GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנן יזדי: מתוכן ערכנו מיפוי כדי לבדוק בתקופת הקיץ כמה פניות שקשורות לנוער עובד, שאלות כאלה ואחרות.
<חנן יזדי: אני גם אתן דוגמאות אם צריך.
<חנן יזדי: קיבלנו 2,731 שאלות מכל הסוגים, מכל הגוונים.
<חנן יזדי: כל מה שקשור לעבודה, לתעסוקה, מבעיית השכר, עד החזרי נסיעות, באיזו שעה אני אמור, הכל, הכל.
יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שיושב ומשיב?
<חנן יזדי: יש מישהו.
<חנן יזדי: יש לנו את אלמוג, כמו שאת יודעת, שמפעילה צוות שעונה גם על הפניות האלה ועדיין אני חושב שזה לא מספיק.
<חנן יזדי: עדיין, גם עם פרויקט הסיירים שלנו, שהתחלנו אותו שנה שעברה ובנינו וגיבשנו תכנית והשנה הוא הולך להיכנס כפיילוט ב-10 רשויות ובשנה הבאה אנחנו מקווים להרחיב אותו, פרויקט הסיירים.
<חנן יזדי: זה פרויקט של סיירות של בני נוער, שעוברים ברשויות, עוברים בבתי העסק ובעצם נותנים מעין אות תקינות לכל בית עסק שהוא נחשב מצטיין בתחום העסקת בני הנוער, וככה זה גם משהו שהוא יוכל להתגאות בו.
<חנן יזדי: וגם מי שהולך לקנות ובעצם לרכוש באותו בית עסק, אז חשוב שהוא יידע שהוא מעסיק בני נוער בצורה שהיא הוגנת.
<חנן יזדי: אם אנחנו מדברים פה על שיתופי פעולה ועל איזו שהיא קריאה לשיתופי פעולה, כן, עדיין אנחנו מרגישים בתור מועצת התלמידים והנוער הארצית, שלצערנו זה לא התפקיד שלנו.
<חנן יזדי: זה לא התפקיד שלנו לבוא ולאכוף את הזכויות של בני הנוער.
<חנן יזדי: לא בשביל זה אנחנו קמנו.
<חנן יזדי: אנחנו פה כדי לתת את יד, אנחנו פה כדי מה שנקרא לתת את הצוהר לתלמידים ולבני הנוער, אבל אנחנו עדיין לא משטרה ואנחנו עדיין לא משרד העבודה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא ביקש, אגב.
<חנן יזדי: בדיוק, אנחנו גם יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, שלא תתלהבו ותיקחו לעצמכם יותר ממה שהתכוונו.
<חנן יזדי: חלילה וחס.
<חנן יזדי: אנחנו עדיין לא מעוניינים להפעיל - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל, לא, אתם פה בשביל ההסברה.
<חנן יזדי: מערך של ניצבים.
<חנן יזדי: מה שכן, אני מאד מאד חושב שזו הקריאה, לבוא ולפנות גם למשרד העבודה וגם לנוער העובד והלומד להרחיב את שיתוף הפעולה.
<חנן יזדי: כי אם אלינו מגיעים 2,700 פניות במהלך של שלושה חודשים.
יפעת שאשא ביטון: פניות או שאלות?
<חנן יזדי: פניות, שאלות, הכל, במהלך שלושה חודשים, אני חושב שזה אומר דרשני.
<חנן יזדי: זה מדליק נורה אדומה ואנחנו מדברים רק בקיץ.
<חנן יזדי: זאת אמרת גם במהלך השנה יש בני נוער שעובדים.
<חנן יזדי: הבנו גם דף עמדה שלנו בנושא של מה המספרים מבחינת כלל בני הנוער, כמה עובדים.
<חנן יזדי: אז פה שוב, מי שירצה אחר כך לבוא וליצור את שיתוף הפעולה אנחנו מאד מאד נשמח.
<חנן יזדי: אנחנו נמשיך ונפעיל את המערך הזה.
<חנן יזדי: אנחנו נמשיך להרחיב את פרויקט סיירים ואיתנו גם נמצאים בני נוער שבסופו של דבר אני חושב שרק הם יוכלו לבוא ולהסביר את הכאב ואת המצוקה האמיתית של בני נוער שעובדים בקיץ והזכויות שלהם נפגעות.
<חנן יזדי: אז אני חושב שזכות הדיבור לגמרי מגיעה להם.
<שרית אולשביץ: אתם כבר יודעים באיזה ערים זה הולך להיות, הפרויקט של הסיירים?
<חנן יזדי: הפיילוט?
<חנן יזדי: עדיין לא.
<חנן יזדי: אני מאמין שזה אמור להיסגר בשבוע הקרוב.
<הדרה רוזנבלום: אבל יש כבר 8 שהחליטו.
<הדרה רוזנבלום: הרעיון הוא לקחת בערך שלוש מכל מחוז, כדי שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חנן.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר ואחדד, כי באמת אתה נכנסת השנה לתוך התהליך, זה תהליך שכבכר קורה, למעשה מינואר שנה שעברה, נכון, זוכרים?
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה היה ב-12 בינואר.
<חנן יזדי: אני הייתי בוועדה הראשונה.
יפעת שאשא ביטון: אז כן, זה משהו שאנחנו כמעט שנה רצים עליו ואף אחד לא מצפה שבני הנוער – לא יאכפו ולא יהיו השוטרים, אבל אנחנו כן חושבים שהנוכחות שלהם בשטח היא חשובה.
יפעת שאשא ביטון: היא חשובה ותורמת לא רק ברמת המעסיקים אלא בעיקר ברמת בני הנוער, שאיתם אתם נפגשים ויכול להיווצר אמון ומתוך האמון הזה גם יגיעו פניות, כשאת הפניות האלה אתם אמורים להעביר לנוער העובד והלומד או למשרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: אבל לרוב מהשיח שהיה יותר נוח לכם כבני נוער בעצם לעבוד מולם ופה שיתוף הפעולה שצריך.
<חנן יזדי: כן, אבל אני גם חושב שאנחנו יכולים להרחיב את שיתוף הפעולה גם עם משרד ה - - -
יפעת שאשא ביטון: אז בשמחה.
<מאיר דוד: נרים את הכפפה ואחר כך אנחנו ניתן את הפרטים.
יפעת שאשא ביטון: אז כל שיתוף פעולה שיכול להיווצר בעניין הזה הוא רק מבורך ולדעתי גם ירחיב את אפשרויות הטיפול וההתמודדות שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אז הקריאה היא בהחלט מבורכת.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אתם רוצים להזדהות בשם?
יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להישאר אנונימיים.
<תלמיד ע': אין לי בעיה להזדהות בשם.
<תלמיד ע': קוראים לי ע"א, אני מנתניה.
<תלמיד ע': אני עובד מחודש יוני באותו מקום עבודה.
<תלמיד ע': המשכורת הכי מוקדמת שקיבלתי מיוני, קיבלתי אותה ב-21 לחודש שאחרי.
<תלמיד ע': אני לא יודע מה תנאי ההעסקה שלי.
<תלמיד ע': לא קיבלתי הפסקה בשעות העבודה שלי מהיום הראשון שלי שהתחלתי לעבוד, והבעיה הכי גדולה במקום הזה, הסיבה שאני לא מפסיק לעבוד שם, הסיבה העיקרית זה שתי סיבות.
<תלמיד ע': אלף כי זה נורא נורא מפחיד להתלונן על מקום עבודה.
<תלמיד ע': זה דבר מלחיץ.
<תלמיד ע': זה תהליך מלחיץ.
<תלמיד ע': להתלונן על מקום עבודה.
<תלמיד ע': וב', אני תקוע במעגל, כי המשכורת שאני מקבל, אני מקבל אותה במזומן, לפי מה שיש בקופה.
<תלמיד ע': כלומר, אם באותו יום שעבדתי במשמרת שלי עשיתי 500 שקלים מזומן בקופה, זה 500 שקלים שאני צובר אותם, עד שבסופו של דבר, מתי שהוא ב-20 ומי יודע כמה, אני אגיע לסכום של המשכורת של החודש שעבר וזאת תהיה המשכורת שלי.
<תלמיד ע': זה אומר שאם עכשיו אני מפסיק לעבוד, ואני עוד לא יודע מה המשכורת של חודש שעבר, לדעתי זה 11 או 12 יום, אני לא יודע עדין מה המשכורת שלי לחודש שעבר.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא מקבל לפי שעות?
<תלמיד ע': אני מקבל לפי שעות, אני פשוט עוד לא יודע מה חישוב השכר שלי.
<תלמיד ע': אין לי מושג עדיין.
<תלמיד ע': לא רק שלא קיבלתי, אני גם לא יודע מה חישוב השכר שלי עדיין.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אם אתה יודע שעבדת X שעות - - -
<תלמיד ע': אני עוד לא יודע מה X השעות שעבדתי.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא עוקב אחרי כמה שעות אתה עושה?
<קריאה: אתה לא מסמן מאיזו שעה עד איזו שעה אתה עובד?
<תלמיד ע': אז יש קופה שאת מחתימה בה כרטיס.
<תלמיד ע': אני לא יודע עדיין מה השעות שקיבלתי.
<תלמיד ע': הוא אמור להביא לי את זה בסוף החודש.
<קריאה: לא הבנו.
<קריאה: אתה לא רושם כמה שעות עבדת כל יום?
<מאיר דוד: אני יכול לתת טיפ?
<מאיר דוד: אתה מכיר את האפליקציה שלנו?
<תלמיד ע': כן, אני מכיר את האפליקציה.
<מאיר דוד: באפליקציה יש לך אפשרות לנהל שעות.
<מאיר דוד: תנהל לעצמך עכשיו.
<תלמיד ע': זה לא העניין בכלל.
<תלמיד ע': העניין הוא שאני תקוע פה במעגל, כי אם אני מחר מפסיק לעבוד, סביר להניח שאת המשכורת של החודש האחרון, אני אראה שלושה-ארבעה חודשים קדימה כמו שאני מכיר את המעסיק הזה, אם בכלל.
<קריאה: ואם תתלונן יפטרו אותך.
<קריאה: נורא פשוט העסק הזה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, יושבים פה נציגים של הנוער העובד והלומד.
יפעת שאשא ביטון: יושב פה נציג משרד הכלכלה.
יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין גם סליחה באיזו זכות.
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול להגיע ולהתלונן ואנחנו דיברנו על זה גם בעבר, בצורה אנונימית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כדי שפשוט יגיעו ויבדקו אצל המעסיק שלך איך הוא מתנהל.
יפעת שאשא ביטון: סביר להניח שאם הוא מתנהל כלפיך ככה, אז הוא מתנהל כלפי עובדים נוספים.
<תלמיד ע': כל העובדים.
יפעת שאשא ביטון: וזה אומר שאם מישהו ייכנס שם פנימה ויבדוק את צורת ההתנהלות, זה כבר לא אתה לבד, זה כבר כל העובדים, אבל מישהו צריך לאותת.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, באמת אני שואלת אותך.
יפעת שאשא ביטון: אתה חי עם זה בשלום שאתה מנוצל, אתה לא יודע בכלל אם אתה מקבל את מה שמגיע לך, בשביל שהוא יפטר אותך או לא?
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, יש עוד כמה מעסיקים בעולם הגדול הזה ואנשים גם צריכים לדעת שאתם לא פראיירים.
יפעת שאשא ביטון: שמי שנכנס לשם, שבני הנוער שנכנסים לשם הם לא פראיירים והם יעמדו על מה שמגיע להם.
יפעת שאשא ביטון: רק מהמקום הזה של כוח אתה תוכל באמת גם לעבוד במקום עבודה שמעריך אותך ומכבד אותך וגם משלם לך את מה שצריך.
<חנן יזדי: השאלה כמה חברות עבודה כאלה יש.
<תלמיד ע': אני לא חי עם זה בשלום שאני לא מקבל את התנאים שאני צריך.
<תלמיד ע': אני מודע לתנאים שלי.
<תלמיד ע': לא הייתי קורא לעצמי פראייר.
<תלמיד ע': הסברתי את זה.
<תלמיד ע': הסיבה היחידה שאני לא מפסיק לעבוד שם זה כי אני מכיר את המעסיק הזה מספיק זמן ואין לי את האמון בגופים שאת המשכורת שלי, אין לי מושג איך מגוף חיצוני, ואולי זה באמת עניין של מודעות, שאיך שהוא באמת שילוב הידיים הזה צריך לקרות.
<תלמיד ע': זה שמועצת תלמידים קוראת פה קריאה נורא נורא נחמדה ויפה למשרד הכלכלה וזה, זה באמת יפה, אבל יש גם מקרים פרטיים ותאמינו לי שיש המון, המון מקרים לא מדווחים מסיבות כמוני, שאני יודע שאם אני אדווח עכשיו – איפה אני ואיפה המשכורת שלי שלושה או ארבעה חודשים קדימה ואני צריך את הכסף הזה עכשיו.
<תלמיד ע': זה אומר שאני אסתום את הפה ואני אעבוד את הכמה משמרות האלה, בשביל להשיג את המשכורת של החודש שעבר.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אתה יכול גם לא לראות את המשכרות שלך גם בלי שתדווח עכשיו, יכול להיות עוד חודש.
יפעת שאשא ביטון: מתי שיבוא למעסיק הרי הוא ישלם לך.
<תלמיד ע': לא, זה מתי שאני אשיג את הכסף בקופה, זה מה שהזמן - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה זה שתשיג את הכסף בקופה?
<תלמיד ע': זה מה שאני אומר.
יפעת שאשא ביטון: אני מודה באמת עכשיו שאני לא מצליחה להבין.
יפעת שאשא ביטון: מה זה עד שאשיג את הכסף בקופה?
<הדרה רוזנבלום: אתה מוכר משהו ואתה ממלא את הקופה?
<תלמיד ע': כן.
<תלמיד ע': אני עובד בחנות.
<תלמיד ע': יש מזומן בקופה מספיק בשביל המשכורת שלי, מזל טוב.
<תלמיד ע': אין, משמרת הבאה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד ככה.
<תלמיד ע': ברור שזה לא עובד ככה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אפשר לעזור לך.
יפעת שאשא ביטון: תראה, יושבים פה סביב השולחן הרבה אנשים.
<מאיר דוד: טוב שהמקרה הזה עולה ככה, כי זה מקרים פרטניים שלא מדווחים ודווקא על זה באנו לדבר.
<מאיר דוד: כן תדווחו על מקרים פרטניים כאלה, באופן אנונימי.
<מאיר דוד: אתם לא חייבים להזדהות.
<מאיר דוד: תנו לנו להגיע למקום העבודה, לנוער.
<מאיר דוד: אנחנו נעשה את העבודה שלנו.
<מאיר דוד: אני לא אבוא ואגיד שע' פנה אלי.
<מאיר דוד: אני אבוא, אעשה ביקורת.
<מאיר דוד: תאמין לי שיש לנו דרכים לגרום למעסיקים להתחיל לשלם את הכספים בזמן
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מבקשת רק מהפרוטוקול – אני מבקשת – אפילו שלך אין בעיה להזדהות, למחוק את השמות של בני הנוער מהפרוטוקול, למעט נציגי מועצת התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שהשם של ע' יימחק מהפרוטוקול.
<מאיר דוד: אתם יכולים לפנות.
<מאיר דוד: תפנה אלינו באופן אנונימי.
<מאיר דוד: אנחנו נדע להגיע למעסיק שלך ולעשות לו בדיקה כוללת לא רק לגביך, ואני מקווה שגם את המשכורות תקבל בזמן, כי אם תרצה מחר או מחרתיים לעזוב, אתה תוכל לעזוב באמת בראש שסיימת וקיבלת את מה שמגיע לך.
<מאיר דוד: אין בין קשר לזה שאתה רוצה לעזוב או לא לעזוב ובין השכר שלך.
<מאיר דוד: מגיע לך השכר שלך ומגיע לך אותו בזמן.
<מאיר דוד: מקרה כזה לא מדווח.
<מאיר דוד: מועצות התלמידים ואני פונה לכולם, כשאתם נתקלים במקרים כאלה – תעבירו לנו אותם.
<מאיר דוד: כי במדינת ישראל יש למעלה מ-400,000 עסקים ולנו יש כוח אדם די מצומצם.
<קריאה: כן, אבל אתם תטפלו בזה מהצד שלכם והוא לא יראה את הכסף.
<מאיר דוד: מה אני אמרתי?
<מאיר דוד: תני לנו לבדוק את האופציה שלנו.
<מאיר דוד: יש גם את הנוער העובד שעושה את העבודה שלו.
<מאיר דוד: אמרתי לך שגם יש לנו היום מדיניות שאם הוא ישלם את הכסף אנחנו נוכל להקל על המעסיק.
<מאיר דוד: אז עשינו כמה פעולות, אבל עדיף שהרשויות כן יטפלו מאשר הוא יגיד אני אנסה לטפל לבד ואולי אני אראה את הכסף.
<מאיר דוד: לדעתי זה הדבר הכי גרוע, שאנחנו נוותר למעסיקים ולא נטפל.
<תלמיד ע': אני חושב שמה שאני מנסה להגיד פה, שאלף אני שמח, כי נחשפתי עכשיו למשהו שלא הייתי מודע אליו וזה רק מוכיח כמה אין מודעות.
<תלמיד ע': אין.
<תלמיד ע': לא משנה.
<תלמיד ע': ואני בבית ספר שמאד מאד דואג לתלמידים שלו ולמודעות ולהכל, ועדיין בסופו של יום אין מספיק מודעות לזה.
<תלמידה: אני יכולה לספר על המקרה שלי.
<תלמידה: עבדתי בשני מקומות ואני אתמקד באחד.
<תלמידה: עבדתי ברשת מזון מאד מאד מוכרת והיו מקרים שעבדתי 9 שעות בלי הפסקה וזה ממש קשה, זה ממש לא פשוט.
<תלמידה: בחיים לא ראיתי חוזה העסקה.
<תלמידה: בחיים לא ראיתי תלוש.
<תלמידה: המשכורת הגיעה לבנק בעיכוב מאד מאד גדול.
<תלמידה: מזל שהיא הגיעה לבנק ולא כמו שאני שומעת פה דרך מזומן.
<תלמידה: זה שאני לא יודעת את תנאי ההעסקה שלי, זה הדבר שהכי הפריע לי.
<תלמידה: באתי למעסיק - - -
<הדרה רוזנבלום: אבל כשאת באמת לעבודה לא שאלת?
<תלמידה: באתי למעסיקה, שאלתי אותה.
<תלמידה: אמרתי לה כמה אני מקבלת?
<תלמידה: אז היא זרקה לי – את מקבלת מינימום והלכה.
<תלמידה: ועוד משהו.
<תלמידה: כשפוטרתי, לא בדיוק פוטרתי.
<תלמידה: לא הייתה לי שיחת שימוע, שזה משהו שהוא חובה על פי חוק, בתום לב הבנתי וכל מיני כאלה, ובחיים לא אמרו לי את המילה התפטרת.
<תלמידה: פשוט הפסיקו לתת לי משמרות ולא ענו לי לטלפון.
<תלמידה: ככה זה נגמר.
<תלמידה: דרך כזאת, למנוע מבן נוער שכן צריך את הכסף הזה – ואולי התחייבתי למורה שלי נהיגה, שאני צריכה לשלם לו עוד חודש ואני עכשיו בשיעורי נהיגה ואני צריכה לתת לו את הכסף?
<תלמידה: תגידו.
<תלמידה: תבואו.
<תלמידה: אנחנו רוצים לפטר אותך, את לא זה, תנו לי אפשרות לשפר.
<תלמידה: כלום.
<תלמידה: ואז אחר כך לך ואחרי מי תרדוף, שגם לא עונה לך לטלפון, גם אני לא יודעת אם פוטרתי באמת או לא פוטרתי ואני לא יודעת מה אני צריכה לעשות.
יפעת שאשא ביטון: ואני מניחה שזה לא המקרה היחיד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הם מייצגים סיטואציה של - - -
<תלמידה: זו רשת.
<תלמידה: גם עבדתי אחרי השעות המותרות והכי מוזר שזה בקניון.
<תלמידה: עכשיו אני שואלת את עצמי.
<תלמידה: אחרי המקרה עלתה לי שאלה.
<תלמידה: אם זה בקניון ואם זה במקום שכאילו תחת קורת גג אחת, אז למה אי אפשר להעביר פקח, אחרי השעות המותרות, אחרי השעה עשר, שיעשה סיבוב קטן בקניון.
<תלמידה: שיבדוק אם בני נוער עובדים בחנויות ויתחיל להוציא או יתחיל לתת דו"חות למעסיקים.
<תלמידה: זה בן אדם אחד שייקח את הרגליים שלו בתוך הקניון, יעשה סיבוב ויסיים עם זה.
<תלמידה: למה אי אפשר למנוע את זה?
<תלמיד ע': אני מסכים איתה לגמרי.
<תלמיד ע': גם המקרה שלי הוא בתוך קניון ובתוך קניון מאד מאד גדול ועמוס.
<תלמיד ע': גם אני אחרי שעות ההעסקה.
<תלמיד ע': בשבת.
<תלמידה: זה רשתות מוכרות, אנשים שאמורים כביכול להתנהל בצורה מסודרת, אבל זה לא קורה ככה.
<תלמידה: כאילו, למה אני באה למקום עבודה, אני צריכה מלכתחילה לבדוק ולדעת מה הזכויות שלי.
<תלמידה: זה נכון, אבל לבדוק כמה פוגעים בי.
<תלמידה: למה אני לא יכולה לבוא מנקודה שלא יפגעו בי ואני אקבל את השכר שלי ואת תנאי העבודה שלי כמו שצריך?
יפעת שאשא ביטון: שאלת המיליון.
יפעת שאשא ביטון: עצוב מאד לשמוע את הדברים, גם בגלל שאנחנו כאן מתוך מטרה למנוע אותם ובאמת משקיעים הרבה מאד מאמצים והשאלה הגדולה היא איך אנחנו באמת מגיעים לאותם בני נוער שמעדיפים רגע לסבול כדי לקבל את מה שהם כבר מכירים ויודעים.
<תלמידה: אנחנו מפחדים שיפטרו אותנו.
<תלמידה: אני אגיד לך את האמת.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה בדיוק העניין.
יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו מגיעים לכמה שיותר בתי ספר, לכמה שיותר בני נוער, שיידעו מה מגיע להם - - -
<תלמידה: - - - שעות העבודה.
יפעת שאשא ביטון: זה כדי שאתם תדעו שיש לכם גב.
<תלמידה: אני אגיד לך שאני לא אלך להתלונן אם אני אדע שיפטרו אותי ואם אני אדע ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אם את מתלוננת אנונימית?
<הדרה רוזנבלום: אבל יש אפשרות להתלונן אנונימית.
<תלמידה: אבל אז יבואו למעסיק - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה לקבל.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך משהו - - -
<תלמידה: אבל אם אני בת הנוער היחידה שעובדת במקום הזה?
יפעת שאשא ביטון: תראי, אני חייבת להגיד לך משהו.
<הדרה רוזנבלום: הם לא בודקים רק את זה.
<הדרה רוזנבלום: הם בודקים את הכל.
<מאיר דוד: במקרה את תצאי במדגם.
<מאיר דוד: את תיבדקי במדגם.
<מאיר דוד: את לא בת הנוער היחידה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לך משהו.
יפעת שאשא ביטון: ראשית אנחנו חייבים לשנות את השיח הזה והוא מדאיג אותי מאד, של בני נוער שאומרים אני לא אגיד כדי שלא יפטרו אותי.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אספר, כדי שלא ילעגו לי ואני אגיד לך למה – זה לוקח אותי למקום אחר, להבדיל אלף אלפי הבדלות או לא, אני לא יודעת - - -
<הדרה רוזנבלום: אלכוהול.
יפעת שאשא ביטון: סמים, אלכוהול, אונס, ניצול מיני של בנות, שהן לא תספרנה כדי שלא יגידו שהן פרחות או כל מיני דברים - - -
<תלמידה: לא, זה לא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להוציא אתכם מהמקום הזה ואנחנו פה כדי לתת לכם את הכוח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים לכם את הכוח ואנחנו אומרים כן, אנחנו מבינים את החשש שלכם וזו הסיבה שאנחנו מאפשרים לכם להתלונן אנונימית.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה להתלונן אנונימית.
יפעת שאשא ביטון: לא היינו יודעים שזו את, לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה לפנות לנוער העובד והלומד, את יכולה לפנות למועצת התלמידים.
<תלמידה: אני במועצת התלמידים.
יפעת שאשא ביטון: נו, אז בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: מי שמטפל שם, כדי שהוא יעביר את המידע לנוער העובד והלומד או למשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו נותנים לכם את הכלים כי אנחנו מבינים גם את המצוקה שלכם, אבל אתם צריכים להשתמש בהם.
יפעת שאשא ביטון: והשיח צריך להיות איך אנחנו משרישים בכמה שיותר בני נוער את היכולת, את המודעות הזו, להשתמש בכלים האלה שלרשותם.
<תלמידה: מצד שני צריך גם לפעול מהצד של המעסיקים.
<הדרה רוזנבלום: בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: ברור שיפעלו מהצד של המעסיקים.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שעושה הנוער העובד והלומד.
<חנן יזדי: אבל איך אני מבטיח לאותם בני נוער שלא יפטרו אותם?
<מאיר דוד: אין הבטחות.
יפעת שאשא ביטון: מה עדיף?
יפעת שאשא ביטון: שהם יהיו במקום שמנצלים אותם, או שאתה מנסה למצות?
<חנן יזדי: אבל יפעת, שנינו יודעים שאותם בני נוער לפעמים, ואת יודעת מה, אני לא מדבר באזור תל אביב או באזור חיפה – אזורים עם המון בתי עסק.
<חנן יזדי: אני מדבר דווקא באזורים פריפריאליים, שמה לעשות, יש שם אולי חנות אחת, עוד איזה מרכז מסחרי מאד קטן ולאותם בני נוער - - -
יפעת שאשא ביטון: יש יותר מחנות אחת.
<חנן יזדי: חוץ מהמקום הזה, לא יהיה איפה לעבוד.