GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי מלכין: יש לנו גם הסכמה עם משרד הפנים שאם אנחנו לא רואים התקדמות בעניין, או בתחום של מינוי מנהל יחידת נוער או של מועצת תלמידים אנחנו יכולים גם למנוע מכרזים מהרשות המקומית.
<אורי מלכין: כלומר, יש פטיש מאוד מאוד גדול בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: ואתם עושים את זה?
<אורי מלכין: כן.
<אורי מלכין: אנחנו מונעים תקציבים במקרים שבהם לא מוקמת מועצה.
<אורי מלכין: אבל חייבים לזכור שלפעמים מנחה מועצה פורש באמצע שנה, לוקח זמן עד שמגייסים אז לפעמים יש נקודת זמן מסויימת - - -
<מיכל מנקס: מתקציב?
<אורי מלכין: בכל חציון משרד החינוך מעביר דיווח.
<מיכל מנקס: כן, אני יודעת איך זה קורה, אבל למי עצרו, עצרו תקציב לרשות מסוימת כי אין לה מועצת תלמידים?
<קריאה: אתה מכיר דוגמא?
<אורי מלכין: מקרים מאוד מאוד בודדים כי בדרך כלל גם הדברים נמצאים כשאתה למטה.
<אורי מלכין: ואנחנו גם רוצים שהרשות המקומית תקבל את הכספים אנחנו מנחים אותה כדי שהדברים יקרו.
<מיכל מנקס: יש סנקציות אבל אין צורך להשתמש בהן וזה בדיוק מוכיח כי זה קיים.
<מיכל מנקס: המנגונים קיימים.
<אורי מלכין: ברמה הארצית, דיברתי על בתי הספר, רשויות מקומיות, ברמה הארצית אז נמצאים כאן נציגים של מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אורי מלכין: יש את האמנה מול הכנסת שמכירה בהם כנציגי הנוער והתלמידים והם נמצאים בכל וועדות הכנסת.
<אורי מלכין: גם בדיונים של משרד החינוך יש צוות י"א שהוקם בשנה שעברה שבהם התלמידים ממש מייעצים לבכירי משרד החינוך.
<אורי מלכין: בנושא רפורמת משרד החינוך ישראל עולה כיתה.
<אורי מלכין: נושא שלא קיים בחקיקה, מועצת תלמידים ונוער מחוזית, אני מגיע ממחוז תל אביב, כיום התלמידים והנוער משולבים ב-8 וועדות מחוזיות.
<אורי מלכין: וועדת השימוע שמוגדרת בחוק זכויות התלמיד וועדת הטיולים שמוגדרת בחוזר מנכ"ל.
<אורי מלכין: אבל גם בוועדה שעוסקת במגדר ומיניות, וועדה של יזמות חינוכית, הדרך החדשה שזה פרויקט של שילוב בני העדה האתיופית, ישיבות הנהלה של משרד החינוך ומנהל חברה ונוער ואלף דברים שהחוק לא מחייב.
<אורי מלכין: כלומר, ברגע שיש מבוגרים שמאמינים בבני הנוער הם פותחים את הדלתות.
<אורי מלכין: יש גם כמה פרויקטים נקודתיים כאשר יש אירועים אקטואליים, למשל כאשר הגיע היועץ של נשיא ארצות הברית, אובמה, לנושא הקהילה הלהט"בית, אז כינסנו 50 בני נוער מבני הקהילה בשיתוף מומחים ואנשי אקדמיה ומגזר שלישי.
<אורי מלכין: השנה גם פתחנו שנה שניה קורס נזר"ים - קורס נציבי זכויות נוער ותלמידים עירוניים.
<אורי מלכין: המטרה היא להנגיש את זכויות התלמידים, את החוקים הרלוונטים לבני נוער לטובת התלמידים, כדי שהם לא יצטרכו את הממסד כדי לקבל את המידע, אלא גם הם יוכלו להעביר ולהיות כתובת לעצמם.
<אורי מלכין: איפה הדברים תקועים?
<אורי מלכין: יזכיר את זה גם חנן בהמשך.
<אורי מלכין: שאר משרדי הממשלה, הרבה מאוד משרדי ממשלה כיום עוסקים במדיניות של נוער.
<אורי מלכין: המשרד לשוויון מגדרי עוסק בתחומי הצעירים, משרד התחבורה הוצאת רשיון נהיגה, משרד הביטחון בתחום הגיוס לצה"ל ושירות לאומי.
<אורי מלכין: שם אין מיסוד קבוע ואנחנו באמת רואים קשיים של נציגי מועצת תלמידים להיכנס ולהיות משולבים בדברים שקשורים למעשה לעצמם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, תודה רבה לך.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר ככה במשפט.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל מאוד מרשים.
יפעת שאשא ביטון: נתת פה פריסה מאוד מרשימה לכל המקומות שיש בהם מעורבות של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל קשה לי שלא להעלות על השולחן את הנושא שבדבר הכי בסיסי, ושם לדעתי המערכת צריכה להתחיל לנוע, בדבר הכי הכי הכי בסיסי, ואני אולי אפתיע אתכם, לא נותנים לילד את הזכות שלו וזה בלבחור איפה ללמוד בתוך רשות מקומית.
יפעת שאשא ביטון: המערכת מכתיבה לילד לאיזה בית ספר הוא הולך ופה נכנסים אגב ההורים.
יפעת שאשא ביטון: לא נותנים להורים.
יפעת שאשא ביטון: ההורים שאנחנו מצפים מהם שיקחו אחריות, ויהיו מעורבים ויפרנסו את הילד ואנחנו אומרים שהם המשאב הכי משמעותי שלנו כדי שאנחנו נוביל את הילדים לאן שצריך, אבל לבחור איפה הם ילמדו, את זה אנחנו לא נותנים להם.
יפעת שאשא ביטון: אז יש, יש פיילוט של משרד החינוך של פתיחת אזורי רישום, פתיחה מבוקרת של אזורי רישום.
יפעת שאשא ביטון: קריית שמונה נכנסה לזה כבר לפני הרבה שנים כשאני הייתי ממונה על החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הם כבר לדעתי 6-7 שנים נמצאים בפיילוט הזה.
יפעת שאשא ביטון: וגם ירושלים.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מקום שאנחנו צריכים להשקיע בו קצת יותר.
יפעת שאשא ביטון: לאפשר באמת לילד שמגיע למערכת החינוך את הזכות הבסיסית לבחור איפה הוא רוצה ללמוד ואחר כך תשתף אותו בקבלת החלטות, אבל קודם כל תתנו לו להחליט חלק מאיזה מערכת הוא רוצה.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחר כך מאיה, ירדן ושושי.
מסעוד גנאים: אני חושב שהעניין של השתתפות בני נוער והצעירים בקבלת החלטות או בחיים היום יומיים זה עניין חשוב מאוד, שהוא קשור לפי דעתי לשאלה הבסיסית, בסוף, מה תכליתו ומה מטרתו של בית הספר למשל.
מסעוד גנאים: אני חושב שמטרתו של בית הספר בסוף זה להכין את התלמיד לחיים ולבנות את האדם.
מסעוד גנאים: לעצב את דמותו כדי שיהיה אלמנט חיובי, קונסטרוקטיבי בחיי החברה והקהילה שלו וזה חלק משחרור בית הספר ופתיחת הדלתות שלו לאוויר הצח והנקי של החיים.
מסעוד גנאים: כוונתי היא שהילד והתלמיד בכל הרבדים, בכל השכבות, הוא צריך להיות מעורב בחיי הקהילה, החברה, המדינה שלו משום שבסוף אנחנו מכינים אותו ללכת לשם.
מסעוד גנאים: הוא לא לומד כדי להשאר במסגרת בית הספר, לא.
מסעוד גנאים: אנחנו מלמדים אותו, מציידים אותו כדי שייצא לעולם הרחב הזה ושם ימצא את עצמו כמנהיג, כלוקח תפקיד ודברים אחרים.
מסעוד גנאים: לכן, הקמת מועצת התלמידים, וכל פעם אני אומר את זה, אני הייתי מורה, רכז חינוך חברתי וגם ארגנתי את כל העניין של הבחירות, של מועצת תלמידים בבית ספר תיכון.
מסעוד גנאים: נכון, יש מנהלים שלא רואים בעין טובה את מועצות התלמידים.
מסעוד גנאים: נכון.
מסעוד גנאים: הם רואים בהם לפעמים איום, סכנה, אני יודע.
מסעוד גנאים: זה כאילו שהוא עושה מיני ממלכה שלא ולא רוצה מישהו שיתערב.
מסעוד גנאים: או שהוא רוצה אותו כמן קישוט כזה, דמוקרטי.
מסעוד גנאים: מן דבר כזה שהוא לא פעיל, לא אפקטיבי, אלא מן קישוט, חלק מה-decoration של בית הספר.
מסעוד גנאים: וזה לא נכון, לפי דעתי, על משרד החינוך.
מסעוד גנאים: כל בית ספר רשמי שאין בו מועצת תלמידים, על משרד החינוך לתבוע את זה ממנו ולהטיל עליו גם סנקציות זה אחד.
מסעוד גנאים: שתיים בתי הספר הפרטיים, לא בתי ספר ולא מכללות גם לצערי, אני יודע את זה במגזר הערבי, אין מועצת תלמידים, אין.
מסעוד גנאים: אני חושב על משרד החינוך שהוא נותן את הרשיונות למכללות, לבתי הספר האלה, חייבים.
מסעוד גנאים: אי אפשר בית ספר בלי מועצת תלמידים, משום שבסוף מה שמשפיע על התלמידים...
מסעוד גנאים: מה שהשפיע עלינו בסוף, דמותנו, זה לא מה שלמדנו בבית הספר.
מסעוד גנאים: לא יודע מי אמר, תמיד אני מצטט אותו, שאמר מה זה חינוך: חינוך כל מה שנשאר בך אחרי ששכחת כל מה שלמדת.
מסעוד גנאים: אני יכול לשכוח כל מה שאני לומד, אבל החיים.
מסעוד גנאים: מה עיצב אותנו באוניברסיטה?
מסעוד גנאים: ההיסטוריה שאני למדתי?
מסעוד גנאים: לא.
מסעוד גנאים: החיים האוניברסיטיים.
מסעוד גנאים: החברתיים, הפוליטיים, הפעילויות האלה בסוף הן מעצבות את הדמות שלנו, לכן העניין חשוב מאוד ומאחל לכם הצלחה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים החשובים מחבר הכנסת מחמוד גנאים.
יפעת שאשא ביטון: מאיה, אבל רק ברשותכם, ממש בקצרה, כדי שניתן גם לאחרים שלא דיברו, כי אנחנו לקראת סיום.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה מאיה.
<מאיה עמישר: אני חושבת שאחת הבעיות הכי גדולות שקיימות היום, ואני מדברת כמובן מהמקום שממנו אני באה.
<מאיה עמישר: אני באה מבית ספר עם מועצת תלמידים.
<מאיה עמישר: היום יש לנו את הבחירות למועצת תלמידים.
<מאיה עמישר: אני חושבת שאחת הבעיות הכי גדולות זה שנוצר לפעמים איזשהו מצג שווא שאומרים לנו, אנחנו מקשיבים לדעות שלכם, יש לכם מועצת תלמידים, יש לכם, כביכול, את הבמה לדבר ולהביע את הדעה שלכם, אבל אני חושבת שהרבה פעמים מקשיבים לה והיא נכנסת מאוזן אחת ויוצאת מאוזן אחרת.
<מאיה עמישר: כביכול נותנים לנו להציג אותה - - -
יפעת שאשא ביטון: יוצאים ידי חובה.
<מאיה עמישר: כן.
<מאיה עמישר: כביכול נותנים לנו להגיד מה אנחנו חושבים אבל מעבר לזה אין יותר מדיי התייחסות.
<מאיה עמישר: אחת הדוגמאות שמאוד מאוד צרמה לי בשנה שעברה, אני חברה בתנועת הצופים ויש לנו בתנועת הצופים בעיה מאוד גדולה עם עיריית חיפה כי אנחנו לא מקבלים תמיכה ותקצוב לשבטים מעיריית חיפה.
<מאיה עמישר: החליטו לעשות איזשהו פאנל שנתנו לנציגים משבטים לדבר עם נציגים מעיריית חיפה ולהגיד מה הבעיה שלנו.
<מאיה עמישר: אנחנו שבט יחסית גדול ולא מספקים לנו אפילו קורת גג להעביר לחניכים פעולות בחורף.
<מאיה עמישר: בחורף אנחנו נתקלים במצב שאין לנו איפה להעביר לחניכים פעולות.
<מאיה עמישר: צריכים לנדב בתים - - -
יפעת שאשא ביטון: תנועות נוער אחרות מקבלות תמיכה וסיוע?
<מאיה עמישר: בחיפה בכללי אני חושבת שזה בעיה עם תנועות הנוער.
<מאיה עמישר: בפורום הזה אמרנו יש לנו בעיה, אנחנו צריכים מבנים יותר גדולים, אנחנו צריכים טיפה עזרה בדברים האלה.
<מאיה עמישר: מעבר לדיבור שהיה שם בערב הזה, לא קרה שום דבר מאז.
<מאיה עמישר: אף אחד לא דיבר איתנו מאז, אף אחד לא אמר לנו, לא קיבלנו על זה שום תגובה.
<מאיה עמישר: זה נשאר ברמת הדיבורים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מאיה.
יפעת שאשא ביטון: ירדן ואחר כך שושי.
<ירדן ניזרי: היי, כתבתי לי כמה נושאים מכל מה שהיה כאן אז זה אולי יראה קצת מפוזר.
<ירדן ניזרי: קודם כל אני חושבת שחלק מהמנהלים ומהמורים בכלל לפעמים לא מודעים לזכויות ולדברים שיש לנוער.
<ירדן ניזרי: סתם לדוגמא, למשל אצלנו הייתה בעיות עם שעות אפס.
<ירדן ניזרי: זה עיצבן אותי שאני צריכה לקום או לצאת מוקדם כל כך מהבוקר או להתעורר ב-05:00, 4:30 בבוקר כדי להגיע לבית ספר בזמן, בשביל להגיע לשעת אפס.
<ירדן ניזרי: גיליתי שזאת בעיה שיש לעוד ילדים מהשכבה שלי ובכללי מהבית ספר והנה עכשיו שינינו את כל המערכת שעות שלנו, חלק מזה היה בגלל שהמועצה התערבה בזה.
<ירדן ניזרי: אז הטיעון של המנהל ושל זאת שמסדרת את המערכת היה שהם לא ידעו בכלל שאסור לעשות שעות אפס.
<ירדן ניזרי: אז קודם כל צריך להעלות בכלל את המודעות של כל הדברים האלו, כי יכול מאוד להיות שהרבה מהמקומות החינוכיים לא באמת מודעים.
<ירדן ניזרי: בקשר למקודם, מה שמיכל, את אמרת עם המועצות, אז כן יש פעמים ש..
<ירדן ניזרי: סתם דוגמא אצלנו בירושלים היה קטע שהפסיקו לנו את המנחה.
<ירדן ניזרי: המנחה שלנו עזבה ואז היה קטע שהיינו צריכים להתמודד לבד בלי מנחה.
<ירדן ניזרי: רק אתמול נכנס לנו מנחה חדש של המועצה הרשותית, של ירושלים.
<ירדן ניזרי: זה לא אומר שזה שאת שמעת שהרוב זה ככה, שהרוב יש מקומות, זה לא אומר שאין עדיין את הבעיות האלו של הרשויות.
<ירדן ניזרי: וסתם דוגמא, אני לוקחת לדוגמא את המחוז שאני מגיעה ממנו, מחוז ירושלים, יש למשל את בית שמש, ששם מי שהיה צריך לבוא ולהקים את המועצה זה לאו דווקא משרד החינוך וכל האלו, מי שבאו היו באמת בני נוער שהיו לפני כן במועצה דרך המש"צים ואמרו : טוב אני מבית שמש אני רוצה שתהיה לי מועצה רשותית, אז הם הלכו והקימו מועצה בבית שמש.
<ירדן ניזרי: זה משהו שאנחנו יוצרים לפעמים בלי עזרה.
יפעת שאשא ביטון: גם בסדר, אגב.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה בזה הרבה יותר ערך בזה שהילדים באים ואומרים: חברים אלה הזכויות שלנו אנחנו רוצים לעשות.
יפעת שאשא ביטון: התפקיד של המועצה זה לא להפריע כי בהרבה מקומות פשוט יכולים להגיד לך לא.
<ירדן ניזרי: זה גם קורה, יש להם עכשיו בעיה - - -
יפעת שאשא ביטון: וזה ערך חשוב לדעתי שבא מכם.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני רואה את זה דווקא במקום החיובי, אבל כל הכבוד למי שעשה את זה.
<חנן יזדי: זה באמת חיובי.
<חנן יזדי: אנחנו לא אומרים שלא.
<חנן יזדי: מועצה זה חצי חצי.
<חנן יזדי: חצי נותנים כי יש חוק בסופו של דבר.
<חנן יזדי: אבל חצי גם לוקחים וזה מאוד מתחבר למה שנאמר פה מקודם, בסופו של דבר מנהיגות צריך לקחת.
<חנן יזדי: אם התלמידים לא יבואו ויהיו מעורבים והנוער לא יבוא וידרוש מבית הספר, לצורך העניין, וזה מה שאתם העליתם, להיות שותפים, להיות מעורבים בהחלטות.
<חנן יזדי: סליחה גם שאני נותן את הדוגמא הזאת, בסופו של דבר זה הריאלי וזה בית ספר שהוא דוגמא פרטית ופרטנית.
<חנן יזדי: בסופו של דבר, אם אתם לא תבואו ותקחו את המנהיגות ותהפכו את מועצת התלמידים בבית הספר שלכם לגוף משמעותי באמת ולא לגוף שעושה מסיבה פעם ב.
<חנן יזדי: כי זה לא המטרה של מועצת התלמידים בבית הספר ולא המטרה של מועצת התלמידים בשום רמה.
<חנן יזדי: בסופו של דבר, מועצת התלמידים זה גוף מייצג.
<חנן יזדי: נקודה.
<חנן יזדי: בנוסף לזה, הוא יכול להביא את הצרכים של בני הנוער בתחום התרבותי, בתחום הפנאי, ובסופו של דבר המטרה הראשונה היא לייצג את בני הנוער.
<חנן יזדי: ואם אתם לא תבואו ותדרשו ממנהל בית הספר שלכם להקים מועצת תלמידים משמעותית ולבוא ולהיות משמעותיים בבית הספר אז - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי חנן, הנקודה היא ברורה.
יפעת שאשא ביטון: תנצל את זה כי רצית להוסיף משפט על איזשהי תכנית אבל ממש משפט כי אני רוצה לתת לשושי.
<חנן יזדי: אני חושב שעניין משרד החינוך די הוסבר נכון אנחנו בסופו של דבר בקשר מאוד מאוד טוב.
<חנן יזדי: אני רק רוצה שאולי מהוועדה איזשהי המלצה בנושא של שיתוף בני נוער בקבלת החלטות גם במשרדי ממשלה שונים.
יפעת שאשא ביטון: אה זה כן, כבר רשמתי.
<חנן יזדי: זה מאוד חשוב לנו שזה יקרה ושייצא ושתהיה קריאה ושיהיה מעקב.
יפעת שאשא ביטון: שושי בבקשה.
<שושי סומך: שירה אמרה קודם "אנחנו חלק מהאוכלוסייה", אז אני רוצה להגיד לך, בישראל אתם שליש מהאוכלוסיה, זה חלק ניכר ולא שולי בכלל, ולכן הדיון הזה הוא כל כך חשוב וצריך לברך ממש על קיומו.
<שושי סומך: מדובר פה על כמה רבדים.
<שושי סומך: על מערכת החינוך מטבע הדברים, שהיא המקום שבו הילדים כל הזמן נמצאים.
<שושי סומך: אמר חבר הכנסת, מכינים אותם לעולם הרחב.
<שושי סומך: הם כבר בעולם הרחב.
<שושי סומך: לכן, אני חושבת שהישיבה הזאת שבה יש כל כך הרבה בני נוער היא חידוש מרענן לצערי.
<שושי סומך: אנחנו לא מספיק, על אף שצוינה פה האמנה בין יושב ראש הכנסת למועצת התלמידים, לא מספיק רואים.
<שושי סומך: אני חושבת שאני מדגם די מייצג לדיונים שנוגעים לילדים ונוער מבחינת הנוכחות שלי ולא מספיק שומעים את הקול הזה, שזה נ' גם שלנו וגם אולי לפעמים מהצד השני, אבל בעיקר שלנו כמבוגרים.
<שושי סומך: עד כמה אנחנו באמת מאמינים ביכולת של ילדים לקבל החלטות ולחשוב, להביע עמדה בצורה רהוטה, או רק מתייחסים למה שהם אומרים ככה בביטול.
<שושי סומך: דובר פה הרבה וצריך לחדד את ההבדל בין לשמוע ללהקשיב.
<שושי סומך: כמה אנחנו באמת מקשיבים למה שנאמר.
<שושי סומך: אפילו ברמה של הדיון כאן, עלו כל כך הרבה דברים שאני אומרת זאת זווית שאנחנו כמבוגרים פשוט לא מסוגלים לראות אותה, ואני עוד לא כל כך רחוקה מהימים האלה וכבר מאוד רחוקה מהבחינה הזאת, ולכן זה כל כך משמעותי.
<שושי סומך: השיתוף הוא לא רק ברמת ה"מה יש", המנגנונים קיימים, אלא מה יש, מה מכניסים בפנים, עד כמה באמת נותנים להם מקום משמעותי, מקום מלווה לחשוב את הדברים, להעביר את הסוגיות.
<שושי סומך: אני יכולה להגיד שאנחנו כמועצה כמעט בכל נקודה, גם בעבודה שלנו כמי שמייצגים זכויות ילדים, אבל גם כלפי משרדי ממשלה, כל הזמן מנסים להטמיע את העניין הזה.
<שושי סומך: אני אתן דוגמא קטנה מהזמן האחרון, יושבים עכשיו על תקנות האמנה, אמור להיות נציג פניות ציבור.
<שושי סומך: פניות ציבור בהקשר הזה הן פניות של ילדים.
<שושי סומך: ילדים שהם בהשמה חוץ ביתית.
<שושי סומך: באנו אנחנו כמועצה ואמרנו, אנחנו יושבים פה כולם, מדברים איך יעבוד המנגנון, זה יהיה מייל, זה יהיה טלפון, מה יקרה, זה אמור להיות מעוגן בתקנון.
<שושי סומך: בואו, תפנו לילדים שנמצאים במסגרותשל השמה חוץ ביתית ותשמעו מה יש להם להגיד.
<שושי סומך: ילד בפנימיה יכול להגיד איזה מנגנונים זמינים לו ואיזה מנגנונים לא זמינים לו.
<שושי סומך: אלה דברים שאנחנו מכאן מאוד מתקשים לדעת אותם והמוכנות הזאת באמת להקשיב ולא רק לשמוע היא יכולה לשנות עולמות ולא רק בנושאים שנוגעים לילדים עכשיו כי אתם עוד שנה, חלקכם שנתיים כבר בצד השני, זה לא כל כך רחוק, ולכן יש משמעות מאוד גדולה מה יש להם להגיד בכל התחומים כי כולם משפיעים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שושי, אני מסכימה זה מאוד מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה דימה ואחר כך אמיר.
<דימה קסם: אני רוצה להתחיל ממה שאמרת על זה שלא נותנים לנו את הזכות לבחור איפה אנחנו רוצים ללמוד.
<דימה קסם: אני גרה בדלית אל כרמל וזה יישוב קטן ליד חיפה, זה כפר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים איפה זה.
<דימה קסם: ההורים שלי רצו שאני אלמד בריאלי, בבית ספר פרטי והעירייה שם לא כל כך עזרה להורים שלי לפתח את הזכות הזאת.
<דימה קסם: אני רוצה להתייחס לזה שבכלל אין לילדים את הזכות וגם אין להורים שלהם לפעמים את הזכות.
<דימה קסם: כי אני לדוגמא כן קיבלתי את האישור ללמוד בחיפה ואחרים עוד לא קיבלו.
<דימה קסם: ואני זוכרת שגם חבר של אבא שלי עשה סוג של מחאת רעב, זה נשמע לי נורא מוזר, אבל עשו את זה וזה כן יצא לפועל בסופו של דברים וזה רק דברים נורא היסטרים ודרמטים יכולים להזיז את מה שבאמת מפריע.
<דימה קסם: אז זה לגבי מה שאת אמרת.
<דימה קסם: עוד משהו שאני רוצה להגיד, דיברו פה על הצופים ואני גם מתנדבת במד"א וגם יואב פה מתנדב במד"א ואני רוצה להגיד שמשרד החינוך, יש לו כל כך הרבה ציפיות מבני הנוער, שאני לא מוצאת את החיים שלי בבית ספר.
<דימה קסם: באמת, אני מגיעה הביתה, אני מרחיבה שני מקצועות מורחבים, אני מוצאת את עצמי שאני מסיימת בארבע בבית ספר והמשמרת שלי נגיד במד"א מתחילה בשלוש, אז מה אני אעשה עם זה?
<דימה קסם: גם בבית ספר דורשים - - -
יפעת שאשא ביטון: דרישות סותרות את מתכוונת.
<דימה קסם: נכון.
<דימה קסם: דורשים מחויבות אישית.
<דימה קסם: מתי אני אעשה את זה?
<אורי מלכין: מה שאת עושה במד"א נחשב לך.
<דימה קסם: זהו.
<דימה קסם: אבל מתי אני אעשה את המשמרת של מד"א אם בכל יום אני מגיעה הביתה בחמש או בשש לפעמים.
<דימה קסם: אז זה עוד משהו שרציתי להתייחס אליו.
<דימה קסם: בסוף אני רוצה להגיד שהעלינו פה המון המון תלונות ואני חושבת שהשינוי, ואני לא אגיד הפתרון, השינוי מתחיל בקטן לדעתי.
<דימה קסם: דיברו פה על גובה העיניים וגם מנדי דיבר על זה ואני חושבת שזה מתחיל באיך שאנחנו לומדים בכיתה.
<דימה קסם: הרי אנחנו יושבים בשולחנות והמורה עומד מעלינו ומדבר וסוג של מרצה לנו.
<דימה קסם: ככה זה גם עובד בהרצאות שהבית ספר מביא לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: מנדי, לשנות את המרחבים הלימודיים ומיד.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול.
<דימה קסם: אני חושבת שהשינוי בעצם מתחיל בקטן.
<דימה קסם: נגיד היה לי לפני כמה זמן שיעור עם יהודה להב, אזרחות, וישבנו במעגל והוא ישב באמצע ואני הרגשתי שאני מדברת והמורה מקשיב, לא רק שומע גם מקשיב ומגיב ויש לי באמת את הזכות לדבר ובאמת ללמוד.
<דימה קסם: ואני חושבת שכמו שאמרתי, זה מתחיל בדברים הכי קטנים שלפעמים אפילו לא שמים לב לזה בגלל שזה הנורמה ואני חושבת שזה הדרך לפתרון.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דימה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לכם כשכשהייתי מורה לימדתי רק ב-ח' אפילו מתמטיקה.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים את הדינמיקה בכיתה ואת הקשב, אתה מרגיש שכולם איתך, זה כמו החברותא, זה עושה את ההבדל ובסך הכל הזזנו שולחנות.
יפעת שאשא ביטון: אז בהתחלה, תחילת השנה קצת קיטרו, זה מעיק להזיז, להחזיר.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה כבר בא באוטומט ומתאהבים בשיטה.
יפעת שאשא ביטון: שינויים קטנים אני מסכימה יכולים לעשות את ההבדל.
יפעת שאשא ביטון: מנדי, סומכת עליך.
יפעת שאשא ביטון: אמיר.
<מיכל מנקס: אפרופו מנדי, זה לא מייצג כאן.
<אמיר קשת: אני חושב שלא דיברנו כאן מספיק אכיפה.
<אמיר קשת: אני מאוד מסכים עם מה שסיוון ויואב אמרו, בית ספר זה מערכת מיושנת, אבל עד שניישם את המערכת הפינית פה יקחו כמה שנים כן.
<אמיר קשת: אז אני חושב שהצורך הכי גדול הוא באיזשהי אכיפה עכשוית.
<אמיר קשת: אולי זמנית, אולי קבועה עד שישונה כאן משהו.
<אמיר קשת: אותי מגיל קטן חינכו שבית ספר זה לא דמוקרטיה.
<אמיר קשת: אני רואה ילדים שפשוט לא אכפת להם כבר.
<אמיר קשת: לא אכפת להם אם זה יקרה או זה יקרה.
<אמיר קשת: גם אם ידרכו עליהם, הם יתנו לזה לקרות, בגלל שחינכו אותנו מגיל קטן שפשוט תעבירו את ה-12 שנים האלה וצאו לחופשי.
<אמיר קשת: אז אני חושב שכן, הכי חשוב, זה כרגע להתחיל בגיל קטן.
<אמיר קשת: כבר בכיתה א' תנו להם את ה-boost הזה.
<אמיר קשת: לא יודע אם מכיתה א' אבל לפחות מאיזשהו גיל שאולי כבר ביסודי - כן תביעו דעה, כן נסו להיות מעורבים יותר ואל תחשבו שאתם לא יכולים לשנות כלום כי אתם יכולים.
<אמיר קשת: בסופו של יום אתם תהיו בוגרים ואתם כן תצטרכו להילחם בשביל הדעות שלכם.
<אמיר קשת: זה הכל.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אמיר.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר, הרעיון לדיון והבקשה לדיון בא מצד תלמידי הריאלי וזה הסיבה שאתם רואים אותם יושבים כאן.
יפעת שאשא ביטון: היה חשוב להם לעלות ולהשמיע את הקול הזה בוועדה וניסינו כמה פעמים וזה לא צלח ופתאום הצלחנו לקבוע תאריך, מן הסתם לא בשבוע האחרון וזה יצא בדיוק מחובר עם הכנס שהייתי בו.
יפעת שאשא ביטון: לא מתוכנן, אבל לא יכולנו לעשות את זה יותר טוב מאיך שזה יצא.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לומר לתלמידי הריאלי תודה ולמנדי על שיתוף הפעולה תמיד בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני חושב שאתה מייצג כדמות חינוכית משהו הרבה יותר רחב ממה שמייצג הריאלי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב גם לומר את זה.
<מנדי רבינוביץ': חשוב לי לומר שנמצא פה גם דורון שהוא המרכז המגמה של החבר'ה, מגמת תקשורת.
יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, כן, יישר כוח באמת, גם על הפתיחות ועל המוכנות שלכם.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו פוחדים פוחדים, יושבת פה הנהלה שלא פחדה להביא את החבר'ה שלה לכאן לכנסת ולהשמיע את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט ראוי להערכה.
<זאב גולדבלט: ולהיות נתונה לביקורת שלהם.
<זאב גולדבלט: להיות פתוחה לשמוע את הביקורת שלהם.
<זאב גולדבלט: זה שאפו ענק.
יפעת שאשא ביטון: כן כן חד משמעית ואני חושבת שזה מהלך באמת שראוי להערכה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת המלצות הוועדה, מסקנות הוועדה אז ראשית אני מבקשת ממשרד החינוך מועצת תלמידים בכל בית ספר ותאכפו את זה.
יפעת שאשא ביטון: תאכפו את זה גם ברמה של לוודא שזה קורה וגם ברמה של הדרכות.
יפעת שאשא ביטון: תנסו להגיע לבתי הספר לראות, אתה אמרת, אתם בודקים איפה זה נעשה על פי תקנון.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות לא רק את התקנון גם את הרוח שבה הדברים נעשים.
יפעת שאשא ביטון: עד כמה באמת מועצות התלמידים מקבלות ביטוי ויכול להיות, אני הייתי ממליצה לכם, כבר השנה לא, אבל אולי לקראת שנה הבאה לשים איזה פוקוס.
יפעת שאשא ביטון: יש תמיד שנת נושא נכון?
יפעת שאשא ביטון: לשים את הפוקוס על מועצות תלמידים, להיכנס לעובי הקורה שם, להדריך את בתי הספר, לתת איזשהו input קצת יותר משמעותי ממה שיש היום, ככה שבכל בית ספר תלמידים יוכלו להנות מזה.
יפעת שאשא ביטון: יש בתי ספר אגב, מוכרחים גם לומר, שעושים את זה בצורה פנטסטית, ככה מעורר הערצה, אני חושבת שאין שום סיבה שזה לא יתרחב גם לבתי ספר אחרים.
יפעת שאשא ביטון: חשוב גם שזה יהיה חובה ולא וולנטרי.
יפעת שאשא ביטון: היום התחושה היא שזה דיי וולונטרי.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אתם תתמכו בפיילוט של מועצת התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: מה שקרה בחיפה של באמת כניסה ובחינה בתוך בתי הספר, אז תנסו לראות בשיתוף פעולה איך אתם מרחיבים גם את הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: זכות הבחירה של ילדים, תרחיבו את הפיילוט של פתיחת אזורי רישום בצורה מבוקרת.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר פיילוט שרץ, במקומות שזה רץ זה מצליח, כבר יש ניסיון בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: רוצו עם זה.
יפעת שאשא ביטון: תנו לילדים את הזכות הבסיסית הזאת.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, פיקוח על הקמת הוועדות לזכויות הילד ויישומן.
יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שמקימים אותן במועצה חגיגית שעושים בתחילת הקדנציה, שוכחים מהן עד הקדנציה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: לוודא שהן באמת מיושמות ושיהיה מעקב ואם צריך במקרה הזה גם לפנות למשרד הפנים, כי אומרת לנו מיכל שזה לא הכל הוא בסמכותם.
<מיכל מנקס: אני רק אגיד שהם הוזמנו לישיבה ולא הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: משרד הפנים.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה שמשרד הפנים גם כן יקח אחריות בעניין הזה ויוודא שהוועדה לזכויות הילד מקויימת כהלכתה ברשויות המקומיות.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשיתוף פעולה בין השלטון המקומי למשרד החינוך כפי שהציעה מיכל בכל הנושא של איסוף נתונים.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה תשמח לקבל נתונים, דורשת, מבקשת, איך שתרצה, אני עושה את זה בחביבות, לקבל נתונים של באיזה בתי ספר יש מועצות תלמידים, איפה זה עובד בצורה אופטימלית.
יפעת שאשא ביטון: אל תהססו לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא ביקורת.
<אורי מלכין: היום זה כבר בתמונה החינוכית והנתונים הללו קיימים.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אבל אתם יודעים גם איך זה מתקיים בכל מקום.
<אורי מלכין: אגב, מקור האיסוף המרכזי שלנו זה מועצות התלמידים עצמן שמדווחות לנו שזה הכי טוב.
יפעת שאשא ביטון: ומועצות יישוביות.
יפעת שאשא ביטון: לראות באיזה יישובים יש מועצה יישובית, אנחנו מבקשים לקבל את זה.
יפעת שאשא ביטון: חודש זה מספיק זמן לעבוד על זה?
יפעת שאשא ביטון: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה לשתף ילדים בתהליכי קבלת החלטות שקשורים בילדים.
יפעת שאשא ביטון: ניתנו פה דוגמאות על משרד התחבורה ועל משרדים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה שותפות.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף ממשרד החינוך, לבקש את הסטטוס של קבלת פרוטוקול של וועדות ערר.
יפעת שאשא ביטון: שהורים וילדים יוכלו לקבל את הפרוטוקול של וועדות הערר שנוגעות להם שהם יוכלו באמת לערער מתוך מקום מושכל ולא סתם על איזשהי תוצאה.
יפעת שאשא ביטון: פספסתי משהו או מישהו?
יפעת שאשא ביטון: אז שוב תודה ענקית לכם ואני מקווה שנתראה לא ב-2035, אלא הרבה קודם.
יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה רבה למארחים על ההזמנה באמת המיוחדת הזו להגיע למרכז ייחודי שמטפל בפגיעות מיניות בקטינים במגזר החרדי.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לציין שסוגיית פגיעות מיניות בקטינים היא סוגיה מאוד מאוד קשה, אנחנו דנים בה מזה זמן רב במסגרת הוועדה, היא מאוד מורכבת, התחושה הרבה פעמים של חוסר אונים, גם של הרשויות, להתמודד, לטפל במקרים השונים ובעיקר אני מרגישה את חוסר האונים ביכולת שלנו כחברה להביא למיצוי דין מול מי שפוגע בילדים שלנו, מהרבה מאוד סיבות.
יפעת שאשא ביטון: כשנכנסים וצוללים פנימה לחברה החרדית אנחנו מגלים שהסיפור הוא עוד יותר מורכב.
יפעת שאשא ביטון: נכון שאנחנו נמצאים במציאות שונה לחלוטין ממה שהיינו בה לפני כמה שנים, אבל עדיין התחושה היא שמאוד מאוד קשה לחדור פנימה לחברה הזו ולראות איך אנחנו מפרים את קשר השתיקה שהיה, איך אנחנו מתמודדים עם השיח, שהוא שיח אחר, הוא שיח חדש ושיח שהוא לא חלק מהלקסיקון המשפחתי של משפחות חרדיות ושל החברה החרדית בכלל, איך אנחנו מעלים את המודעות ומעודדים, עם כל המורכבות שיש בכך, ילדים ומשפחות כן להתלונן במקרים של פגיעות מיניות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו התמודדנו עם מספר מקרים שבהם ליווינו משפחות וגילינו שהקורבן הרבה פעמים נפגע פעמיים, פעם אחת מעצם הפגיעה ופעם שנייה כשהם כבר מעזים לקום ולגשת לרשויות השונות, אפילו להתלונן, אז הם הופכים להיות למויסר, זאת אומרת החברה מוקיעה אותם ומוציאה אותם החוצה.
יפעת שאשא ביטון: יש פה הרבה הרבה סוגיות מאוד רגישות שצריך לגעת בהן.
יפעת שאשא ביטון: אמר ראש העיר בצורה מאוד ברורה, אנחנו כולנו מכוונים לאותה מטרה, בואו ננסה למצוא את הדרך הנכונה של כל אחת מהקבוצות להגיע למטרה הזו ואני חושבת שזה העיקר של המפגש כאן.
יפעת שאשא ביטון: לא מובן מאליו שיש מרכז טיפול לילדים נפגעי מינית בחברה החרדית, לגמרי לא מובן מאליו.
יפעת שאשא ביטון: לא מובן מאליו שיש קשר בין המרכז לבין רשויות החוק, כפי שאני שאלתי במרכז עצמו, בתוך החברה החרדית, ואני אשמח ללמוד על המודל שלכם כאן, על אופן הפעולה, ואם באמת לזה אנחנו מפללים, אז לראות איך אנחנו מנסים להעתיק את המודל הזה למקומות נוספים.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה ובבקשה.
<אריה לוי: ברוכים הבאים לכולם.
<אריה לוי: אני מתנצל על המעבר, הופתענו מכמות הנוכחים והנוכחות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מברכים עליו דווקא.
<אריה לוי: אני גם מאוד מברך עליו.
<אריה לוי: שמי אריה לוי, אני מנכ"ל מרכז מענה מזה למעלה מחמש שנים.