חולי נפש ופה איזה 50 חרמנים שבאים לצוד.
<עדי ברקן: המועדון חשוך, לא רואים אף אחד, ואני עומד על הבר, מבקש לשתות ואז באה דוגמנית ומבקשת לשתות.
<עדי ברקן: התאורה היא פה, היא נשענת על הבר ומבקשת מהברמן לשתות, רק מה, הקרן של האור, וראיתי שאין לה שיער, זה הלחמת שיער.
<עדי ברקן: פה יצאה לה פלומת שיער, מפה אחורה.
<עדי ברקן: אני מסתכל אני אומר, וואי, זו אליזבת, צילמתי אותה לפני חמישה חודשים ואז היא מחייכת אלי ואני רואה בעצם שיש לה בריחת חניכיים.
<עדי ברקן: כל הבנות שעמדו על הבר, אותו דבר.
<עדי ברקן: אני יוצא החוצה והבנתי שמשהו צריך להשתנות.
<עדי ברקן: הבנתי שאני צריך לעשות משהו אבל חייתי באיזה שהוא סרט שאני באמת יכול לשנות את זה והגעתי לארץ חזרה, פתחתי עמותה וכתבתי את חוק הפוטושופ, שבעצם דוגמניות בתת משקל לא יכולות - - - ואם אנחנו עושים הצרת היקפים, כתבתי את החוק, היה פיזור הכנסת ב-2003 ואז נשארתי בעולם האפל הזה.
<עדי ברקן: מ-2003 עם מי לא נפגשתי במשרד החינוך, במשרד הבריאות, אין משרד ממשלתי שלא הייתי.
<עדי ברקן: אף אחד לא הבין אותי.
<עדי ברקן: אף אחד לא רצה להבין אותי.
<עדי ברקן: אז התחלתי להרצות בבתי ספר ומאז אני נפגש עם 6,000 בני נוער.
<עדי ברקן: רק שאלה אחת קטנה.
<עדי ברקן: ראיתי כמה בנות מתאפרות, מי מהבנות שמתאפרות או לא מתאפרות קמה בבוקר עומדת מול המראה ואומרת "סבבה לי" "סבבה לי" לא אמרתי "עפה על עצמה".
<עדי ברקן: אפשר להרים את היד.
<עדי ברקן: 7 ידיים.
<עדי ברקן: בואי שניה.
<עדי ברקן: איך קוראים לך?
<שחף פורטנוי: שחף.
<עדי ברקן: בת כמה את?
<שחף פורטנוי: 15.
<עדי ברקן: תדמייני עכשיו שזו תוכנת הפוטושופ שלי.
<עדי ברקן: אני נותן לך איבר אחד בגוף לשנות בשניה.
<עדי ברקן: איזה איבר היית משנה?
<שחף פורטנוי: הבטן?
<שחף פורטנוי: לא יודעת.
<שחף פורטנוי: אני לא חושבת בכלל שאני רוצה לשנות משהו.
<עדי ברקן: אז מה הבעיה בבטן.
<שחף פורטנוי: סתם.
<שחף פורטנוי: אמרתי מה הכי.
<עדי ברקן: אז מה אמרתי?
<עדי ברקן: איזו מידה את?
<שחף פורטנוי: 36.
<עדי ברקן: 36 מה?
<עדי ברקן: זו המידה?
<עדי ברקן: במכנסיים?
<עדי ברקן: במה המידה הזאת, 36 מה?
<שחף פורטנוי: בג'ינס.
<עדי ברקן: זה המספר שיש לך על הג'ינס.
<עדי ברקן: אבל מה היקף הג'ינס?
<שחף פורטנוי: אני לא יודעת.
<עדי ברקן: את עכשיו יוצאת מפה ועשיתי דוכן של ג'ינסים של קסטרו.
<עדי ברקן: ואת מגיעה אלי ואומרת לי "עדי אני רוצה ג'ינס" אני שואל אותך איזו מידה את ואת אומרת לי "36" ואני אומר לך "שחף את לא 36, את 38".
<עדי ברקן: איך את מרגישה?
<שחף פורטנוי: זה מוציא מהרגל כי אני הרבה זמן אותה מידה.
<עדי ברקן: כמה זמן זה הרבה זמן?
<שחף פורטנוי: שנה ומשהו.
<עדי ברקן: כל הכבוד.
<עדי ברקן: אבל אני אומר שאת 38.
<עדי ברקן: מה את עושה?
<עדי ברקן: מה את רוצה למדוד ראשון את ה-36 או את ה-38?
<עדי ברקן: את נכנסת עם ה-36, נכנסת לחדר מדידה ובפנים יש את המראה.
<עדי ברקן: במראה הזאת גם סוס יאור נראה רזה וגבוה, כי הטיתי אותה קדימה.
<עדי ברקן: את שמה את הג'ינס והוא קצת לוחץ, אבל בדיוק מהרגע שהוא לוחץ נכנסת מוכרת קטנה ועושה לך על הטוסיק 'איזה יופי הוא יושב עלייך' .
<עדי ברקן: את קונה את הג'ינס?
<שחף פורטנוי: אולי.
<שחף פורטנוי: אם הוא נראה טוב.
<עדי ברקן: במראה הזו גם אני נראה טוב.
<עדי ברקן: קנית את הג'ינס ואת בדרך הביתה ומקרקרת לך הבטן.
<עדי ברקן: חברה שלך קנתה פלאפל.
<עדי ברקן: את לא רוצה.
<עדי ברקן: את לוקחת רק קציצה ואת מגיעה הביתה "אמא בואי תראי איזה ג'ינס" ואת שמה את הג'ינס, וזה לא אותו דבר "אמא נשבעת לך החליפו לי את השקית, בחנות זה היה - - -" איך את מרגישה?
<שחף פורטנוי: לא כיף כי - - -
<עדי ברקן: כי גיהצת את כרטיס האשראי ואת מרגישה ש- - - ובא לך למות.
<עדי ברקן: בג'ינס הבא אני אפצה אותך.
<עדי ברקן: בג'ינס הבא אני אעבוד עלייך עוד יותר.
<עדי ברקן: את יודעת מה זה המספר?
<עדי ברקן: הוא כלום, הוא לא סנטימטרים.
<עדי ברקן: אפילו לא אינצ'ים.
<עדי ברקן: הוא כלום.
<עדי ברקן: הנה ג'ינס של קסטרו.
<עדי ברקן: חבר שלי מצלם את קסטרו, איתי הם לא רוצים לדבר.
<עדי ברקן: מידה 32, אותו מספר, איפה נעלמו 2.5 סנטימטרים?
<עדי ברקן: כי זה שיושב למטה, יש שלוש קומות.
<עדי ברקן: קומה ראשונה יושב המעצב, קומה שניה יושב השיווק, וקומה שלישית יושב המנכ"ל, לא נזכיר את שמו, גבי רותם.
<עדי ברקן: כשאנחנו נכנסים למנכ"ל הוא יושב ככה, תן לי בבקשה את גל גדות.
<עדי ברקן: אתם רואים את הבדל?
<עדי ברקן: קודם כל את זכית בבוק ממני לצילומים, על זה שאמרת בטן וחזרת.
<עדי ברקן: ואני לא מאשים אותך.
<עדי ברקן: וזה שהרמת יד זה כבר, את בממוצע של 4% מושלמת.
<עדי ברקן: והבטן, כדאי שתאכלי כדי שתהיה בטן כי כרגע אין בטן.
<עדי ברקן: מכירים אותה?
<עדי ברקן: זה תמונה מ"לאשה" זה פוטושופ.
<עדי ברקן: תראו איזה יופי.
<עדי ברקן: מה זה טליה?
<עדי ברקן: יום זכויות הילד לדעת שטליה זה חלק גנטי מהגוף.
<עדי ברקן: זה לא צדדים, זה אמור להיות שם.
<עדי ברקן: זה הטליה שלה, שימי לב לרגל, זו בחורה רזה גנטית.
<עדי ברקן: מה קרה בקסטרו?
<עדי ברקן: אני אראה לכם מה קרה בקסטרו.
<עדי ברקן: שמנו אותה על מכסה מנוע, 12 בצהריים, מגיע צבע לבן, בצבע לבן הכי קל לחתוך בפוטושופ ואז היא יושבת פה, זווית של 45 מעלות, שני מילימטר, גל, תרחיקי את היד, ואתם בטוחים שזה ה- - - אין פה סוף לג'ינס.
<עדי ברקן: מרחנו אותו עם מכסה המנוע.
<עדי ברקן: אין פה סוף לג'ינס ואתם עוברות ליד הפוסטר ואומרות 'איך יכולות להיראות ככה' אבל איך אמרה לי עדי, אני רזה גנטית, אני אתבע אותך.
<עדי ברקן: תתבעי אותי.
<עדי ברקן: חמש שנים אנחנו במלחמות, 'אני רזה גנטית'.
<עדי ברקן: אבל היא קיבלה סרט.
<עדי ברקן: וונדר וומן, ובסרט וונדר וומן אמרו לה "חמודה, אם לא תעלי 10-11 קילו, לא תהיי".
<עדי ברקן: אז היא עלתה.
<עדי ברקן: וזו תמונה שבוע אחרי שהיא חזרה מהצילומים.
<עדי ברקן: תראו איך הפולקע חזר.
<עדי ברקן: אתם יודעים מה ההבדל בין שניהם?
<עדי ברקן: 11 קילו ו-2.5 מידות של פוטושופ.
<עדי ברקן: ואז כשהיא חוזרת לארץ והיא כוכבת גם נותנת ראיון בידיעות אחרונות ומה היא אומרת?
<עדי ברקן: "גדלתי ב-8 קילו הורדתי במסת שרירים" אי אפשר להוריד הרבה מסת שריר, שקרנית, עלית ב-11.
<עדי ברקן: עובדה ש- -- וגם ביום יום, "היום אני מסתכלת על תמונות קודמות שלי מתחילת הקריירה וחושבת לעצמי - - - " אבל כשאני הרמתי טלפון לגבי ואמרתי לו "גבי תקשיב, אנחנו עושים טעות עם גל גדות, בחורה רזה אבל החבר שלנו החמוד סמית למטה חותך לה עוד שתי מידות וזה גורם לבעיות של דימוי גוף" הוא מסתכל עלי ואומר "ברקן מה אתה מצפה" אמרתי "מסיבת עיתונאים.
<עדי ברקן: היא לא דוגמנית, היא מודל חברתי יש לה אחריות.
<עדי ברקן: נעשה מסיבת עיתונאים, יש לי את התזונאי הכי טוב בארץ, נעלה את מסת השריר ב-3-4 קילו ועשינו את זה" הם ניתקו איתי קשר.
<עדי ברקן: אין יותר עדי ברקן.
<עדי ברקן: גם מיקי בוגנים החרים אותי, עמדתי להתאבד.
<עדי ברקן: אבל תבינו דבר אחד.
<עדי ברקן: אלה האיורים של המעצבים.
<עדי ברקן: אלון לבנה, שמעתם עליו?
<עדי ברקן: האיור האמצעי זה אלון לבנה, כשאומרים לו "אישה" לזה הוא מתכוון.
<עדי ברקן: אני אקח ילד בן 4, אשבור לו את האגן הוא לא יוכל להיראות ככה.
<עדי ברקן: כשזה המודל?
<עדי ברקן: איך אתן צריכות להרגיש.
<עדי ברקן: גנטית רק אצל חייזרים יש 4% כאלה.
<עדי ברקן: רק אצל חייזרים.
<עדי ברקן: ואלה המודלים.
<עדי ברקן: וכשאני שואל איך אתן מרגישות בטח תגידו שאתן מרגישות טוב.
<עדי ברקן: דרך אגב, ידעתם שיש 32 סוגי גנטיקה לנשים?
<עדי ברקן: אני רוצה לראות עוד אחד כשאני יוצא החוצה, חוץ מאפס.
<עדי ברקן: עוד אחד.
<עדי ברקן: הילדה דיברה על האמהות.
<עדי ברקן: להגיד לכם את האמת, קשה לבקש מכם לגדול בריאים.
<עדי ברקן: והזכות שלכם לדעת שני דברים: א.
<עדי ברקן: אתם קמים בבוקר, כשאתם עומדים מול המראה, תבינו שזה הדבר היחידי האמיתי שתראו באותו יום, לצערי.
<עדי ברקן: בחוץ רק מוצצי דם וכרטיסי אשראי נמצאים.
<עדי ברקן: ברגע שאתם לא מרגישים טוב ואתם צריכים לדבר טוב, קשה לדבר עם האמא שכל היום עומדת מול ג'ינס ומתה להכנס לג'ינס מידה 24 של קסטרו כי היא לא תשמע אתכם.
<עדי ברקן: קשה לבקש מאנשים במשרד החינוך שידברו כי במשרד החינוך נכון להיום לא מדברים על הפרעות אכילה.
<עדי ברקן: עם מי אתם אמורים לדבר?
<עדי ברקן: למי אנחנו צריכים לפנות?
<עדי ברקן: ואז אני מגיע לבית ספר ואז פונה אלי ילדה בת 12 אומרת לי "עדי, אני מקיאה פעמיים בשבוע, זה בולמיה?
<עדי ברקן: " אני אמרתי לה "כן".
<עדי ברקן: "מה אני עושה עם זה?" "דברי עם אמא".
<עדי ברקן: "אני אדבר עם אמא, היא תיקח אותי כמו אמא של סיוון לפסיכיאטר, אני לא פסיכית, בסך הכל רציתי ללכת לבית הספר ולחזור הביתה בשלום" והיא צודקת.
<עדי ברקן: אז אם היא לא יכולה לדבר עם אמא ולא יכולה לדבר עם - - - עם מי היא אמורה לדבר?
<עדי ברקן: וזו הסיבה שאני מגיע ליחידה צבאית, לוחמים בגולני, רק גברים.
<עדי ברקן: מי קם בבוקר עומד מול מראה, ועם גברים הלכתי יותר רחוק "מת על עצמו" כמובן שאף אחד לא קם.
<עדי ברקן: אף גבר לא קם.
<עדי ברקן: תפסתי איזה יניב אחד, 1.87 מטר, אוכל ארבעה חמסניקים לארוחת בוקר, משהו כזה.
<עדי ברקן: מלח הארץ, יפה למות.
<עדי ברקן: ואני שואל "יניב מה קרה" הוא אומר "אני אגיד לך מה קרה עדי, אתה לפני שלוש שנים צילמת אותי - - - לקסטרו" "אוקיי, מה הבעיה?
<עדי ברקן: " "מה הבעיה?" "עשית לו קוביות בבטן" "מה הקשר?" הוא אומר לי "מה הקשר?
<עדי ברקן: אני מאותו יום יוצא מהבסיס רק עם טישרט שחור".
<עדי ברקן: אמרתי לו "עוד מעט תגיד לי שאתה גם לא מוריד חולצה בים" והוא אומר לי "איך ידעת".
<עדי ברקן: הבעיות של דימוי גוף מגיעות מ-1001 סיבות.
<עדי ברקן: יש פה בעיה עיקרית.
<עדי ברקן: באותו יום שקלווין קליין הכניס את קיית מוס התחיל גם השינוי במדיה.
<עדי ברקן: ותוך כמה שנים קיבלנו פה ב-1993, ערוץ 2 וערוצים מסחריים, בעצם קיבלנו את זה כמובן מאליו ונתנו למעצבים לקבוע לנו את ה - - - הכי חשובים.
<עדי ברקן: זה איך לקום בבוקר ולהרגיש טוב עם עצמכם.
<עדי ברקן: כשזו התמונה שזוכה ב"צלם השנה" של חבר שלי בפאריז של זארה, אתם לא צריכים לחשוב פעמיים על מה אנחנו מדברים.
<עדי ברקן: כשאני בשבוע שעבר הייתי באיזה קיבוץ ליד אילת קמה ילדה בת 12 ואתם יכולים לשמוע את השאלה שהיא שאלה אותי, אחרי ההרצאה שלי.
<עדי ברקן: "עדי, אנורקסיה זו מחמאה או קללה?
<עדי ברקן: " את האמת כמו שזה מוצג כרגע זו מחמאה.
<עדי ברקן: כשאני פותח את המייל ואני רואה ילדות בנות 14 שולחות לי תמונות, עזוב שהן שדופות לגמרי, כולן חיוורות כי הן רואות את זה שמעלימים לאנשים את הפנים אנשים בפרסומות, זה פקטורי 54, הוציאו לכם את העיניים השנה, שמעתי שבתכנית בשנה הבאה מוציאים לכם את הכבד, את השחלה ואת העין השניה.
<עדי ברקן: הם לא רוצים אתכם.
<עדי ברקן: הם רוצים שלא תהיה שום - - - שונה מטום בויז.
<עדי ברקן: הם רוצים רזים ושדופים, כן שיהיה דופק, וזהו.
<עדי ברקן: ואתם באים, ואתם נולדתם לזה.
<עדי ברקן: אלה חוברות הצביעה.
<עדי ברקן: אני נולדתי, - - - חבילה של טושים.
<עדי ברקן: אתם מקבלים טוש אחד היום.
<עדי ברקן: עם טוש אחד סיימתם את החוברת.
<עדי ברקן: ואז הולכים להמבורגר, תלכו למקדונלד, תקבלו מתנת ילדים, מה תקבלו שם?
<עדי ברקן: את הבובה.
<עדי ברקן: מי מעצב את הבובה הזאת?
<עדי ברקן: זה שמעצב לרלף לורן.
<עדי ברקן: ואז השפה בבית, "אל תאכלי זה משמין, וזה דיאט" נקרע לי הלב עליכם.
<עדי ברקן: אנחנו נמצאים כרגע במומנטום והמומנטום אומר שני דברים: עכשיו אנחנו הולכים לשפץ את חוק הפוטושופ, לפחות שהבעלים של קסטרו ורנואר, כל אלה, כשהם בוחרים את האנורקטית הבאה, שתרעד להם היד כי מנהל הבנק הולך להתקשר אליהם.
<עדי ברקן: אנחנו הולכים לעשות את זה שסוף סוף משרד החינוך יוכל לדבר איתכם על בעיות של דימוי גוף כי אם אנחנו לא נדבר איתכם, עם מי תדברו?
<עדי ברקן: ואנחנו נלך יותר מזה, ואני אומר לכם, ואני מחויב לזה, שעד הקיץ הבא סוף סוף תוכלו לראות בובות שעווה אחרות כי הבובות ראווה והשעווה שמוצגות שם, לא קיים, זה רק פנטזיה של אנשים, ותיקחו את הבנים הצידה, ותשאלו את הבנים באמת, לא שאתם צריכים חיזוק מהבנים, אתן יותר חזקות מהם, למה באמת גברים אוהבים או נמשכים, אם זה באמת אכפת לכם, הוא יגיד לכם את האמת.
<עדי ברקן: זה לא זה.
<עדי ברקן: זה בן או בת, דרך אגב?
<קריאה: בן.
<קריאה: בת.
<עדי ברקן: הבחור היפה הוא מהאח הגדול והבחורה החמודה שהגיעה לפריז.
<עדי ברקן: מה המשותף לשניהם?
<עדי ברקן: מעבר לזה שלשניהם אין מחזור כמובן, מה המשותף?
<עדי ברקן: הם נראים אותו דבר.
<עדי ברקן: אם תקחו תוכנת פוטושופ ותנקו את השיער תראו שזו אותה גולגולת.
<עדי ברקן: זו המימיקה, זה לא פוטושופ.
<עדי ברקן: זה אמיתי.
<עדי ברקן: בואו נראה אם יש אישה או גבר אמיתי גנטי כזה.
<עדי ברקן: ועל זה צריך להתלבש בגד.
<עדי ברקן: איזה בגד.
<עדי ברקן: איזו מידה?
<עדי ברקן: מה זאת המידה הזאת?
<עדי ברקן: אתם מכירים את רותם סלע?
<עדי ברקן: אוקיי.
<עדי ברקן: רותם סלע צילמתי אותה שבע שנים לפני זה אבל ביקשתי מהמאפרת שלה, תצלמי אותה כדי שאוכל להראות סוף סוף לילדים בהרצאות איך היא נראית.
<עדי ברקן: שימו לב את ההבדלים בין הפנים לגוף.
<עדי ברקן: פנים של אמסטף, הגוף אצלה יותר קטן.
<עדי ברקן: אבל גם התחילה מלחמה "אני אתבע אותך" אני מחכה לתביעה, לפני שנה צילמנו שער לבלייזר, ומה היא כתבה?
<עדי ברקן: "עשר פעמים בשנה אני מרשה לעצמי משולש פיצה, בשאר הזמן אני מרעיבה את עצמי כדי שאתם תוכלו להנות מתמונות שלי בביקיני" זה גם נקרא רזה גנטית.
<עדי ברקן: זו תמונה שצילמנו שבע שנים לפני כן.
<עדי ברקן: זו מידה 38.
<עדי ברקן: הגנטיקה לקחה אותה למידה של חרגול.
<עדי ברקן: אני רוצה להראות לכם עד איפה הלכתי.
<עדי ברקן: ספרתי לכם שאני בן של ניצולי שואה, בראש השנה לפני שלוש שנים המצב של אבי קצת הידרדר ועברתי לגור עם ההורים שלי ואז אותם בנים ובנות שסבלו מדימוי גוף הגיעו להורים שלי הביתה ואז בוקר אחד אבא שלי קם ואמר לי "עדי אתה יודע, אתה מזכיר לי בדיוק כמו שאני עברתי את השואה, אתם כמו הגרמנים, רוצים שכולם ייראו אותו דבר", ואני מסתכל עליו ואומר "אבא שלי הכי, כאילו אאוטסיידר" ואז אמרתי לו "אבא, תן לי אישור לעשות סרט שישווה את השואה שאתה מדבר עליה, שאתה חווית, למה שאתה חושב שאנחנו עושים".
<עדי ברקן: אבי השתחרר מאושוויץ בגיל 17 שקל 27 קילו, אני לא זכיתי לראות שום דבר מהמשפחה שלי, כולם הפכו שם לסבונים.
<עדי ברקן: יש לי אישור לעשות את זה, צילמתי את הסרט, האשמתי שם את קסטרו, את רנואר, פייר, אם אני גבי - - -, אני תובע את עדי ברקן כל החיים שלי על הוצאות דיבה, אם הוא משקר.
<עדי ברקן: עשיתי את הסרטון, לצערי ערב ראש השנה אבי נפטר, סיימנו את השבעה והעליתי את הסרטון.
<עדי ברקן: עברו שלוש שנים וחצי, אני כל יום יורד לתא מחפש את התביעות.
<עדי ברקן: למה התביעות לא מגיעות?
<עדי ברקן: כי הם יודעים שאני צודק, הם אומרים לכם בפנים "עובדים עליכם ואנחנו לא סופרים אתכם אחרי הקופות" אני רוצה שתראו עכשיו את הסרטון, ואחר כך ניתן לכם זמן לשאלות.
<עדי ברקן: (הקרנת סרטון)
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עדי על הרצאה מאלפת.
יפעת שאשא ביטון: ישבתי, וזו לא הפעם הראשונה שאני נחשפת לתכנים האלה ולמרות הבוטות ואני חושבת שדווקא הבוטות בצורת ההגשה היא זו ש - - -
<עדי ברקן: הייתי מאוד עדין היום.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חושבת שדווקא הבוטות הזאת זה הבוקס בבטן שאנחנו צריכים כחברה ולהפסיק רגע לייפות את זה כי אני בטוחה שכל אחד מאיתנו ואני מוכנה אפילו לתת את עצמי כדוגמה, דווקא בגלל האומץ של שחף שבעיני היא מושלמת ואני לא יודעת עד כמה היא מרגישה שהיא מושלמת, ואני לא אומרת את זה כאן כי אנחנו ליד כולם, יכולתי לומר לך את זה גם באוזן, אבל אנחנו חוטאים כלפי עצמנו באיזה שהוא חטא שאנחנו באמת לא מקבלים את עצמנו כפי שאנחנו אלא אנחנו מנסים להתאים את עצמנו למודל שאנחנו רואים בחוץ, והסכמתי לגמרי עם השאלה אם יהיה ג'ינס במידה 38 אבל הוא יבוא עליה בול והיא רגילה ללבוש 36, היא לא תיקח את ה-38 כי גם אני לא הכנסתי שום מידה שהיא מעבר למה שאני רגילה ואף פעם לא הרגשתי שיש לי איזה שהן בעיות, ואני מדברת על כשהייתי קצת יותר צעירה, את החוכמה של גיל 40 אני לא אחליף בכלום.
יפעת שאשא ביטון: זה איזה שהוא מוד כזה שאם זה מעל המידה שאני רגילה לה, כנראה שמשהו לא בסדר בבגד ואז אנחנו לא לוקחים.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אנחנו נצליח אפילו בקצת להביא לשינוי בנושא ה זה ולגרום לילדים, לפחות שיושבים כאן ואולי לחברים שלהם שיספרו אחר כך ולכמה שיותר בני נוער שיגיע אליהם לעשות את השינוי ואת הסוויץ' בחשיבה ושיהיו מסוגלים להסתכל על עצמם ולהרגיש בסדר עם מה שהם ולא לנסות לחפש מה שכולנו יודעים שאין באותם מקומות כי זה באמת בא מהפנטזיה.
<עדי ברקן: אני רוצה לומר עוד דבר.
<עדי ברקן: כשאני נשאבתי לתוך העולם הזה זה היה בעצם שנות התשעים, 1996, 1997, שמתי לי שלוש מטרות.
<עדי ברקן: ידעתי שאפשר להקטין את הבעיה הזאת ביותר מ-50% אם יעשו שלושה דברים: 1.
<עדי ברקן: מודל היופי חייב להשתנות, וזה משהו שהתחיל כקפריזה של מעצב אופנה שכל המעצבים מדברים באותה שפה וגם אם אני אשב ויבוא צלם ויגיד לי 'תשמע עדי אם אני מצלם את התאורה הזאת המחיר שלי יעלה ב- 450% ברור שאני אעשה את התאורה הזאת והם לא סופרים אף אחד, הם באמת חיים באגו.
<עדי ברקן: אז שינוי מודל היופי חייב להיעשות, בשביל זה יש חוק, אף אחד לא אוכף את החוק ואנחנו עומדים כרגע לשנות אותו.
<עדי ברקן: דבר שני- הבעיה שאף אחד לא מדבר אתכם על זה ואני נשבע לכם, הייתי ב-10, 15 פגישות במשרד החינוך.
<עדי ברקן: הפעם האחרונה הייתה בתקופתו של שי פירון ואני יודע שיש פה נציגים של משרד הבריאות ויותר מזה, כל מילה שאמרתי היום בחדר, אני עומד מאחוריה, חשוף לכל תביעה.
<עדי ברקן: אבל אין לי ברירה אלא לספר לכם רק את האמת כי מהמקום שאני נמצא קשה להראות לכם.
<עדי ברקן: הייתי בפגישה עשירית במשרד הבריאות, ונכנסתי פנימה וישבו נשים מאוד נחמדות, במשרד החינוך.
<עדי ברקן: התבלבלתי, כי שניהם צריכים לחטוף.
<עדי ברקן: במשרד החינוך ישבתי וכשאני מספר על המגיפה יושבים כולם ואומרים לי "אני לא מדברת על הפרעות אכילה בבית הספר" פאק, אנחנו בבעיה.
<עדי ברקן: אם אנחנו לא נצליח, במומנטום שאנחנו נמצאים, ואני חייב להגיד לכם, נפגשנו עם השר כחלון פגישה שלישית ביום התאגיד, כבוד שר האוצר ישב שלוש שעות איתנו בחדר ובחדר היו נציגים של צה"ל, החינוך, הבריאות והספורט, והוא נתן אישור עם תקציב לעשות פה תכנית לאומית.
<עדי ברקן: כרגע המשרד היחיד שעומד על הרגליים האחוריות זה משרד החינוך למרות שבעוד שבוע-שבועיים אנחנו עומדים להיפגש ונראה שבכל זאת יש אור בקצה המנהרה.
<עדי ברקן: אין מצב שאני לא אעמוד ואכניס את זה פנימה.
<עדי ברקן: אתם תקבלו את זה דרך השירותים, דרך החלונות.
<עדי ברקן: אין מצב שלא תגדלו עם החומר הכי חשוב.
<עדי ברקן: הדבר השלישי זה הטיפול בהפרעות אכילה.
<עדי ברקן: לא ייתכן שבחור ובחורה שהיו כבר בשבעה אשפוזים יקבלו את אותו חדר עם בחורה שהגיעה בגלל שהיא הורידה 14 קילו במקום 4.
<עדי ברקן: ושם הטפול הוא הרסני.
<עדי ברקן: אני חושב שמעל 80% מאלה שמגיעים להפרעות אכילה, נכנסו ממקום הרסני ופה אנחנו נעמוד עם הרגליים האחוריות כי לי יש עמותה היום ויש לי בעמותה 148 בני נוער, חלקם היו באשפוז, חלקם לפני אישפוז, חלקם - - - את האישפוז.
<עדי ברקן: אני לא נותן כדורים פסיכיאטריים, אני לא סוגר אותם, לא לוחץ להם בראש.
<עדי ברקן: למה אנחנו מצליחים במקומות שהם לא מצליחים?
<עדי ברקן: כי אנחנו באים מהמקום החברתי.
<עדי ברקן: רק מי שבא מהמקום החברתי יכול לטפל בבעיה חברתית.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לתת לנציגות של משרד החינוך, אני מוכרחה לומר שבשיח שאנחנו מנהלים אני כן מרגישה שיש פתיחות ורצון לעשות משהו בנושא, אם כי אני חושבת שאנחנו נהיה תמימי דעים שאנחנו עדיין מחפשים את הדרך הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך היה שותף במפגש שלנו אצל האוצר ונתתי דוגמאות של בנות בבית הספר שמתביישות לאכול, הן לא לוקחות אוכל כי זה לא נעים לאכול ליד חברים או שלוקחות את האוכל ומחזירות אותו הביתה כמו שהוא.
יפעת שאשא ביטון: תופעה של הקאות בשירותים, אם פעם חיפשנו סיגריות בפינות עישון, היום אנחנו מחפשים אותם בתאי השירותים.
יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזו תופעה שאנחנו צריכים להתמודד איתה ואני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלכם, כמובן ממקום של התגייסות של כולם.
<נטע ידיד: אני אומר מה אנחנו עושים, אני לא חושבת שזה המקום הנכון להכנס לוויכוח.
<נטע ידיד: קודם כל אני חושבת שבמערכת החינוך רגישים מאוד לכל הנושא הזה של דימוי גוף ודיאטה והפרעות אכילה.
<נטע ידיד: זה שלא מדברים על זה בפרהסיה בפני התלמידים ומעבירים שיעורים על הפרעות אכילה, עדיין לא אומר שהרגישות לא קיימת.
<נטע ידיד: המורים מאתרים תלמידות שעושות דיאטה, כאשר הם מאתרים יש לנו נוהל שאומר בדיוק - - - ואם אנחנו יכולים לאתר את התלמידים, האיתור יכול להיות או בעזרת מורות ספורט, בטח לא נערות בולמיות, אלא אם אני מדברת אז אולי נערות שירדו מאוד במשקל, אני חושבת שבהחלט בשיעורי ספורט אפשר לשים לב לזה.
<נטע ידיד: אני חושבת שברוב המקרים זה קורה כשבנות מספרות על חברות שלהן.
יפעת שאשא ביטון: אבל רואים אותם בעין.
יפעת שאשא ביטון: את רואה ילדה שנכנסת כשהיא - - -
<נטע ידיד: נערה בולמית את לא רואה בעין, נערה אנורקטית כן, אם היא ירדה בקיצוניות.
<נטע ידיד: אבל אנחנו לא מחכים לרגע שנערות תהיינה אנורקטיות, אנחנו רוצים לאתר אותן בתחילת הדרך ולא לחכות שהן יגיעו למצב שהן כבר אנורקטיות.
<נטע ידיד: אז קודם כל אני רוצה לומר שהיועצים החינוכיים עוסקים בנושא הזה, מדברים על הנושא הזה, כל שנה מועברות תכניות בנושא הזה.
<נטע ידיד: מדי שנה יש ימים מרוכזים ליועצים בנושא הזה.
<נטע ידיד: ישנה תכנית "בעד עצמי" שנכתבה בעבר, היא עכשיו משודרגת, עושים בה מיני שיפורים בהתאם למה שהתרחש בשטח, ובנוסף במרץ אנחנו משיקים יחד עם כל הקבוצה הזאת שכותבת את "בעד עצמי" שזה מנהלת מרכז "שחף" ו-DOVE העולמי, ודוקטור זק שהוא גם פסיכיאטר, אנחנו משיקים במרץ עוד שתי חוברות שתהיינה לילדים בבתי ספר יסודי ולילדים בחטיבות ביניים כאשר התכנית הזאת תועבר בכל בתי הספר, בכל הכיתות, זאת המטרה.
<נטע ידיד: אני יכולה לומר גם שבמרץ יהיה יום של השקה של הנושא הזה.
<נטע ידיד: החוברת מפורסמת באתר שפינט, באתר שפינט שלנו יש אזור מיוחד שמוקדש בדיוק לנושא הזה של דימוי גוף והפרעות אכילה כאשר יש שם הרבה מאמרים ותכניות ופעילויות ליועצות בתי ספר.
<נטע ידיד: הן לא צריכות לחכות לתוכניות "בעד עצמי".
<נטע ידיד: אני רוצה לומר משהו על התכנית "בעד עצמי" התכנית "בעד עצמי" היא תכנית מומלצת למורים.
<נטע ידיד: המורים בוחרים איזה חלקים מהתכנית הם בוחרים להעביר.
<נטע ידיד: זו תכנית למורים, לא לתלמידים.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהתלמידים בעצם יכולים לא להיחשף לכל התכנים שם.
<נטע ידיד: זו תכנית שיש בה עשרה שיעורים, המורה לא בדיוק חייב לעשות את כל עשרת השיעורים, זה שיח בין המורה לבין היועצת מה נכון באותה שנה, מה לא נכון באותה שנה, אבל השיח בהחלט מתמקד בנושאים אחרים, לא בנושא של הפרעות אכילה, אני חייבת לומר שאנחנו באמת מתמקדים בכל מה שקשור באורח חיים בריא ובכל הנושא שקשור לדימוי גוף.
<נטע ידיד: אנחנו מדברים על פעילות גופנית נכונה, אנחנו מדברים על אכילה נכונה, אבל אנחנו לא מתייחסים לא לנושא של דיאטה ולא לנושא של משקל.
<נטע ידיד: אני חייבת לומר שיש שם איזה שהוא מאמר שאני לאחרונה תירגמתי אותו של החברה העולמית בהפרעות אכילה, לאנורקסיה, והם במפורש אומרים, שמים דגש על בריאות ולא על משקל וממליצים שכל התכניות לא תעסוקנה בנושא של הפרעות אכילה, הם טוענים שכל ההתעסקות בנושא של BMI גורם לילדים לעשות דיאטה ובעצם יוצר את ההיפך, משהו מאוד דומה ל נושא של אובדנות.
<נטע ידיד: כמו שאת הנושא של אובדנות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל היום המחקרים אומרים, אני רציתי לתת את זה כדוגמה אמרתי שאחכה שתסיימי.
יפעת שאשא ביטון: פעם אמרו לא לדבר על אובדנות כדי שזה לא יוביל לאובדנות.
יפעת שאשא ביטון: היום כל המחקרים בעולם מזהים שהדרך הראשונה, הקטליזטור הראשון למניעה של אובדנות זה כן לדבר על זה וכן להציף את זה, ואני מוכרחה ברשותך נטע, כי אני אוספת את הדברים, אגב, אני באה ממערכת החינוך ומאוד חפצה ביקרה, כמו שאתם יודעים, היא יקרה לליבי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן מזהה בנושא הזה, אני לא אומר כשל, אבל משהו שאנחנו לא עושים נכון ואני אומר למה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מצד אחד לא מעלים את הנושא של המשקל אבל כל החברה מציפה את הנושא של המשקל.
יפעת שאשא ביטון: הם מדליקים את הטלוויזיה ורואים את כל התכניות שאפשר לדיאטה ואת הכדורים שאפשר לדיאטה וכל מיני דברים, יש תה כזה ותה אחר, הם כל הזמן חשופים לזה אז כאילו בבית הספר לא מדברים אבל דופקים להם עם זה בראש כל הזמן, אחרי החגים בכלל זאת תופעה כי כולם מדברים על הדיאטות שאחרי החגים, אם זה התכניות השונות ואם זה הפרסומות השונות וכל הזמן חלק מהסביבה שלהם וזה שאנחנו בבית ספר אומרים כאילו אנחנו לא נוגעים ולא מדברים על זה, זה לא מעלים את הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: היא שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מטפלים בה.
<נטע ידיד: זה לא עניין של לא מדברים.