GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אופיר כפרי: לא, אזרחית פלשתינאית אבל נאלצנו לעצור אותה ונאלצנו להמשיך טיפול עם הילדים שלה.
<אופיר כפרי: ואין לנו מול מי ליצור שיג ושיח לטפל בהם, גם מהבחינה של האוכל וגם מבחינת השאלה לאן להעביר אותם.
<אופיר כפרי: איכשהו בדרכים כאלה ואחרות הצלחנו מול המת"ק למצוא משפחה שלהם שנמצאת בקלקיליה ולהעביר אותם לקלקיליה.
<אופיר כפרי: וזה לא היה פשוט כי הם לא נושאים אתם תעודת זהות.
<אופיר כפרי: הם מסתירים את הזהות שלהם.
<אופיר כפרי: במקרה היה לנו את האימא וידענו שהיא רצידיוויסטית והיו לנו תיקים כנגדה.
<אופיר כפרי: לכן המשכנו אתה וידענו למי לפנות ואיך לפנות אבל הסיפור הוא לא פשוט.
<אופיר כפרי: אנחנו מוכנים לפעול.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אז יש לכם את האימא, אני רגע רוצה לקחת את המקרה כדי שנבין.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נפנה לשירותי הרווחה אבל אני, ממה שאני הבנתי ואם הבנתי נכון, שירותי הרווחה מחויבים על פי חוק לטפל בילדים גם אם הם לא אזרחים ישראלים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: מבחינת שירותי הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: ככה כתוב.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, כן אמורה להיות פה כתובת במדינת ישראל, גם עבור הילדים הפלסטינים מרגע שהם מגיעים מהרשות, אני טועה?
יפעת שאשא ביטון: נציגי הרווחה?
<ענת דנדקר: לא.
<ענת דנדקר: את לא טועה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא טועה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אתה בעצם יש לך את האימא, אתה אומר שזה כבר מקרה חוזר, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אנחנו יכולים לטפל מולה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו כלים להעמיד אותה לדין?
<אופיר כפרי: בה טיפלנו.
<אופיר כפרי: המשכנו אתה.
<אופיר כפרי: הארכנו מעצר.
<אופיר כפרי: הלכנו אתה לשופטת, ביצענו את מה שצריך לבצע בהתאם לחשדות שהיו כנגדה.
<אופיר כפרי: הבעיה שלנו הייתה הילדים.
<אופיר כפרי: המשטרה לבד היא לא לב הפתרון לבעיה.
<אופיר כפרי: צריך גורמים ביחד כדי לטפל בבעיה.
יפעת שאשא ביטון: על זה אני מסכימה אתך.
<אופיר כפרי: אנחנו חייבים לטפל בהם ביחד עם נציגי המִנהל, ביחד עם גורמי הרווחה, גם בארץ וגם בחוץ.
<אופיר כפרי: אנחנו צריכים מישהו שיהיה שותף לנו לתהליך שקורה אחרי התפיסה.
<אופיר כפרי: גם עם מה שקורה לפני התפיסה.
<אופיר כפרי: אם אני נעזר בגורמי רווחה וגורמי פיקוח עוד לפני התפיסה של הילדים אז אני יכול לאתר בצורה סמויה ביחד אתם, שהם מכירים את הילדים ומכירים מי שלחו אותם בחלק מהמקרים, לאתר את אותם אלה ששולחים אותם.
<אופיר כפרי: אותם לתפוס ובהם לטפל.
<אופיר כפרי: זה יהיה לנו הרבה יותר נכון.
<אופיר כפרי: אנחנו, כאכיפה זה לא הפתרון המידי המוצלח.
<קריאה: איך אתה יכול לדעת בעצם מי שלח אותם?
<קריאה: אין את המידע הזה.
מסעוד גנאים: זה העיקר.
<אופיר כפרי: במזרח ירושלים זו דוגמה נפלאה, חבר'ה שמכירים - - -
מסעוד גנאים: אבל כאשר הם באים לפה לישראל, מה המשטרה או מערכת אכיפת החוק עושה עם שב"ח, שב"ח רגיל, שהוא שוהה בלתי חוקי, מה עושים אתו?
מסעוד גנאים: לא מחזירים אותו - - -
יפעת שאשא ביטון: עוצרים אותו אבל לילדים הם בכלל לא - - -
מסעוד גנאים: אני לא מדבר על הילדים, מדבר על הגדולים.
מסעוד גנאים: קבצנים, קבצניות.
מסעוד גנאים: גם זה העיקר, מי מפעיל אותם, את הקבלנים האלה?
מסעוד גנאים: הם אלה שצריך לתפוס אותם לפי דעתי ואחר כך פותרים את בעיית הילדים.
<אופיר כפרי: עם הבגירים הבעיה יותר פשוטה.
<אופיר כפרי: אין בעיה אפילו.
<אופיר כפרי: אם יש לו עבירה נלווית אני עוצר אותו, אני יודע לטפל בו.
<אופיר כפרי: אם לא הולכים אתו אחר כך להארכות מעצר וכיו"ב או ששופט מחליט לשחרר אותו, מחזירים אותו לשטחים.
<אופיר כפרי: זו לא הבעיה וגם הוא יחזור, זה בסדר אבל הבעיה - - -
<שבתי גרברצ'יק: בכוונה מכניסים את הילדים הקטנים כדי ליצור אמפתיה, כדי ליצור רחמים.
<שבתי גרברצ'יק: זו הסיבה שהילדים האלה עומדים, לא רק סנג'רים שלהם - - -
מסעוד גנאים: מנצלים אותם.
מסעוד גנאים: זה ניצול של הילדים.
<שבתי גרברצ'יק: מנצלים אותם, נכון, לא הם עצמם הולכים.
מסעוד גנאים: הקבצניות הן שחקניות שיודעות איך לשווק.
מסעוד גנאים: אני ראיתי אחת מהן בכריסטמס או בסילבסטר, לבושה כמו סנטה קלאוס.
<שבתי גרברצ'יק: אני אספר לך שבל"ג בעומר, במירון, היו קבצניות פלשתינאיות שהתחפשו לנשים חרדיות, כי כשיש שם כמעט חצי מיליון אנשים אז מגיעים לאסוף נדבות.
<שבתי גרברצ'יק: חלקן זוהו כקבצניות סדרתיות אבל היום היא בכריסטמס, אתמול היא בל"ג בעומר.
מסעוד גנאים: זו העבודה שלהן, אבל איך עוצרים את זה?
יפעת שאשא ביטון: כמה מקרים היו דוגמת האֵם הזאת לצורך העניין, שהגיעו בסופו של דבר למיצוי טיפול?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא: "לא היה מה לעשות אתם החזירו אותם לרשות" אלא באמת, מתוקף חוק, אפשר היה לשפוט אותם ואולי לאסור אותם.
יפעת שאשא ביטון: האם יש מקרים שהסתיימו במאסרים, בעונש על ידי בית משפט או שפשוט בסופו של דבר כולם הוחזרו לרשות?
<ליאת לב: לגבי הבגירים, השולח, אין לנו נתונים.
<ליאת לב: יש לנו נתונים רק לגבי הקטינים שעוסקים בזה.
יפעת שאשא ביטון: את הקטינים בטח לא עצרתם.
<ליאת לב: אין לי בעיה בסופו של להעמיד אותם לדין.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת וזאת הבעיה.
<ליאת לב: כנגד המעסיקים וההורים אין לנו נתונים.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שנפתחו תיקים ובסופו של דבר לא הגיעו למיצוי.
יפעת שאשא ביטון: הם נעצרו, הוארך מעצר, היה כל התהליך במשטרה ואחר כך בסופו של דבר החזירו אותם לרשות ונפגשו אתם בפעם הבאה, נכון?
יפעת שאשא ביטון: זה פחות או יותר.
מסעוד גנאים: לפני שלש שנים נפתחו שנים עשר תיקים כאלה, שבעה נגד ישראלים תושבי ירושלים וחמישה נגד תושבי הרשות.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הסיפור של הרשות הפלסטינית אין שאלה שצריך לשבת בצורה מצומצמת עם צוות ולראות איך אנחנו מתמודדים עם האתגרים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני אשמע גם אותך בשמחה ואני ארצה התייחסות אם יש, לגבי הילדים שהם תושבי ישראל, שהם ממזרח ירושלים או ממקום אחר, כי כאן לצורך העניין יש לנו יותר כלים.
יפעת שאשא ביטון: נכון או שאני טועה?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שמך לפרוטוקול.
<אריג' נסרה: קודם כל תודה שכן הזמנתם את כולנו בכדי להיות בדיון החשוב הזה.
<אריג' נסרה: שמי אריג' נסרה.
<אריג' נסרה: אני באתי ממכללה אקדמית תל חי.
<אריג' נסרה: עכשיו אני מסיימת עבודה סוציאלית.
<אריג' נסרה: התמחיתי במסלול שקוראים לו פרקטיקה של שינוי מדיניות בו מכשירים אותנו לעבוד על שינוי מדיניות בזירות מקומיות וארציות.
<אריג' נסרה: אני בחרתי את הנושא הזה של הילדים הפלשתינאים מקבצי נדבות ועבדתי על זה שנה וחצי.
<אריג' נסרה: התחלתי ממש מהבסיס.
<אריג' נסרה: אני רוצה להציג את מה שעשיתי, מה אני מבקשת ומה אני מציעה.
<אריג' נסרה: הסיפור תמיד חוזר על עצמו.
<אריג' נסרה: אני גרה בכפר מזרעה, מי שלא מכיר זה ליד נהריה, למדתי בתל חי בקרית שמונה ובכל הדרך שהלכתי הלוך חזור הייתי רואה בכל צומת ליד כפר ערבי ילדים שמקבצים נדבות.
<אריג' נסרה: מה שהיה קורה לי זה רק דמעות בעיניים.
<אריג' נסרה: כלום, אני לא יכולתי לעשות כלום ואז מפה הסיפור התחיל.
<אריג' נסרה: אז מה עשיתי, עשיתי מיפוי בהתחלה, אחרי שקיבלתי מידע מחברי כנסת שיצרתי אתם קשר, מהמועצה לשלום הילד, יוניצ"ף ישראל ומהאנשים שפעלו בעבר בנושא.
<אריג' נסרה: חלקם הצליחו כמו האדם שהצלחתי לגייס אותו לפרויקט שלי שהוא מנהל קידום נוער במזרח ירושלים.
<אריג' נסרה: קוראים לו אבי סליימה והוא ממש הצליח.
<אריג' נסרה: היתה לו עשייה קהילתית מוצלחת אבל היה לו גב ומנדט מהעירייה, שהיא אמרה לו תצא לדרכך והוא הצליח בזה.
<אריג' נסרה: אני אציין את ההצלחות שלו בהמשך.
<אריג' נסרה: יצאתי לרחוב, קיבלתי עדויות גם בעזרת הבמאי שקוראים לו בדראן בדראן שהוא ערך סרט על הילדים במשך שבע, שמונה שנים וקיבלתי עדויות מהילדים, מהקבלנים.
<אריג' נסרה: אמרתם שאין לכם עדויות אז אני יכולה להגיד וגם דיברתם על התקשורת, שיש בעיות עם התקשורת אז אני עבדתי שלושה חודשים על הכתבה של ערוץ 2 והיא מוכנה ואין לי מושג למה היא לא פורסמה עד היום.
יפעת שאשא ביטון: מה מצאת?
יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להוסיף לדיון?
<אריג' נסרה: לגבי מה שאמרתם עכשיו, הדברים הוצגו גם בדיונים שאני קראתי בפרוטוקולים שקיבלתי מראדה אז מה שחשוב לי להגיד הוא שיש דיונים, כל פעם יש דיון פה.
<אריג' נסרה: זה מאוד מאוד חשוב אבל אני רוצה שיהיה יותר מעמיק.
<אריג' נסרה: אין שום תיעוד.
<אריג' נסרה: עכשיו דיבר חברי מהמשטרה ויש מסמך ששלחו למשרד לרווחה ולשירותים חברתיים, למנכ"ל שהיה בזמנו גדעון שלום, שעכשיו הוא סמנכ"ל בכיר ולמנכ"ל עכשיו אליעזר יבלון, שאני יצרתי אתו קשר אבל לא הצלחתי - - -
מסעוד גנאים: אריג', אתם סיימתם את העבודה או המחקר שלכם?
<אריג' נסרה: זה לא מסתיים, זו התערבות ממושכת.
מסעוד גנאים: פה בוועדה אנחנו רוצים לשמוע על המציאות.
יפעת שאשא ביטון: בתכל'ס.
יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו כבר יודעים.
מסעוד גנאים: מה אתם מציעים כדי לפתור את הבעיה?
מסעוד גנאים: כדי להגיע למשהו?
<אריג' נסרה: רציתי להתייחס קודם כל לדברים שלא מתועדים.
<אריג' נסרה: המשטרה שלחה למשרד הרווחה והם אמרו לי: לא קיבלנו אז למה לא מתעדים?
<אריג' נסרה: למה אומרים שיש חסם?
<אריג' נסרה: אמרתם עכשיו שאין שיתוף פעולה של הרשות הפלסטינית אז אני רוצה לדעת שיהיה פיילוט.
<אריג' נסרה: שיהיה משהו שקרה לפני וקרה אחרי ולתעד את זה בכדי לחשוב ביחד על פתרון - - -
יפעת שאשא ביטון: אריג', לא היה פיילוט.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא העומק של הדיון, אני קראתי את כל הפרוטוקולים והם היו מאד מעמיקים.
יפעת שאשא ביטון: אני גם עושה את זה ב brief כי לא בא לי למחזר את כל הדיונים שהיו פה במשך שנים.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיע לתכל'ס והעניין הוא איך אנחנו מגיעים פה לתכל'ס.
יפעת שאשא ביטון: דבר אחד זה לקיים את הפיילוט, שאליו נגיע בסיכום הדיון, אולם על מנת לקיים את הפיילוט צריך לעשות איזשהו צעד שלא נעשה בכל השנים האחרונות.
יפעת שאשא ביטון: אין פה ענין של עומק, יש פה ענין של לצאת לביצוע.
<אריג' נסרה: קראתי שהיה פיילוט, שהם תכננו - - -
יפעת שאשא ביטון: תכננו פיילוט, אולם הם לא יצאו אליו ודיברנו על זה.
<אריג' נסרה: אז זהו, אני מתכוונת לזה שזה יקרה.
<אריג' נסרה: למה אנחנו מחכים?
יפעת שאשא ביטון: האם יש לך מתוך המחקר שלך התייחסות להיקף התופעה?
יפעת שאשא ביטון: את יודעת להגיד כמה?
<אריג' נסרה: מדובר בילדים בני 4-17 שנים.
<אריג' נסרה: מדובר במאות ילדים שנכנסים בידי יום ביומו על ידי קבלנים.
יפעת שאשא ביטון: נכנסים לאזור נהריה מהרשות הפלסטינית?
<אריג' נסרה: מדובר בגליל ומדובר באזור המשולש.
יפעת שאשא ביטון: בגליל יש ילדים פלסטינים?
<אריג' נסרה: כן, פלסטינים.
<אריג' נסרה: ליד נהריה, ליד מג'ד אל כרום, ליד ג'דיידה מכר, ליד כרמיאל.
<אריג' נסרה: מה שאני רוצה להגיד הוא - - -
מסעוד גנאים: הכוונה שאין הערכה של מספרים מבחינה כמותית.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יודע להגיד.
<אריג' נסרה: אף פעם לא תהיה.
יפעת שאשא ביטון: אני גם לא בטוחה שזה מאות.
יפעת שאשא ביטון: אני כבר לא בטוחה שזה מאות.
<אריג' נסרה: זה לפי הערכה שלנו.
<קריאה: זה לפי מה שכתוב בדוח משנת 2011.
<אריג' נסרה: לי ולמתנדבים שלי אין בעיה לצאת לרחובות ומשם להתחיל לעבוד, אבל אנחנו רוצים את האישור הזה והגב הזה מהכנסת.
<אריג' נסרה: שתגידו לנו כן, למען האמנה ולמען כל החוקים של הדמוקרטיה.
<אריג' נסרה: מדובר בילדים בסופו של דבר, שיגיעו מאיפה שהם יגיעו, החוק אומר לנו לטפל בהם והאחריות עלינו.
<אריג' נסרה: כפי שאמרת, אין לנו בעיה לצאת ולעשות חישוב מחודש.
<אריג' נסרה: אני רוצים את התמיכה הזאת וזאת הבקשה שלי העיקרית.
<אריג' נסרה: ההצעה היא למסגרת שתצמצם כל הסכנות של הילדים על הכביש.
<אריג' נסרה: דריסות, דיברתם על דריסות, על אונס, על אלימות.
<אריג' נסרה: גם בעיקר כי הילדים גם גדלים והם נאלצים להתעסק בסמים ובטרור.
<אריג' נסרה: והם מסכנים את כולנו ביחד פה במדינה אז צריך לשים לב לבעיה ולא לעצום עיניים מול הבעיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל יש לי אמפתיה מיוחדת לסטודנטים, את בטח יודעת.
מסעוד גנאים: היא הייתה בתל-חי.
יפעת שאשא ביטון: ועוד מתל חי ואמרת קריית שמונה אז בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לך שהגעת וכן, מתוך הדברים שלך הבנת את המורכבות ואת התחושה של חוסר האונים ואני מודה, אני יושבת עכשיו פה בדיון והתחושה היא של חוסר אונים ושצריך לראות איפה אנחנו יכולים להחזיק את זה כדי שבאמת נצליח להוביל לאיזשהו מקום.
יפעת שאשא ביטון: תמיכה מוראלית מכאן יש לך אבל אנחנו לא יכולים לתת לך שום תמיכה שהיא פורמאלית לצורך העניין.
יפעת שאשא ביטון: אני אברך כל אחד שירצה לעסוק בזה וייקח את היוזמה אבל עדיין אני חושבת שיש לנו פה אחריות כמדינה באמצעות הגופים הרשמיים למגר את התופעה.
יפעת שאשא ביטון: כם לשמוע את משרד המשפטים.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה להתייחס?
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, לילך.
<לילך וגנר: אני יותר אחראית על הפן הפלילי והייתי חברה בצוות הבינמשרדי שקיים ישיבות בנושא הזה והוזכר גם בדוח של הממ"מ וגם בישיבה הקודמת.
<לילך וגנר: מבחינת המשפט הפלילי אנחנו הגענו למסקנה, יחד עם המשטרה וכל הגורמים, שלא חסרות לנו עבירות, כלפי השולחים אני מדברת ולא חלילה כלפי הילדים, שנתפסים כקרבנות.
יפעת שאשא ביטון: סחר בבני אדם נכנס או שעדיין דורש תיקון?
<לילך וגנר: אנחנו לא חושבים שנדרש תיקון.
<לילך וגנר: גם אז לא סברו כך נציגים של יחידת הסחר.
<לילך וגנר: האם יש פה נציג?
<לילך וגנר: בכל מקרה, הם כתבו את חוות הדעת הפלילית בשיתוף אתנו, שאפשר גם היום לחקור את הילדים כקרבנות לשלל עבירות.
<לילך וגנר: בראש ובראשונה עבירה של התעללות בקטינים שהיא עבירה שמתבצעת בישראל אז כמובן שיש סמכות לחקור עליה.
<לילך וגנר: היא עבירה מאד רחבה שיכולה לחול על שלל של מצבים, החל מהרעבה, העמדה בשמש לשעות ארוכות וכמובן גם עבירות חמורות יותר.
<לילך וגנר: אם יש עבירות מין אז עבירות מין, עבירות אלימות, שלל של עבירות שאפשר לעשות בהן שימוש והבעיה היא לא העדר חקיקה אלא הנושא של אכיפה.
<לילך וגנר: הילדים האלה - - -
<ורד וינדמן: שידול לקבצנות גם.
<לילך וגנר: לגבי העבירה לפי 216 אנחנו סברנו שהיא עבירה לא מתאימה כי היא עוסקת במטרדים ואנחנו לא מתכוונים להתייחס לילדים האלה כאל מטרד.
<לילך וגנר: הערך המוגן הוא הערך המוגן הלא נכון.
<לילך וגנר: אנחנו רוצים לתפוס אותם כקרבנות.
<לילך וגנר: זה הוזכר בדוח של הממ"מ, איסור הקבצנות ושידול לקבצנות.
<לילך וגנר: זה נועד להגן על הצבור מפני מטרדים.
<לילך וגנר: זו לא עבירה מתאימה מחוק העונשין ועונשה הוא חצי שנת מאסר.
<לילך וגנר: זו לא עבירה אידיאלית לטיפול במצוקה של ילדים שנתפסים כקרבנות.
<לילך וגנר: הקשיים שעלו הם קשיים שנוגעים ליכולת לדובב את הילדים, הן מבחינת הנושא של השפה כי הם בדרך כלל לא דוברי עברית והן מבחינת המוטיבציה שלהם למסור פרטים על השולחים שלהם, שהיא מאד מינימלית.
<לילך וגנר: בעיות האכיפה היו ברורות.
<לילך וגנר: הוצעו פתרונות במסגרת הצוות הבינמשרדי גם בנושא הזה, בהקשר לפיילוט שהיה אמור להתבצע בשיתוף פעולה של המשטרה עם משרד הרווחה.
<לילך וגנר: הוא נתן משקל לכל הקשיים האלה שציינתי.
<לילך וגנר: למשל, הגעה ברכב אזרחי, תיאום עם הרווחה, לשים אותם בסוג של מיקלטון כדי שתהיה להם איזו סביבה תומכת.
<לילך וגנר: יש תיקון חקיקה אחד שכן ביקשנו ממשרד הרווחה לשקול בעניין הזה והוא שאפשר יהיה לחקור על עבירות נוספות כמו סחר בבני אדם ועבודות כפייה, על ידי חוקר ילדים.
<לילך וגנר: בעבר היו קשיים להוסיף עבירות לחוק חקירת ילדים שלפיו חוקר ילדים מוסמך לחקור, כי היו קשיים תקציביים שהבנו שנפתרו.
<לילך וגנר: כרגע אני לא רואה איזשהו חסם - - -
יפעת שאשא ביטון: יש נציג חוקרי ילדים אבל זה לא מה שמטריד אותי אלא החקירה של הילדים עצמם מעבר לשאלה איך לקבל מהם את המידע הראשוני על מאיפה הם באו ומי מעסיק אותם וכו', שפה צריך פשוט כוח אדם מותאם מבחינת השפה והכל אבל, את אומרת פה בצורה מאד מפורשת ואגב, אני ממש שמחה שזה כך בצורה מאד ברורה, שיש כלים משפטיים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו כלים מבחינת החוק אז מה הבעיה בעצם?
יפעת שאשא ביטון: כי מבחינת הדוח של הממ"מ גם אותם תיקים שנפתחו לא הגיעו לאיזשהו מיצוי בבתי המשפט.
יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו נחסמים שם?
יפעת שאשא ביטון: למה אי אפשר להמשיך איזשהו תהליך?
יפעת שאשא ביטון: אולי פעם פעמים שלש אנשים יראו שהם נשפטים ונעצרים במדינת ישראל אז הדברים ימשיכו לזוז.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין למה זה לא מגיע לנקודת הסיום.
<לילך וגנר: שוב, הצוות בעצם סיים את עבודתו ומצַדה יכולה להרחיב על זה.
<לילך וגנר: הצוות הבינמשרדי סיים את עבודתו והגיש את ההמלצות.
<לילך וגנר: ההמלצות כללו פיילוט שיוצר את הממשק הזה בין המשטרה לרווחה בעניין של הילדים.
<לילך וגנר: אין לי מושג מה עלה בגורל הפיילוט, אני אשמח לשמוע מדוע זה לא בוצע אבל זה היה אמור לתת את המענה הראשוני לאוכלוסייה של ילדים נפגעים.
<לילך וגנר: אגב, בישיבות הקודמות דובר במשטרה על זה שמי שרואה ילדים בצמתים שידווח ל- 100.
<לילך וגנר: אני בעצמי, כשנסעתי בצמתים וראיתי ילדים דיווחתי ל- 100 כדי שתהיה אפשרות לקיים את הפיילוט, שיידעו על קיומם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אומר לנו 100, אני יכול להביא אותם אלי ואחר כך אין.
<לילך וגנר: שוב, הפיילוט לא דיבר על שליחת ניידת, הפיילוט דיבר על זה שהמשטרה והרווחה יעבדו בשיתוף פעולה ולא ישלחו ניידת מזוהה אלא רכב אזרחי.
<לילך וגנר: שוב, אני לא יודעת מה קרה עם זה.
<לילך וגנר: שיהיה עובד סוציאלי במוקד שיוכל להגיע ולפגוש את הילדים האלה ולראות מה לעשות אתם.
<לילך וגנר: על זה דובר בפיילוט.
<לילך וגנר: שוב, אין לי מושג למה הוא לא בוצע.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בסוגיית הפיילוט.
<לילך וגנר: רק שניה, מצדה רוצה להוסיף משהו.
<מצדה מצלאוי: אני רק אוסיף שמשרד המשפטים ערך הרבה ישיבות בשיתוף כל הגורמים הרלבנטיים בין אם זה משטרה או משרד החינוך והגורמים האזרחיים מהמִנהל האזרחי, כדי לעשות דיון מעמיק ולהעלות את הקשיים בצורה מאוד מקצועית.
<מצדה מצלאוי: עלו המון קשיים שפורסמו לחברי הועדה ועברו לחברי הצוות כבר במרץ 2013.
<מצדה מצלאוי: בין היתר קשיים בהיבט המניעתי של הכניסה לישראל שמצד אחד אנחנו לא רוצים ליצור איזשהו קושי, כי הרבה מאד אוכלוסייה עוברת במחסומים האלה ואנחנו לא רוצים לעכב באופן סיסטמתי כל ילד וילד ולהקשות על המעבר.
<מצדה מצלאוי: גם בנושא של אכיפה באמצעות דיני עבודת נוער.
<מצדה מצלאוי: כיום לפי החוק אפשר - - -
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להעסיק אותם בכלל מבחינת הגילאים.
<מצדה מצלאוי: בדיוק.
<מצדה מצלאוי: גם מבחינת ההיבט הרווחתי, אנחנו חושבים שטובת הילד היא לחזור ולגדול בבית הוריו.
<מצדה מצלאוי: לכן הקושי הוא להחזיר אותו בריא ושלם ולתת לו סיוע עד חזרתו לרשות הפלסטינית פה בישראל.
<מצדה מצלאוי: לכן הוצאנו את הפיילוט עם שורה מקצועית של המלצות של הפיילוט.
<מצדה מצלאוי: ניסיתי לברר לפני הדיון פה עם משרד הרווחה האם קוים פיילוט ולא הצלחתי לקבל מענה.
<מצדה מצלאוי: הרי יש כלים.
<מצדה מצלאוי: זאת אומרת, היה צוות בינמשרדי והדברים כבר נמצאים על השולחן.
<מצדה מצלאוי: יש המלצות.
<מצדה מצלאוי: אני חושבת, דרך אגב, שהפיילוט הוא פיילוט נכון.
<מצדה מצלאוי: יש שם התמודדות יפה עם הקשיים וצריך פשוט ליישם את הפיילוט.
<מצדה מצלאוי: זה הקושי.
<מצדה מצלאוי: לשים על השולחן.
<מצדה מצלאוי: ליישם את הפיילוט הזה.
<מצדה מצלאוי: הפיילוט הוא בשיתוף של המשטרה עם הרווחה והמִנהל האזרחי.
<מצדה מצלאוי: פשוט ליישם את הפיילוט.
יפעת שאשא ביטון: ענת דנדקר מהרווחה ואחר כך משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: ענת, מה הסיפור?
יפעת שאשא ביטון: למה הפיילוט לא יצא לדרך?
<ענת דנדקר: אני רוצה להתייחס לפיילוט אבל להתחיל עם כמה משפטים שאמנם נאמרו אבל בכל זאת לחדד ומשם לגשת לפיילוט.
<ענת דנדקר: כמו שאמרו בשולחן, המטרה והתפקיד של משרד הרווחה הם להחזיר את הילדים למשפחות שלהם ולעשות את הכול בדרך כדי שיהיו מוגנים מרגע שהם מאותרים.
<ענת דנדקר: זה מה שנעשה גם היום.
<ענת דנדקר: ברגע שיש קריאה מהמשטרה או דיווח שמגיע שיש ילד במשטרה, הכוננית של אותו ישוב מגיעה לתחנה ויוצרת את הקשר עם המִנהל.
<ענת דנדקר: מנסים לעשות את שיתוף הפעולה, כדי שאם הילדים בסכנה וצריכים מענה אחר ונוסף לפני ההחזרה שלהם, אז ניתן המענה הזה.
<ענת דנדקר: אם אותר ילד בשעות מאוחרות של הלילה אז הוא נמצא אצל משפחת קלט ללילה אחד ולמחרת נעשים התיאום וההעברה של הילדים.
<ענת דנדקר: זאת המגמה.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת להגיד פחות או יותר בכמה קריאות כאלו טיפלתם בשנה האחרונה?
<ענת דנדקר: עשרות בודדות.
<ענת דנדקר: לפחות היום, כשאני בתפקיד עו"ס ארצית ומגיעות פניות כאלו.
<ענת דנדקר: אני יכולה להגיד שמהדרום הגעיה פנייה אחת כזאת בתקופה הזאת של הרמדאן.
<ענת דנדקר: הרבה פעמים זה לא מגיע לרמות שלנו כי התיאום נעשה ומתורגלים בעניין פחות או יותר.
<ענת דנדקר: הרבה פעמים לוקחים את הילדים ועם התיאום מחזירים אותם לרשות.
<ענת דנדקר: מה שקורה זה באמת מה שתואר כאן, שלמחרת - - -
יפעת שאשא ביטון: יש רישום ותיעוד של הילדים הפלסטינים כולל שמות והכל, כדי שאם אנחנו רוצים מחר לדעת מה ההיקף של התופעה אז יהיה?
<ענת דנדקר: יש קצת בעייתיות עם זה.
<ענת דנדקר: הם באים ללא תעודות, לא נותנים את הפרטים האמתיים לגבי הזהות שלהם והגיל שלהם, אז עושים איזושהי הערכה.
<ענת דנדקר: רואים אותם שהם באים אחרי פעם פעמיים שלש, אז כבר אי אפשר לעשות את זה לגמרי.
<ענת דנדקר: היום הם בצומת הזאת והרשות הזאת מטפלת בהם ולמחרת הם יכולים להגיע לצומת אחרת ורשות אחרת אז נורא קשה לדייק בנתונים.
<ענת דנדקר: דיברו פה על יוזמה של ירושלים אבל זה מצליח במזרח ירושלים ברמה נקודתית.
יפעת שאשא ביטון: רק לגבי אזרחים.
<אריג' נסרה: מהשטחים.
<ענת דנדקר: גם מי שמגיעים מהשטחים והם נכנסים.
<ענת דנדקר: הפיילוט שדובר עליו הוא שיתוף פעולה של משטרת ישראל יחד עם משרד הרווחה בעניין הזה של החזרת הילדים למשפחות שלהם ברשות.
<ענת דנדקר: מה שתיארה ליאת זה שעם הזמן, אמנם מדברים על לפני 2011 אבל עם הזמן שיתוף הפעולה עם הרשות הלך ונחסם עד למצב שהוא נותק.
<ענת דנדקר: מהמקום הזה של פנייה לרשות בבקשה לעשות תיאום כדי להעביר את הילדים ולתת להם, אנחנו מרגישים את הקושי הזה גם פה.
<ענת דנדקר: זאת אומרת, אם אין שיתוף פעולה אז נעשות כל מיני אכיפות - - -
יפעת שאשא ביטון: הפיילוט תקוע בגלל שברשות הפלסטינית אין עם מי לתקשר?
<ענת דנדקר: שוב, אלה ילדים של הרשות.
<ענת דנדקר: מה שאנחנו יכולים לעשות זה לאתר אותם.
<ענת דנדקר: אנחנו לא יכולים להתחיל למצוא להם עכשיו מקום, לשים אותם במסגרות.
<ענת דנדקר: אלה לא ילדים של מדינת ישראל.
<ענת דנדקר: אי אפשר לתת להם התייחסות ולהתחיל לתת מענה פה בתוך ישראל.
<ענת דנדקר: נכון שהם צריכים את המענה אבל זאת לא הדרך.
<ענת דנדקר: הדרך היא למנוע את ההגעה שלהם ברמה הראשונית והדבר השני זה לתת איזשהו מענה ראשוני נקודתי להגנה עליהם ולהעביר אותם כמה שיותר מהר, בצורה הכי בטוחה שאפשר לשם, כדי שהם לא יוכלו לחזור.
<ענת דנדקר: זה המענה שאנחנו צריכים לעשות בשיתוף אבל אין שיתוף פעולה מצד הרשות לאתר את המשפחות ואין שיתוף פעולה מטעם גורמי הרווחה ברשות כדי שנוכל לעשות את התיאומים, הרי לא אנחנו עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: ברמת שיתוף הפעולה בין הרווחה למשטרה כאן בתוך הארץ, את אומרת הכול מתקתק.
<ענת דנדקר: בסך הכול יש שיתוף פעולה שהוא מצליח, במגבלת המשאבים שיש.
<ענת דנדקר: יש התייחסות.
<ענת דנדקר: המשטרה, כשהיא מקבלת קריאה שיש ילד היא מגיעה.
<ענת דנדקר: הרבה פעמים כבר הילד לא שם, מרגע שהם רואים את המשטרה.
<ענת דנדקר: עובדים סוציאליים לא ייצאו לשטח ולצמתים ויתחילו לאסוף את הילדים.
<ענת דנדקר: הם יכולים לעשות את מה שנעשה בזמנו באום אל פאחם שיצאו לצמתים, נתנו קצת לאכול, לשתות, יצרו איזשהו קשר של אמון וניסו דרך זה לקבל קצת פרטים אבל זה מצריך משאבים, זה מצריך יחידה שתטפל בזה בצורה כזאת.
יפעת שאשא ביטון: תודה ענת.
יפעת שאשא ביטון: תמר, בבקשה.
<תמר פתחיה: רציתי להוסיף לשאלתך לגבי הילדים שבמזרח ירושלים אז אכן בניסוי הזה שנעשה במזרח ירושלים מטופלים מן הסתם רק ילדי ישראל.
<תמר פתחיה: בפיילוט עצמו, בלמידה, במה שמקבלים, במשאבים שמקבלים שם זה לא לאורך זמן, כיוון שאין ענין להשאיר את הילדים מהרשות לאורך זמן במזרח ירושלים.
<תמר פתחיה: גם כאן יש אי אילו קשיים של מבנים, של מדריכים, הקשיים היומיומיים אבל עם זאת המשרד עצמו יצא עכשיו בתכנית מאד גדולה למזרח ירושלים שבמסגרתה, במסגרת האגף שאני באה ממנו, האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, הוכנסו כבר לפני חצי שנה שמונה מדריכים, אלה שקראנו לזה פעם מדריכי רחוב, מדריכים של קידום נוער שחלק מתפקידם הוא גם לאתר את כל הילדים האלה שמסתובבים בצמתים ולהביא אותם לתוך מוסדות שיש לנו בתוך מזרח ירושלים.
<תמר פתחיה: שילבו אותם במועדוניות, שילבו אותם במרכזי למידה כשהמטרה היא להחזיר אותם - - -
יפעת שאשא ביטון: להוציא אותם מהצומת.
<תמר פתחיה: בסופו של דבר להחזיר אותם.
<תמר פתחיה: יחד עם עבודת הקב"צים, להחזיר אותם ללימודים, לבית הספר.
<תמר פתחיה: ואני, במסגרת המחלקה שלי, יוצרת איזושהי עבודה שהיא עבודה קהילתית, לעבוד גם עם ההורים בהיבט של הסבר, של הסברה, מהי המשמעות של זה שהם מאפשרים לשלוח את הילדים ואנחנו עושים סדנאות להורים במסגרת שעות אחר הצהרים - - -
יפעת שאשא ביטון: זו תכנית שעדיין פועלת?
<תמר פתחיה: עכשיו היא בעיצומה.
יפעת שאשא ביטון: אתם רואים התרחבות של התופעה?
יפעת שאשא ביטון: כי אם אתם בסופו של יום - - -
<תמר פתחיה: במזרח ירושלים להיפך, במזרח ירושלים - - -
מסעוד גנאים: בגלל שהם בישראל בסדר - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל עד שיש נקודת אור אתה אומר בסדר?
מסעוד גנאים: אני אומר בסדר, זה קל, משום שהילדים הם כאילו - - -
<תמר פתחיה: לא כל כך קל - - -
מסעוד גנאים: שם קשה בגלל - - -
יפעת שאשא ביטון: לא משנה אבל לפחות אנחנו יודעים שבטיפול נכון אפשר.
יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת על הפרקטיקה.
יפעת שאשא ביטון: אם זה מצליח וזה עובד פה זה אומר שאם נצליח להפעיל לחץ ברשות הפלסטינית נצליח לעשות את זה גם שם.
יפעת שאשא ביטון: וזה מה שחשוב.
יפעת שאשא ביטון: לדעת שהמשאבים שאנחנו הולכים להשקיע, הרי אנחנו הולכים הרי להשקיע, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו משקיעים אנרגיות, לדעת שזה לא לריק, שזה לא לחינם.
יפעת שאשא ביטון: שזאת הדרך.
<תמר פתחיה: לגבי הילדים שהם בגיל חובת למידה, גם בצפון, כל קב"צ שרואה או מודע לכך בצמתים, מתפקידו לנסות לשלב את הילדים האלה, גם ילדים שהם לא ישראלים, לזמן קצוב.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבעצם זה "גולש" במירכאות ממה שאת מתארת על ירושלים, גם לאזורים אחרים בארץ.
יפעת שאשא ביטון: זה עובד באותה מתכונת?
<תמר פתחיה: לא, באזורים אחרים אני מדברת על קציני הביקור הסדיר, שמתוקף חוק חייבים - - -
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לאתר את מי שנעדר מהלימודים.
<תמר פתחיה: בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: קיי, תודה רבה תמר.
יפעת שאשא ביטון: ראשה, בבקשה.
<רשא עותמאן נאסר: שלום.
<רשא עותמאן נאסר: אני רכזת חוק נוער במזרח ירושלים ואני כיום גם במקום מנהלת האזור.
<רשא עותמאן נאסר: אני רוצה לציין ולהוסיף לדברי העמיתה שלי, שאנחנו גם בחוק הנוער מקבלים הפניות בודדות, וזה מסיבות שונות לפי דעתי.
<רשא עותמאן נאסר: אנחנו גם מקבלים מהמשטרה ויש שיתוף פעולה מלא עם המשטרה בדרך כלל.
<רשא עותמאן נאסר: לפעמים מקבלים מאזרחים והכונניות יוצאות גם בלילה.
<רשא עותמאן נאסר: לדוגמה, יצאתי השבוע בלילה לחפש אישה עם תינוקת ליד העירייה והסתובבתי שם לחפש אותה אבל בסופו של דבר עד שהגעתי היא כבר איננה והיא עם תינוק.
<רשא עותמאן נאסר: האישה הזאת, אני יודעת שנתנו לה שלטר, ניסו לבדוק אתה, היא יצאה, היא תושבת שטחים, פעם אמרה מרמאללה, פעם אמרה מבית לחם, ניסו ליצור קשר.
<רשא עותמאן נאסר: אנחנו עובדים בתיאום עם ליאת מתאמת הרווחה, כשאנחנו מקבלים דיווח אנחנו מנסים בתוך מדינת ישראל לעשות מה שצריך לעשות.
<רשא עותמאן נאסר: אם הילד נמצא בסכנה חוק נוער נותן זכות לכולם, לגבות את כולם, להגן על כולם, לא משנה מיהו, מהו, מה הדת שלו, מאיפה הוא הגיע.
<רשא עותמאן נאסר: אם הילד נמצא בסכנה מסוימת, אפילו בצו חירום אפשר לסדר אותו במקלט כמו שציינת עד שמאתרים משפחה ואם הילד צריך כל מיני טיפולים אנחנו נותנים את המענה הראשוני.
<רשא עותמאן נאסר: את הראשוני אפשר לתת לילדים האלה.
<רשא עותמאן נאסר: חוץ מהראשוני, אם מדובר שיש משפחה ומאתרים אז הוא צריך לחזור הביתה.
<רשא עותמאן נאסר: אם לא נמצאה משפחה, אני עדיין יודעת שהחוק יכול בתוך בית משפט לתת נזקקות לילד הזה ולהמשיך, אז לפי החוק - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה נכון.