GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה לוי: אני חייב להגיד את זה, בביקור שלכם אצלנו, כשחלק מהחברים, חברות כאן, ישבו אצלנו, והייתה עוד ישיבת ועדה אצלנו במרכז מענה והעלינו את הנושאים האלה, היה שם למשל נציג הרווחה מבית שמש, שאמר שורה שכביכול מייתרת אותנו, הוא אמר שיש את מרכז מיטל בבית שמש וזה נכון במאה אחוז - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במאבק עכשיו על הסמכות, יש מקום לכולכם.
<אריה לוי: לא, אני רוצה להרגיע אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: שתפו פעולה.
<אריה לוי: לא, אני רוצה לאגם את כל המענים, יש מרכז מיטל, ואני לוקח את זה רק כדוגמה.
<אריה לוי: אני במקרה מכיר אישית את שתי המנהלות של המרכז הזה, ישבנו איתם ביחד, אני סייעתי להם להקים אותו ואני נותן להם דחיפה ככל שאפשר בתוך הקהילה החרדית, כי לי יש כח בפנים.
<אריה לוי: להם יש כח בתוך - - -
<אריה לוי: עכשיו ככה, הוזמנה לאותה ועדה שהיית שמה אמא שהתבקשה לדבר, בסוף היא לא הצליחה לדבר, לא היה זמן.
<אריה לוי: האמא הזאת באה לספר על הבת שלה, בת 14, שלפני שנה באוקטובר הבת שלה הזאת, התגלה שהיא נפגעה מבן דוד שלה, בתוך המשפחה, וזה בן דוד שהם באים במגע לעיתים קרובות בשמחות.
<אריה לוי: משפחה חד הורית, היא גדלה רק עם האמא ומשפחה ברוכת ילדים.
<אריה לוי: יש לנו כר נרחב להרבה מאד מערכת שיקום וסיוע לנערה הזאת, האמא באה לספר שאני הפניתי אותה באוקטובר לפני שנה למיטל, כי אני ידעתי שהיא תפנה בקלות ולא תהיה שום בעיה - - -
<אריה לוי: אני הפניתי אותה, לא הייתה שום בעיה, כשהיא באה לדבר ב-5.7, כשישבנו, זה היה רק אחרי אינטייק שני שהילדה הזאת עברה.
<אריה לוי: אחרי 10 חודשים?
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני לא מחפשת עכשיו מי, אני אומרת שתפו פעולה, היא תגיע אליך, יש מיטל, אתה יודע מה?
יפעת שאשא ביטון: גם אתה מתוך האינטגריטי שלך תברר עם מיטל שאכן הדברים קורים.
יפעת שאשא ביטון: האמא הרי מנהלת איתך שיח, האמא מנהלת איתך איזה שהוא מהלך, תחברו בין הרשויות, אין מה לעשות, החברה שלכם מורכבת.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נדע לעבוד יד ביד, לעולם לא נצליח לחדור אליה.
<אריה לוי: כן, אבל אני חייב להציב את הדברים באור הנכון, כפי שאני רואה אותם, אנחנו בראנו - - -
יפעת שאשא ביטון: אני יודע לתת טיפול, הם לא יודעים לתת טיפול.
<אריה לוי: לא, לא, לא, הפוך, אני מפנה אליהם, אבל אני חייב איגום של המשאבים, אני חייב שהמערכת תכיר, למשל העלו פה מקום שיש הצעה לשיקום בקהילה, 12 מיליון ש"ח שאמורים להגיע דרך המרכזים כמו מיטל, המיזם המשותף, כמו אני מתאר לעצמי עמותות כמו אלה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אתם גם רוצים להיכנס לסיפור הזה?
<אריה לוי: לא, אנחנו רוצים שזה באמת יקרה, זאת אומרת שכשאני מפנה משפחה לכל גוף שלא משנה מה שמו, היא מקבלת את התמיכה שהיא צריכה באמת - - -
יפעת שאשא ביטון: אריה, בוא נעשה הסכם.
יפעת שאשא ביטון: הנה, פה כולכם, יש לנו מלא נוכחים שאנחנו צריכים גם להתכנס לסיום ויש לי עוד נושא קטן, נושא קטן גדול אבל נראה, יכול להיות שנפתור אותו עכשיו או שנצטרך לקיים עליו דיון בפני עצמו.
יפעת שאשא ביטון: בוא נעשה הסכם, כל פעם כשאתה מפנה ילד או ילדה למיטל או לכל גורם אחר והוא לא מקבל מענה מיידי, אני לא אגיד לך מענה תוך X זמן, מענה מיידי, אתה מרים לי טלפון אישית.
<אריה לוי: מצוין.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו כולם שומעים פה, אישית אליי, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: על כל ילד שאתה הפנית ולא קיבל מענה.
<אריה לוי: מצוין, עכשיו אני אומר את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחליף אחר כך טלפונים ואתה תקבל ממני - - -
<אריה לוי: רק כדי לסכם את השורה הזאת, באותו משפחה אנחנו נאלצנו לתת להם ליווי בינתיים, במה שאפשר, במסגרת האפשר מבלי לזהם חקירה וכל זה.
<אריה לוי: אבל באמת, האיגום עם הרשויות ועם הוועדה, ואם תוכלי לסייע לזה, אז בהחלט אני חושב שזה יהיה עוד פריצת דרך.
יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שביקשתי ממשרד הרווחה לבדוק מה קורה עם זה.
<אריה לוי: אני יכול לספר סיפורים בלי סוף, גם עם הרווחה יש לנו את זה, הרווחה בכלל בבית שמש כרגע בפעילות - - -
יפעת שאשא ביטון: קודם כל, לכל אחד יש את התפקיד שלו, אנחנו לא באים להחליף אף אחד, אמרנו את זה גם אז.
יפעת שאשא ביטון: חייב להיות איגום משאבים וחייב להיות שיתוף פעולה ושוב אני אומרת לך, היה ילד שנפגע והועבר הדיווח והוא לא קיבל טיפול, אני אישית מטפלת, במיידית, אל תחכה הרבה זמן, במיידית.
<רונית צור: חשוב לציין שדווקא באזור ירושלים ובית שמש מגיעים אלינו אחוז גבוה של ילדים מהאוכלוסייה החרדית, גם בני ברק, אבל יש אזורים שאנחנו יודעים שיש אוכלוסייה חרדית ולא מגיעים.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה - - -
<רונית צור: זה לא שאין נפגעים, אלא יש תא דיווח מאד - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל בגלל זה אנחנו דיברנו בדיון הקודם על איך אנחנו לוקחים את המודלים ומעתיקים אותם למקומות נוספים, כדי שבאמת מהשירות הזה, שהוא חשוב - - - אנחנו שמענו גם כשהיינו במרכז מענה על מקרים שכן, אין מה לעשות, לרב יש יותר סמכות מאתנו, הרבה יותר ממערכת המשפט לפעמים, יש לו את היכולת להוציא אבא באמצע הלילה מהבית ולהגיד לו אתה לא תכנס הביתה ככה וככה זמן, אתה תגור בכלל בעיר אחרת והוא קם והולך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כל מיני דברים שהם, מה לעשות, לא ביכולות ובכוחות שלנו, אבל אנחנו צריכים לראות איך אנחנו גם משלבים ידיים עם רשויות החוק ומצד שני אנחנו יוצרים איזה שהם מודלים במקומות נוספים.
<אריה לוי: עם מרכז הגנה יש לנו שיתוף פעולה מצוין מאד מאד, רק יום ראשון שעבר - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה להעלות נושא שאני כבר מספר חודשים ככה נחשפתי אליו, אנחנו פנינו לפרקליטות, גם למשרד הפנים פנינו, נכון?
יפעת שאשא ביטון: ומשרד הפנים החזיר לנו תשובה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתן למני להציג אותו ממש בקצרה כי אנחנו כבר הרבה אחרי הזמן וזה הנושא של כל מיני עברייני מין שמוצאים מקלט במדינת ישראל בשם חוק השבות.
יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו עושים עם התופעה הזאת?
<קריאה: את מדברת על בגירים?
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על בגירים, בבקשה, מני .
<מנחם ווקס: אני אנסה כמה שיותר מהר.
יפעת שאשא ביטון: לא, אל תקריא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאתה תגיד בקצרה, תתמצת את זה, אני הסכמתי להכניס את זה גם לדיון למרות שזה דיון מעקב, כדי לאפשר לנושא הזה לפחות להתחיל לעלות.
<מנחם ווקס: אני מאוסטרליה, עולה חדש לפה אז אני עובד עכשיו בנפגעי מין בעולם היהודי, לא בארץ.
<מנחם ווקס: אחת מהבעיות שדיברנו עליהם זה שפוגעים או אלה חשודים, שהם באים ועושים עלייה לארץ, מחוק השבות ובאים לפה ואז זה מסבך את כל התהליך של לנסות להסגיר אותם.
<מנחם ווקס: יש כל מיני חוקים בכל מדינה, באוסטרליה נגיד יש כרגע דבר, מרתה - - -, היא היתה מנהלת שמה שמנסים להסגיר אותה כבר שנתיים ולא מצליחים.
<מנחם ווקס: זה מקרה אחד, אבל יש הרבה עוד מקרים שבאים לפה.
<מנחם ווקס: אני מכיר מקרה כרגע גם מאמסטרדם, מלונדון זה היה, מארצות הברית, מכל המקומות באים לפה - - -
יפעת שאשא ביטון: תשתדל בלי שמות.
<מנחם ווקס: כן, מצטער, אז השאלה איך מסתדרים עם הדבר הזה?
<מנחם ווקס: הרי כל מי שמחוק השבות רוצה לבוא ולעשות עלייה, מוזמן בלי בדיקה קפדנית על הנושא הזה.
<מנחם ווקס: יש עוד כל מיני דברים שקשורים בזה שאין לנו זמן להיכנס לזה, אבל רישום ציבורי לעברייני מין, הקשר בין ישראל למדינות העולם שבאים לפה, יש כל מיני דברים.
<מנחם ווקס: אני יודע, אנחנו מאחרים, אז אני לפחות נתתי - - -
<ליאת קליין: נושא ממש חשוב, אפשר הערה על זה?
<ליאת קליין: מה לדעתי צריך לעשות?
<מנחם ווקס: אין הסגרה עם כל המדינות, קודם כל, ודבר שני, איך שזה, זה מאד קשה, כמו שאנחנו יודעים, שנפגעים עצמם קשה להם ללכת בתהליך המשפטי, אז אם מוסיפים על זה תהליך הסגרה זה עוד יותר, אני מדבר עם נפגעים שעברו את זה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, בנוסף לכל מה שאנחנו עוברים פה בתוך מערכת המשפט שלנו, תחשבו שעוד הקטין היה צריך ללכת או לבקש הסגרה של אותו אדם שברח למדינה אחרת.
<קריאה: גם יש שאלה של מעמד.
<רונית צור: הנפגעים הם בחו"ל, אני מבינה?
<מנחם ווקס: חלק מהם בחו"ל וחלק באים לפה.
<ליאת קליין: השאלה היא לא הנפגעים אלא הפוגעים, הם פצצות מתקתקות.
<ליאת קליין: הבעיה האמתית, קודם כל תודה שפתחת את זה ב- 5 דקות האחרונות, זה נושא מאד חשוב.
<ליאת קליין: אני פניתי עליו גם למחלקה הבין לאומית וגם למשרד המשפטים לייעוץ וחקיקה, יש בעיה היום עם פוגעים שנכנסים.
<ליאת קליין: אני לא חושבת שהדרך לפתרון היא דרך חוק השבות של איך לסנן את מי שנכנס לישראל, אבל החוקים הבסיסיים של חוק ההגנה על הציבור וחוק מניעת העסקה, הם כולם קשורים לעבירות שנעשו בישראל.
<ליאת קליין: יש בעיה של איך משיגים מידע על אנשים שפגעו בחו"ל, על אנשים שהורשעו, ישבו בכלא בחו"ל והגיעו לארץ, אין לנו שום מידע עליהם וכל החוקים הקיימים היום - - -
<קריאה: גם לא על ישראלים כאלה שנדונו בחו"ל.
<ליאת קליין: גם על ישראלים שנדונו בחו"ל, עבירות שלא בוצעו בישראל, הרבה מהחוקים לא חלים עליהם.
<ליאת קליין: חוק הגנה על הציבור זאת לקונה ואין לנו יכולת, כל החוקים שהתפקיד שלהם - - - הבעיה שלי היא לא מול נפגעי העבירה עצמם אלא מניעת פגיעות נוספות.
<ליאת קליין: אני יודעת על פוגעים שחיים היום בדרום, שפגעו בעשרות קטינים בארצות הברית וחיים פה ומתפקדים בקהילות, הם עובדים בכל מקום שהם רוצים, כי ההרשעה לא היתה פה בישראל.
יפעת שאשא ביטון: ויודעים שיש להם הרשעה ובכל זאת?
<קריאה: זו בדיוק השאלה, הרבה פעמים הנושא של המרשם הפלילי בכלל לא עובר ממדינה זרה לפה וזה שורש הבעיה.
<ליאת קליין: זה הצורך לבדוק ברמה של תיקון, אני יודעת שיש על זה דיון.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תכף נדבר על זה, מאה אחוז.
<מזל כהן: שמי מזל כהן, אני מרשות האוכלוסין.
<מזל כהן: הדברים לא כל כך מדויקים.
<מזל כהן: גם כשאנשים עושים את העבירות בחו"ל, אני מדברת על אנשים שהם זכאי שבות ורוצים לעלות לישראל, אנחנו לא מעלים אנשים בעלי עבר פלילי, תלוי מאיזה סוג.
<מזל כהן: יש לנו סייגי חוק השבות, לפי חוק השבות מי שעלול לפגוע בשלום הציבור וכו', יש את כל החוק, הוא לא יכול לעשות עלייה.
<מזל כהן: האנשים האלה ברובם, 90% מהם, נבדקים כבר בהיותם בארצם.
<מזל כהן: הם נבדקים על ידי הסוכנות היהודית, הם נבדקים על ידי לשכת הקשר וחבר העמים, זה קשר העמים נתיב.
<מזל כהן: ברגע שאנחנו מקבלים מידע שאדם כזה הגיש בקשה למעמד עולה, לאשרת עולה, הם מעבירים אלינו את המידע, האדם הזה נבדק ואם האדם הזה הוא בעל עבר פלילי כך וכך וכך, אנחנו לא נותנים לו להיכנס לארץ, הוא לא מקבל פה מעמד.
<מזל כהן: יש כאלה - - -
<ליאת קליין: יש אנשים שמגיעים - - -
<מזל כהן: רגע, תני לסיים.
<מזל כהן: יש כאלה שנכנסים ארצה כתיירים, תיירים הרי לא נבדקים.
<מזל כהן: נכנסים ארצה כתיירים ומגישים פה את הבקשות שלהם.
<מזל כהן: אם יש בידינו מידע מוקדם ויש לנו בהרבה מקרים מידעים מוקדמים, או מהאינטרפול או מהסוכנות מודיעים לנו, לשכת הקשר מודיעה לנו, אפילו מידע אנונימי, אנחנו מזמנים את האדם, עושים לו שימוע, מבקשים ממנו תעודות יושר, בודקים את הסיפור.
<מזל כהן: אם אכן הסיפור נכון, הוא לא מקבל מעמד, אבל צריכים לשים לב, הסמכות הבלעדית לא לתת מעמד עולה לאדם כזה שהוא זכאי שבות, זה רק לשר הפנים.
<מזל כהן: אבל אנחנו כן עובדים על זה, ידוע לנו שבאמת בשנים האחרונות, עם העליות הגדולות, יש יותר אנשים בעלי עבר פלילי, לאו דווקא - - -
יפעת שאשא ביטון: אז למה?
<ליאת קליין: גם אזרחים ישראלים שיש להם - - -
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, ליאת, שניה, תני לי בבקשה לנהל את הדיון.
<מזל כהן: אנחנו מטפלים בזה כמו שצריך, אנחנו מטפלים בזה.
יפעת שאשא ביטון: לא, מה זה מטפלים?
יפעת שאשא ביטון: אני, יש לי בעיה - - -
<מזל כהן: זה אומר שמי שאכן יש לנו מידע שהוא בעל עבר פלילי - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה יש לנו?
יפעת שאשא ביטון: אם מגיע במקרה, נפל לי?
יפעת שאשא ביטון: כאילו אין שום תהליך יזום שאנחנו עושים כדי לשמור על האזרחים שלנו?
<מזל כהן: הם מתבקשים גם להביא תעודות יושר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה רק אם יש לך מידע, ואם אין לך מידע?
<מזל כהן: לא לא לא, כל עולה לישראל חייב להציג תעודת יושר.
<מזל כהן: ומידע על עבר פלילי.
יפעת שאשא ביטון: זה ברור, זה גם כתבתם וזה גם מופיע במסמך, יופי.
יפעת שאשא ביטון: אלה שתיירים פה, הגיעו לטייל בארץ ישראל ועכשיו הם החליטו שהם רוצים - - -
<מזל כהן: מתבקשים להביא תעודת יושר.
יפעת שאשא ביטון: כולם או רק מי שיש - - -
<מזל כהן: כולם.
<מזל כהן: מה זה מי שיש?
יפעת שאשא ביטון: לא, את אמרת מקודם, מי שיש לגביו מידע אז הוא נקרא ונבדק.
<מזל כהן: לא לא, חברים, יש פה שני דברים.
<מזל כהן: יש כאלה שיש לנו כבר מידע אז אנחנו אפילו כבר לא זקוקים לתעודות יושר כבר בהיותם במדינתם, יש מידע שהם לא בסדר, הם לא נכנסים לארץ.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה הבנתי.
יפעת שאשא ביטון: אבל אלה שנמצאים פה?
<מזל כהן: אלה שנכנסים ארצה, אנחנו שלחנו לכם את הנוהל, כבר בנוהל רשום, אדם שהגיש בקשה לעולה חייב להביא תעודת יושר, אוקיי?
<מזל כהן: במידה ובתעודת היושר את רואה שיש איזה שהוא מידע - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור מה שיש פה ולגבי כאלה שנמצאים בארץ שלהם ומבקשים לבוא הנה, זה ברור.
יפעת שאשא ביטון: אני, מה שהיה לי קושי זה, את אמרת שכאלה שכבר הגיעו לפה, והם באו כתיירים אם יש לנו וביקשו, אז אם יש לנו מידע אנחנו מבקשים, אז את אומרת זה בלי קשר אם יש לך מידע או לא.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שמבקש להישאר כאן צריך להביא בעצם תעודת יושר.
<מזל כהן: כל אדם, להביא תעודת יושר.
יפעת שאשא ביטון: אז תגידי לי עכשיו, איפה המחדל שלנו, איפה אנחנו לוקים בחסר בזה שיש בקרבנו כל כך הרבה אנשים או יותר מדי אנשים ביחס למה שהיינו רוצים, שמוצאים מקלט פה במדינת ישראל?
<מזל כהן: קודם כל העליות גדלו בשנים האחרונות.
<מזל כהן: יש כאלה שנכנסים במסמכים מזויפים, יש כאלה שמעלימים מאתנו את תעודות היושר הנכונות, יש הרבה מקרים שמביאים תעודות יושר נקיות לגמרי, לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: איזה שיניים יש לנו?
<מזל כהן: אבל ברוב המקרים אנחנו כן מצליחים לפעול.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם בן אדם שנמצא פה בארץ, סתם לצורך העניין מה שיצא לנו לשוחח בפעם הקודמת, בן אדם שנמצא פה בארץ, אולי אפילו כבר קיבל מעמד כי הוא הצליח לזייף ולהונות את המערכת, ומגיע לגביו מידע?
<מזל כהן: מגיע מידע, אם המידע הזה הוא רציני אנחנו מביאים את התיק שלו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה רציני?
יפעת שאשא ביטון: רציני זה עניין יחסי.
<מזל כהן: רציני, נאשם, כפי שדיברנו פה היום, באונס ודברים כאלה.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא נאשם אבל הוגש נגדו כתב אישום על אינוס של ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה שהוא יאנוס פה?
<מזל כהן: לא, אנחנו קוראים לו, מביאים בפניו את המידע, מביאים את התיק שלו לביטול מעמד ויש דברים, היו דברים מעולם.
<מנחם ווקס: מבחינת
<מנחם ווקס: כם זה רק הרשעות או זה גם כן אם באים חשדות נגד?
<מנחם ווקס: נגיד בניו יורק יש עד גיל 23 לבוא להתלונן במשטרה.
<מזל כהן: אנחנו מדברים על הרשעות.
<מנחם ווקס: אז מה אם נגיד אחרי - - -
<מזל כהן: נכנסו לארץ כמה כאלה תיירים, היו נגדם הרשעות, אנחנו בדקנו את החומר.
<מנחם ווקס: בסדר, אז אני אומר במקרה כזה, עד גיל 23 נגיד הם לא הלכו למשטרה בניו יורק, כי זה התקופה ומידע בא שיש עשרות, כי אני מכיר מקרים כאלה, במיוחד במגזר החרדי, לימדו שמה, תקפו ואז באים לארץ.
<מנחם ווקס: אז יש עשרה או עשרות קורבנות, הוא לא הורשע בגלל משהו טכני, אז מה עושים?
<מנחם ווקס: משאירים אותם להסתובב חופשי או שאפשר לעשות משהו?
<מזל כהן: אם יש בידינו מידע חד משמעי אנחנו יכולים לעשות הכל, אם אין בידנו מידע אנחנו לא יכול לעשות כלום.
<אריה לוי: אפשר לפנות אליכם בשאלות לגבי אנשים ספציפיים שמפרסמים עליהם בקהילות החרדיות כמו שהוא מתאר?
יפעת שאשא ביטון: נכון, בוא נגיד, אני לא רציתי לפגוע אבל הם רובם הולכים, ואפרופו משרד פנים וכאלה, הולכים ומתחבאים שם, בקהילות החרדיות ששומרים עליהם.
<מנחם ווקס: גם כאן בפנים, הולכים מירושלים לביתר, מביתר לקריית ספר, זה תופעה מוכרת.
יפעת שאשא ביטון: כן, הם הולכים ופשוט מתחבאים בקהילות החרדיות.
<מנחם ווקס: לא רק זה, בועטים בהם החוצה ואז הם הולכים לשם.
<מזל כהן: לא מזמן היו אצלי בפגישה כמה חבר'ה, דווקא אני חושבת מאזור בית שמש, איזה עמותה שדיברה על הנושא הזה.
<מזל כהן: אני ביקשתי מהם להעביר אלינו מידעים באופן שוטף, לא קיבלתי אפילו מקרה אחד.
<אריה לוי: אני יכול להיות בקשר ישיר, אני אשמח.
<מזל כהן: אין לי בעיה.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, בואו נסכם שאנחנו מעלים את הנושא הזה על סדר היום, זה נושא חדש בנוסף למה שאנחנו במעקב עליו, כדי לראות איך אנחנו ממזערים את הכניסה של אנשים כאלה לתוכנו, במיוחד שהם נכנסים לתוך הקהילות הסגורות, ששם זה עוד יותר קשה לטפל בזה.
יפעת שאשא ביטון: ואגב, עלתה כאן שאלה, מרגע שהחלטתם על ביטול מעמד של מישהו, מי מוודא את היציאה שלו מהארץ?
<מזל כהן: האכיפה שלנו.
<ליאת קליין: יש צעדים לפני ביטול מעמד.
<מזל כהן: אני חייבת להדגיש רק נקודה, חלק מהאנשים האלה הנמצאים בארץ כתיירים, זו בעיה.
יפעת שאשא ביטון: מה, תיירים נצחיים?
יפעת שאשא ביטון: כמה זמן מותר להיות פה תייר?
<מזל כהן: זכאי שבות יכול להיות פה לנצח כתייר.
יפעת שאשא ביטון: כמה מותר להיות פה תייר, כמה זמן?
<מזל כהן: זכאי שבות יכול להיות פה כתייר לנצח, לצאת ולהיכנס כמה שהוא רוצה.
<מזל כהן: יהודי?
<מזל כהן: יכול להיכנס למדינת ישראל מתי שהוא רוצה.
יפעת שאשא ביטון: ולצאת מתי שהוא רוצה בלי להירשם בשום מקום כאזרח?
<מזל כהן: הוא נרשם בגבול.
יפעת שאשא ביטון: אז את הדבר הזה צריך אולי לבדוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל שוב, זה רק עניין של מודיעין, למרות שאפשר במרשם האוכלוסין, מי שנכנס לפני X שנים, תסכימו איתי שבן אדם לא בא לטייל פה 5 שנים, בארצנו הקטנטונת שב-5 שעות אפשר לעשות אותה לאורכה ולרוחבה.
יפעת שאשא ביטון: מי שנשאר פה, גם מי שבא ללמוד, סליחה, עם כל הכבוד, אם הוא נמצא פה 3, 4, 5 שנים, לבדוק שאין איזה שהוא משהו.
<קריאה: - - - הוא לא הופך לעולה כדי לא לאבד אזרחות במקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אני אומרת ששווה לראות, אבל בסדר, אנחנו נקיים על זה דיון וננסה לחשוב יצירתי איך אנחנו יוצרים מנגנונים שיסננו את הפגיעה הזו.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אקריא לכם את כל מה שכתבתי כסיכום, אני אחר כך אשב וגם הדברים מוקלדים, אבל כל מה שאני ציינתי כאן בסוגיות שעלו ולא קיבלנו תשובה וסגרנו וביקשתי לקבל ממשרד הרווחה או מהמשרדים האחרים, אנחנו נעלה כהמלצות ונשלח לכולכם במסמך מסודר.
יפעת שאשא ביטון: זה רק מהדברים שכבר עלו, נדונו ואנחנו עדיין לא מוצאים שום פתרון לגביהם.
יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם, גם על הסבלנות, אנחנו ככה משכנו דיון כמעט שעתיים וחצי, אבל זה חשוב.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, בהחלט טוב כשאני רואה את הנוכחות סביב השולחן.
יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא שיתוף בני נועה בקבלת החלטות וקביעת מדיניות.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו אורחים יקרים מבית הספר הריאלי בחיפה, בני הנוער בעצמם.
יפעת שאשא ביטון: אם מקיימים דיון כזה אז מן הסתם אי אפשר לקיים אותו בלעדיכם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת בפתיחה כדי לספר על כנס שאני מגיעה ממנו.
יפעת שאשא ביטון: למעשה, חזרתי אתמול בבוקר מכנס של מועצת אירופה שעסק בין השאר בקבלת החלטות בשיתוף בני נוער והיה כנס מאוד קשה ומורכב וקצת טעון מבחינת הנושא הגדול שליווה אותו, וזה נושא של מניעת פגיעות מיניות ופגיעות פיזיות בילדים.
יפעת שאשא ביטון: אלה שני נושאים מורכבים כשלעצמם.
יפעת שאשא ביטון: היו שם נציגים מהרבה מאוד מדינות.
יפעת שאשא ביטון: ראינו את הפערים גם במודעות, גם בהתמודדות, גם בחקיקה בין המדינות השונות.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם, שעם כל זה שאני מטפלת בנושא כבר למעלה משנה כאן בישראל, בנושא של חקיקה, בעבודה מול המוסדות, ותמיד נראה לי שזה מאוד קשה ומורכב ושהילדים שלנו לגמרי מופקרים בנושא הזה, גיליתי שאנחנו מדינה מאוד מתקדמת.
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש.
יפעת שאשא ביטון: גם אם אנחנו מסתכלים ביחד לארצות הברית וביחס לקנדה.
יפעת שאשא ביטון: סתם אם אני אתן לכם דוגמא אחת קטנה - גיל הנישואים המותר בניו יורק הוא 14.
יפעת שאשא ביטון: ילדה, נערה יכולה להחליט שהיא מתחתנת בגיל 14, בחוק, וזה בסדר.
יפעת שאשא ביטון: אצלנו זה גיל 18.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש קצת יותר ניסיון לעטוף ולשמור ולתת לכם אפשרות למצות את הילדות שלכם עד כמה שאפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אדבר על מילת נשים ועל כל ההתמודדות עם פגיעות מיניות אבל גם שם מבחינת חקיקה ומבחינת עבודה של המוסדות השונים אנחנו נמצאים במצב מאוד מאוד טוב.
יפעת שאשא ביטון: הייתה לי הזכות לנהל פאנל או קבוצת עבודה שעסקה כל כולה בשיתוף ילדים בקבלת החלטות.
יפעת שאשא ביטון: שם עלו שאלות מאוד מעניינות.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת הצגנו את המקומות שבהם ילדים משתתפים בתהליך.
יפעת שאשא ביטון: בפעם השניה עלו תהיות על עד כמה באמת כשאנחנו משתפים ילדים בקבלת ההחלטות אנחנו מתייחסים לאג'נדה שלהם או שאנחנו בעצם משתפים אותם באג'נדה שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעצם מכניסים אותם לתוך תהליך שאנחנו מביאים מתוך תפיסת העולם שלנו ומצפים שהם ישתלבו בו מתוך המקום שממנו אנחנו מובילים ואנחנו לא באמת פתוחים לראות לאן בני הנוער עצמם היו רוצים להוביל אותו.
יפעת שאשא ביטון: שזו שאלה גדולה והיא עומדת בפני עצמה.
יפעת שאשא ביטון: דבר שני, עד כמה אנחנו באמת פתוחים מעבר ללשמוע, גם ליישם ולשנות עמדות שלנו כמבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: גם כשאנחנו נותנים לכם להביא את האג'נדה שלכם, האם אנחנו נמצאים במקום מספיק בשל, כדי לאפשר לכם להוביל את הנושא ולא אנחנו מחליטים בסופו של דבר.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שעלה שם מאוד חזק זה העניין של הגילאים השונים שבהם מותר לכם לעשות כל דבר.
יפעת שאשא ביטון: יש גיל לרישיון נהיגה, יש גיל לקיום יחסי מין, אתם יודעים שיש גיל שבו מותר לקיים יחסים?
יפעת שאשא ביטון: גיל לנישואין.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש כל מיני גילאים שבהם מותר לכם להתחיל מה שנקרא והגילאים הם שונים.
יפעת שאשא ביטון: אין גיל אחד שנקבע שבו למעשה בני הנוער שלנו הם כבר מספיק בוגרים ובשלים לקבל את ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת הזדמנות מצויינת מהכנס באירופה, לבוא הנה לישראל, לפגוש את מיטב הנוער שלנו, ולשמוע אתכם.
יפעת שאשא ביטון: איך אתם רואים את עצמכם בתוך התהליך של קבלת החלטות או השתתפות בתהליך של קבלת החלטות בעולם המבוגרים.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם הייתם מצפים.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם רוצים להביא ולאן הייתם רוצים שאנחנו ניקח את זה, לא לאן אנחנו רוצים לקחת, לאן אתם רוצים שאנחנו נקח דיון כזה ונוביל אותו קדימה.
יפעת שאשא ביטון: אז ראשית נמצא איתנו חבר הכנסת אורי מקלב, שהוא שותף אמיתי בוועדה, ומלווה אותי כל הזמן, אז רשות הדיבור שלך אם ברצונך לפתוח.
אורי מקלב: ממש משפט אחד.
אורי מקלב: אני חושב שמה שאת הבאת עכשיו בכינוס באירופה, בעצם זה המשך לתקופה ארוכה שאנחנו מתחבטים בחקיקות שונות, בדיונים שונים שיש לנו בכנסת את מידת ההשתתפות של בני הנוער.
אורי מקלב: אני רוצה לחלק בין שני דברים, מידת ההשתתפות בקבלת ההחלטות שזה דבר אחד או במידת ההשתתפות בהחלטות עצמן.
אורי מקלב: אני רואה בזה שני דברים.
יפעת שאשא ביטון: התהליך ואת התוצאה.
אורי מקלב: התהליך והתוצאה.
אורי מקלב: וזה חלק שצריך להביא אותו.
אורי מקלב: אני גם שואל את הבני נוער - אתם באמת רוצים להחליט לבד או שאתם רוצים שהמבוגרים יהיו שותפים בהחלטה שלכם.
אורי מקלב: מה באמת הבני נוער רוצים.
אורי מקלב: בוגר אחד שאנחנו אומרים שיש לו את השיקול דעת המלא, האם הוא רוצה להחליט?
אורי מקלב: גם אני כמבוגר הרבה פעמים רוצה שיהיו איתי שותפים בהחלטה.
אורי מקלב: אבל מה השותף, אחד שיודע שיש לו ידע, ולא רק בגלל הגיל שלו, אלא בגלל שהוא יודע, הוא מתמצא, הוא יחד איתי בעניין.
אורי מקלב: כאן אני חושב שצריך לעשות את ההבדלים וזה המקום שאני חושב שנוכל להתקדם הלאה.
אורי מקלב: אני חושב שזה צריך להיות דבר אבסולוטי, גם בני נוער לא רק היום בוגרים, גם פעם היו בוגרים, אבל אולי פעם לא הייתה את הפתיחות הזו.
אורי מקלב: היום יש גם פתיחות וגם זמינות בעניין הזה להיות שותפים בתהליך.
אורי מקלב: גם בזה אנחנו לוקים.
אורי מקלב: השלב הבא הוא שותפים גם בהחלטות.
אורי מקלב: אני חושב שכדי שהמבוגר יקבל את ההחלטות הוא גם צריך לדעת את הנוער, צריכה להיות בשביל זה הדדיות.
אורי מקלב: לכן, הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב לא רק בהיבט התיאורטי, אלא גם במבחן המעשי, ואני בטוח שאת כיושבת ראש תעבירי את זה גם לשלבים מעשיים.
אורי מקלב: אנחנו רואים שאצלך הדיונים הם לא רק תיאורטיים, אלא דיונים גם שנהפכים מאוד מהר לדיונים מעשיים.
אורי מקלב: אני גם מתנצל שיש לנו רביזיה.
יפעת שאשא ביטון: מכירה את הדינמיקה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת מקלב על הדברים החשובים, וזה נכון, אני יכולה להוסיף כאן שזה לא רק העניין של הידע והמומחיות של מי ששותף בקבלת ההחלטות.
יפעת שאשא ביטון: זה היכולת שלנו לראות את הדברים דרך העולם שלהם, ואנחנו הרבה פעמים נותנים להם את התפיסה שלנו מתוך העולם שלנו, שוכחים שהם בעצם חיים באיזשהי הוויה קצת אולי אחרת וזה בהחלט נכון וחשוב.
יפעת שאשא ביטון: מנדי, אתה רוצה כמה מילים לפני שאנחנו פותחים את הדיון?
<מנדי רבינוביץ': כן.
<מנדי רבינוביץ': באופן עקרוני, כמה הערות עקרוניות.
<מנדי רבינוביץ': קודם כל מבחינה היסטורית, צריך לזכור שהמושג של ילד זה מושג מודרני.
<מנדי רבינוביץ': בימי הביניים לא היה כזה דבר.
<מנדי רבינוביץ': לא הייתה תקופת ילדות.
<מנדי רבינוביץ': אז זה היה נקרא מבוגר שלא התפתח, אבל ילדות זה המצאה די מודרנית שבעצם אמרה לילדים, יש לכם עולם משלכם שאתם צריכים בו להיות עם עצמכם נטולי דאגות, ההורים הגדולים ידאגו לכם.
<מנדי רבינוביץ': אנחנו רואים היום תהליך מעניין שהילדים וגם המבוגרים רוצים קצת לטשטש שוב את הגבול ולהעביר את הילדים, לחבר אותם, לעולם ההחלטות הרציניות לכאורה.
<מנדי רבינוביץ': דבר שני, אני חושב שבאמת, אני שמח לשמוע מה שאמרת, כי גם לי יש תמיד הרגשה שבארץ אנחנו תמיד מקוננים, מקוננים, במסגרת מדיניות אי הפרגון הלאומית לעצמנו גם.
<מנדי רבינוביץ': שאני מסתובב עם תלמידים בחו"ל אני מגלה שמצבנו לא רע בכלל.
<מנדי רבינוביץ': אנחנו די מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: מצבנו אפילו טוב, אתה יכול לומר את זה.
<מנדי רבינוביץ': מצבנו טוב בעניין הזה, אבל אנחנו שואפים הרי להיות אור לגויים ורוצים לעשות טוב יותר.
<מנדי רבינוביץ': נדמה לי שאם רוצים לטפל בנושא של בני נוער וקבלת מדיניות, צריך לבדוק, אני מאוד מאמין ששינויים מובלים דרך מבנים.
<מנדי רבינוביץ': כולנו קראנו המון ניירות עמדה ושמענו המון כנסים ושומעים המון דעות.
<מנדי רבינוביץ': אני חושב ששינוי אמיתי קורה באמת כשמבנה משתנה.
<מנדי רבינוביץ': למשל, ההנחיות שיש למועצת תלמידים להיות שותפה לקבלת החלטות בבית ספר, חוק זכויות.
<מנדי רבינוביץ': חוקים שהם בעיני גם סוג של מבנים הם משפיעים.
<מנדי רבינוביץ': ההערה השלישית קשורה קצת לעולם בית ספר.
<מנדי רבינוביץ': אנחנו נמצאים בבית הספר ואני רוצה להזכיר לכולכם שבית הספר, מבנה בית ספר כמו שהוא נראה היום הוא משרת קודם כל את המבוגרים, את המורים ולא את התלמידים, למרות שהוא מבנה שאמור להיות עבור תלמידים.
<מנדי רבינוביץ': מבנה מערכת השעות, המוסדות של בית הספר, איך שהוא בנוי אפילו.
<מנדי רבינוביץ': ראיתי בנייר עמדה המעניין מאוד שהמרכז מחקר הוביל על התכנית 2035 עם המפמ"רית לאדריכלות.
<מנדי רבינוביץ': בית ספר בנוי היום, עדיין בנוי, רוב בתי הספר, בפרדיגמה של פיקוח, של שליטה.
<מנדי רבינוביץ': הוא לא בנוי בפרדיגמה שהיא קשורה לעולם הילדים.
<מנדי רבינוביץ': המערכת שעות של מורים היא פשוט נוח יותר ככה לחשב שכר.
<מנדי רבינוביץ': היא לא בהכרח נכונה לתלמידים.
<מנדי רבינוביץ': הצרכים היום של ילדים, של תלמידים כדי ללמוד הם שונים לגמרי מאיך שבית ספר בנוי גם מבחינת חלוקת הזמן וגם חלוקת המרחב.
<מנדי רבינוביץ': יש המון ניסיונות היום לשנות את הדברים האלה, עדיין הם ראשוניים, אבל אני חושב שזה משהו שצריך לזכור אותו כל הזמן ברקע.
<מנדי רבינוביץ': ולגבי הדיון עצמו, אני חושב שזה דיון סופר חשוב.
<מנדי רבינוביץ': נדמה לי שלתלמידים שלנו יהיה מה להגיד על העניין הזה.
<מנדי רבינוביץ': גם אנחנו בבית הספר רחוקים מלהיות מושלמים בסיפור הזה, אבל בהחלט כשעולה לדיון שאלה שנוגעת לילדים ולצעירים בכלל, אני חושב שגם אפשר למתוח את זה עד גיל יותר מבוגר, גם לסטודנטים, הם כאילו נראים מבוגרים, הם עדיין צריכים את הטיפוח, גם אותם לשלב בהחלטות.
<מנדי רבינוביץ': צריך לשאול את עצמנו בכנות.
<מנדי רבינוביץ': השאלה שחבר הכנסת מקלב העלה היא מאוד מעניינת.