GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איריס פלורנטין: כבר על הפלטפורמה של החלטת ממשלה בנושא אלימות במשפחה, שהמנכ"ל, אליעזר יבלון שנפטר, היה יו"ר הוועדה.
<איריס פלורנטין: אנחנו דיברנו על נושא האלימות וכבר אישרנו את הדו"ח ויש מאחוריו גם תקציב ראשוני לצורך העניין.
<איריס פלורנטין: כך שאנחנו מדברים ומסתכלים קדימה על העשייה.
<איריס פלורנטין: אני רוצה לומר מה באמת קרה בחודשים האחרונים.
<איריס פלורנטין: אנחנו ישבנו עם המשרדים, שמנו הצעת חקיקה חדשה שהייתה מותאמת והייתה בהסכמה של המשרדים.
<איריס פלורנטין: הצעת החקיקה טומנת בחובה גם תרשים זרימה שמבוסס על האיתותים שמרמזים על הסכנה, שנותנים לאנשי המקצוע לדעת לזהות.
<איריס פלורנטין: יש תרשים זרימה איך עושים את העבודה.
<איריס פלורנטין: הצעת החקיקה אושרה על ידי המשרדים, לא אושרה על ידי השלטון המקומי פעם נוספת.
<איריס פלורנטין: הגענו להסכמה עם השלטון המקומי, שמנו הצעת חקיקה חדשה שעוד לא הוצאנו אותה לאור - אנחנו צריכים לשבת עם חברת הכנסת - שהיא הצעת חקיקה שמבוססת על חוק הסעד – מרכזי איתור, כשאנחנו בעצם מדברים על פלטפורמה ברשות המקומית.
<איריס פלורנטין: מדברים על נציג בתוך כל משרד רלבנטי ששייך, שיהיה מומחה לנושא איתור והגנה.
<איריס פלורנטין: הנציג הזה יוכל לייעץ לאדם בתוך המשרד.
<איריס פלורנטין: קרי המורה, הגננת, העובד הסוציאלי או כל אדם אחר שנמצא.
<איריס פלורנטין: הוא יכול להתייעץ עם הנציג המשרדי, לבדוק איתו האם צריך לאסוף מידע נוסף או צריך לעשות פלטפורמה בין משרדית.
<איריס פלורנטין: במידה וצריך לפנות לפלטפורמה הבין משרדית, יפנה הרפרנט המשרדי לנציג ברשות המקומית שמנהל את המרכז.
<איריס פלורנטין: הוא יוכל לעשות את העברת המידע ויצירה של תמונה מלאה ואבחון שלם ולאפשר את הטיפול השלם.
<איריס פלורנטין: אנחנו גם ציינו כמובן את הקישור חזרה למשרדים, שמאפשר את העברת המידע, בדיקת המקרה, העברה לחוק הנוער אם צריך, או לאנשי מקצוע נוספים.
<איריס פלורנטין: חזרה לאנשים הרלבנטיים ושמירה על תמונה ואבחון שלם ומעקב אחרי התהליך.
<איריס פלורנטין: כך שאנחנו בתוך התהליך.
<איריס פלורנטין: זה הסטאטוס הקיים כרגע.
<איריס פלורנטין: לגבי העלות של התכנית: עלות התכנית ברמה ארצית היא 27 מיליון שקלים לשנה.
<איריס פלורנטין: אנחנו בהחלט שמים את זה על סדר העדיפות שלנו ואנחנו נמצא את הזמן ואת המקום הנכון בהתאם לתהליך, לתקצב את התהליך.
<איריס פלורנטין: כמובן נצטרך לסיים את שלב החקיקה בשיתוף פעולה ולצאת לדרך.
<קריאה: מתי הטיוטא של הצעת החוק הזאת תהיה מוכנה לעיון?
<איריס פלורנטין: ההצעה מוכנה.
<איריס פלורנטין: כשאנחנו נעבור את השלבים פה עם חברת הכנסת שאשא ביטון ובתוך המשרד שלנו ונקבל את האישור של השלטון המקומי והמשרדים – קצר מאד.
<קריאה: ערכה?
<איריס פלורנטין: היא מוכנה.
יפעת שאשא ביטון: חודשים בודדים, שזה יעבור את תהליך החקיקה.
יפעת שאשא ביטון: היא תעלה בגרסה הראשונית שלה לוועדת שרים בשבוע הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: היא תיצמד לממשלתית שגובשה בעצם בתהליך שתואר כאן יחד איתי, ואני כמובן מקבלת את מה שעלה שם ועוצב.
יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שחודשים בודדים שאנחנו נסיים את תהליך החקיקה ונוכל לצאת לדרך.
יפעת שאשא ביטון: אתן רוצות להוסיף משהו?
יפעת שאשא ביטון: ורד?
יפעת שאשא ביטון: אסתי?
<ורד רוטפוגל: לא, אני חושבת שאיריס הציגה תמונת מצב איפה אנחנו עומדים.
<ורד רוטפוגל: אולי אני רק אוסיף לגבי כל הנושא של האיתותים.
<ורד רוטפוגל: במסגרת הוועדה, שמוטי עמדה בראשה, אנחנו ישבנו כל אנשי המקצוע מכל המשרדים ביחד, לחשיבה איך באמת לסייע לאיש המקצוע בקצה, לדעת מתי הוא צריך להתייעץ בתוך המשרד, מתי הוא צריך לעשות אולי עוד דברים אחרים.
<ורד רוטפוגל: אנחנו לקחנו בחשבון כל בעל מקצוע עם הראייה שלו ואיך בתוך הראייה שלו הוא יכול קצת להרחיב את המבט.
<ורד רוטפוגל: למשל, אם קודם דובר על הפסיכיאטריה.
<ורד רוטפוגל: למשל בתהליך של האינטק – לשאול עוד כמה שאלות את אותה אמא, שהיא בדיכאון ושיש לה ילדים, מה קורה עם הילדים, איפה הם נמצאים, האם יש סיוע מהמשפחה ובהתאם לזה זה ייתן איזו שהיא אינדיקציה כמה צריך להרחיב עוד.
<ורד רוטפוגל: אותו דבר לגבי גננות או מורים בכל המערכות.
<ורד רוטפוגל: אני חושבת שבנינו כלי בשותפות מאד מאד יפה, וגם שכללנו אותו לכדי כלי מקוצר יותר לשטח.
<ורד רוטפוגל: ברגע שנוכל באמת לצאת לפיילוט לבחון, זה ייתן לנו אינדיקציה לשכלל אותו, להוסיף, להוריד.
<ורד רוטפוגל: כי אחד הדברים כשדנו בחקיקה עם הסתירה בין חוק הגנת הפרטיות, אז היה מין, איך אני אקרא לזה קיצונית עליהום.
<ורד רוטפוגל: מה, על כל דבר ישר?
<ורד רוטפוגל: אז גם עלי ידווחו כי אני ככה וכו'?
<ורד רוטפוגל: לא.
<ורד רוטפוגל: אז אנחנו עשינו איתותים ובכוונה עשינו בשלב הראשוני משהו מורחב יותר, כדי אחר כך לראות איך אנחנו באמת מצמצמים תוך כדי הניסיון בשטח.
<ורד רוטפוגל: אני חושבת שזה ייתן לנו את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: חשוב שיהיה תהליך של בחינה של הדברים תוך כדי.
<ורד רוטפוגל: תוך כדי התהליך, כן.
יפעת שאשא ביטון: אסתי, את רוצה לומר?
יפעת שאשא ביטון: אסתי, אני רואה שאת רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אסתי מהשלטון המקומי, רק תציגי את עצמך עם שם מלא ותפקיד.
<אסתי אשל: ד"ר אסתי אשל, אני מנהלת אגף רווחה ואני נציגת השלטון המקומי.
<אסתי אשל: אני רוצה לעמוד על כמה דברים בכל הנושא של הצעת החוק.
<אסתי אשל: השלטון המקומי סבור, ובדיונים עצמם אנחנו גם העלינו את זה, שנושא של הדיווחים או פתיחת הפלונטרים מבחינת הדיווחים בין הרשויות, יכול להיפתר גם במסגרת הרחבת חוק הנוער – טיפול והשגחה.
<אסתי אשל: היינו אמנם בדיונים אצל איריס, דיברנו על הנושא הזה של מערך ותרשים זרימה.
<אסתי אשל: עדיין לא קיבלנו את המערך הסופי.
<אסתי אשל: אני מניחה שאנחנו נקבל את זה בימים הקרובים ותהיה התייחסות של עורכת הדין מהשלטון המקומי לגבי הנקודות.
<אסתי אשל: אני רוצה להדגיש דבר אחד.
<אסתי אשל: כל נושא האיתותים זה לא העברת מידע.
<אסתי אשל: העברת מידע זה מישהו צריך לטפל בזה ובסופו של דבר - - -
<ורד רוטפוגל: זה שיתוף, זה לא העברה.
<ורד רוטפוגל: אנחנו מדברים על שיתוף מידע.
<אסתי אשל: אבל אני רוצה להגיד דברים בשטח.
<אסתי אשל: עם כל הכבוד למורה ולרופא ולאחות שנמצאים בכל המסגרות, בסופו של דבר לבדוק מה קורה בתוך המשפחה ולעשות ביקורי בית ולרכז את החומר ולפעול ולשלוח ולטפל – זה במחלקות לשירותים חברתיים.
<אסתי אשל: סימן קריאה.
<אסתי אשל: וזה אומר שאם החוק הזה ייצא, אנחנו לא נוכל, כי הטיפול באיתותים הוא טיפול בדיוק כמו בקריאה של דיווח של חוק הנוער.
<אסתי אשל: ברגע שיש לנו איתות או דיווח – איך שתקראו לזה – מבחינתי זה היינו הך מבחינת המערך הטיפולי, זה אומר שנכנס מערך שלם לטיפול.
<אסתי אשל: עו"ס המשפחה בודק, אם צריך מפעיל את עו"ס לחוק הנוער.
<אסתי אשל: יש ראש צוות שדן איתו מה קורה.
<אסתי אשל: אם צריך עושים ועדות החלטת טיפול, ועדות תכנון טיפול.
<אסתי אשל: נכנסים במערך כזה - - -
יפעת שאשא ביטון: עד פה מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה מה הבעיה עד פה.
<אסתי אשל: שני דברים.
<אסתי אשל: שקודם כל אנחנו צריכים לראות - - -
יפעת שאשא ביטון: אומרים שיש תקצוב של התכנית.
<אסתי אשל: התקצוב שנאמר הוא תקצוב שהוא ממש על קצה המזלג.
<אסתי אשל: בזמנו שדובר על תקצוב של - - -
יפעת שאשא ביטון: מה את אומרת?
יפעת שאשא ביטון: אל תגידו לי שיש פה סכנה כי לא בא לי להפעיל עכשיו את כל המערך הזה, אין לי כסף?
<אסתי אשל: לא, לא, לא, אני לא אומרת.
<אסתי אשל: אני אומרת שאנחנו נראה את ההצעה האחרונה של החוק.
<אסתי אשל: השלטון המקומי ידון בה מבחינה משפטית.
<אסתי אשל: נראה מבחינת התקינה הספציפית - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה אנשי מקצוע ואנשי משפט שבודקים את זה מבחינה משפטית.
יפעת שאשא ביטון: איזו סיבה יש לשלטון המקומי להגיד אני לא נכנס לתוך מהלך של הצלת ילדים?
<אסתי אשל: לא, אז זהו - - -
יפעת שאשא ביטון: כי קשה לי?
<אסתי אשל: לא, אנחנו מצילים ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: כי אין לי כוח אדם?
יפעת שאשא ביטון: כי אין לי מספיק כסף לטפל בזה?
יפעת שאשא ביטון: לא, אני מנסה להבין איזו סיבה יש לשלטון המקומי להגיד אני לא חלק מהמהלך הקדוש הזה.
<אסתי אשל: אנחנו ממש חלק מהמהלך הזה ואנחנו מצילים ילדים כל יום וכל שעה.
<אסתי אשל: החוק הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אני מנסה להבין איפה הבעיה.
<אסתי אשל: החוק הזה לא בא להגיד לנו להציל ילדים, כי אנחנו עושים את זה ביום יום באופן שוטף בכל דקה.
<אסתי אשל: אני אומרת שאת החוק הזה, היות והוא מרחיב במידה מסוימת את הנושא של חובת הדיווח וחוק טיפול והשגחה, שאולי במסגרת הזאת ניתן להרחיב ולקבל את אותם אפקטים; או שאנחנו נראה את ההצעה הסופית של החוק.
<אסתי אשל: אין לנו התנגדות יסודית לעניין הזה.
<אסתי אשל: אנחנו צריכים לראות במה מדובר.
יפעת שאשא ביטון: על מה התנגדות?
<אסתי אשל: זה לא התנגדות.
<אסתי אשל: אני מעלה נקודות שצריכים לקחת אותן בחשבון ולשים לב, כי כל איתות כזה, עם כל הנושא של השיתופים, כי אנחנו לא צריכים על שיתופים.
<אסתי אשל: אנחנו לא צריכים איתותים כדי לא לבוא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, את לא עובדת בשיתופים.
יפעת שאשא ביטון: כי אם בבריאות הנפש מזהים – ונלך למקרים שבהם כן זיהו שיש סכנה, כמו המקרה שנתתי כדוגמא, ששם זה היה מובהק, שידעו שהיא מהווה סכנה וידיהם היו כבולות בגלל החוק שבעצם מחייב שמירה על הפרטיות והם לא העבירו את המידע.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו תגידי לי את, באמת אני אומרת - - -
<אסתי אשל: לפי חוק הנוער טיפול חובת הדיווח הם צריכים להעביר את זה.
<מוטי וינטר: זה בדיוק הפוך מחוק הנוער.
<מוטי וינטר: את מפספסת לגמרי.
<אסתי אשל: למה?
<מוטי וינטר: כי את לא מבינה את העניין.
<אסתי אשל: אם יש סכנה, אם יש סיכון או סכנה מדווחים דרך חוק הנוער.
<מוטי וינטר: תסלחי לי רגע, בואי - - -
<קריאה: חובת הדיווח.
<אסתי אשל: כולל פסיכיאטר, ברור.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להתייחס, מוטי ואחר כך ורד.
<מוטי וינטר: תראי, אסתי, את מפספסת בגדול.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בלי דיונים צדדיים.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, זה קשה.
<מוטי וינטר: סליחה, כשאנחנו התחלנו לקיים את הדיונים, כמובן שעלה חוק הנוער.
<מוטי וינטר: אנחנו במפורש אמרנו שאנחנו לא רוצים שזה ייעשה באמצעות חוק הנוער ופקידי סעד לחוק הנוער.
<מוטי וינטר: ולמה?
<מוטי וינטר: זה לא חוק של ענישה, זה חוק שנועד למנוע התפתחות של אירועים מהסוג שאנחנו מדברים עליהם.
<קריאה: זה לא חוק הנוער, זה חוק העונשין.
<מוטי וינטר: רק רגע.
<מוטי וינטר: זה לא חוק נוער.
<מוטי וינטר: ישבה שם פקידת סעד ונציג - - -
<מוטי וינטר: זה אותו דבר, מה זה?
<מוטי וינטר: חסרי ישע גם שייך - - -
<קריאה: בסדר.
<קריאה: חוק הנוער הוא לא ענישתי.
<מוטי וינטר: בכוונה לא עשינו חוק נוער.
<מוטי וינטר: חס וחלילה אם זה יהיה חוק נוער.
<מוטי וינטר: גם זה לא לעניין, ו-ב' זה יהרוס לגמרי את המערכת של חוק הנוער.
<מוטי וינטר: ואם אתם מציעים את זה, אז אתם לא מבינים על מה נסב הדיון.
<מוטי וינטר: זה הדבר העיקרי.
<מוטי וינטר: אתם יכולים להילחם על משאבים לאומיים.
<מוטי וינטר: אנחנו דיברנו אז על 21 מיליון שקלים, איריס מדברת על 26 מיליון שקלים.
<מוטי וינטר: תילחמו על המשאבים, אבל היום המערכת לא עושה את זה וזה לא אחריות של משרד הרווחה בלעדית וזה לא האחריות של המחלקה לשירותים חברתיים.
<מוטי וינטר: זה אחריות של מדינת ישראל, באמצעות שישה משרדי ממשלה, זו הנקודה.
<מוטי וינטר: מה שאנחנו הדגשנו שהעובד הסוציאלי נכון, זו חובתו.
<מוטי וינטר: זה תפקידו לתכלל את המערכת, ואת יודעת מה - - -
<אסתי אשל: לא לתכלל, זה לטפל.
<מוטי וינטר: רגע, לא, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל לתכלל, לטפל, לעשות, אנחנו רוצים למנוע.
<מוטי וינטר: לטפל יכולה אחות - - -
יפעת שאשא ביטון: המשימה שלנו היא למנוע.
<מוטי וינטר: סליחה, יש פה אחיות, יש פה רופאים, יש פה - - -
<קריאה: אחיות לא מטפלות - - - מבחינת סיכון - - -
<מוטי וינטר: רגע, לא הכל זה עבודה סוציאלית.
<מוטי וינטר: יש גם חינוך, יש גם פסיכיאטריה, יש עוד - - -
<קריאה: אבל אם מושכים את השטיח מתחת לרגליים של אחיות בריאות הציבור למשל - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא מושכים את השטיח מתחת לרגליים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחברים - - -
<קריאה: מוטי, השטח לא יעבוד ככה - - -
יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, אי אפשר לקיים דיון ככה, כשכולם צועקים.
<קריאה: סליחה, מי דיבר עלינו?
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אתן לך את האפשרות להגיד את הדברים ושנוכל להבין גם במה מדובר.
יפעת שאשא ביטון: אסתי, את רוצה לסיים את הדברים?
<אסתי אשל: כן.
<אסתי אשל: אני מקבלת שהאחיות והמורים יהיו מעורבים יותר, יתנו יותר אינפורמציה, ישימו לב בכיתות, שיזמינו את ההורה לשיחה ויבדקו מה קורה וזה.
<אסתי אשל: אבל בסיכומו של דבר הליבה של הטיפול זה אצל העובדים הסוציאליים.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה, את חוזרת על זה כל הזמן, אני מנסה להבין מה הבעיה?
<אסתי אשל: אוקי,י מה שחשוב לי, זה שני דברים.
<אסתי אשל: קודם כל לעבור על החוק, לראות את תרשים הזרימה, שהשלטון המקומי ייראה אותו.
<אסתי אשל: גם לנו יש יועץ משפטי בשלטון המקומי, שהוא צריך לבדוק ולראות.
<אסתי אשל: ודבר שני, אנחנו נבדוק את נושא המשאבים.
<אסתי אשל: כי אם החוק הזה יהיה - - -
<קריאה: לא לבדוק, ללחוץ.
<אסתי אשל: לדרוש.
<אסתי אשל: משאבים תואמים ולא משאבים שאנחנו נחנק איתם ולא נוכל לעשות איתם ואחרי זה יבואו אלינו בטענות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת עוד לפני שאני מסיימת את הדיון – אני רוצה לראות איך השלטון המקומי מתגייס ומחפש את הדרך לפתור את הדברים ולא מחפש את הדרך לעצור את הדברים, כי בתחושה שלי – ואני אומרת את זה ומחילה אם אני חוטאת כאן למה שהתכוונת – אבל התחושה שלי היא שמחפשים איפה הקושי ולא איפה אנחנו מתגייסים לפתרון.
יפעת שאשא ביטון: אני מאד אשמח אם האוריינטציה תשתנה.
<אסתי אשל: אז אני רוצה להגיד שאנחנו לא מחפשים את הקושי, אנחנו פשוט חיים את המציאות ונדרשת מאיתנו עבודה - - -
יפעת שאשא ביטון: המציאות היא שיש לי ילדים שמתים על ידי ההורים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ההורים שלהם.
<אסתי אשל: רגע, אבל המציאות היא שצריכים לטפל וצריכים שיהיה כוח אדם שיטפל באופן ריאלי.
<אסתי אשל: זאת המציאות.
<אסתי אשל: כי אנחנו קובעים את ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז יושבים.
יפעת שאשא ביטון: ישבנו שנה ונלחמנו כדי שהדברים האלה יתקדמו.
יפעת שאשא ביטון: תשבו ותלחמו כדי שהדברים האלה יתקדמו ותחפשו איפה אפשר לפתור את זה ואיפה השלטון המקומי שם את היד שלו כדי לפתור את זה - - -
<אסתי אשל: אנחנו נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: ולא איפה אנחנו אומרים קשה ואי אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך גם להתייחס ואחר כך חבר הכנסת.
<תמי ברנע: שם ותפקיד בשביל הפרוטוקול, בבקשה.
<ורד רוטפוגל: ורד רוטפוגל, מפקחת ארצית בקהילה, בשירות ילד ונוער וריכזתי את הוועדה כמו שמוטי אמר ואחר כך את התהליכים, אז אני בקיאה בנושא.
<ורד רוטפוגל: אני רוצה רגע להתייחס למה שאסתי אמרה בנושא של חוק הנוער.
<ורד רוטפוגל: בעברי שימשתי גם בתפקיד של עו"ס מחוזית לחוק נוער, אז אני גם בקיאה בתחום הזה ולמה זה לא בקטע של חוק הנוער.
<ורד רוטפוגל: לחוק הנוער יש שני תהליכים מקבילים.
<ורד רוטפוגל: אחד בקטע של חובת הדיווח, שזה במישור הפלילי ואחד בקטע במישור האזרחי, כשיש חשש לסיכון לילד.
<ורד רוטפוגל: המטרה בחקיקה הזאת היא א' לא לערב את זה לחובת הדיווח, לא להגיע בכלל לחשיבה של פלילי.
<ורד רוטפוגל: אנחנו באים ממקום של לסייע למשפחה למנוע.
<ורד רוטפוגל: לא לבוא אליהם באיום של אנחנו הולכים לדווח למשטרה.
<ורד רוטפוגל: אנחנו באים איתם, לתת את מלוא התמיכה שאנחנו יכולים לעשות.
<ורד רוטפוגל: זה מה שעמד מאחורי כל החשיבה לכל התכנית הזאת ולכל הצעת החוק.
<ורד רוטפוגל: זה הדבר האחד.
<ורד רוטפוגל: הדבר השני, בחוק חובת הדיווח יש חובה כאשר יש חשד סביר כי נעברה עבירה.
יפעת שאשא ביטון: ופה אין עבירה עוד.
יפעת שאשא ביטון: יש רק חשד.
<ורד רוטפוגל: אין פה.
<ורד רוטפוגל: זה רק עם אמא עם דיכאון.
<ורד רוטפוגל: עוד אין חשד.
<אסתי אשל: אנחנו מדברים על הרחבה.
<אסתי אשל: מדברים על תיקון לחוק.
<ורד רוטפוגל: אסתי, עכשיו אני, אז בואי תני לי רק לסיים.
<ורד רוטפוגל: אנחנו בכלל לא בקטע של חשד סביר שנעברה עבירה.
<ורד רוטפוגל: לאימא יש דיכאון.
<ורד רוטפוגל: אני רוצה לראות את כל התמונה, לראות איך אני מסייעת לה.
<ורד רוטפוגל: זה דבר אחד.
<ורד רוטפוגל: דבר אחר שאני רוצה להעיר בקטע של הסמנטיקה, אנחנו מדברים על חוק שיתוף במידע, לא העברת מידע.
<ורד רוטפוגל: זה לא חובת דיווח לעו"ס לחוק נוער.
<ורד רוטפוגל: זה של שיתוף מידע בין כל ששת המשרדים ואנשי מקצוע, לחשיבה משותפת איך אנחנו נותנים את התמיכה למשפחה מכולם – גם העובדים הסוציאליים, שהם החלק המרכזי, אבל גם איך המורה או הגננת רואה, יודעת שיש כאן משהו והיא עוקבת בבוקר איך הילד הגיע; ואחות טיפת חלב גם תהיה שם בתוך התמונה וגם הפסיכיאטר המטפל.
<ורד רוטפוגל: איך כולם - כל הגורמים המקצועיים - משתפים במידע וביכולת להמשיך לעקוב, לעשות איתור פעיל בנושא הזה.
<ורד רוטפוגל: זאת המטרה של כל החקיקה והסיוע למשפחות.
<אסתי אשל: אנחנו מברכים על זה ואני מקווה מאד שנמצא את הדרך לעשות את זה בדרך הטובה ביותר והנכונה ביותר.
יפעת שאשא ביטון: אתם תמצאו.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו רוצים אנחנו מוצאים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ורד גם על החידוד הטרמינולוגי, הוא מאד מאד חשוב כדי שבאמת נבין את המשמעויות.
יפעת שאשא ביטון: ניבה, רצית להתייחס ואחר כך חבר הכנסת מוטי יוגב.
<ניבה שופט: אני רוצה לתת איזה שהוא פן נוסף שהוא לא רק החוק.
<ניבה שופט: אני חושבת שבאזור הדרום – אני מנהלת אזור דרום – עיריית ירושלים, אגף הרווחה, יש לנו פרויקט שהוא פרויקט שמחבר בריאות הנפש מבוגרים, בריאות הנפש ילדים, סל שיקום, לשכת רווחה ובהתאם לצורך שפ"י, חינוך וטיפות חלב.
<ניבה שופט: אני רוצה לתת פן נוסף.
<ניבה שופט: שני המקרים היו באזור שלי.
<ניבה שופט: שני המקרים שבשלוש השנים האחרונות היו בירושלים, היו באזור שלי.
<ניבה שופט: אני חושבת מלמידה שיש דברים שאנחנו צריכים לשים אליהם את הלב, לא רק בהעברת אינפורמציה.
יפעת שאשא ביטון: שיתוף אינפורמציה.
יפעת שאשא ביטון: אם נשתמש נכון בדברים זה ייעשה נכון.
<ניבה שופט: שיתוף ועבודה משותפת.
<ניבה שופט: אני יכולה להגיד שבחשיבה המשותפת יש חלקים שאתה לא צופה את המצב הקיצוני שאכן התרחש.
<ניבה שופט: ואני יכולה לומר שאם אתם דיברתם על סימנים או איתותים, בחלק מהמקרים האלה הילדים לא מגיעים עם מכות, הילדים מגיעים מאד מסודרים.
<ניבה שופט: יש שיתוף פעולה של בני המשפחה.
<ניבה שופט: יש אלמנטים שונים שאנחנו צריכים אולי לשבת וללמוד.
<ניבה שופט: אנחנו ניסינו עכשיו להסתכל קדימה ולראות מה הדברים המשותפים שאולי היינו צריכים לשים אליהם לב ולא שמנו אליהם לב, שמשתפים את כל המקרים האחרונים שאני ראיתי בכל אופן, אולי את זה צריך ללמוד.
<ניבה שופט: כמו למשל הנושא של עלייה, הנושא שהמקרים האלה קרו בחופשות.
<קריאה: זה קיים בתוך האיתותים.
<ניבה שופט: אוקיי, אבל אני אומרת שגם זה לא נותן לגמרי את הרגע, היום הזה שמבצע את הזה.
<ניבה שופט: הדבר הנוסף הוא שאנחנו מדברים על תהליכים.
<ניבה שופט: יש שיתופים, יש התייעצויות וכו'.
<ניבה שופט: אנחנו ראינו שבמקרים האלה לא הסתפקנו להתייעץ.
<ניבה שופט: תמיד זה לוקח יומיים-שלושה והמקרה הטרגי הזה קורה.
<ניבה שופט: זה לאו דווקא המקרים ארוכי הטווח המטופלים אצלנו לאורך זמן.
<ניבה שופט: כך שאולי צריך לדבר על קיצור זמן, על חשיבה בצורה אחרת, על רגעים אקוטיים.
<ניבה שופט: אני רוצה לתת פן אחר שהוא לא שיתופי הפעולה והוא לא החוק והוא לא הכסף, אלא למידת הנושא מכיוונים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: כן, אני חושבת שאמרו את זה וגם מוטי הציג את זה מאד יפה וברור, שהסיפור של לחקור כל מקרה וללמוד ממנו כדי שנוכל לעבות את הידע שלנו ולטפל נכון יותר במקרים הבאים, הוא מאד אקוטי ואני מסכימה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מוכרחה לומר, זה שיהיה החוק וזה שיהיה שיתוף של מידע, זה לא אומר שפתרנו את הכל ולא יקרו דברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מזעור בעצם של המקרים ואם נצליח למנוע כמה שיותר אז דיינו.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם לחדד פה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור זה לא רק אם הילדים מגיעים עם חבלות או משהו.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים הילדים גדלים בסביבה באמת טובה ושלווה ועל ההורה עובר משהו.
יפעת שאשא ביטון: על ההורה עובר משהו ושם אנחנו צריכים לאותת שזה יכול להוות סכנה.
<ניבה שופט: כן, אוקיי, על זה אני רוצה לומר.
<ניבה שופט: אחד, רוב המקרים דווקא היו מהמקומות שהמשפחות לכאורה מבוססות או יותר חזקות, במקרים שאני מכירה ובמקרים שהיו אצלי.
<ניבה שופט: הדבר הנוסף שאני אומרת, מצד אחד אנחנו רוצים לראות מה מצב הילדים.
<ניבה שופט: מצד שני יש לנו את המגמה של להשאיר את הילדים בבית, של לחזק את ההורים בתוך הבית ואנחנו כל הזמן מנסים לתפור כל מיני חליפות כדי להשאיר את הילדים בבית.
<ניבה שופט: המגמות האלה לפעמים סותרות.
<ניבה שופט: אני באמת אומרת ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מאזנים בין הדברים האלה.
יפעת שאשא ביטון: זה אזור מאד מאד רגיש שצריך בו לקבל החלטות.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואחר כך ורד.
יפעת שאשא ביטון: כולכם תקבלו אפשרות לדבר.
מרדכי יוגב: ראשית תודה לכולם, גם לך, יושבת הראש יפעת.
מרדכי יוגב: אני שואל ואני שואל בעיקר את אלה שעסקו במלאכה – ורד ומוטי – לי נדמה מהיכרות לא של המערכת הגדולה כולה, אלא מהיכרות של מקרים או מערכות קטנות יותר של רשות מקומית, כסגן, רשות אזורית הכי גדולה, בנימין או מקומות אחרים.
מרדכי יוגב: אפילו טיפול כמו בשבוע שעבר, טיפול פרטני, שחסר לנו פה אולי דבר אחד שהוא היסטורית חסר ועתדינית אפשר לשפר עוד דברים.
מרדכי יוגב: הקייס מנג'ר שהוא ביום יום, בבוקר-בוקר, הוא המתכלל והוא האוסף והוא גם הסמכות.
מרדכי יוגב: האם זו העובדת הסוציאלית או האם זה המורה או האם זה המשרדים הרלבנטיים, או האם זה הפסיכולוג.
מרדכי יוגב: זה כנראה לא יהיה הפסיכיאטר, למרות שיכול להיות שיהיה רגע שהוא ייקח את החבל, כי רק הטיפול העמוק שלו יכול להבין עניין ואומר תנו לי מה שנקרא.
מרדכי יוגב: יש דברים כאלה גם במערכות של החירום.
מרדכי יוגב: אני יותר בא מנושא הביטחון.
מרדכי יוגב: מי לוקח בחירום את העניין, האם זה משרד הביטחון או המשרד לביטחון פנים במצבי חירום קיצון.
מרדכי יוגב: האם בשריפה או בשלג יטפל המשרד לביטחון פנים ובמצבי רעידת אדמה, מאות נפגעים, מלחמה ומצב הביניים שקראנו לו פעם אדום-צהוב-ירוק, ובצהוב יחליט ראש הממשלה האם זה השר לביטחון הפנים או שר הביטחון לוקח, ואז האחרים סביב שולחנו העגול והוא בראש.
מרדכי יוגב: הקייס מנג'ר הזה, גם ברשות וגם בכלל, אני חושב שצריך לקבוע אותו.
מרדכי יוגב: אפילו לקבוע אותו אחרי הרבה דיונים באופן שרירותי.
מרדכי יוגב: פה אני הולך רגע לעתיד ושוב אני לוקח מהביטחון.
מרדכי יוגב: אני חושב שהעתיד צופן הרבה יותר יכולות ונמצאים פה נציגי משטרת ישראל.
מרדכי יוגב: היום בביטחון מתיכים את המידע ואמורים להתיך אותו עוד יותר, כדי שבסוף גם, כשקופץ כוכב אחד אז יודעים שהוא כוכב ושקופצים שניים אז יודעים שצריך להתייחס ובשלושה כבר הולכים אליו הביתה ובודקים ובארבעה – עוצרים אותו.
מרדכי יוגב: בחמישה כבר יודעים שהוא בדרך לעשר שכם לדקור וכו'.
מרדכי יוגב: אני עושה את ההשלכה מהביטחון.
מרדכי יוגב: קרי: העתיד נותן לנו שאותו קייס מנג'ר ממש ברשות או בשכונה או במינהל הקהילתי, כמה שיותר קטן, כי כמה שיותר גדול אז זה קשה.
מרדכי יוגב: אבל זה גם יכול לקפוץ כלפי מעלה, שגם במשרד הארצי או במטה הארצי זה קופץ.
מרדכי יוגב: אם זה קופץ ל-4 או ל-5 ויודעים לרדת למטה עם חכמת החיים והניסיון המקצועי המצטבר ולהגיד גשו לשם.
מרדכי יוגב: זה מראה לנו דברים שאנחנו מכירים מירושלים וזה בצפת.
מרדכי יוגב: גשו לשם.
מרדכי יוגב: זה מראה לי איתות 4 או איתות 5.
מרדכי יוגב: יכול להיות שלא מצליחים, אבל יכול להיות שעל ידי זה מגיעים יותר מהר.
מרדכי יוגב: הדבר השני הוא, החושב שברשות, כשם שיש ועדות השמה והן קבועות בחינוך בלבד ולידן יושבים הפסיכולוג והאחרים, אז כך צריכה להיות איזו שהיא ועדה.
מרדכי יוגב: פה אני לוקח את הדוגמא דווקא מצה"ל בעבר, לאור מצבים כאלה, כבסיס טירונים, שיצרנו את הישיבה השבועית אחרי מציאויות קשות, של גורמים שלא חשבנו שהם צריכים להיות תחת השולחן הזה.
מרדכי יוגב: היו דווקא פקידות פלוגתיות לצורך העניין, שמתמונת העולם שלהן עלו התמונות שאף אחד בסגל לא ידע.
מרדכי יוגב: אז אני חושב בהשלכה הזאת איך אני יוצר, פעם אחת מהקייס מנג'ר, מבחינת החלטה ואז זה אצלו.
מרדכי יוגב: אבל אם המצב יותר עמוק, יכול להיות שהוא מעביר שרביט.
מרדכי יוגב: ופעם שנייה באיזה מסגרות זה נעשה כישיבות קבועות; ופעם שלישית איך אני חותר גם דרך הרווחה והפעולות שאת עשית ואחרים עשו ואליעזר יבלון זיכרונו לברכה ואחרים, ואתם כולכם – איך אני מכניס את זה לתוך מחשוב שמקפיץ לי את כל התכת המידע הזאת – אני משתמש בלשון של בתי מלון – להביא אז זה לארבע ואני מתערב - - -
<קריאה: מחשוב בין משרדי אתה מתכוון?
מרדכי יוגב: בבין משרדי זה ברור שיש פה חיסיון וברור שיש פה קשיים - - -
יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה במסגרת החוק בנה מודל ומנגנון בעצם שהוא יתכלל את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: קצת דומה למה שאתה מציג.
יפעת שאשא ביטון: זה חלק מתוך ההבניה והגיבוש של מה שנעשה כאן בחודשים האחרונים, כך שזה בהחלט הכיוון.
<מוטי וינטר: הדוגמא של מועצה אזורית בנימין היא דוגמא טובה, כי זה התפתח על רקע אירועים ביטחוניים והפך בכלל בתוך המערכת המקצועית ושם זה פחות או יותר קונספט דומה למה שאנחנו מציעים.
מרדכי יוגב: אני אומר, כי לפעמים אנחנו באמת לוקחים ממצבי החירום הביטחוניים.
מרדכי יוגב: זאת אומרת זו לא למידה רעה, ככה זה מתפתח במדע.
יפעת שאשא ביטון: מצב חירום לכל דבר.
<ניבה שופט: יש כאן עוד משהו שאני חושבת שצריך לשים מתחת.
<ניבה שופט: אני חושבת שצריך לשים בראש העניין תפיסה קבועה ומתמשכת של להסתכל על מניעה וזה התשתית לפלטפורמות ואין זה צריך להוסיף לכל דבר.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מוטי יוגב על הדברים.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איילת נחמיאס-ורבין.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה חברתי ותודה רבה לחבר הכנסת יוגב על דבריו.
איילת נחמיאס ורבין: אני כמובן אשאר לשמוע גם את המועצה לשלום הילד בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרה להגיד שיש איזה שהוא משהו בראשיתי, שאנחנו פה בוועדה לזכויות הילד, יפעת, כבר עסקנו בו כמה פעמים וקודם את אמרת אנחנו לא עשינו את זה, אבל כן, הממשלה, לאורך שנים החליטה שכל – נקרא לזה הטכנולוגיה המפותחת הזאת של אחיות בריאות הציבור – היא בעצם הוציאה אותה מחוץ לשיח.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר מעצם זה שייבשו את המערכת הזאת ושאין אחיות בתי ספר מצד אחד ושאין מערכת של טיפת חלב ממוסדת, מסודרת כמעט בכל מקום בישראל למעט בתל אביב, ששם העירייה לקחה על זה אחריות, אז אנחנו בעצם הפסדנו חוליה קריטית בשנה הראשונה לחייו של הילד.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, למה היא קריטית בשנה הראשונה לחייו של הילד?
איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו יודעים שאז הממשק הוא הכי אינטנסיבי.
מרדכי יוגב: גם בהמשך.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל הממשק עם טיפת החלב הוא הכי אינטנסיבי בשנה הראשונה.
איילת נחמיאס ורבין: כי כמות החיסונים גדולה וכמות הבדיקות גדולה ואז רמת הערנות - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הרבה מאד ילדים – 19 מסך כל אלה שנרצחו – הם בעצם עד גיל שנה.
יפעת שאשא ביטון: חלקם הגדול הוא גם מעל גיל 10, וזה כבר בכלל לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל רגע, יפעת.
איילת נחמיאס ורבין: בדיוק בזה - - -
יפעת שאשא ביטון: זו חוליה חשובה, אבל היא לא העיקרית.
איילת נחמיאס ורבין: אבל רמת הערנות, סליחה יפעת, אני מבקשת להשלים את דברי כדי שאני גם אדבר בלוח הזמנים שנתת לי.
איילת נחמיאס ורבין: רמת הערנות בסופו של דבר, שיש לאחיות של בריאות הציבור, לפחות שאני מכירה, היא יוצאת דופן.
איילת נחמיאס ורבין: הן רובן עתירות ניסיון, הן נתקלו בהרבה מאד דברים, בהרבה מאד מקרים ובעיקר, דווקא בגלל המודעות הגוברת לנושא למשל של דיכאון אחרי לידה, ככל שבמקרים שלפנינו, אנחנו הרי עוד לא יודעים באופן סופי ומוחלט.
איילת נחמיאס ורבין: אבל נניח שלפחות אחד מהמקרים האלה מסתמן שהיה שם כנראה אב טיפוס או איזה שהוא סוג של דכאון אחרי לידה ואף אחד לא היה ער מספיק כדי לטפל ואף אחד לא ידע להושיט את העזרה ברגע שהיא הייתה זקוקה לו.
איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שהממשלה חייבת להידרש לו.