GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אין לי מושג על מה מדובר.
יפעת שאשא ביטון: יש לי ילדים במערכת החינוך – נאדה.
<קריאה: גם אני לא.
<קריאה: לא קיבלתי.
<קריאה: ואז בעת קרות האירוע אנחנו מגיעים לתביעה ואין לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו לקראת סיום, אז בבקשה, משפט בזיקוק, לא למחזר את מה שכבר נאמר.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים ברורים.
יפעת שאשא ביטון: אם יש לך מה להוסיף, אז בשמחה.
<טל בן דוד: קוראים לי טל, אני יושב ראש ועדת חינוך מיוחד בעיר אשדוד ואבא לילד עם שיתוק מוחין.
<טל בן דוד: אני רוצה להגיד שני דברים למעשה.
<טל בן דוד: קודם כל אם זה באמת וכפי שזה נראה אין ביטוח לילדים שלנו, הרי שהמון הורים ברחבי הארץ סתם שילמו ביטוח ואני דורש שיחזירו להם את הכספים.
<טל בן דוד: אם הם לא מבוטחים, שיחזירו להם את הכספים.
<קריאה: זה תביעה לבג"ץ.
<טל בן דוד: דבר שני, מה שיקרה בעקבות המהלך הזה, צריך לבטל את הקולקטיב ושכל עיר תעשה לעצמה ביטוח בנפרד, בלי שיגזרו עלינו קופון.
יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביטוח יצרנו עכשיו מהלך הפוך, כי כל אחד עשה מה שהוא רוצה וזה בכלל יצר חוסר שוויון במערכת.
<מאיר ממן: זה לא מה שאתה רוצה.
<טל בן דוד: זה לא מה שאני רוצה, אבל הלוואי וזה היה קורה.
<טל בן דוד: אני מבטח את הילדים שלי.
<טל בן דוד: ולי נראה דבר אבסורד שנציגה של פורום ההורים הארצי היא בעצמה סוכנת ביטוח שאמונה על הסגירה עם חברות הביטוח.
<סמדר סגל: לא, סליחה, אני לא סוכנת ביטוח עצמאית.
<סמדר סגל: אני למדתי ביטוח, אני מבינה ביטוח.
<טל בן דוד: לא משנה, נראה לי דבר אבסורדי.
<סמדר סגל: סליחה, להיפך, זה לטובתך שאני משתמשת בניסיון שלי לטובתך.
<סמדר סגל: ודרך אגב, פוליסת התאונות של איילון מופצת באתר של פורום ההורים הארצי, מיד כשקיבלנו אותה מחברת הביטוח.
<קריאה: ההורים לא צריכים ל - - - אחרי הפוליסה הזאת.
<סמדר סגל: נכון.
יפעת שאשא ביטון: משפט, בבקשה.
<אסתר קרמר: אני אסתר מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<אסתר קרמר: רק רציתי להגיד דבר שהוא מאד חשוב.
<אסתר קרמר: כמו שהוא אמר שהכסף שלנו, בעצם שילמנו וזה סתם ועוד יותר מזה, אמרו לנו תשלמו יותר בשביל שיהיה ביטוח לילדים שלכם.
<אסתר קרמר: אין שום היגיון - - -
יפעת שאשא ביטון: מי אמר לך תשלמי יותר?
<אסתר קרמר: לא יודעת, ככה רויטל כתבה לי עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני רוצה לדעת אם יש פה אסמכתא.
יפעת שאשא ביטון: אל תזרקו לי דברים לחלל, בדיוק כמו שאני לא מקבלת גם מהצד השני.
יפעת שאשא ביטון: יש אסמכתא של מישהו שביקשו ממנו לשלם יותר כדי שהוא יהיה מבוטח?
יפעת שאשא ביטון: כי במיוחד אחרי החוק החדש – כולם משלמים על האגורה את אותו סכום.
<אסתר קרמר: וכן יש את הבעיה שנגיד אם מפנים באמבולנס, אז הוא לא מבוטח.
יפעת שאשא ביטון: כן, על זה כבר דיברנו.
<אסתר קרמר: אוקיי.
<אסתר קרמר: היא לא כתבה לי את האסמכתא.
<אסתר קרמר: לילד עם עצמות שבורות היא אמרה שלא מוכנים.
<אסתר קרמר: הוא שבר את הרגל ולא מוכנים.
יפעת שאשא ביטון: מה השם?
<בלה רובין: שמי בלה רובין ואני יושבת ראש ועד הורי אשדוד.
<בלה רובין: אני חושבת שלאור הוויכוחים ואי ההבנות בין כל החברים הנכבדים, שזה צריך לצאת כחקיקה ולבטח חד משמעית את כל הילדים בכל סוגי הביטוחים.
<בלה רובין: משלמים כסף, שיקבלו תמורה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני ברשותכם רוצה לסיים את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אין לנו זמן, יש לך משהו להוסיף על מה שלא נאמר כאן?
<שרון ויצמן: כן, אני רוצה - - -
יפעת שאשא ביטון: על מה שלא נאמר.
יפעת שאשא ביטון: אם את אומרת משהו שכבר נאמר אני חותכת, כי אנחנו כבר מסיימים את הדיון.
<שרון ויצמן: שרון ויצמן, אני נציגה של בית איזי שפירא.
<שרון ויצמן: אני הורה לילד עם צרכים מיוחדים ואני גם עורכת דין שקצת מתמצאת בביטוח.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סליחה, נכון, את גם ביקשת.
<שרון ויצמן: אז קודם כל יש קצת בלבול במונחים.
<שרון ויצמן: השאלה אם זה מכסה מצב קיים והשאלות קצת הן לא שאלות.
<שרון ויצמן: אני חושבת שמי שצריך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה ביטוח תאונות, זה לא מצבים קיימים.
יפעת שאשא ביטון: ביטוח תאונות.
<שרון ויצמן: אוקיי, אבל השאלה מה הוא מקרה הביטוח ואם בן אדם נופל כתוצאה מהתקף אפילפסיה, האם זה קשור ומה הקשר הסיבתי למחלה וכו'.
<שרון ויצמן: זה משהו שצריך לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: שאלנו את זה חמש פעמים.
<שרון ויצמן: אני חושבת שהבדיקה שצריכה להיעשות, כי יש פה אמירות – זה כן מכסה, זה לא מכסה, אני לא יודע, אני כן יודע – זה לבדוק אם יש תביעות או פניות לחברות הביטוח, לפנות למפקח על הביטוח, לחברות הביטוח, לבדוק אם יש פניות של הורים או ילדים.
<שרון ויצמן: אני חושבת שלאודליה יש אולי את הנתונים.
<שרון ויצמן: צריך לראות את זה.
<קריאה: תעבירו לי.
<קריאה: אני אשמח לשבת עם חברת הביטוח ולבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מה הנקודה?
<שרון ויצמן: לבדוק את זה ובאמת להסתכל על הפוליסה, לראות מה הפוליסה מכסה.
<שרון ויצמן: מישהו שיודע לקרוא את הפוליסה.
<שרון ויצמן: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<שרון ויצמן: אתם מדברים פה – כנראה כי הם אלה שיזמו – על הנושא של אלרגיות וסוכרת – אבל יש גם ילדים שהם לא אלרגיות ולא זה, זאת אומרת שיש להם מצב רפואי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כל ילד, חברים.
<שרון ויצמן: לא, כי הגדרתם את זה ככרוני.
<שרון ויצמן: עוד משהו, אני ממש נוגעת בנקודות.
<שרון ויצמן: אני נכנסתי לוועדה כי ראיתי את הכותרת.
<שרון ויצמן: אני רוצה להעלות עוד משהו שאולי סתם לזרוק לאוויר.
<שרון ויצמן: יש את הנושא של תאונות אישיות שזה במסגרת רשויות מקומיות בחינוך ויש את הנושא של ביטוח רפואי.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אנחנו לא נכנסים, ברשותך, שרון.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו מאד ממוקדים, גם כשלא קיבלנו את כל התשובות, אבל לפחות ניסינו להיות ממוקדים בנושא.
יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסכם.
יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קארין אלהרר, את רוצה משפט סיכום, או שאני פשוט אסכם?
קארין אלהרר: לא, לא.
קארין אלהרר: אני חושבת ששמענו את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני חושבת שהאמירה הראשונה והאחרונה – כל המסגרת צריכה להיות כזו, שכל הילדים במערכת החינוך יהיו מבוטחים במסגרת ביטוח תאונות אישיות, כפי שנקבע בסכום של לצורך העניין 49 שקלים, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: בלי סייגים.
יפעת שאשא ביטון: מה גם שבמסמך שנמצא כאן ברשותי לגבי ביטוח תאונות אישיות, אין בכלל סייגים.
יפעת שאשא ביטון: אז שלא יהיו הפתעות להורים ואני מבקשת לקבל את זה גם בכתב.
יפעת שאשא ביטון: אני מברכת את האוצר על התמיכה בביטוח אחיד לכולם ושכל הילדים יהיו מבוטחים.
יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי בראשית הדיון ואני מבקשת גם עכשיו: אם יש ערוץ מסוים שאנחנו צריכים לפעול בו, אנחנו מבקשות לדעת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהוועדה תציין שחמור מאד שאין תהליך של שקיפות מול אותם הורים של ילדים עם מחלות כרוניות לגבי הכיסוי הביטוי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שבדיונים שעוסקים בקולקטיב יהיו נציגים של כל ההורים, כולל הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, ילדים עם מוגבלויות, ילדים עם מחלות כרוניות, שבאמת יהיה אפשר לתת את ההתייחסות הממוקדת לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך שכל ילד שנפצע במהלך פעילות בית ספרית יהיה זכאי להחזר פינוי באמבולנס, ולא משנה כתוצאה ממה קרתה הפגיעה או הפציעה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על שוויון בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: יש פה הורים שמשלמים כסף.
יפעת שאשא ביטון: המחשבה שהם שילמו כסף במשך שנים על משהו שלא מכסה את הילדים שלהם, זה מחדל.
יפעת שאשא ביטון: זה פשוט מחדל של המערכת ואני מבקשת שלפחות מנקודת הזמן הזו, שאנחנו נמצאים בה, המחדל הזה יתוקן ואני רוצה את הדברים בכתב, לא ב-שמענו, לא בהרגשה ולא בכלום.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי, אני אומרת לך בכאב, הייתם מגומגמים מאד היום.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל את הדברים כתובים כדי שגם אודליה וגם הורים אחרים וגם אנחנו נדע שכל הילדים שלנו במערכת החינוך מכוסים בביטוח של תאונות אישיות.
<סמדר סגל: אני מבקשת שעד אז, הורים שיש להם בעיה, שיפנו אלינו שאנחנו נילחם שיקבלו את הכסף.
<סמדר סגל: עד שיתנו לנו חתום.
<סמדר סגל: אם היום יש פגיעה - - -
יפעת שאשא ביטון: אין עד אז.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שהדברים יטופלו לאלתר.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאנחנו נמצאים כאן יש תלמידים במערכת החינוך שיש לי חשש שהם לא מבוטחים בגלל סייגים שלא הובאו בשקיפות בפני ההורים, ואני בכוונה מחדדת את זה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק שהם לא מבוטחים, גם אין שקיפות בעניין, גם ההורים משלמים והם בכלל לא יודעים שהם משלמים לריק.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה כל כך הרבה עוולות שהן אחת על השנייה, שאנחנו צריכים לטפל בזה לא עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: אתמול.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שזה יקרה.
<אופיר יהונתן: אני רק חייב לומר משפט אחד – הילדים האלה מבוטחים.
יפעת שאשא ביטון: שיירשם בפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אתה תהיה מוכן לקחת אחריות ביטוחית?
<אופיר יהונתן: לא, שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אם אתה תהיה מוכן לקחת אחריות.
<אופיר יהונתן: אני מנסה לענות.
<אופיר יהונתן: הילדים מבוטחים, השאלה פה שעולה לדיון זה מה הסיבה לתאונה ועל זה - - -
יפעת שאשא ביטון: אין הסיבה לתאונה.
יפעת שאשא ביטון: הילד נפל, נפצע.
יפעת שאשא ביטון: מה זה הסיבה לתאונה?
יפעת שאשא ביטון: זאת התאונה.
<סמדר סגל: יש הגדרה ברורה לתאונה.
<קריאה: זה כל הדיון.
יפעת שאשא ביטון: בחיים שלי אני לא ראיתי גמגום כזה בדיון, באמת אני אומרת.
<אופיר יהונתן: זה לא גמגום, אני אומר את זה בצורה-.
<אופיר יהונתן: למה גמגום?
יפעת שאשא ביטון: כי לפני רגע אמרת שהם מבוטחים ועכשיו, אחרי שאני מסיימת, אתה אומר לי מה הסיבה לתאונה.
<סמדר סגל: אם הוא מת בגלל מחלה - לא.
<סמדר סגל: אם הוא מת בגלל הנפילה, כן.
<קריאה: הוא עושה ריסט.
<סמדר סגל: זה לא חשוב.
<סמדר סגל: אז מה אם הוא אוטיסט ונפל, הוא צריך למות?
יפעת שאשא ביטון: חברים, הדרישה היא חד משמעית ואני אומרת לכם, יכולה להיות פה תביעה של הורים על שנים שהם שילמו ולא היו מכוסים.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה לכם לבדוק את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את דיון החרום בוועדה בנושא ממצאי דוח משרד הרווחה והשירותים החברתיים בנושא פגיעה בקטינים.
יפעת שאשא ביטון: אני באמת מקדמת בברכה את חוה לוי, עובדת סוציאלית שבעצם כתבה או אחראית על הדוח או תסבירי בדיוק מה תרומתך הגדולה לעניין הזה, אני גם אתן לך להציג את הממצאים ואני רק אומר בפתח הדברים שהנושא של פגיעה בילדים הוא לא נושא שהוא זר לוועדה, זה נושא שאנחנו עוסקים בו בצורה מאד אינטנסיבית בשנה וחצי האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: רק לפני כשבוע או שבועיים קיימנו דיון בנושא של פגיעות מיניות בקטינים כחלק מדיון מעקב שאנחנו עושים כבר די הרבה זמן, הרעיון הוא באמת לגעת בדברים בצורה יסודית ולא רק להציף אותם, אלא גם לראות איך אנחנו יכולים לקדם טיפול והתמודדות טובות יותר או טובים יותר עם התופעות השונות.
יפעת שאשא ביטון: אחד הדברים היותר מצמררים זה שילדים בדרך כלל נפגעים על ידי הקרובים להם ביותר, זאת אומרת תמיד אני אומר שזאת מעין פגיעה כפולה.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת זו הפגיעה עצמה כשלעצמה, הפגיעה הפיזית או הנפשית או כל מה שמתלווה לכך ופעם שניה זה העניין שאתה נפגע על ידי אדם שהיה אמור לשמור עליך, להגן עליך, זה המקום שאמור היה להיות כי בטוח עבורך ואתה מוצא אותו מאד עויין פוגע וזה הופך את כל הסיפור הזה להרבה יותר קשה ומורכב.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, מספר הפגיעות הוא לא קטן, מבחינתי זאת רק קריאת כיוון לכולנו, לראות איך אנחנו משנסים מותניים יותר ממה שעשינו עד היום כדי למזער את הפגיעה, מבחינתי כל ילד שנציל בסיפור הזה אנחנו עושים את שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, חוה לוי, את תפתחי את הדיון ותציגי את הממצאים, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: ותודה רבה באמת על המאמץ.
<חוה לוי: אני מודה לך שנתת כזאת פומביות לדוח וראית בזה חשיבות כדי לכנס את הוועדה לדיון מיוחד בנושא הזה.
<חוה לוי: הדוח הוא בעצם ניסיון שלנו, אנחנו מנסים מידי שנה ללמוד על ההיקפים של פעילות העובד הסוציאלי לחוק הנוער.
<חוה לוי: אני מזכירה שעובדים סוציאליים לחוק הנוער הם מי שבעצם על פי חוק אחראים להגן על קטינים לדאוג לשלומם.
<חוה לוי: הם מחויבים גם על פי חוק הנוער, אבל הם גם מחויבים לפי חוקים נוספים, כשיכולנו בעצם לבנות כאן טפסים מאד רחבים על כל הפעילות והחלטנו להתמקד בסוגיות עיקריות ולו מעצם העובדה שאנחנו מדברים כרגע על פלטפורמה מאד לא מתקדמת, נאמר את זה בעדינות, של דרך איסוף הנתונים.
<חוה לוי: מדובר כאן על טופס אקסל שהפצנו לכל העובדים הסוציאליים לחוק הנוער במחלקות לשירותים חברתיים, כחלק מכלי העבודה.
<חוה לוי: בסופו של דבר, את תהליך הבדיקה של הנתונים ואת החקירה שלהם עשינו במשרד הרווחה, אבל אני רוצה לשבח מאד את העובדים הסוציאליים שהם אלה שבזכותם, גם בזכות פעילותם במהלך השנה וגם בזכות החומר שהועבר אלינו יכולנו להנפיק את הדוח הזה.
<חוה לוי: אנחנו בעצם ניסינו לדלות נתונים מתוך טופס אקסל, גם למי ששאל אותי גם מהנציגים שלך הסברתי שלא ניתן להשוות לשנים עברו כי בעצם בשנתיים האחרונות עברנו לעבוד לפי טופס חדש.
יפעת שאשא ביטון: לפי דיווחים ולא מדווחים, זאת אומרת על פי מספר הפניות ולא על פי מספר הקטינים שנפגעו.
<חוה לוי: בדיוק.
<חוה לוי: וגם, אנחנו התחלנו לבדוק בטופס שקראנו לו 'טופס שורה', שכל ילד חדש שמופנה לעו"ס לחוק הנוער מקבל שורה באקסל.
<חוה לוי: כי בעבר, מה שקיבלנו, זה את הסיכומים שעשו המחלקות לשירותים חברתיים, כמה ילדים הוצאו ממשמורת: 50, החלטנו שאנחנו לא רוצים להסתפק בנתון המוחלט הזה, אלא שגם לנו תהיה איזו שהיא אפשרות לבדוק קצת יותר את הנתונים, ככל שאפשר לבדוק אותם.
<חוה לוי: זה מאד מורכב, כשמקבלים 44 אלף שורות, לבדוק אותם בצורה יותר מדוקדקת, אבל היו כמה נתונים שבלטו לנו יותר לעין וכן ניסינו להשוות אותם גם עם מקורות אחרים והיו נתונים שלא יכולנו, שהיחידים בעצם שהיו יכולים לתת לנו את המידע הזה זה העובדים הסוציאליים לחוק הנוער, מעתם היותם הגורם הראשון שמקבל את הדיווחים, למשל לגבי סוגי ההתעללויות שעליהם יש דיווח לעובד הסוציאלי לחוק הנוער.
<חוה לוי: אז בעצם, אנחנו שנה שניה כששנת 2014 ראינו שהטופס לא הצליח להיטמע בצורה טובה בתוך המחלקה לשירותים חברתיים על ידי העובדים הסוציאליים לחוק הנוער, קיבלנו נתונים שההשוואה שלהם והפערים הם היו בלתי אפשריים, אבל הם כן היו איזה שהוא ניסוי שדרכו יכולנו לדייק יותר את הנתונים בשנת 2015.
<חוה לוי: אנחנו נעבוד אותו דבר בשנת 2016, אז אני מניחה שאנחנו נראה כבר נתונים טובים יותר וגם ניתן יהיה להשוות ואני עוד יותר מקווה שבאמצע שנת 2017, כל תהליך איסוף הנתונים יכנס לתוך המערכת הממוחשבת, למה שנקרא תיק לקוח במחלקה לשירותים חברתיים, אז בכלל נוכל לעבוד ברמת איסוף אחרת, גם יותר מתקדמת טכנולוגית ולא כזאת שעובדת ידנית כרגע, אז זה הרקע לכל המחקר.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת נתונים טובים יותר, זה כי המספר יקטן, כי יהיה אפשר להפיק יותר מהם?
<חוה לוי: קודם כל נוכל לסמוך על המהימנות שלהם, אנחנו כרגע מתלבטים לגבי חלק מהנתונים, האם הם אכן משקפים מציאות, האם זה בגלל שהמילוי לא היה מספיק מדויק, בעיקר, כמו שאמרתי, לגבי סוגי ההתעללויות שאנחנו מקבלים דיווחים.
<חוה לוי: יש דברים שניסינו להשוות עם מערכות אחרות, אתמול למשל דיברתי עם חברתי למשרד שהיא עוסקת בתחום עם ממשקים לעבודה שלנו, למשל חקירות ילדים.
<חוה לוי: חקירות ילדים בודקים דברים מאד מסוימים, חלקם קשורים מאד במה שמדווח אלינו, אבל לא הכל, כי הם יכולים לקבל גם ילדים שאין לגביהם חובת דיווח והם לא יגיעו אלינו.
יפעת שאשא ביטון: אלה שהגיעו מהמשטרה?
<חוה לוי: למשל, בדיוק, של פגיעות בידי אדם זר שזה לא בהכרח מגיע אלינו, אין על זה חובת דיווח אז זה לא יגיע אלינו.
<חוה לוי: בהתאמה, אנחנו נוכל לקבל הרבה מאד דברים שלא יגיעו אליהם, למשל ילדים שהם מתחת לגיל 12 שנפגעו מינית ואנחנו אולי נפנה יותר לוועדות פטור ולא נפנה איתם למשטרה, אז יש כאן הרבה מאד ממשקים, אם נעשה את נקודות החיתוך שבין גורמים שונים, כנראה שיהיו מספרים שהם יהיו גם וגם וגם.
יפעת שאשא ביטון: - - - שיהיו יותר נפגעים ממה שמדווח כאן בדוח, לא כי אתם לא ידעתם לאסוף את הנתונים אלא כי יש עוד גורמים שמקבלים פניות והם לא חלק.
<חוה לוי: גם, וגם במה שאנחנו מקבלים, ברור, גם אם היינו ממלאים את זה לתלפיות, עדיין אנחנו לא מקבלים את כל הפגיעות, עדיין בגלל שמדובר בפגיעות שהן בתוך הזירה הביתית, האינטימית, לא הכל מגיע אלינו.
<חוה לוי: אני מניחה בוודאי לגבי עולם הפגיעות המיניות, אבל לא רק, שיש ילדים שהם נפגעים בתוך הבית שלהם, כמו שאת אמרת מאד נכון, בידי מי שהם הכי קרובים אליהם, בין אם זה ההורים שלהם ובין אם זה האחים שלהם או האחיות שלהם ולא הכל מגיע אלינו ולא הכל מגיע אלינו בזמן אמת, יש כאלה שאנחנו מקבלים את הדיווח בחלוף הזמן ולפעמים חולף הרבה מאד זמן עד שזה מגיע אלינו, אנחנו מקבלים דיווח מנערה על אירועים שקרו לה כשהיא היתה ילדה צעירה יותר, אז כן, ברור לנו שיש יותר פגיעות ממה שאנחנו מקבלים, אבל אולי ורד תדבר על זה אחר כך בהקשר של הערכות שגם המועצה לשלום הילד עושה בהקשר הזה, אבל בגדול, אנחנו כרגע, גם עם מה שמגיע אנחנו רואים מספרים שהם לא מעטים של ילדים שכנראה נפגעים בכל הרמות, גם התעללויות וגם ברמת הזנחה.
<חוה לוי: אני רוצה להדגיש את סוגית ההזנחה, אנחנו כמובן מדברים על תופעה שהיא תופעה מתמשכת, אנחנו מדברים על הפגיעות הקשות של ההזנחה ולא על, תמיד מעמתים אותנו עם נושא ההזנחה כאילו שזה משהו שהוא שולי, מהזנחה אפשר למות, מהזנחה אנחנו ראינו מחקרים שהראו על פגיעה בהתפתחות המוח, זאת אומרת הזנחה היא תופעה קשה והיא לא משהו שהוא שולי בתוך העניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: והיא נכללת כאן?
<חוה לוי: כמובן, כן והיא נכללת יחסית במספרים מאד גבוהים של דיווחים.
<חוה לוי: יש לציין בנוסף שאנחנו ביקשנו גם שידווחו על הסוגיה העיקרית או מהות הפגיעה העיקרית שעליה מדווח להם, אבל יכול להיות ילד שהוא נפגע בכמה דברים, שהוא גם נפגע מינית והוא גם נפגע הזנחה, הוא גם נפגע מינית והוא גם נפגע התעללות נפשית רגשית.
יפעת שאשא ביטון: ואז הוא נספר בכל אחד?
<חוה לוי: הוא כנראה ייספר פעם אחת, הוא לא ייספר הרבה יותר מזה, כי אחרת היינו מקבלים מספרים עוד הרבה יותר גדולים ומדאיגים.
<חוה לוי: אם להיכנס לתוך הנתונים אז כמו שאמרתי, הנתונים מראים כאן כמה עולמות תוכן, גם הדיווחים שאנחנו מקבלים על פי חובת הדיווח, כל סוגיית ההתעללויות וההזנחה שזה 44 אלף, זה ילדים שאנחנו מקבלים אותם במסגרת חובת הדיווח, על חשש של פגיעה בידי האחראי על הקטין או במסגרות חינוכיות או טיפוליות, על פי סעיף 368ד לחוק העונשין.
<חוה לוי: כמובן שהנתון הבולט, כמו שגם אמרת וציינת נכון, שרוב הפגיעות הן פגיעות בתוך המשפחה, יש לנו גם פגיעות של ילדים בילדים בעיקר במערכות החינוכיות שמאד מעסיקות אותנו, אנחנו עובדים בעניין הזה - - -
יפעת שאשא ביטון: כי הטיפול שם הוא מורכב ואחר.
<חוה לוי: הוא שונה ואנחנו עובדים בעניין הזה עם משרד החינוך, אני מניחה שמשרד החינוך ירצה להתייחס לעניין הזה.
<חוה לוי: אנחנו גם מתייחסים לזה קצת אחרת, למרות שאנחנו מדברים בחוק העונשין, הכוונה היא לא לפתוח תיקים לילדים, אלא לנסות להתערב בהתערבויות טיפוליות שיותר מתאימות לצרכים של ילדים, גם לראות את הסוגיה של בעיית ההתנהגות בתוך העניין הזה ולהכניס את זה לתוך קונטקסט התפתחות מותאם ועל הבסיס הזה בעצם נבנית תכנית ההתערבות.
<חוה לוי: אנחנו עושים את זה בשותפות עם משרד החינוך, בעיקר משרד החינוך עושים את זה בשותפות אתנו.
<חוה לוי: יהיו גם אותם מקרים שבגינם אנחנו נפנה לוועדות פטור ולא נפנה ישירות למשטרה, אלא אם כן יש לנו חשד שהילד הפוגע הוא גם ילד שנפגע בעצמו ואז אנחנו נבקש גם בדיקה נוספת באמצעות כלי חקירה.
<חוה לוי: בנוסף לדיווחים שאנחנו מקבלים במסגרת חוק העונשין גם יש את הפעילויות שעל שמם אנחנו נקראים, עו"ס לחוק הנוער, הפעולות שאנחנו עושים במסגרת חוק הנוער גם באמצעות פניה לבית המשפט, בהפעלת הכלים הקיימים בחוק הנוער.
<חוה לוי: אנחנו אספנו גם את הנתון שמדבר על מה יש במהלך שנה, אבל גם כמה חדש בתוך השנה הזאת ואני רוצה להזכיר שאנחנו מדברים על הנתונים כמו שדיווחו העובדים הסוציאליים לחוק הנוער, כי גם אותם אנחנו משווים לנתונים כמו שמופיעים במערכות אחרות, למשל, במערכת הממוחשבת של משרד הרווחה, במערכת התשלומים הממוחשבת של משרד הרווחה ולא של משרדי ממשלה נוספים, למשל, יכול להיות ילד שהוצא ממשמורת ההורים שלו והיא הופיעה אצלנו כאן בתוך הנתונים, אבל לא יעשו הרבה במשרד הרווחה אלא למשל יסודר בכפר נוער במשרד החינוך בצו, הוא לא יופיע בנתונים שאנחנו נעביר אותם במסגרת נתונים של מערכת התשלומים של משרד הרווחה, כי זה נעשה במסלול אחר לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: מה שמופיע פה זה רק מה שעבר במערכת התשלומים?
<חוה לוי: לא, מה שמופיע פה זה רק מה שדיווחו העובדים הסוציאליים לחוק הנוער.
<חוה לוי: יש בנפרד נתונים שאנחנו העברנו לבקשת הממ"מ, העברתי נתונים בנפרד מתוך המערכת הממוחשבת, בגלל שביקשו שאנחנו נעביר נתונים מהחמש שנים האחרונות, אז היה חשוב לנו להעביר נתון שהוא אחיד, באותה מערכת שנבדקת ולא ביחידה חדשה שנכנסה לתוך העניין הזה.
<חוה לוי: אז אני אומרת שיש פערים בתוך הנתונים כי הם נספרו בצורה אחרת, עם מערכת מידע אחרת והם לא לוקחים בחשבון את אותם הדברים.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה נתון שתופס לי את העין, כל עוד אנחנו עוסקים בנושא של פגיעות מיניות, פיזיות והזנחה והכל, פתאום קופץ לי פה ניסיונות אובדניים שעל פניו זה 2%, אבל זה 805 מקרים, שזה נשמע לי מטורף לגמרי בשביל קטינים.
יפעת שאשא ביטון: על הנתון הזה כן אנחנו יודעים לומר אם יש איזה שהוא שינוי משנים קודמות?
יפעת שאשא ביטון: יש איזו שהיא מגמת עלייה או ירידה או משהו?
<חוה לוי: אני לא יכולה להגיד את זה, יש נתונים אגב שחלקם נבדקו על ידנו לראשונה, גם הסוגיה של ההתמכרויות.
<חוה לוי: לראשונה זה 2014-2015 כמו שאמרתי, את 2014 אני לא מחשיבה בגלל חוסר הדיוק בו.
<חוה לוי: גם הסוגיה של ההתמכרויות, גם הסוגיה של מוגבלויות שנבדקו לראשונה מתוך בעצם המסרים שמביאים בפנינו העובדים הסוציאליים לחוק הנוער, אין חובת דיווח על ניסיונות אובדות, לא בהכרח נתערב בחוק הנוער במקרים האלה, אבל הרבה פעמים כן פונים אלינו, בעיקר - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נותן אינדיקציה לגבי מגמות ותופעות שמתרחבות.
<חוה לוי: בדיוק ואני מניחה שהמדינה נתנה דעתה לעניין הזה ויש תכנית לאומית ברשות משרד הבריאות שפועלת בנושא הזה ואני חושבת שזה נושא משמעותי להסתכל על זה בתוך קונטקסט רחב.
<חוה לוי: אני רק רוצה להגיד עוד משהו - - -
יפעת שאשא ביטון: אה, בבקשה.
<חוה לוי: הנושא של הניסיונות האובדניים שאחד הדברים שאנחנו שמנו לב, היו לנו הרבה סוגיות שהשארנו אופציה של 'אחר' והאחר אמנם היה סגור והם היו צריכים רק לסמן אחר, אבל בחכמתם העובדים פרצו את האחר וציינו דברים נוספים.
<חוה לוי: אז היה את סוגית הניסיונות האובדניים והיה את סוגית האיומים באובדנות, כי העובדים רצו לדייק.
<חוה לוי: חלק מהמקרים שהופנו אליהם, אנחנו כתבנו ניסיונות אובדניים ובעצם זה לא היה מדויק כי אולי היינו צריכים להוסיף ו'איומים באובדנות' ואת זה אנחנו נדייק לשנת 2017.
<חוה לוי: אז גם את זה צריך לשים לב והרבה פעמים, בעיקר בגיל הנעורים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן אבל איומים באובדנות זה קריאה של מצוקה, זה משהו שדורש - - -
<חוה לוי: ברור, אני לא מזלזלת בזה, אני רק אומרת שאני רוצה - - -
יפעת שאשא ביטון: שהיא רק אומרת שמתחבא שם משהו הרבה יותר עמוק, זה פגיעות שאולי לא דיווחו על הפגיעה אבל זה בעצם האיתות ש - - -
<חוה לוי: נכון, אני רק אומרת שחשוב היה לדייק את זה שניסיון אובדני זה כבר להתקדם שלב באיום והאיום הרבה פעמים הוא גם משהו שמאפיין גילאים מסוימים, אנחנו כן יכולים לראות את זה בתוך הקונטקסט הזה, אבל בגלל שראינו חשיבות לעניין הזה אז כן היה לנו חשוב לדייק את זה.
<חוה לוי: אני הזכרתי קודם את סוגיית הצווים על פי חוק הנוער, אז כאן חשוב לי לציין את צווי ההשגחה, את המגמה שהיא מאד מתאימה גם למדיניות משרד הרווחה שמדברת על לנסות ולבחון את אפשרויות לתת טיפול לילד בתוך הקהילה שלו, בתוך המשפחה שלו ככל שניתן ועל בסיס זה גם התפתחו בשנים האחרונות תכניות וממשיכות ומתפתחות, אנחנו כרגע מריצים שלוש תכניות פיילוט, כדי לנסות ולראות האם אנחנו באמת יכולים יותר להשתמש בכלי הזה של צו השגחה בקהילה ולמנוע הוצאת ילדים מהבית, גם בחסות בית המשפט, אבל תוך יישום של תכניות טיפול בקהילה על מנת שגם נבטיח את שלומו של הילד, אבל גם ננסה כמיטב יכולתנו למנוע את הוצאתו מהבית בהקשר הזה.
<חוה לוי: הדבר האחרון שהוא סוגיה מורכבת בפני עצמה, זה מכניס אותנו לעוד זירת חוק, זה כל הנושא של בחוק טיפול בחולי נפש, אפרופו ניסיונות אובדניים, השילוב של חוק הנוער וחוק טיפול בחולי נפש והדינמיקה שביניהם, חלק מצווי חרום הם צווים שגם מתייחסים למה שנקרא 11(ב) בחוק הנוער של להביא ילדים למרפאות או לחדרי מיון לצורך בדיקה באותם מצבים, אפרופו הדיווח על ניסיונות אובדניים, כדי שילדים יבדקו באותם מצבים שיש בהם התנגדות של הורים.
<חוה לוי: אז יש כאן זירה מאד רחבה וכמו שאמרתי, זה בעצם שלושה חוקים אבל בתוך הרבה מאד חוקים וכמו שאת בוודאי יודעת, יש עוד על המדוכה הרבה מאד חוקים שבתוכם פועלים עובדים סוציאליים לחוק הנוער ואנחנו יכולים לראות את זה גם בתוך השירותים שהתפתחו, גם מרכזי החירום, גם מרכזי הגנה וגם מרכזי טיפול לילדים נפגעי תקיפות מיניות.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אני רק ממליצה לדייק, לא יודעת אם זה שורה אחרי הנחה, אבל יש בין הנתונים שמסופררים לבין הנתונים בטבלה יש הפרשים של שניים שלושה מקרים בכל אחת מהעמודות אז שווה לבדוק.
<חוה לוי: אחרי זה תראי לי למה התכוונת.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך דוגמה - - -
יפעת שאשא ביטון: ניסיונות אובדניים זה 803 מול 805, בנוער מעורב בפלילים זה 818 לעומת 821.
<חוה לוי: אה, אוקיי, את אומרת בין המלל לבין המספרים, את צודקת, נכון.
יפעת שאשא ביטון: כן, מי שרואה מספרים זה קצת בעיה.
<חוה לוי: זה אכן בעיה ואכן חלק מזה זה שכבר הפסיקו לראות בעיניים מי שכתבו.
<חוה לוי: אני הסברתי בחוץ לורד, אז היא שומעת אותי פעם נוספת שחלק מהנתונים ממש עברנו ידנית, שורה שורה, מתוך 8,000 ומשהו נתונים, ממש עברנו כדי לנסות ולדייק.
<חוה לוי: פתאום נמצאו גם אצלנו פערים, כי ארבע עיניים ראו את הדברים, אז אנחנו נדייק אותם.
יפעת שאשא ביטון: הפערים הם לא משמעותיים, רק פשוט שזה יהיה אחיד ועקבי ושיתייחסו לזה, מה שחשוב לי זה שיתייחסו לדבר הזה ברצינות ושזה יהיה בסיס לפעולה, זה החשיבות של זה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חוה, גם על הדברים וגם על העבודה היסודית ובכלל על היציאה לדרך ואני מקווה, אני קצת מקדימה את המאוחר של ההמלצות, אבל שבאמת משנה לשנה יהיה אפשר לראות גם מגמות שמהן נוכל ללמוד איפה צריך לשים את האצבע, איפה אנחנו עובדים יפה ואיפה עוד - - -
<חוה לוי: אני רק רוצה להגיד שוב לסיכום, תודה רבה לכל מי שלא נמצאים כאן, קודם כל לשתי הבחורות המדהימות שהיו על הכתיבה של הדבר הזה, ד"ר הילה חיים צווייג והילה פרץ מהמשרד שלנו, לעובדים הסוציאליים המחוזיים לחוק הנוער שהיו המנוע מאחורי האיסוף של הדבר הזה ולעובדים שהם העיקר, עובדים שעובדים בשטח ועושים עבודה 27/7 כל השנה.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט ובתנאים לא תמיד סימפטיים.
<חוה לוי: נכון ולא נדבר על זה שאין תקינה לעובד סוציאלי לחוק הנוער כי בסוף מצטטים אותי רק במשפט הזה, אז אין תקינה לעובדים סוציאליים לחוק הנוער, אבל הם עושים עבודה מדהימה למרות הכל.
יפעת שאשא ביטון: נקודה חשובה אגב, שווה לדבר עליה אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ורד מהמועצה לשלום הילד, בבקשה.
<ורד וינדמן: תודה, קודם כל ברכות לחיה לוי ולעובדות שלה על איסוף הנתונים, אנחנו ליווינו מרחוק את האתגר בדיוק של הנתונים ובאיסוף הדקדקני כי אנחנו מוציאים מידי שנה את השנתון הסטטיסטי של המועצה לשלום הילד ושם יופיעו כמובן הנתונים האלה יחד עם הנתונים של כל המשרדים המשיקים שמאפשר להיות כלי מאד משמעותי למדיניות ואנחנו בדיוק יושבים במקום שקובע מדיניות.
<ורד וינדמן: חשוב לזכור, בהקשר הזה, כשאנחנו מדברים מספר דיווחים שאנחנו מדברים על מספרים עצומים, 44 אלף זה עיר של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: מטורף לגמרי.
<ורד וינדמן: אז זה עוד יותר מעורר צורך לפעולה ומדאיג, העובדה שהמחקרים גם בעולם וגם בארץ מלמדים על זה ששיעור הילדים בסיכון או הנפגעים הם פי עשר מהידועים, מהמדווחים ולכן, המספרים עוד הרבה יותר משמעותיים.