GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר ממן: צפוי שייפגע זה כל אחד שמחליט לקפוץ מהגג או צפוי להיפגע זה כל מי שמתכוון לנהל מלחמה וכנראה שמישהו יפגע בו בחזרה.
יפעת שאשא ביטון: זה בלתי צפוי?
יפעת שאשא ביטון: זה דווקא נראה לי ב - - -
<מאיר ממן: זה צפוי.
יפעת שאשא ביטון: אה, צפוי, זהו, זה מה שאני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: זה נראה לי במקומות הצפויים.
<מאיר ממן: צפוי להיפגע – כל מי שחולה במחלה מסוימת שיש תופעות לוואי של התעלפויות ותוך כדי חבלה.
<מאיר ממן: הוא צפוי שהוא ייפגע.
<סמדר סגל: אבל לא צפוי שהוא יהיה נכה או ימות, וכאן נכנסת הפוליסה ומשלמת לו, נקודה.
<מאיר ממן: רגע, רגע.
<קריאה: וילד עם שיתוק מוחין שהולך ונפצע - - -
<מאיר ממן: זוהי ההגדרה, חברה.
<קריאה: הגדרת תאונה היא מאד ברורה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע.
<מאיר ממן: בואו נמשיך.
<מאיר ממן: זו היא ההגדרה.
<מאיר ממן: משרד החינוך ופורום ההורים הארציים והחברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי, פעלו בהנחיה של יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, כדי לגבש כמה שאפשר איזו שהיא פוליסה שתיתן את המקסימום במחיר המינימאלי.
<מאיר ממן: עשינו עבודה קשה והצלחנו.
<מאיר ממן: כל סוגית - - -
יפעת שאשא ביטון: אז הנה, אז כן הייתם שותפים.
יפעת שאשא ביטון: כי עד לפני רגע היה נדמה שאתם לא בסיפור בכלל.
<מאיר ממן: לא, לא, לא.
<מאיר ממן: שותפים זה להגיד את דעתנו.
<מאיר ממן: כולנו פה יכולים להגיד את דעתנו - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא שאלתי על הדעה, אני שאלתי על מה שאתה בדיוק מתאר עכשיו וציפתי לקבל את התשובה הזאת קודם.
<מאיר ממן: ארגון ההורים הארצי בעצם מייצג את כל ההורים ובא ואומר את דעתם של ההורים.
<מאיר ממן: לא את כל ההורים, את רוב ההורים.
<קריאה: זה לא מכליל אותנו.
<מאיר ממן: ובכלל, כמו שאני אומר, כל אחד שיגיד את דעתו ושיגיד אני רוצה שהילד שלי יהיה מבוטח גם אם חלילה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לשמוע עכשיו אותך ממשיך את הסקירה שלא ברמת הדעה.
<מאיר ממן: כדי שיהיה מובן העניין של אותו כיסוי ביטוחי – אפשר להרחיב את הכיסוי הביטוחי כמה שאנחנו רוצים ואנחנו יכולים לומר גם במקרה כזה וגם במקרה כזה וגם בחו"ל וגם באוניה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכל ילד שנכנס בשערי בית הספר מבוטח.
יפעת שאשא ביטון: איך עושים את זה?
<מאיר ממן: לא, אני רק אומר אפשר, אבל בכדי להכניס לפוליסה, כל סעיף נוסף שיש בו סיכון מסוים מייקר את הפרמיה.
<מאיר ממן: ההורים זועקים על מחיר גבוה, מחפשים איך להוזיל.
<מאיר ממן: תלמידים שחולים במחלות כרוניות יש להם ביטוח בריאות ממלכתי ושם הם מכוסים, לפחות לגבי הטיפולים.
<מאיר ממן: לגבי הטיפולים הם מכוסים.
<סמדר סגל: זה לא מעניין, המחלות.
<סמדר סגל: אנחנו מדברים על תאונות ותאונות כולם מבוטחים, נקודה.
<סמדר סגל: לא יעזור לכם.
<סמדר סגל: וכך הוחלט וכך הוסכם וכך - - -
יפעת שאשא ביטון: נשאלה פה שאלה.
יפעת שאשא ביטון: ילד חולה אפילפסיה שנופל ונפצע, הוא מבוטח?
<סמדר סגל: אם הוא עומד תחת ההגדרות - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה "עומד תחת ההגדרות"?
<סמדר סגל: רגע.
יפעת שאשא ביטון: חולה אפילפסיה נפל ונפצע.
<סמדר סגל: לא סיימתי.
<סמדר סגל: אם הוא עומד תחת ההגדרה של תאונה, אירוע פיזי, חיצוני, גלוי לעין - - -
יפעת שאשא ביטון: הוא נפל – זה חיצוני, זה גלוי לעין, הוא פתח את הראש, אבל הוא חולה אפילפסיה.
<סמדר סגל: מבוטח, מבוטח, מבוטח.
<סמדר סגל: לא החלטתם?
<סמדר סגל: זה לא.
<סמדר סגל: רגע, סליחה, גם ילד שמשחק באש זה צפוי שהוא יישרף והוא מבוטח בפוליסה הזאת.
<סמדר סגל: אתם חייבים להבין רגע שיש דבר - - -
<סמדר סגל: רגע, תנו לי.
<סמדר סגל: אני אעשה לכם סדר.
<סמדר סגל: אני צועקת את הצעקה שלהם ומבחינתנו זה היה ברור.
<סמדר סגל: השטח מרגיש שזה לא ברור.
<סמדר סגל: טוב שאנחנו מחדדים את זה.
<סמדר סגל: קבענו איתם כבר ישיבה, שזה אומר - - -
יפעת שאשא ביטון: מי זה אנחנו?
יפעת שאשא ביטון: מי את?
<סמדר סגל: פורום ההורים הארצי כבר תיאם פגישה בעקבות השטח, עם הסוכנות למשק וכלכלה, עם העיריות, עם משרד החינוך והכל, בכדי להביא את מה שהאנשים מרגישים מהשטח.
<סמדר סגל: זאת אומרת קרה פה משהו.
<סמדר סגל: אנחנו טוענים שהפוליסה מבטחת ואכן היא מבטח ואני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: מה אמרת?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מרגישים?
<סמדר סגל: לא.
<סמדר סגל: בטוחים שהפוליסה מבטחת, אין ספק.
<סמדר סגל: רגע, שנייה - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת - - -
<סמדר סגל: אז אני אומרת לך.
יפעת שאשא ביטון: לא, קודם כל את יכולה לדבר גם בשקט.
יפעת שאשא ביטון: אני שומעת באותה מידה, אגב.
<סמדר סגל: מצוין.
<סמדר סגל: אז אני אסביר לך גם איך הפוליסה מבוטחת.
<סמדר סגל: אני אגיד לך איפה לטעמי יש תחושה של פספוס וטוב שזה קרה גם.
<סמדר סגל: כי טוב, כמו שאתם אומרים, הרי אומרים על חברות ביטוח שכשמגיע יום הנזק, הן לא משלמות.
<סמדר סגל: אז טוב שבאמת היום, אם צריך גם לשבת עם מנכ"ל חברת הביטוח, שייתן לנו הבהרות מדויקות בהתאם למה שההורים דורשים.
<סמדר סגל: העניין הוא מאד פשוט.
<סמדר סגל: אני רוצה שתבינו שפוליסת תאונות אישיות מבטחת תאונות בלבד, אוקיי?
<סמדר סגל: ההחרגה בפוליסה, יש חריגים.
<סמדר סגל: בפוליסות תמיד צריך לקרוא מה לא.
<סמדר סגל: מה לא זה באדום.
<סמדר סגל: השאר מבוטח.
יפעת שאשא ביטון: מה לא מבוטח?
<סמדר סגל: יפה.
<סמדר סגל: לא מבוטח תאונת דרכים, יש כמה דברים שלא מבוטחים.
<קריאה: מחלה.
<סמדר סגל: אז רגע, תעצרו.
<סמדר סגל: בבקשה, זה זה.
<סמדר סגל: כתוב שמחלה לא מבוטחת.
<סמדר סגל: מה לא בסדר בזה?
<סמדר סגל: אנחנו לא קנינו פוליסת מחלות.
<סמדר סגל: רגע, תסיימו.
<סמדר סגל: אם ילד חולה סרטן מת, לא מבוטח.
<סמדר סגל: סורי.
<סמדר סגל: הלוואי והייתה פוליסה שמבטחת - - -
יפעת שאשא ביטון: ילד חולה סרטן נפל ונפצע, מבוטח?
<סמדר סגל: שנייה.
<סמדר סגל: תני לי רק לסיים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לתת לך לנאום לי פה נאומים אם את לא עונה על השאלות שלי בצורה ישירה.
<סמדר סגל: מבוטח, מבוטח.
<סמדר סגל: תשאלי.
<סמדר סגל: מבוטח.
קארין אלהרר: רגע.
קארין אלהרר: ילד - - -
<סמדר סגל: רגע, אז עוד משפט אחד ותבינו.
קארין אלהרר: תקשיבי, רגע, אני לא מבינה - - -
<סמדר סגל: אם הוא מת ממחלה, לא מבוטח.
<סמדר סגל: אם הוא נכה ממחלה, לא מבוטח.
<סמדר סגל: אם קרתה לו תאונה – מבוטח.
<סמדר סגל: גם הילד שחולה סרטן, גם הילד שיש לו מחלה מקודם, גם הילד שיש לו שפעת הרגע ואתמול.
<סמדר סגל: אתמול הוא קיבל שפעת חזירים ופתאום הוא נפל ו - - -
יפעת שאשא ביטון: שאלה חברת הכנסת קארין אלהרר בצורה מאד ברורה ולא לתת לי נאום, לענות לי כן או לא ואני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול ואני רוצה שמשרד החינוך יגיד אם זה כן או לא.
<סמדר סגל: אוקיי, מה השאלה?
קארין אלהרר: ילד עם ניוון שרירים שמתהלך - - -
יפעת שאשא ביטון: או ילד עם אפילפסיה, כמו הדוגמא שנתת.
קארין אלהרר: או עם אפילפסיה, פתח את הסנטר.
קארין אלהרר: מבוטח – כן או לא.
<סמדר סגל: זה לא נכות.
<סמדר סגל: כן, כן, מבוטח.
<סמדר סגל: רק להסביר לכם את ההגדרה של הפוליסה.
<קריאה: חברת הביטוח תקשר את זה למחלה שלו, חד וחלק.
<סמדר סגל: הפוליסה מבטחת תאונה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – מבוטח ילד חולה אפילפסיה שנופל?
<מאיר ממן: לדעתי לא.
<סמדר סגל: אני דיברתי עם חברות הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: "מבחינתי לא" - נגמר הסיפור מבחינתי.
יפעת שאשא ביטון: אם אני לא יכולה לקבל - - -
<סמדר סגל: שירשמו לי את זה.
<סמדר סגל: שיחתמו על זה, כי הוא כן מבוטח, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: את ניהלת את פוליסת ביטוח?
יפעת שאשא ביטון: את לוקחת פה אחריות של הרבה מאד משפחות.
יפעת שאשא ביטון: את לא חלק מהשלטון המקומי, את לא חלק ממשרד החינוך, את נותנת איזו שהיא אמירה שכשיבואו למשרד החינוך לא יבואו אלייך, כי את לא איזו שהיא אושיה סטטוטורית שיכולה לתת פתרון.
<סמדר סגל: אני נציגת פורום ההורים היישוביים.
<סמדר סגל: אני חלק מהביטוח.
יפעת שאשא ביטון: יבואו למשרד החינוך, משרד החינוך יגיד נכון, הוא לא מבוטח, שם זה נגמר.
<סמדר סגל: לא, אני לא מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: שם זה נגמר.
<סמדר סגל: אני לא מסכימה שזה נגמר, שהישיבה כאן תסתיים ככה.
<סמדר סגל: קודם כל אני סוכנת ביטוח, דרך אגב.
<קריאה: ניגוד עניינים זה דבר ראשון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע בבקשה, אודליה, את רצית להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את ה - - - שלכם.
<אודליה אלבו: טוב, אז תודה, יושבת ראש הוועדה על זכות הדיבור.
<אודליה אלבו: קודם כל הפרמייה עבור הביטוח - - -
<קריאה: רגע, מי את?
<אודליה אלבו: אודליה.
<אודליה אלבו: אני אמא לילד אלרגי, אני מייצגת את האוכלוסייה האלרגית והיום אני מייצגת גם את הסוכרתיים – מתוקים עד גיל 10.
<אודליה אלבו: דבר ראשון נתחיל בפרמיה, ואמרתם, הפרמיה נגבית מההורים.
<אודליה אלבו: אנחנו בעלי המאה.
<אודליה אלבו: אתם גובים מאיתנו את הפוליסה.
<אודליה אלבו: הרשות המקומית לוקחת את הכספים שלנו לא מכסה אותנו בביטוח מלא.
<אודליה אלבו: דיברנו על תנאי המכרז.
<אודליה אלבו: תנאי המכרז צריכים להיות כמטריה שמכסה את כלל הילדים, זה המשמעות של הביטוח.
<אודליה אלבו: ופה נפלתם.
<אודליה אלבו: לקחתם חצי מטריה בפוליסה מאד מאד רזה, כי היה לכם נוח ולעניין ה-10% עמלה שאתם גובים עלינו, אני ארצה לדון בזה אחר כך.
<אודליה אלבו: דיברנו על הביטוי צפוי - - -
קארין אלהרר: למה אתם גובים עליהם עמלה?
<אופיר יהונתן: שנייה רגע.
<אופיר יהונתן: חברה, אתם - - -
<אודליה אלבו: סליחה, זה זמן הדיבור שלי.
<אופיר יהונתן: אני לא רוצה להפריע.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, אודליה תגיד את הדברים ואנחנו אחר כך נשמע התייחסויות וניתן לכם את כל הזמן גם בשטח וברגוע, להגיב לכל נקודה שתרצו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אודליה.
<אודליה אלבו: תודה.
<אודליה אלבו: אז קודם כל, עצם העובדה שבעלי הפוליסה זה לא אנחנו ההורים, או השלטון המקומי, משרד החינוך, אתם מנצלים את חוסר המודעות שלנו ואתם לא טורחים ליידע אותנו לגבי הזכויות.
<אודליה אלבו: בשום מקום לא פורסמו תנאי הפוליסה או החריגים.
<אודליה אלבו: בשום מקום.
<אודליה אלבו: לא באתר של משרד החינוך ולא בנושא הזה של הביטוחים.
<אודליה אלבו: יש מחלקה של ביטוחים, זה לא פורסם.
<אודליה אלבו: ואם אנחנו מדברים על החוזרים, בחוזר עצמו לא כתוב הסייג או החריג לגבי המחלה.
<אודליה אלבו: בשום מקום אין פה גילוי נאות.
<אודליה אלבו: אנחנו ההורים גם לא מקבלים פוליסות הביתה וזה מחובת
<אודליה אלבו: כם לעשות את זה.
<אודליה אלבו: אתם, באמצעות הרשות המקומית.
<אודליה אלבו: אנחנו לא מקבלים פוליסה.
<אודליה אלבו: גילינו את זה באקראי, על הדרך.
<אופיר יהונתן: את פונה אלי כאילו אני ה - - -
<אודליה אלבו: רגע, לא סיימתי, תן לי לסיים.
<אודליה אלבו: אתה השלטון המקומי מייצג מבחינתי רשות שמפלה אלפי ילדים במדינת ישראל.
<אופיר יהונתן: תיכף אני אענה.
<אודליה אלבו: אז זה אתה או הקבוצה או משרד החינוך, גם לכם יש לי מה להגיד.
<אודליה אלבו: אתם מבחינתי הראש שעומד בראש האפליה, אוקיי?
<אופיר יהונתן: טוב.
<אודליה אלבו: דבר אחד.
<אודליה אלבו: דבר שני, נציגות ההורים.
<אודליה אלבו: דיברנו על ביטוח קולקטיב ללא חיתום רפואי.
<אודליה אלבו: איפה יושבים פה הסייגים?
<אודליה אלבו: כשיש קולקטיב הוא מכסה איזו שהיא קבוצה גדולה ללא חיתום רפואי, איפה חתמנו על טפסים, על מילוי טופס של הצהרת בריאות?
<אודליה אלבו: אנחנו לא חתמנו על דבר כזה.
<אודליה אלבו: איך אתם מחריגים - - -
<סמדר סגל: לכן אתם מבוטחים.
<אודליה אלבו: אל תתערבי, סמדר.
<אודליה אלבו: איך אנחנו מבוטחים בנושא הזה?
<אודליה אלבו: איפה אנחנו מבוטחים, החריגים והסייגים, איפה זה נופל במשמעות של פוליסה?
<אופיר יהונתן: יש פה הרבה שאלות, אני מבין, אבל אפשר - - -
<אודליה אלבו: אני אחזור עליהן בנקודות.
קארין אלהרר: תענה לה אחר כך.
<אופיר יהונתן: יש פה הרבה אי דיוקים.
<אודליה אלבו: אנחנו מדברים על פוליסת ביטוח קולקטיב ללא חיתום רפואי.
<אודליה אלבו: זה אחד ואנחנו לא עומדים בזה.
<אודליה אלבו: נציגות ההורים, על פי חוק שוויון זכויות –חברת הכנסת קארין אלהרר כבר אמרה את זה.
<אודליה אלבו: יש חובת נציגות של הורים בעלי המוגבלויות בישיבות שאתם עושים ביניכם.
<אודליה אלבו: פורום ההורים שישב אתכם לא היו בעלי הצרכים המיוחדים ועל זה נאמר שום דבר לא עלינו, בלעדינו.
<אודליה אלבו: אנחנו צריכים לשבת שם.
<אודליה אלבו: זה הילדים שלנו, הנציגים של הסוכרתיים והאפילפטיים והצרכים המיוחדים.
<אודליה אלבו: אנחנו צריכים לשבת אתכם.
<אודליה אלבו: זה דבר נוסף.
<אודליה אלבו: הכשל הזה.
<אודליה אלבו: אתם מתעלמים.
<אודליה אלבו: ההתעלמות והאפליה לא נגמרת רק פה ודיברנו גם על נושא האמבולנס.
<אודליה אלבו: ילד בריא שנופל וקורית תאונה, הוא מכוסה ואתם מממנים את פינוי האמבולנס לילד בריא ולילד חולה.
<אודליה אלבו: כתוב לי את זה פה.
<אודליה אלבו: עירית לבנה חתומה.
<אודליה אלבו: אני מוכנה להציג את זה.
<אודליה אלבו: אני אעביר את זה לחברת הכנסת.
יפעת שאשא ביטון: כאילו ילד שצריך אמבולנס, הוא צריך אמבולנס וזה לא משנה ממה זה - - -
<אודליה אלבו: אם הוא חולה אז אנחנו מממנים.
<אודליה אלבו: ההורים מממנים.
<אודליה אלבו: הם עושים - - -
<אופיר יהונתן: זה לא נכון.
<אופיר יהונתן: לילדים שמבוטחים - - -
<אודליה אלבו: יש לי הוכחות.
<אודליה אלבו: אני מתועדת במסמכים.
<אודליה אלבו: אני מבקשת להמשיך.
יפעת שאשא ביטון: את יכולה להעביר את המסמך של עירית לבנה?
<אודליה אלבו: רגע, אני כבר אעביר לך את זה.
<אודליה אלבו: בבקשה, אפשר להעביר לה את זה?
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, האחר הוא אני.
יפעת שאשא ביטון: שוויון זה הכל, וכשזה מגיע למערכת החינוך, אנחנו כבר - - -
<אודליה אלבו: כן, בדיוק ובזה אני אסיים.
<אודליה אלבו: משרד החינוך שאמור לחנך את הילדים שלנו לשוויון וקבלת האחר, אתם מחריגים אלפי ילדים בישראל.
<אודליה אלבו: האפליה מתחילה אצלכם, בחוזרים האמורפים, בדברים האלה, הקטנים, שילד צריך פינוי מבית הספר ואנחנו מממנים את זה.
<אודליה אלבו: בעובדה שאין מי שיגיש לילדים שלנו עזרה בבית הספר.
<אודליה אלבו: ואגב, צפוי, אני רוצה להגיד לכם, ילד אלרגי שהוא אלרגי ברמת השאיפה, זה לא בשליטתו בין כמה הוא, אם ילד אחר יושב לידו.
<אודליה אלבו: אני אתן לכם תרחיש פשוט: ארוחת צהריים, הם יושבים לאכול.
<אודליה אלבו: רוני, ילד בריא לכל דבר ודבר, אוכל פרוסה עם חמאת בוטנים, אני אלרגית לבוטנים.
<אודליה אלבו: אני מריחה את הפרוסה שלו, כי אני אלרגית גם ברמת ההרחה, אני מפתחת תגובה אלרגית, קנה הנשימה שלי נסגר, אני מחליקה מהכיסא, הופ אחורה, פותחת את הראש, אני לא מכוסה וההורים שלי משלמים את האמבולנס.
<אודליה אלבו: רוני שהוא ילד בריא, הוא מאד רגיש.
<אודליה אלבו: הוא גם התעלף.
<אודליה אלבו: אם הוא נפצע – הוא מכוסה.
<אודליה אלבו: זה לא אפליה?
<אודליה אלבו: אז מה זה?
<קריאה: לדעתי כן.
<אודליה אלבו: אז אתם צריכים לטפל בזה.
<אודליה אלבו: לא בשנה הבאה במכרז, סמדר, השנה.
<סמדר סגל: לא, אבל אתם - - -
<אודליה אלבו: השנה.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר - - -
<סמדר סגל: השנה ישלמו למי שייפול בגלל שהוא הריח את הבטון.
קארין אלהרר: סמדר, סמדר.
<סמדר סגל: תתני לי תביעה שלא ישלמו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה לקבל את - --
<סמדר סגל: אני יושבת בוועדות, אני לא אתן שלא ישלמו.
יפעת שאשא ביטון: סמדר, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: אני אוציא אותך, באמת.
יפעת שאשא ביטון: בואו ננהל את זה בצורה מכובדת.
קארין אלהרר: רגע, אני רוצה לקבל תשובה – מי גוזר קופון?
קארין אלהרר: מה זה השלושה אחוז?
<אודליה אלבו: 10%.
<סמדר סגל: - - - שנה שעברה ונלחמתי והיום זה שלושה אחוז, נקודה.
<סמדר סגל: זה היה שנה שעברה.
יפעת שאשא ביטון: שלושה אחוז מה?
<סמדר סגל: עמלה לסוכנות ביטוח.
<אופיר יהונתן: אני אענה.
<אופיר יהונתן: רגע, זה חלק מהחקיקה.
<אופיר יהונתן: חברה, נאמר פה בלהט הדברים, אני מאד מכבד הרבה דברים, אני אנסה לענות על זה.
<אופיר יהונתן: קודם כל החוק החדש, זה שנכנס לתוקף, של מרגי, קובע שמי שיקבע בעצם את עמלת סוכנויות הביטוח – כל רשות מקומית וסוכנות הביטוח שהיא ממנה לעצמה – מי שיקבע את העמלה המקסימאלית שסוכן הביטוח יקבל זו ועדת החינוך, כמו את הפרמיה גם את העמלה.
<אופיר יהונתן: ועדת החינוך העמידה השנה את העמלה על שלושה אחוז.
<אופיר יהונתן: הסוכנים עובדים, כל הסוכנים בארץ, כל אחד עושה - - -
<סמדר סגל: לבקשת פורום ההורים.
<אופיר יהונתן: זו תשובה אחת.
<אופיר יהונתן: לנושא האמבולנס, כאן עשו - - -
<אודליה אלבו: אז תסביר את האמבולנס.
<אופיר יהונתן: אני מנסה להסביר.
קארין אלהרר: תראה, אנחנו מחזיקות בידיים מכתב של עירית לבנה, ממונה בריאות במשרד החינוך.
קארין אלהרר: היא אומרת בצורה חד משמעית – שמזמינים אמבולנס על חשבון המשרד - - -
<אודליה אלבו: במקרה של פגיעה ופציעה, לא בגלל מחלה.
קארין אלהרר: כן.
קארין אלהרר: למעט - - -
יפעת שאשא ביטון: לא במקרים של מחלה או בעיית בריאות אחרת.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מדברים על פציעה או פגיעה שגרתיים - - -
<אופיר יהונתן: זה נושא שלא קשור.
<אופיר יהונתן: זה מימון של משרד החינוך, שאינו קשור לפוליסה.
<אופיר יהונתן: הפוליסה עצמה - - -
קארין אלהרר: הבנתי.
<אופיר יהונתן: אוקיי, אז אני לא יודע לענות על זה.
קארין אלהרר: לא, אז אני אסביר לך למה הכל משתלב בהרמוניה, בסדר?
קארין אלהרר: כי מצד אחד הפוליסה – יש ספק לגבי היכולת שלה לתת מענה לאותם ילדים עם בעיות בריאותיות.
קארין אלהרר: זה יד אחת.
קארין אלהרר: היד השנייה זה משרד החינוך.
קארין אלהרר: הייתי אומרת לעצמי טוב, אולי הפוליסה לא תממן את זה, אבל משרד החינוך יממן את זה, אבל גם שם לא.
קארין אלהרר: אז מה אנחנו אומרים לילד?
קארין אלהרר: תמות בשקט, אל תפריע לנו?
<סמדר סגל: נו, אז תענה שמשרד החינוך - - -
<אופיר יהונתן: נראה לי שמשרד החינוך יודע.
<סמדר סגל: שיענה בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים.
יפעת שאשא ביטון: איך פתאום יש לי פה כל כך הרבה מנהלים של הוועדה?
<מאיר ממן: עניין החזר הוצאות פינוי באמבולנס בעצם בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, מחייב את מי שפונה באמבולנס ולא אושפז, לשלם ולא משנה איפה שזה היה.
<מאיר ממן: מי שהוזמן לו אמבולנס, אזרח ברחוב שנפל, מישהו אחר ראה אותו, הרים טלפון, פינו אותו, הגיע לבית חולים, לא אושפז, יגיע לו חשבון, יצטרך לשלם.
קארין אלהרר: אבל בית ספר.
<מאיר ממן: רגע, קודם כל זה החוק.
<מאיר ממן: בית ספר, לא בית ספר, זה החוק.
<מאיר ממן: צריך לתקן חוקים כדי בעצם לשפר את הדברים האלה.
<מאיר ממן: אני בעד.
<מאיר ממן: אני מאיר ממן, הממונה על הביטוח במשרד החינוך, ללא קשר לביטוח כלשהו, ללא קשר לשום חובה חוקית כלשהי, פעלתי במשך שנים ליצור מצב שכל תלמיד שנפגע במהלך פעילות בית ספרית, לפחות במהלך פעילות בית ספרית, יוכל לקבל החזר במידה ולא אושפז.
<מאיר ממן: משרד החינוך מחזיר.
<מאיר ממן: היות וזה לא מכוסה בפוליסה – משרד החינוך מחזיר.
<מאיר ממן: זה סוג של לפנים משורת הדין.
<מאיר ממן: אין פה שום חובה חוקית.
<מאיר ממן: התשובה של עירית לבנה שלגבי חולים זה לא כלול, אני לא אוהב אותה.
<מאיר ממן: אני לא חושב שילד חולה שנפגע ופונה באמבולנס - - -
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים לתקן את זה.
<מאיר ממן: הוא בדיוק אותו דבר כמו כל ילד אחר.
יפעת שאשא ביטון: מה עמדת משרד החינוך ולא העמדה האישית שלך?
<מאיר ממן: אני לא יודע מה עמדת משרד החינוך, המפקחת על הביטוח - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מייצג פה את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה עכשיו לדרוש ממשרד החינוך שיעשה תיקון לדבר הזה ושכל ילד - - -
<מאיר ממן: יפה מאד, אז תעשו אותו.
<מאיר ממן: בואי תדרשי את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה "תעשי את זה"?
<מאיר ממן: תדרשי, את אומרת שאת רוצה לדרוש.
יפעת שאשא ביטון: אני אדרוש בהחלט, אבל אני רוצה לדעת מה עמדת המשרד.
<מאיר ממן: אני אשמח שתבוא דרישה למשרד החינוך, למנכ"לית משרד החינוך - - -
קארין אלהרר: תבוא, תבוא.
<מאיר ממן: ולציין שד"ר עירית לבנה, המפקחת על הביטוח, אמרה את מה שאמרה - - -
קארין אלהרר: היא לא רק אמרה, היא גם כתבה.
קארין אלהרר: זה הרבה מעבר לאמרה.
<מאיר ממן: כתבה.
<מאיר ממן: ומה שאני אומר וגם מה שאני כתבתי בחוזר מנכ"ל, בהנחיות שלה, זה בעצם שחולים לא מקבלים החזר פינוי באמבולנס.
<מאיר ממן: וכשזה יבוא אלי וישאלו למה חולים לא מקבלים, אני אגיד אני חושב שהם כן צריכים לקבל וזה עניין של תקציב.
<מאיר ממן: יגידו כן – אני אשמח מאד להוציא פרסום.
קארין אלהרר: טוב.
<מאיר ממן: זה בעניין של אמבולנס.
<מאיר ממן: בעניין של הכיסוי הביטוחי וזה חשוב לי, זה הצד של משרד החינוך, הלשכה המשפטית אצלנו כל הזמן מזהירה אותי – אין לך צד בעניין הזה.
<מאיר ממן: אתה לא צריך להגיד כלום.
<מאיר ממן: אני אומר בכל זאת, החובה החוקית חלה על הרשויות המקומיות לבטח.
<מאיר ממן: אין שום חובה חוקית על משרד החינוך לבוא ולראות מה היא הפוליסה, תכניסו שם בפנים, תגדילו את הפרמיה.
יפעת שאשא ביטון: לא כל זה חובה חוקית, אתה יודע.
יפעת שאשא ביטון: יש פה גם עניין של חובה מוסרית ומקצועית ועוד הרבה חובות אחרות, שהן לא חוקיות.
<מאיר ממן: אני בצד המוסרי.
<מאיר ממן: אז הנה, אני בצד המוסרי.
<מאיר ממן: אני בא משם.
<אודליה אלבו: לא רק שיש כבר פוליסות קיימות עם מחלות, שזה כולל מחלות.
<מאיר ממן: ארגון ההורים בא משם.
<מאיר ממן: המטרה אפילו של החברה האלה, מהשלטון המקומי, לחפש.
<מאיר ממן: חברה, אין בעיה.
<מאיר ממן: הנושא הזה עלה לדיון בתקשורת, קיבלנו הרבה מכתבים.
<מאיר ממן: הדבר הראשון שעשינו אמרנו חברה, חברה, נכון, בואו נבדוק מה אפשר לעשות.
<מאיר ממן: יכול להיות שזה יעלה לנו את הפרמיה, נביא את זה לכנסת.
<מאיר ממן: נבוא ונגיד להם חברה, בחנו את הסוגיה של חולים ויש לזה השלכות.
יפעת שאשא ביטון: תראה, יש לי פה מסמך של המחלקה לביטוח לצורך העניין, על תלמידים נפגעי תאונות.
יפעת שאשא ביטון: אין פה שום הסתייגות.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת על פניו אם אנחנו קוראים את זה, כל ילדי ישראל מבוטחים בתאונות אישיות, בתאונה.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה למה נפלו, כמה נפלו, נפצעו – מבוטחים.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה, שאנחנו מגלים שיש חריגה שבחוסר שקיפות מוחלטת אנחנו לא יודעים עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדע אם חלילה יקרה משהו ואז נבוא ונצטרך את הביטוח.
יפעת שאשא ביטון: השאלה האם מישהו יכול להמציא לנו מסמך, ופה אני פונה גם לשלטון המקומי לצורך העניין, שאתם כרגע על הנושא של הכיסוי הביטוחי – מסמך שמאשר שכל ילדי ישראל מבוטחים באשר הם, בלי קשר אם הם חולים או בריאים.
יפעת שאשא ביטון: על ביטוח תאונות, לא דברים שנגרמים כתוצאה-.
יפעת שאשא ביטון: לא מוות כתוצאה ממחלה או נכות כתוצאה ממחלה או משהו, אלא פציעה.
יפעת שאשא ביטון: כל פציעה שהיא, גם אם הוא חולה אפילפטי ונפל כתוצאה מזה שהוא חולה לצורך העניין ונפצע בתוך שטח בית הספר, הוא מבוטח, כי הוא נפל ונפצע.
<אודליה אלבו: 24 שעות ביממה, לא רק בשטח בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: אני באה לקראתכם רגע.
יפעת שאשא ביטון: הוועדה יכולה לקבל מסמך כזה?
יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול לעמוד מאחורי מסמך כזה?
<אופיר יהונתן: שוב אני אומר, אני חושב שפה עלה וסך הכל יש פה את ארגוני ההורים שאמורים להשתתף בפגישה שכבר נקבעה.
<אופיר יהונתן: חברים, תגיעו, תצטרפו אותם, תגיעו.
<אופיר יהונתן: תשמיעו.
<אופיר יהונתן: אמרתם למה אנחנו לא שם?
<אופיר יהונתן: קדימה, תבואו בשמחה.
<אופיר יהונתן: אנחנו לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא נכנסת עכשיו למלחמות אגו בין הארגונים.
יפעת שאשא ביטון: אני צריכה פתרון.
<אופיר יהונתן: גם אני לא.
<אופיר יהונתן: אין בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסוף יהיה ברור שכל ילד שנכנס בשער בית הספר או בשער מערכת החינוך, מבוטח, נקודה.
קארין אלהרר: יש לכם יועץ משפטי?
קארין אלהרר: שיוציא מכתב.
<אופיר יהונתן: מדובר פה בביטוח שחל לא רק בשער בית הספר, הוא 24 שעות בכל מקום בארץ.
<אופיר יהונתן: הוא מעבר לזה.
<קריאה: גם בחו"ל.
<אופיר יהונתן: לא, בחו"ל הוא לא.
<סמדר סגל: לא, בחו"ל בתנאי שיצאתם במשלחת מבית הספר.
<אופיר יהונתן: רק אם הוא עם משלחת של משרד החינוך או הרשות המקומית או בית הספר.
<סמדר סגל: מטעם הלימודים, כן.
<אופיר יהונתן: חברים, בואו, אתם רואים, את הישיבות שלנו אנחנו מיד קבענו כשהנושא הזה עלה.
<אופיר יהונתן: תבואו לישיבות, תשמיעו את קול דעתכם.
<אופיר יהונתן: שוב, בסופו של דבר אנחנו ניישם את מה שתחליטו.
<סמדר סגל: הקול שלהם ברור.
<סמדר סגל: הם רוצים לשמוע שהם מבוטחים והם מבוטחים ואתם צריכים להוציא מסמך.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני לא רוצה לשמוע שהם מבוטחים, אני רוצה מסמך רשמי - - -
<סמדר סגל: אמרתי, צריך להמציא מסמך.
יפעת שאשא ביטון: שאומר שכל ילדי ישראל במערכת החינוך מבוטחים, נקודה, בלי סייגים, בטח לא שיהיו סייגים שהם לא בשקיפות.
יפעת שאשא ביטון: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, נשמח לשמוע אותך.
<אמיתי שוחט: אז ככה, קודם כל הבנו שיש בעיה בכלל בסיפור של התביעות אחר כך, זאת אומרת שזה משהו שבאמת כשמגיעים לתבוע, גם אם זה היה בלי קשר למחלה, אז הבנו שיש עם זה בעיה וקודם כל נשמח אם יגיעו אלינו תלונות על הסיפור הזה.
<אמיתי שוחט: זה דבר ראשון.
<אמיתי שוחט: דבר שני אני רוצה להגיד ששוב פעם מודגם כאן התפר הזה שבין משרד החינוך לשלטון המקומי, התפר שדרכו נופלות הרבה אחריויות.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת זה נכון שבמשרד החינוך כתוב בחוק חינוך חובה שהעיריות צריכות לבטח ובפקודת העיריות כתוב שהעיריות צריכות להוציא את המכרז.
<אמיתי שוחט: השאלה מי אחראי ומה כתוב במכרז הזה זאת שאלה שבאמת קיימת.
<אמיתי שוחט: ולמה זה קריטי?
<אמיתי שוחט: כי אנחנו מדברים בסופו של דבר על הנגשה של תלמידים מבית הספר ואנחנו אומרים שאנחנו רוצים שבית ספר יהיה נגיש מבחינת כבש ומבחינת מעלית וכיתה אקוסטית והכל, אבל הורה לא ישלח את הילד שלו לבית הספר אם הוא יודע שיקרה לו שם משהו והילד לא מכוסה.
<אמיתי שוחט: ולכן לא משנה, זאת אומרת הדיונים חשובים מאד – מי אחראי ומה אחראי – אבל שורה תחתונה – הורים לא ישלחו את הילד לבית הספר אם הילד לא מכוסה ולכן יש כאן
<אמיתי שוחט: אמירה ערכית ואחריות ערכית מאד גדולה של משרד החינוך ושל השלטון המקומי, לסגור את הפער הזה, כדי שלא ייווצר הפער שדרכו יפלו ילדים ואני אומר גם יש כאן אחריות למשרד החינוך.
<אמיתי שוחט: כל עוד אין הנגשה ועכשיו התחילו הדיונים על הנושא של ילדים אלרגניים ואני מבין שיהיו עוד בהמשך - - -
<אודליה אלבו: אלרגיים.
<אמיתי שוחט: ילדים עם אלרגיות.
<אמיתי שוחט: כל עוד הסיפור הזה לא מכוסה – משרד החינוך לא יכול להגיד – ואני אשתמש לצערי בביטוי – ידיי לא שפכו את הדם הזה.
<אמיתי שוחט: זאת אומרת כל עוד משרד החינוך לא עשה את כל שביכולתו כדי לדאוג שלא ייווצרו מצבים כאלה, הוא לא יכול להגיד מהצד השני אני מכסה, אבל רק חלקית.
<אמיתי שוחט: קודם כל שיעשה את ההנגשה, אחרי זה נדבר על הכיסוי הביטוי – כן או לא.
<אמיתי שוחט: זהו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: ראיתי כאן - - -
<חדווה קולפינצקי: אני אשמח רגע להוסיף משהו.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חדוושה.
<חדווה קולפינצקי: תקנות ביטוח בריאות קבוצתי מטילות את החובה על בעל הפוליסה, שזה הרשות המקומית, לפעול באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים.
<חדווה קולפינצקי: אז פה צריך לעבוד במישור הזה.
קארין אלהרר: וגם למה לא מעבירים העתק מהפוליסה להורים?
קארין אלהרר: לא מגיע להם?
<אופיר יהונתן: בעיקרון יש - - -
<קריאה: אתם חייבים להעביר פוליסות.
<אופיר יהונתן: יש חובה של חברת הביטוח להעביר פוליסות.
<אופיר יהונתן: זאת אומרת יש חובה של חוזר - - -
קארין אלהרר: ומה אתם עושים כדי לממש אותה?
<אופיר יהונתן: אז אני אומר, הנחיות המפקח מחייבות את חברת הביטוח.
קארין אלהרר: הבנתי, אבל מכיוון שאתם סגרתם את העסקה, אז לכל הפחות תרימו טלפון לחברה ותגידו להם תעבירו.
<אופיר יהונתן: למיטב ידיעתי, אז אני אענה לך מאד ספציפית.
<אופיר יהונתן: למיטב ידיעתי חברות הביטוח שולחות עם שליחים לכל רחבי הארץ - - -
<קריאה: בעיר אשדוד אף אחד לא קיבל.
<אופיר יהונתן: רגע, רק שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אתה בסוף לא תוכל לדבר כי אנחנו גם לקראת סיום הדיון.
<אופיר יהונתן: אתם רוצים, אנחנו יכולים לבקש מחברת הביטוח אישור שהיא עשתה את זה, אוקיי?
<אופיר יהונתן: אתם שואלים מה אנחנו עושים בשביל לוודא שחברת הביטוח עומדת בזה, אז א' אנחנו שואלים - - -
<קריאה: באינטרנט יש לכם?
<אופיר יהונתן: בוודאי שיש את זה באתרי האינטרנט, בטח שלנו, אני מניח של הרבה רשויות מקומיות, שבתי הספר מעלים את זה לאתרים שלהם, אבל מבחינת החובה החוקית, היא מוטלת על חברת הביטוח למסור עותקים ולמיטב ידיעתנו, ואני לא אומר את זה סתם למיטב ידיעתי - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא קיבלתי שום עותק של פוליסת הביטוח.