GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דורית גולדמן: אנחנו כמעט 21% נמצאים - - -
<חוסין דבאח: 20%, זה כמו כולם.
<יחיאל שלזינגר: אבל לפני עשר שנים זה היה הרבה הרבה פחות.
<יחיאל שלזינגר: הרבה פחות.
<דורית גולדמן: נכון, כל העונה הקודמת חיסנו - -
<יחיאל שלזינגר: אני זוכר 4% באיזושהי שנה.
יפעת שאשא ביטון: .
יפעת שאשא ביטון: בואו, בואו נקשיב.
<דורית גולדמן: כל העונה הקודמת חיסנו 23% בתינוקות מגיל חצי שנה עד גיל חמש, זאת אומרת שנעשית עבודה, זה מראה שהציבור מודע ויודע, בהתייחס לגילאים שבין 6 ל-18, שזו גם אוכלוסיית יעד חדשה שהמדינה שמה לנו השנה, אנחנו כבר מגיעים ל - - - תכף אני אגיד לכם, לדעתי למשהו כמו 12% באוכלוסייה הזאת, כשאנחנו לא לוקחים בחשבון את ילדי כיתה ב.
<דורית גולדמן: סליחה, 6 עד 12, כשאנחנו לא לוקחים בחשבון את ילדי כיתה ב' שאמורים להתחסן באמצעות משרד הבריאות.
<דורית גולדמן: מה שאני יכולה להגיד לכם שאנחנו מחסנים, והרבה מתוך הילדים.
<דורית גולדמן: אז כשאמיליה אומרת שהגיעו ל- 55% מהילדים או 60% מהילדים שהגיעו אליהם התחסנו, אני לא יודעת אם נספרים - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, זה מקרב הילדים של כיתה ב'.
<דורית גולדמן: ועדיין אני אומרת, אני לא יודעת אם נספרים הילדים שאנחנו מחסנים.
<יחיאל שלזינגר: אני יודע על מספר יותר נמוך.
<דורית גולדמן: כי גם בקופות האחרות אני יודעת שכשהילדים מגיעים אנחנו לא אומרים להם לא, אנחנו מחסנים אותם, וכמובן שמשרד הבריאות לא מחסן מנה שנייה, הם בכל מקרה מגיעים אלינו למנה שנייה.
<דורית גולדמן: אז גם אנחנו - - -
יפעת שאשא ביטון: החיסון ניתן בשתי מנות?
<דורית גולדמן: יש ילדים שצריכים את החיסון בשתי מנות.
<דורית גולדמן: מי שמקבל פעם ראשונה בחיים שלו חיסון אז צריך לקבל את זה בשתי מנות.
<דורית גולדמן: פעם אחת לכל - - -
<יחיאל שלזינגר: עד גיל 9.
<דורית גולדמן: עד גיל 8 מלא, כן, 9.
<דורית גולדמן: אז משרד הבריאות מחסן רק את המנה הראשונה, והם באים אלינו למנה שנייה אחרי חודש.
<דורית גולדמן: אנחנו משלימים את ההתחסנות.
<דורית גולדמן: אז גם אנחנו מחסנים את קבוצת הגיל הזאת, שבהתחלה היו לנו קצת - - - עד שהמערכת התרגלה, ועד שבתי הספר התרגלו, ועד שאנחנו התרגלנו.
<אמיליה אניס: השנה זה הפעם הראשונה.
<דורית גולדמן: כן כן כן, זה הפעם הראשונה ואנחנו מתקדמים בעניין הזה.
<דורית גולדמן: מה שרציתי להגיד, רציתי דווקא, נדב אמר על האופן שבו אנשים מתחסנים.
<דורית גולדמן: מהניסיון ארוך השנים שלנו, רוב האנשים מתחסנים בתחילת העונה.
<דורית גולדמן: הם מגיעים בחודשים הראשונים, בשישה שבועות עד החודשיים הראשונים, כי כל אלה שהם חולים - - -
יפעת שאשא ביטון: מה זה החודשיים הראשונים?
יפעת שאשא ביטון: למה את קוראת חודשיים ראשונים?
<דורית גולדמן: לתחילת ההתחסנות.
<דורית גולדמן: מהרגע שאנחנו מודיעים שהחיסון - - -
יפעת שאשא ביטון: מה, ספטמבר?
יפעת שאשא ביטון: את רואה - - -?
<דורית גולדמן: מאמצע ספטמבר נגיד.
<קריאה: מתחילת המבצע.
<אמיליה אניס: אוקטובר יותר.
<אמיליה אניס: בדרך כלל זה אוקטובר.
<דורית גולדמן: אנחנו משתדלים ללכת - - -
<יחיאל שלזינגר: אוקטובר-נובמבר.
<דורית גולדמן: כן, אבל השנה למשל התחלנו באמצע ספטמבר.
<דורית גולדמן: בגלל החגים, בגלל סיפור החגים, כי החגים התחילו בתחילת אוקטובר.
<דורית גולדמן: אבל יחד עם זה אנחנו ראינו - - -
<קריאה: והחולים יותר, הם הראשונים.
<דורית גולדמן: אני אומרת, מי שרגיל להתחסן יודע שהוא מגיע בתחילת העונה.
<דורית גולדמן: הורים שיודעים שהם צריכים להתחסן, אנחנו כל הזמן אומרים להם "תשתדלו לבוא קודם, אם צריך מנה שנייה", "תשתדלו לבוא קודם כי התחלואה אחר כך עולה".
יפעת שאשא ביטון: אבל זה לאלה שכבר, אלה הקהל השבוי שכבר מודע וכבר עושה את זה מספר פעמים, והשאלה איך אנחנו עכשיו מרחיבים בעצם את המעגל הזה.
<דורית גולדמן: נכון.
<דורית גולדמן: אז אני אגיד לך מה אנחנו עושים.
<דורית גולדמן: קודם כל אנחנו עושים מה שאנחנו קוראים יישוג, outreach.
<דורית גולדמן: אנחנו פונים להורים.
<דורית גולדמן: אנחנו מסמסים להם, אנחנו שולחים מכתבים להורים לילדים, מסבירים להם העל ההתחסנות.
<דורית גולדמן: אנחנו פתחנו את כל האתרים, אין אתר שלא מחסנים בו.
<דורית גולדמן: טיפת חלב, מרפאה ראשונית, מרפאות של רופאים, כל מקום שאנחנו יכולים.
<דורית גולדמן: מרפאות סוכרת, מרפאות של חולים כרונים, מרפאות ילדים.
<דורית גולדמן: אין מקום שאנחנו יודעים שמגיעים לשם אוכלוסייה כלשהי, כולל ילדים כמובן, שאנחנו לא מחסנים שם.
<דורית גולדמן: בהינתן שיש את התנאים המתאימים, אנחנו לא נותנים שום דבר בשום מקום שאין בו תנאים.
<דורית גולדמן: אבל אנחנו פתחנו הכל.
<דורית גולדמן: עכשיו, כקופה שאני יכולה להגיד לך ש-40% כמעט מהאוכלוסייה שלה הם חרדים, ויש לנו כ-20% מהאוכלוסייה שהם מהמגזר הערבי, למרות שאני לא מומחית למגזר הערבי כמו הדוקטור שיושב לפניי - - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, מה המצב שם באמת?
יפעת שאשא ביטון: שם בטח המצב חמור שבעתיים.
<דורית גולדמן: אני רוצה להגיד שאצלנו, אצלנו באוכלוסייה הערבית, אני שמחה להגיד לך ששיעור ההתחסנות הוא טוב.
<דורית גולדמן: הם באים, הם מתחסנים, הוא גבוה, הם מתחסנים, הם באים ועושים את מה שנדרש מהם.
<דורית גולדמן: הם שואלים שאלות, והם לאט לאט נכנסים לתוך המעגל הזה ומרחיבים אותו.
יפעת שאשא ביטון: רמת המודעות שלהם גבוהה יותר, או היישוג שלהם גבוה יותר מבחברה היהודית?
<דורית גולדמן: לא.
<דורית גולדמן: אבל הוא הולך ומשתפר כל הזמן.
<דורית גולדמן: והם בסך הכל לא רחוקים מאיתנו, הם לא רחוקים.
<דורית גולדמן: איפה שיש לנו כן פערים – בחרדים.
<דורית גולדמן: בחרדים תמיד יותר קשה לחסן, אנחנו משתמשים בכל האמצעים החברתיים אני אקרא לזה, אנחנו פונים לרבנים, אנחנו מדברים איתם על זה, אנחנו תולים במרפאות שלנו פוסטרים שרבנים חתומים, יש לנו ממש חתימה קולקטיבית של רבנים.
יפעת שאשא ביטון: מה הסיבה שם?
<דורית גולדמן: הם נרתעים.
<יחיאל שלזינגר: זו בעיה גם בחיסוני השגרה.
<יחיאל שלזינגר: היתה בירושלים התפרצות של חצבת לפני כמה שנים, קטסטרופלית, והיא כולה היתה בעיקר מהמגזר החרדי.
<דורית גולדמן: כן, הם נרתעים.
<יחיאל שלזינגר: הם חייבים - - - סבא שלי לא קיבל - - - בירושלים לא נותנים.
<קריאה: - - - משפחה גדולה, עם הרבה ילדים.
<אמיליה אניס: בדיוק, אני חושבת שיש פן לוגיסטי.
<אמיליה אניס: אמא שיש לה כל כך הרבה ילדים קטנים, לוגיסטית קשה לה להביא את כולם לחיסון.
<דורית גולדמן: גם, אבל לא רק.
<אמיליה אניס: אז ביתר חיסוני השגרה, הם משלימים את הפערים, אבל בשלב מאוחר יותר, כשהם מתפנים להביא את כולם לחיסונים.
<אמיליה אניס: פה אם לא חיסנת בעונה, אז העונה כבר מסתיימת.
<דורית גולדמן: אני אגיד לך.
<דורית גולדמן: קודם כל יש להם, החרדים לא מתחסנים בסביבות החגים, הם לא מתחסנים, הם באים בסביבות החגים - - -
יפעת שאשא ביטון: יש זמן.
<דורית גולדמן: לא, הם רוצים, הם גם רוצים להיות בריאים בחגים והם חושבים שזה יעשה להם משהו, הם לא מגיעים להתחסן בחגים.
<דורית גולדמן: עכשיו, זה לוקח להם את הזמן, ואחר כך מתחילה התחלואה אז זה כבר יותר מסובך.
<דורית גולדמן: אני דווקא רואה, אני גם חושבת שבגלל שלא מגיע אליהם המידע, אני זוכרת את ה - - - לפני, אני לא זוכרת אם זה היה בעונה הקודמת או בעונה קודם, תסלחו לי, העונות שלי ככה עוברות, אבל היה אירוע שנפטר ילד.
<דורית גולדמן: כל המדינה געשה ורעשה, כל המחוזות היו בסערה.
<דורית גולדמן: התייצבו אנשים ב - - - עכשיו, הלכנו לקריית ספר - -
יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרה ד"ר אמיליה, קורה משהו והופס, כל העולם מתייצב.
<דורית גולדמן: - - - בקריית ספר, שקט.
<דורית גולדמן: אף אחד לא פנה אלינו.
<דורית גולדמן: עכשיו, אנחנו שואלים למה, אפילו, אני יכולה להגיד, אפילו האחיות שלנו שהן חרדיות, אם אני לא מעבירה להן מידע דרך המייל שלי אליהן, הן לא פותחות לקרוא את העיתונות הכללית, זה לא מגיע אליהן.
יפעת שאשא ביטון: נכון, כי הם לא חשופים, זו קהילה שהיא לא חשופה.
<דורית גולדמן: ולכן אנחנו מחפשים כל הזמן אמצעים להעביר את המידע הזה באופן הראוי, זאת אוכלוסייה שלדעתי זה שווה דיון מסודר על האוכלוסייה החרדית, איך אנחנו מעצימים - - - גם שם יש עלייה.
<דורית גולדמן: זה לא שאני אומרת שהם - - - יש עלייה, יש עלייה במודעות - - -
יפעת שאשא ביטון: רחוק ממה שאנחנו רוצים.
<דורית גולדמן: אבל רחוק ממה שאנחנו רוצים.
<דורית גולדמן: זהו, אני חושבת שבסך הכל - - -
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דורית.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר דורון דושניצקי.
יפעת שאשא ביטון: אתה עושה איתי תחרות היום עם שמות המשפחה?
<יחיאל שלזינגר: שלו יותר גרוע.
<דורון דושניצקי: ערבות פולין, אתה יודע.
<דורון דושניצקי: אז אני מומחה ברפואת ילדים ואני נציג לאומית שירותי בריאות, האגף הרפואי שלנו.
<דורון דושניצקי: אני קודם כל מסכים עם כל מי שדיבר לפניי.
<דורון דושניצקי: אחד הדברים שאנחנו רואים פה זה מן פרדוקס שקורה כל שנה, שבאמת העונה הנכונה, העת הנכונה לחסן זה סביב אחרי החגים, כשמתחילים להגיע החיסונים, במיוחד אלה שצריכים גם שתי מנות עד שיהיה כיסוי מלא, וכמו שאמרו פה, מזג האוויר לא תואם והתחלואה עדיין לא מגיעה לכזו שהיא משמעותית בהיבט הציבורי.
<דורון דושניצקי: כשמתחילים להגיע המצבים שבתי החולים גדושים, ובעיקר אם יש איזה מקרה מוות שמדווח בחדשות ובתקשורת, אז, למעשה זה כבר מאוחר.
<דורון דושניצקי: זה בדרך כלל באמצע ינואר פלוס מינוס, ואת רוב או את כל מנות החיסונים שהיו עד אז, באופן מזדחל האוכלוסייה, שהיא לא אוכלוסיית היעד המועדפת אלא אוכלוסייה של עשרות אחוזי מבוטחי - - -
יפעת שאשא ביטון: של מי שבא.
<דורון דושניצקי: המבוגרים הצעירים, הבריאים, בעצם מדלדלים את המכסות האלה.
<דורון דושניצקי: כשמגיעים למצב שכבר אין את מי לחסן, באמת כמו שאמר פה נדב, גם לא ניתן להתקשר עם היצרנים להשיג תרכיבים נוספים, וזה השוקת השבורה שקורית כל עונה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אפשר ללמוד משנה לשנה, כי אם אתה אוסף מסד נתונים, ואם אתה לומד את הדינמיקה, אז אתה יכול להיערך אחרת ו - - -
<דורון דושניצקי: עושים כל הזמן מודלים מחשוביים, אנחנו כל הזמן מנסים לעשות איזושהי טיטרציה, איזושהי התאמה, אבל זה לא יעיל והזיכרון של הציבור קצר כמו התפוגה של המנה הזו.
<דורון דושניצקי: כל שנה מחדש, צריך ללמד את אותו ציבור מחדש את הסכנות ואת הצורך וכו'.
<דורון דושניצקי: אז עושים את זה, כל הקופות לדעתי משתמשות בכל אמצעי השיווק בתוך הסניפים, במענה הטלפוני, בפרסומות בטלוויזיה, בפליירים, בכל דרך שהיא, אבל אני חושב שסניפי הקופות או מרפאות הרופאים נחשבים כמקום לחולים לא מקום לבריאים, אז הציבור שאתה רוצה לחסן, שהוא ציבור בריא בעיקרו, לא מגיע.
<דורון דושניצקי: לאור גם הנתונים שאמיליה הציגה פה לגבי אחוזי חיסון, אז אני חושב שכל המקומות שבהם הרפואה המונעת יכולה להיות, בבית ספר או טיפת חלב, זה יהיה מבורך.
יפעת שאשא ביטון: אם יורשה לי, אני פשוט מנסה לשחזר אחורה מבחינת התפיסה, דיברנו על העניין של התפיסה של הרופאים, שהם עצמם עדיין לא שבויים בתוך הסיפור הזה, כל שכן כשמדובר בילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני יודעת שתמיד רגע לפני החורף יש איזושהי היסטריה סביב הנושא של מבוגרים, גם אחיות קופת חולים שהיום צמודות למדדים ולכל מיני כאלה, מתחילות להרים טלפון בעיקר, נכון?
יפעת שאשא ביטון: למטופלים הקשישים או המבוגרים יותר.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שעדיין ברפואת הילדים המערכת, עזוב רגע את הציבור, המערכת, עדיין לא מספיק הפנימה או לא מספיק מודעת או לא מספיק עם דרייב לעשות את זה, שקשור בילדים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים את אותה תכונה גם במרפאות לילדים?
<דורון דושניצקי: חד משמעית.
<דורית גולדמן: כן, אנחנו גם מרימים גם לקראת מנה ראשונה, אבל גם לקראת מנה שנייה, כדי לבוא לסגור את המעגל שההתחסנות תהיה שלמה, אנחנו מזמנים אותם ומצלצלים.
<נדב פרץ: אנחנו משקיעים יותר משאבים באוכלוסיית הילדים, בפנייה אליהם למעשה, כי האינטרס שלנו זה גם תכנון קדימה.
<נדב פרץ: הילדים שעכשיו מגיעים, כמשפחות, הם יסגלו לעצמם את התנהגות הבריאות הזאת ואנחנו נרוץ עם זה קדימה.
<נדב פרץ: זאת אומרת ההשקעה היא השקעה גדולה יותר, יש לנו גם פילוח שלהם בפנייה ישירות אליהם ואל ההורים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם כאילו בונים את זה לטווח הארוך, כבר עם האוכלוסייה הצעירה.
<דורית גולדמן: אבל אנחנו פונים ישירות להורים, יש לנו ממש מכוונות להורים, כי מה מפריע להורים בעצם?
<דורית גולדמן: שהם לא ישנים בלילה, שהם נעדרים ממקומות העבודה שלהם, אז אנחנו פונים אליהם ממש ברמה הרגשית, שהשנה זה יכול להיראות אחרת, כי הם יכולים לשנות את המהלך הזה, אצל הילדים זה הרבה תחלואה, שהיא מעיקה על כל המשפחה בסופו של דבר.
<דורית גולדמן: אז על זה אנחנו עובדים איתם.
<דורית גולדמן: זה לא פשוט.
<אמיליה אניס: גם לילד עצמו שסובל וניתן לחסוך לו את הסבל.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מישהו צריך להפעיל את הילד הקטן, אז כנראה שצריך להפעיל מניפולציות רגשיות פה שהן מעבר לילד עצמו.
<נדב פרץ: נקודה נוספת, אני לא יודע אם יסכימו איתי, שבשנים האחרונות אנחנו נאלצים יותר ויותר להתמודד איתה, זה בעצם האוכלוסייה שמתנגדת לחיסונים, וזה ככה משהו ש - - -
יפעת שאשא ביטון: עדיין אני רואה אותה, למרות שניסו לתקן אותי פה, אמרתי תופעת שוליים.
יפעת שאשא ביטון: נכון שהיא עושה הרבה רעש, אבל גם בהצגת הנתונים שאתה מדבר עליהם, נניח 90% אל מול 10%, 95% הם בעד או לא מתנגדים, ו- 5% הם מתנגדים.
<אמיליה אניס: האחוז המרבי שאנחנו מגיעים אליו, זה כ-95% ואפילו יותר בטיפולי שיניים.
<יחיאל שלזינגר: אבל, ד"ר אניס, שזה המקצוע שלה, יכולה להסביר מה זה מושג של, שאתה מגיע מתחת לאיזשהו סף קריטי, הרי כל הרעיון של חיסונים זה שגם מי שלא מתחסן, כל עוד שהשיעור הוא מאד קטן, אז יש את מה שקראנו חיסוני עדר, למרות שזה לא מדויק.
<יחיאל שלזינגר: ברגע שאתה יורד, אתה לא צריך להגיע ל-70% מהאוכלוסייה שלא תתחסן כדי שכל הכולירות האלה יתפרצו מחדש.
<יחיאל שלזינגר: מספיק שאתה יורד, יש לכם צורות לחשב את זה, אתה מגיע לאיזשהו סף קריטי ואז המחלה מתחילה להופיע.
יפעת שאשא ביטון: ואז אותם מתנגדים קצת מפריעים לאותו קו?
<אמיליה אניס: כשאנחנו רואים איזשהן התפרצויות קטנות וממוקדות באוכלוסייה שאיננה מחוסנת, אנחנו נכנסים לשם ואנחנו מחסנים אותם, אז הם כן מסכימים לקבל את החיסונים.
<אמיליה אניס: אנחנו מנצלים את ההזדמנויות האלה בשביל לחסן אותם.
<אמיליה אניס: אבל חשוב לשים לב שכבר אין לנו את ההתפרצויות הגדולות, למשל של חצבת.
<אמיליה אניס: מה שיש לנו, זה מקרים מיובאים והתפרצויות מאד ממוקדות, בגלל שרוב האוכלוסייה מחוסנת.
יפעת שאשא ביטון: מחוסנת, ואז היא מקרינה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, נדב, תסיים את הדברים.
<נדב פרץ: במילה רק על המתנגדים.
<נדב פרץ: הזירה, המלחמה העיקרית שלנו היא הפייסבוק.
<נדב פרץ: אפשר פשוט לדבר על זה.
<נדב פרץ: בפייסבוק, מספיק פוסט של הורה אחד, שלרוב לא מבוסס על איזשהן עובדות, אלא חוויה סובייקטיבית, איזושהי אדפטציה שהוא עושה, מספיק פוסט אחד כזה שמתפשט ומשתפים אותו, וזה מה שיקבע אם אותו הורה יילך או לא יילך להתחסן.
<נדב פרץ: אנחנו רואים את זה בלי סוף, מנגד יש עמוד פייסבוק נהדר שנקרא "מדברים על חיסונים", שיש שם אנשי צוות מהשורה הראשונה, חלקם פה יושבים - - -
יפעת שאשא ביטון: אז תיתנו פייט.
<נדב פרץ: נותנים פייט, בכל - - -
<אמיליה אניס: אנחנו נותנים, יש לנו אנשי מקצוע שעונים על שאלות בפייסבוק.
<אמיליה אניס: מאד חשוב לנו הנוכחות ברשתות החברתיות - -
יפעת שאשא ביטון: כן, הזירה החדשה.
<אמיליה אניס: פייסבוק ואחרות, כי פייסבוק זה אחד מהם, יש עוד הרבה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על ההערה נדב, באמת חשוב להבין שאנחנו יש לנו עוד זירה חדשה שאפשר בהחלט להשתמש בה.
יפעת שאשא ביטון: אדווה לוטן?
<אדוה לוטן: כן, שלום.
<אדוה לוטן: אני מעמותת 'מדעת', אנחנו העמותה שמפעילה את "מדברים על חיסונים".
<אדוה לוטן: אנחנו עמותה שמקדמת את בריאות הציבור, והדגש שלנו הוא על הנושא של הנגשת מידע.
<אדוה לוטן: והנושא של שפעת זה משהו שאנחנו מטפלים בו כל שנה בעצם מאז שהתחלנו לפעול.
<אדוה לוטן: אנחנו מנסים להעביר לציבור שאנחנו מגיעים אליו כרגע בכוחותינו, כי העמותה מאד קטנה, את המסר ש-א', כמו שאמרתם, שפעת היא מחלה רצינית, זה לא צינון, ב', שאנחנו מתחסנים למען כולם, מתחסנים למען המשפחה.
<אדוה לוטן: השנה קראנו לזה "מבצע סבתא", כי כשהילדים מתחסנים הם בעצם שומרים על כולם.
יפעת שאשא ביטון: מאיפה המוטיבציה?
<אדוה לוטן: יש שתי מוטיבציות כאן.
<אדוה לוטן: קודם כל, חלק גדול מאיתנו הורים, אנחנו מודאגים מהבריאות שלנו, של הילדים שלנו וכו'.
<אדוה לוטן: דבר שני, מאד מאד מרגיז אותנו דיסאינפורמציה, הכחשת מדע, הכחשת רפואה וכו', שזה קשור להתנגדות לחיסונים.
<אדוה לוטן: העמותה שלנו קמה סביב מבצע "שתי טיפות", שהיה קרקע פורייה להתפתחות של ההתנגדות נקרא לזה היותר ממוסדת לחיסונים היום בארץ.
<אדוה לוטן: אנחנו חושבים שיש הרבה מאד באמת עבודת הסברה שאפשר וצריך לעשות, צריך לדעת להתייחס לדברים שבאמת מטרידים את הציבור, למשל, הרבה הורים שמגיעים אלינו, מעבר לבלבול שהוא ברור מאליו של איפה מתחסנים ואיפה משלימים מנה שנייה וכו', מדברים על חששות שלדעתי אף אחד לא באמת מתייחס אליהם בצורה מאד טובה.
<אדוה לוטן: יש הרבה הורים שמשוכנעים שהחיסון מסוכן.
יפעת שאשא ביטון: נכון, בגלל זה שאלתי מה תופעות הלוואי של החיסון הזה?
<אדוה לוטן: שהחיסון מסוכן יותר מהמחלה.
<אדוה לוטן: כי אף אחד לא באמת מקבל שפעת, זה כולה צינון, אבל החיסון, מה הוא עושה?
<קריאה: הוא גורם למחלה, החיסון גורם למחלה.
<יחיאל שלזינגר: שפר הגדרה זה לא יכול לקרות בחיים, כי זה חיסון מומת.
<יחיאל שלזינגר: זה לא כמו הפוליו המוחלש.
<אמיליה אניס: שגם הוא לא גורם למחלה.
<יחיאל שלזינגר: זה לא חשוב, זה בכלל לא - - - נכון.
<אדוה לוטן: אנחנו נתקלים בהרבה מאד דיווחים של הורים שמקבלים מידע שהוא לא מספיק מדויק מרופאים ומאחיות, למשל רופאים שאומרים לנשים הרות "עדיף שלא תתחסני בהריון", שזה אבסורד, כי לאשה הרה זה מסוכן במיוחד.
<יחיאל שלזינגר: רופאי נשים בעיקר.
<אדוה לוטן: לא רק, גם רופאים כלליים.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שזיהיתי כבר בתחילת השיחה, שנראה לי שאנחנו צריכים לעשות קודם כל עבודה כמו שצריך עם הצוותים עצמם, לפני שאנחנו פורצים החוצה לציבור.
<אדוה לוטן: נכון.
<אדוה לוטן: עכשיו, בעיה נוספת דיברו כאן על נושא הלוגיסטיקה, אחד הטיעונים הנפוצים בנושא של שפעת זה – אפילו צוותי רפואה לא מתחסנים.
<אדוה לוטן: ובכן, צוותי רפואה לא מתחסנים כי אין להם דקה לנשום.
<אדוה לוטן: לפחות הרבה מאד רופאים שאנחנו דיברנו איתם, איפה שעושים את הסקרים זה הרבה פעמים המצב.
<אדוה לוטן: אני חושבת שלחשוב על מבצעים שבהם מגיעים אל האנשים, כמו שמגיעים אל בתי ספר אפשר להגיע אל בתי אבות, אני יודעת שעושים את זה בחלק מהמקומות, להגיע לצוותי רפואה, להפוך את הנושא של חיסונים במקומות עבודה למשהו ממוסד, ולא ליוזמות פרטיות, בציבור החרדי אפשר להגיע לבתי הכנסת, או להסברה או למבצעי חיסונים.
<אדוה לוטן: להגיע אל האנשים אל המקומות שבהם הם נמצאים.
<אדוה לוטן: אני חושבת שבאמת אם אפשר יהיה לייצר את אותו קהל שמתרגל שנה אחרי שנה, אחר כך להביא אותם אלינו יהיה משהו הרבה יותר מעשי.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, אדוה.
יפעת שאשא ביטון: את רצית לומר משהו?
<אתי רפאלוביץ: כן, אני אתי רפאלוביץ מכללית, אני לא אחזור על מה שאמרו השותפים שלי מהקופות בעיקר, כי באמת יש תמימות דעים לגבי הרבה נושאים, רק אני אגיד שאנחנו התחלנו את מבצע התחסנות שפעת בכללית כבר ב –1 לספטמבר.
<אתי רפאלוביץ: החיסונים השנה הגיעו מוקדם, שוחררו מוקדם מההסגר, ואז ראינו שלמרות שזה לפני החגים ולמרות שזה עדיין קיץ וכו' בכל זאת התחסנה כמות מאד גדולה של מבוטחים.
<אתי רפאלוביץ: כשהסתכלתי בשנה שעברה באותה תקופה ראיתי שאפילו, בגלל שהחיסונים הגיעו הרבה יותר מוקדם, באמת התחסנו 400,000 מבוטחים לעומת 300,000 שנה קודמת.
<אתי רפאלוביץ: זאת אומרת, יש משמעות להגעה המוקדמת של החיסונים ולהיערכות של המטופלים והקופה לקבלת החיסון.
<אתי רפאלוביץ: מצד שני, כמו שאמרו האחרים, החיסונים נגמרים.
<אתי רפאלוביץ: אני רוצה בנקודה הזו להזכיר למי שהיו שותפים לדיון דחוף בנושא שנה שעברה, היה אירוע של מוות של מטופלת מנתיבות ואחריו היתה התנפלות של כל האזרחים על הקופות, על המרפאות, והחיסונים פשוט נגמרו.
<אתי רפאלוביץ: ועדת הכנסת כינסה דיון חירום ואחד הדברים שנקבעו שם, אני לא יודעת מה עשו עם זה, השנה עוד לא עשו עם זה שום דבר, זה שמשרד הבריאות צריך לדאוג לאיזשהו מאגר לשעת חירום, זאת אומרת שאם יהיה מצב כזה, שהקופות נערכו על פי הצפי ועל פי איזשהו מודל שגדל מדי שנה, עדיין ייקלעו למצבים שיחסרו חיסונים בשעת משבר.
<אתי רפאלוביץ: אני לא יודעת מה נעשה עם זה, אבל נכון לעכשיו כשכולנו רוצים עוד חיסונים ואין לנו, אין לנו מענה ממשרד הבריאות.
יפעת שאשא ביטון: ד"ר אמיליה, נערכו עם מאגר?
<אמיליה אניס: אנחנו כל שנה, אנחנו כותבים לקופות לאיזה אחוז מהאוכלוסייה, מהמבוטחים שלהם כמובן - - -
<אתי רפאלוביץ: נכון, 25% אחוז.
<אמיליה אניס: 25% אחוז, וכל קופה צריכה לדאוג ל - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל היא אומרת נערכנו, ועוד לקחנו מקדם בטחון.
יפעת שאשא ביטון: אבל once קרה משהו, כל המערכת בסחרור, משרד הבריאות נערך עם מאגר חירום?
<אמיליה אניס: Once קרה משהו, אנחנו כרגע ב-20% צריכים להיות עדיין 5% בדיוק לאותם אירועים כמו שאת מציינת.
יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, אבל נניח שזה נגמר, אין מאגר חירום במשרד הבריאות עדיין?
<אמיליה אניס: כרגע אין לנו מאגר חירום.
<אמיליה אניס: לכל קופה אבל, בשביל זה אנחנו מבקשים מהקופות שכל קופה תדאג שיהיה לה את האקסטרה הזה, כמה אחוזים בדיוק לאירועים האלה.
<אמיליה אניס: זה חיסון שניתן על ידי הקופות - - -
<נדב פרץ: אנחנו בסוף זורקים אותם.
<נדב פרץ: לפני שנתיים מכבי שירותי בריאות השמידה 120,000 חיסונים.
<יחיאל שלזינגר: אין מצב שבין הקופות איזשהו גוף לאומי שאומר "לכם נשאר, להם חסר"?
<נדב פרץ: כשכבר חסר אז סביר להניח שחסר לכולם.
<דורית גולדמן: קודם כל, אנחנו מדברים והיו תקופות שהעברנו חיסונים למקומות שהיה חסר, והסתדרנו עד ש-, גם לתקופת ביניים, עד שהם קיבלו והחזירו.
<יחיאל שלזינגר: יש פה גם את עניין הפיזור - - -
<דורית גולדמן: אף אחד לא רוצה לזרוק, זה כסף.
יפעת שאשא ביטון: כן אמיליה, מה התחלת לומר?
<אמיליה אניס: התחלתי לומר, אני התחלתי בזה שאמרתי שכמו שאנחנו מקבלים מכל קופה את כיסוי החיסון של המבוטחים לפי קבוצות גיל, לפי קבוצות סיכון כמו נשים הרות וכו', אנחנו מקבלים מכל קופה על בסיס של אחת לשבועיים גם את כמות החיסונים שיש לכל קופה.
יפעת שאשא ביטון: ועדיין, את לא מרגישה שיש צורך במאגר לאומי ששומר לשעת חירום?
<אמיליה אניס: ואז אנחנו, אם אנחנו מזהים שישנה איזושהי בעיה באחת הקופות, אנחנו כמובן, מה שאנחנו יכולים אנחנו נעשה בשביל לסייע להם, אבל הקופה מראש צריכה לדאוג.
<אמיליה אניס: אנחנו כותבים להם עוד במרץ, כאשר הם רוכשים את החיסונים.
<אמיליה אניס: זה לא שאנחנו מחכים לספטמבר, לתחילת העונה, ואומרים להם תרכשו 25%, ל-25% - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, הכל ברור.
יפעת שאשא ביטון: אני מבינה, אני מבינה גם את ההיערכות והכל, אבל עדיין אני שואלת מה קורה בשעת חירום ואיפה משרד הבריאות כאן.
<יחיאל שלזינגר: מאגר לאומי תמיד, הרי זה כל שנה, בסוף השנה אין לשמור לשנה הבאה, זה הלך, כי זה זנים אחרים שנה הבאה.
<אתי רפאלוביץ: יש לי עוד הערה, אם אני יכולה.
<אתי רפאלוביץ: דיברו פה על התמריצים שהקופות מקבלות, ואכן אנחנו מקבלים תמריצים, והתמריצים הם לאוכלוסיות מסוימות.
<אתי רפאלוביץ: זאת אומרת, כל הנושא של רפואה מונעת וחיסונים הוא בתוספת השנייה והקופות לא מקבלות עבור זה איזשהו שיפוי, אלא במסגרת התמריצים, כמו מבחני התמיכה שד"ר אמיליה הזכירה, אבל התמריצים הם רק עד גיל 12.
<אתי רפאלוביץ: מעבר לכך, ילדים עד גיל 18, הקופה לא מקבלת עבורם שום דבר, היא צריכה להוציא כסף שאין לה שהיא לא קיבלה לא בסל ולא בתמריצים.
<אתי רפאלוביץ: אז לכן היוזמה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה מכסה על זה והרעיון הוא בעצם ליצור מודעות כמו שאמרתם, בשלבים הצעירים, כדי שאחר כך הילדים כבר יגיעו לבד ויתחסנו.
<אמיליה אניס: גם הילדים האלה הם אלה שמפזרים את הנגיף, כי הם נדבקים הרבה, הם מפרישים אותו תקופה ארוכה והם גם מדביקים את הסביבה.
<אתי רפאלוביץ: אוקיי אבל מצד שני, הערה, רק להשלים את הרעיון.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מתכנסים לסיום.
<אתי רפאלוביץ: אם משרד הבריאות לא משפה את הקופות, אבל מצד שני לא מחסן את הילדים לפחות עד כיתה ט', אז בעצם הילדים האלה נופלים בין הכיסאות.
<אתי רפאלוביץ: למה לתת את השירות הזה רק עד כיתה ה', אם התחלתם באיזשהו תהליך מבורך, להמשיך עד כיתה ט' לפחות עד למועד שבו כבר לא ניתנים שירותי בריאות לתלמיד.
<אמיליה אניס: קודם כל אנחנו מאד נשמח אם יקבלו כל הילדים בהדרגה, מ- א' עד ה'.
<אמיליה אניס: אנחנו נגיע לשלב הזה.
<אמיליה אניס: אנחנו נחשוב הלאה.
<אמיליה אניס: אנחנו התחלנו, ואנחנו מתקדמים.
<אמיליה אניס: זה היעד ששמנו אותו, עד כיתה ה', מסיבות מקצועיות לחלוטין.
<אמיליה אניס: נגיע אליו, נמשיך הלאה.
<נדב פרץ: טיפות החלב.
<נדב פרץ: אני מתנצל שאני שוב מזכיר את זה, זה קיים וזה הכי חשוב.
<אמיליה אניס: אני יכולה להגיד שאנחנו בחנו את הנושא של טיפות החלב, זה לא שלא בחנו אותו.
<אמיליה אניס: כי הנקודה היא שזה מורכב מדי לעשות את זה במסגרת טיפות החלב.
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע מאד פשוט, יחסית.
<אמיליה אניס: זה ממש לא פשוט, כי מבחינה לוגיסטית זה מורכב, זה מוסיף עוד עבודה על טיפות החלב שגם ככה הן מאד מאד עמוסות.
יפעת שאשא ביטון: עוד זריקה.
<אמיליה אניס: זה עוד זריקה לכל ילד.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל גם אם הם - - -
<יחיאל שלזינגר: נותנים את זה בטיפות החלב.
<אמיליה אניס: זה עוד זריקה להרבה ילדים.
<אמיליה אניס: זה מורכב לוגיסטית.
יפעת שאשא ביטון: וילד שמגיע, את כבר דקרת אותו שלוש פעמים.
יפעת שאשא ביטון: אני דוקרת אותו פעם רביעית, או לחילופין שולחת אותו לרופא ילדים.
<אמיליה אניס: לשלוח כן.
<אמיליה אניס: רגע רגע, להפנות להסברה אין שום בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אבל תשמעי, אני קיימתי פה דיונים על טיפות החלב, ליבי עם האחיות, אני חושבת שיש הרבה דברים שצריך לעשות, אבל יחד עם זה אני לא מקבלת את זה שאם הילד נמצא ואני כבר דוקרת אותו שלוש פעמים אז אני אדקור עוד דקירה אחת, כאילו - - -
<אמיליה אניס: אני לא יודעת אם האמא היתה רוצה שידקרו את הילד שלה ארבע פעמים.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז מי שלא מסכים, אז מפנים לרופא ילדים.
<אמיליה אניס: אני מוכרחה להגיד שאפילו את שלוש הזריקות יש הורים שמפצלים וכל האחיות פה תסכמנה איתי.
יפעת שאשא ביטון: לא לא, בסדר, אז אני אומרת, אז לפחות להפנות או ליצור - - -
<נדב פרץ: עדיין, הם מגיעים לטיפות החלב, הם מגיעים לשם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכרחים לסיים, אני לא שמעתי - - -
<דורית גולדמן: רק נתון על העובדים.
<דורית גולדמן: תוך כדי שדיברנו אני ביקשתי לדעת מה קורה עם הנתון האחרון שלנו על התחסנות עובדים, אחיות רופאים.
<דורית גולדמן: בסדר?
<דורית גולדמן: אז קודם כל שיעור ההתחסנות נכון להיום, ואנחנו עוד לפני העונה, הוא עומד על 28%, שזה יותר גבוה מהאוכלוסייה הכללית, אחיות – 47% מהאחיות שלי כבר התחסנו במאוחדת, ו- 23% רופאים.
<דורית גולדמן: זאת אומרת יש לנו עוד לאן ללכת - - -
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, כשיגיעו אצלכם, לא יגידו "האחות חולה, הרופא חולה", כולם נמצאים, טפו טפו.
<דורית גולדמן: ורק לדבר על העובדים, ואני מסכימה לגמרי.
<דורית גולדמן: דווקא הייתה יוזמה מצוינת בשנה שעברה של משרד הבריאות שהעביר לנו בדחיפה מידע לאנשי הצוות, ואני חושבת שזה חסר השנה.
<דורית גולדמן: על ה evidence.
<אמיליה אניס: וגם לקדם את הנושא בקרב הצוות בכנסת.
<אמיליה אניס: תנו דוגמא אישית.
<קריאה: ובואו נתחסן.
<אמיליה אניס: חשוב מאד גם הדוגמא האישית שלכם.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע על תופעות הלוואי.
<אמיליה אניס: אני אשמח.
יפעת שאשא ביטון: לא שמעתי על תופעות הלוואי, שאלתי שלוש פעמים, ואני סוגרת את הדיון.
<אמיליה אניס: ועכשיו תקבלי את התשובה.
יפעת שאשא ביטון: אבל ממש במשפט, ככה תסכמי לי את זה.
<אמיליה אניס: במשפט אחד.
<אמיליה אניס: אנחנו עוקבים מקרוב אחרי כל האירועים הבלתי רצויים שקורים בסמיכות לקבלת החיסון.
<אמיליה אניס: כל חיסון, כולל חיסון נגד שפעת, למה אני אומרת אירועים בלתי רצויים בסמיכות לקבלת החיסון ולא תופעות לוואי?
<אמיליה אניס: כי לא כל אירוע שקורה בסמיכות לקבלת החיסון הוא תופעת לוואי.
<אמיליה אניס: כל אירוע כזה אנחנו בוחנים אותו, יש לנו טופס מאד מפורט ו - - -