GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: קודם כל כמו שאתם רואים אני עדיין מתפעלת מהכול, מעכלת את הממדים לצד כל התכניות והשלווה שיש מצד כל הגורמים שפגשנו, ממש מהרגע הראשון שנכנסנו ועד עכשיו, כולם מאוד שלווים, המספרים מפוצצים, אבל הכול פה נעשה בצורה מאוד רגועה ומקצועית ואני מוכרחה לומר שמאוד מאוד מאוד התרשמתי.
יפעת שאשא ביטון: לא סתם אמרתי שזה עושה חשק לבוא ולהיות חלק מהמקום הנפלא הזה.
יפעת שאשא ביטון: ביקשתי אתגרים, ניסיתי בכוח, ברור לי שאתם מתמודדים עם אתגרים ביום יום, אבל עושה רושם שלצד זה אתם גם יודעים למצוא את הפתרונות, גם כשמאוד מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: העניין של המועדוניות, זרקו את זה פה לחלל האוויר, יצרו איזה שיח, אני אלמד את מה שקורה כאן.
יפעת שאשא ביטון: דיברתי גם עם רונית צור ואנחנו נראה, איפה שאפשר לסייע ולקדם משהו אז אנחנו בהחלט נעשה את זה בשמחה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלא יכולנו להגיע למקום יותר מתאים בנקודת הזמן הזו, לנוכח העבודה שאתם עושים, עם הנוער בכלל, זה נושא שבוועדה לזכויות הילד אנחנו דנים בו כבר מינואר.
יפעת שאשא ביטון: אמרה פה אחת הבנות באחד הסיורים, 'אנחנו לא מחכים לרגע האחרון, אנחנו מטפלים בדברים כבר מחודש מרץ כדי שנהיה ערוכים'.
יפעת שאשא ביטון: כל כך אהבתי את זה, כי גם אנחנו ישבנו בוועדה, זה היה יום שלג, כולם היו בהיסטריית השלג של ירושלים, בסוף לא ירד, אבל כולם היו באווירה ואנחנו ישבנו ודיברנו על הקיץ, כי היה לנו ברור שאם לא נתחיל לעבוד שם אז אנחנו לא נצליח להגיע למה שאנחנו רוצים לנקודת הזמן הזו, ולבוא ולשמוע שגם העירייה מתגייסת וגם אתם מיינדד לנושא וגם יריד התעסוקה וגם ההפצה של זכויות הנוער העובד, אני חושבת שכל זה פשוט פנטסטי וסוגר לי איזה שהוא מעגל של החודשים האחרונים.
יפעת שאשא ביטון: אין לי הרבה מה להגיד חוץ משאם תיזכרו אחרי הביקור במשהו שאתם זקוקים לנו, אז אנחנו עדיין כאן בשבילכם ויש לכם דלת פתוחה לחלוטין.
יפעת שאשא ביטון: אני יוצאת נפעמת, באמת, זה תענוג של סיור, לבוא ולהתמוגג ולנסוע אחר כך בנחת.
<קריאה: אני מרגישה פספוס שלא עשינו סיור קטן גם בטיפת חלב, את כבר כאן, יש לנו טיפות חלב מדהימות.
יפעת שאשא ביטון: הבטיחה לי, ראש מינהל הגיל הרך, סיגל, היא הבטיחה לי ביקור נוסף.
יפעת שאשא ביטון: היא אמרה 'לא ידעתי שאתם באים, צריך פה יום שלם', אז מי שרוצה אותי לביקור הבא, כי אני אבוא בשמחה, תסמנו ואני אבוא ממש בשמחה רבה.
יפעת שאשא ביטון: תענוג להיות כאן.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב, אני פותחת את ישיבת הועדה.
יפעת שאשא ביטון: הנושא היום הוא ילדים מקבצי נדבות וכמו נושאים רבים אחרים, זה לא הדיון הראשון שמתקיים בוועדה לזכויות הילד בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: מעיון בפרוטוקולים ובדוח הממ"מ, ניתן לראות שכבר ב-2011 הגיעו להחלטות במסגרת הועדה לזכויות הילד ומשום מה אנחנו לא רואים איזושהי התקדמות משמעותית מאז.
יפעת שאשא ביטון: דובר על הקמה של ועדה, ועדה בינמשרדית, הוקמה, הוכן פיילוט, היו אמורים לצאת לדרך, לא יצאו לדרך והתחושה היא שלא באמת עשינו איזשהו צעד משמעותי לאכיפה ומיגור התופעה מאז 2011 ועד היום.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אשאל למה כי ל'למה' בטח יתנו לי אלף ואחת סיבות, אני בעיקר רוצה לשים פה על השולחן את השאלה איך אנחנו מכאן מקדמים את זה ברצינות רבה ולא גורמים לכך שבעוד שנתיים שלש נגיד: אה, בשנת 2016 היה דיון והוחלט כך וכך.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהנושא הוא לגמרי לפתחנו.
יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו נפתח את הדיון, אני ארצה שהממ"מ יציג את עיקרי הממצאים ובעיקר לשאול את השאלה, שאגב לא מופיעה בדוח ואנחנו לא מקבלים עליה תשובה למרות שהדוח הוא די חדש מסוף 2015, מה המצב היום בנושא הזה?
יפעת שאשא ביטון: עד כמה גדולה התופעה ובאיזה היקפים?
יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים משתתפים?
יפעת שאשא ביטון: בדוח מדובר על מאות ילדים בין השנים 2011 – 2014.
יפעת שאשא ביטון: היום נדמה שאנחנו לא בהיקף כל כך גדול, לפחות משיח שקיימתי עם רשויות הביטחון, אז אנחנו נשמח לקבל תמונת מצב.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ראדה.
<ראדה חסייסי: ראדה חסייסי, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<ראדה חסייסי: אציין קודם, שהמסמך הזה נכתב לבקשת חבר הכנסת מסעוד גנאים והוגש באוגוסט 2015, כאשר הממצאים והנתונים שמוצגים פה הם נכונים למועד סגירת המסמך ולא היה מעקב או דוח עדכון לקראת הדיון של היום.
<ראדה חסייסי: מאחר וכפי שציינת אנחנו לא יודעים בדיוק מהו היקף התופעה, פנה מרכז המחקר והמידע דרך מרכז השלטון המקומי לרשויות המקומיות, כדי לנסות ולהבין גם על מספר הילדים וגם על היקף התופעה.
<ראדה חסייסי: מתשובות שקיבלנו מהרשויות המקומיות עולה, שהתופעה הזאת אכן מוכרת יותר בכפרים הערביים בצפון ובמשולש.
<ראדה חסייסי: לא הצלחנו להשיג מספרים מדוייקים על ילדים, אבל מדיווחים של גופים שונים עולה שמדובר בעשרות ילדים, רובם בנים בגילאי 5 – 17, שעומדים בצמתים שונים גם בצפון וגם במשולש.
<ראדה חסייסי: בשפרעם ציינו שיש גם תופעה כזאת של אימהות שמגיעות לשם עם תינוקות ומקבצות נדבות.
יפעת שאשא ביטון: יש גם ענין של רוכלות, זה לא רק קיבוץ נדבות אלא גם ילדים העוסקים ברוכלות.
<ראדה חסייסי: נכון.
<ראדה חסייסי: מדובר בקטינים תושבי הרשות הפלסטינית, שמגיעים לשטחה של ישראל דרך המעברים או דרך שטחים פתוחים, כמו כן קבוצה לא מבוטלת של קטינים ממזרח ירושלים שגם עוסקים ברוכלות ומקבצים נדבות בעיר העתיקה.
<ראדה חסייסי: התופעה מתגברת בתקופת החגים ובחופש הגדול.
יפעת שאשא ביטון: האם בגלל זיהוי "הפוטנציאל" במירכאות זה בחופשים או בחופש הגדול, או בגלל שזה מקביל לחופשים שלהם שם?
<ראדה חסייסי: זה גם וגם.
<ראדה חסייסי: זו גם תקופה כזו שהם רוצים לחסוך כסף כשרוב הזמן זו לא החלטה שלהם כפי שראינו - - -
יפעת שאשא ביטון: זו החלטה של המבוגרים.
<ראדה חסייסי: החלטה של ההורים עם המעסיק, שמתאמים ושולחים את אותם ילדים.
<ראדה חסייסי: אנחנו, בזמנו, על מנת להבין את היקף התופעה, ניסינו לפנות ליוניצ"ף ברשות הפלסטינית אך לצערי לא הסכימו לשתף פעולה.
<ראדה חסייסי: חשבנו שאולי הם עשו כל מיני בדיקות אצלם כדי ללמוד יותר על התופעה.
<ראדה חסייסי: כפי שציינת ב-2011 הוחלט בוועדה לזכויות הילד, על הקמת צוות בינמשרדי שיבדוק את הנושא.
<ראדה חסייסי: עד סגירת המסמך, הבנו שהיו ארבעה דיונים בנושא והוחלט על פיילוט, אבל הפיילוט לא יושם ואנחנו לא יודעים אם בשנה האחרונה התקיימו דיונים אם התקבלו החלטות או נהלים חדשים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נברר את זה פה.
<ראדה חסייסי: בפרויקט שערכה עיריית ירושלים, נבנתה תכנית שמטרתה לקחת את אותם ילדים בצמתים, להעביר להם חוגים וללמד אותם מקצוע, כדי לנסות להציל אותם מהצמתים.
<ראדה חסייסי: על פי הדיווחים של העירייה הייתה הצלחה לתכנית.
<ראדה חסייסי: אני לא יודעת אם יש נציג של העירייה, תוכלו בהמשך - - -
<אריג' נסרה: אני שיתפתי אתם פעולה, אם תתנו לי.
יפעת שאשא ביטון: בהחלט.
<ראדה חסייסי: גם לגבי הקשיים.
<ראדה חסייסי: כל גורם רוצה לציין את הקשיים שעלו.
<ראדה חסייסי: אחד הדברים שעלו כמעט מכל הגורמים הוא שיש קושי לשתף פעולה עם הרשויות ברשות הפלסטינית.
<ראדה חסייסי: זה גם משהו שמקשה על הטיפול.
<ראדה חסייסי: אם יעלו עוד שאלות או הבהרות אני אשמח להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה ראדה.
יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שעיקר הדיון בא מתוך דאגה לשלומם של הילדים, אפילו שמדובר בילדים שמגיעים מהרשות הפלסטינית.
יפעת שאשא ביטון: כמדינה שחתומה על אמנת זכויות הילד, אנחנו מחויבים לכל ילד שנמצא בשטח שלנו, גם אם המעמד האזרחי שלו הוא לא של תושב ישראל או אזרח ישראלי.
יפעת שאשא ביטון: הילדים האלה חשופים, לפחות ממה שעלה בדוח, גם לאלימות אם הם לא מספקים את הסחורה או אפילו אלימות של עוברי אורח שפשוט "משתעשעים" במירכאות עם הקטנים שנמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: היו פגיעות מיניות, כמובן אלימות מילולית, הרבה מאד השפלה ותחושה של ביזוי, הילדים האלה חווים חוויה מאד קשה, כאשר הם לא באים מרצונם ולא בחרו להיות שם אלא תמיד יש איזושהי יד מכוונת או הורים או מעסיקים ולפעמים שיתוף פעולה בין שני הגורמים האלה.
יפעת שאשא ביטון: השאלה הגדולה היא, איך אנחנו נכנסים לתוך הסיפור הזה ומתערבים בו על מנת לנסות לפחות למצות דין או לבוא בחשבון עם מי שאחראי על הסיפור ודרכו לנסות למגר את זה.
יוסף ג'בארין: בוקר טוב.
יוסף ג'בארין: סבאח אל ח'ייר.
יוסף ג'בארין: אני בהחלט מברך על הדיון החשוב בסוגיה שהיא בהחלט מורכבת ולא קלה.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאנחנו צריכים את הדיון הזה בצורת שולחן עגול כדי לנסות ללבן אותה ולראות איך אפשר להתקדם בה.
יוסף ג'בארין: אני גם יודע שהיא מעסיקה חלק מהאקדמיה ויש סטודנטיות שעוסקות בזה, אריג' ואלא אני מקווה שייצא לכן לדבר ונשמע גם את המחשבות בנושא הזה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להתחיל בנימה אישית.
יוסף ג'בארין: כחבר כנסת תושב אום אל פאחם, אני מכיר את זה מקרוב.
יוסף ג'בארין: אני נפגש לעיתים קרובות עם הילדים הללו ואכן היום יש גם תופעה של האימהות עם הילדים שהיא תופעה כואבת.
יוסף ג'בארין: מצד אחד יש הרגשה של רחמים על הילדים, אולי אפשר לנסות לעזור להם, מצד שני אנחנו גם לא רוצים לשחק עם איזו כנופיה או קבוצה שבעצם שולטת ומנהלת אפשר לומר, את העסקים הללו.
יוסף ג'בארין: אני אומר גם שלפי דיווחים באמצעי תקשורת ערביים מדברים על כנופיה עם הנהגה שמובילה את זה ועל יחס - - -
זוהיר בהלול: על פי מקורות זרים.
יוסף ג'בארין: כן.
יוסף ג'בארין: יחס קשה, פוגעני, משפיל ואלים כלפי הילדים הללו.
יוסף ג'בארין: אפשר לראות את זה עד כדי כך שכשלפעמים אני פוגש את הילדים בצומת, הפשרה שאני מוצא לעצמי היא לא לתת להם כסף אלא לתת להם לפעמים מזון, חטיף, שוקולד, משהו כזה ותופתעו לשמוע שהרבה מהם מסרבים וכנראה שההנחיה שלהם היא להביא רק כסף.
יוסף ג'בארין: הרבה פעמים אני רואה פשוט על הפנים גם את העוני, לפעמים מחלות שאני מזהה אותן בפנים, סימנים שהם אולי במצב של ילדים נטושים וכדומה ואני מרגיש קשה עם זה.
יוסף ג'בארין: לכן אני מקווה שנוכל לקדם את הסוגיה יותר טוב.
יוסף ג'בארין: שתי הסטודנטיות שעוסקות בזה אמרו שלצערן הן לא מרגישות שזה זז.
יוסף ג'בארין: אין גם מספיק מידע, מספיק חומר.
יוסף ג'בארין: זה לא תואם את הבעייתיות או את היקף הבעיה שקיימת בתחום הזה.
יוסף ג'בארין: אני לצערי אצטרך לצאת עוד מעט למחויבות אחרת אבל אני בטוח שחבריי חברי הכנסת גנאים ובהלול יוכלו לתרום גם לשיח הזה.
יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם יש כאן אנשים מהשלטון המקומי, אני לא מזהה אנשים מהשלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: הוזמנו.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהוזמנו.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שבעתיד יהיה חשוב שהם ישתתפו אז שוב, דיון חשוב ואני סומך גם על יושבת הראש שתוכל גם לעקוב אחרי יישום ההמלצות שלו.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שאגב, הדוח הוזמן לבקשתו לפני כשנה, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה רבה גבירתי היושבת ראש.
מסעוד גנאים: אני מודה לך על הדיון החשוב הזה ומברך את כל האורחים.
מסעוד גנאים: העניין הזה אני נדרשתי אליו בשנת 2013 עם שאילתות שר הרווחה ולשר לביטחון פנים בשעתו.
מסעוד גנאים: העניין היה מרוכז בניצול התינוקות והילדים הקטנים על ידי מבוגרים בצמתים ובכבישים.
מסעוד גנאים: התחלתי כך.
מסעוד גנאים: קיבלתי תשובות מעורפלות.
מסעוד גנאים: לא שלמות, לא מספיקות.
מסעוד גנאים: אמר לי אחד שהנסתר בעניין עולה על הגלוי.
מסעוד גנאים: אני יודע למה, אבל בגלל זה התרכזתי בעניין של התינוקות לפחות.
מסעוד גנאים: אני לא רוצה לדעת מהי הזהות של הקבצניות ובסוגריים הם לא קבצניות ולא קבצנים, אלא קבלנים.
מסעוד גנאים: קבלן מקבלן, זו העבודה שלהם.
מסעוד גנאים: הם שוכרים מקום אצלנו בעיר בסכנין ומשלמים שכר דירה.
מסעוד גנאים: כל יום בבוקר אני רואה אותם ליד הלשכה שלי שם, בשבע או שבע וחצי בבוקר משהו כזה, כולם, נשים וילדים, יוצאים לעבודה ואחר הצהרים הם חוזרים.
מסעוד גנאים: זאת עבודה.
מסעוד גנאים: לא קבצניות לא קבצנים ולא זקוקים לשום דבר.
מסעוד גנאים: בקשר לעניין של ניצול התינוקות, אני קיבלתי תשובה משר הרווחה.
מסעוד גנאים: הוא התמקד בעניין של הצפון.
מסעוד גנאים: מי שנתן לי את התשובה הוא נציג הלשכה שלהם בצפון, בחיפה, שהם התחילו לטפל בזה דרך איזשהו שיתוף פעולה עם הרשות הפלסטינית ויש בעייתיות משפטית בגלל שהזהות שלהם אינה של אזרחי מדינת ישראל.
מסעוד גנאים: לכן, לטפל בהם במוסדות הישראלים זה קשה מאד בלי שיתוף פעולה עם הרשות הפלסטינית.
מסעוד גנאים: הנושא הזה הוא נושא למחקרים, גם וואללא ואריג' וגם בתל חי אני יודע שיש שתי סטודנטיות, נוי - - -
<אריג' נסרה: הייתה נוי בהתחלה.
מסעוד גנאים: לפני שנתיים התקשרו אליי.
מסעוד גנאים: הייתה גם איזו עיתונאית שהתעניינה מאוד, שכחתי את שמה אבל גבירתי היושבת ראש, כדאי שתשמעי מה קרה לה.
מסעוד גנאים: היא חשבה לעשות תחקיר על הנושא, התחילה להתעמק קצת ונחסמה.
מסעוד גנאים: על ידי מי?
מסעוד גנאים: נחסמה על ידי כל מיני זרועות בטחון.
יפעת שאשא ביטון: קיי, חבר הכנסת מסעוד גנאים, לא הייתי ממהרת להאשים עכשיו זרועות בטחון ואני אגיד לך למה - - -
מסעוד גנאים: אני אתרכז בתינוקות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה, כי אני התעמקתי מאד גם בדוח שנשלח וגם במסמכים.
יפעת שאשא ביטון: הרי היו התכתבויות לאורך השנים בין הגופים השונים ובין השותפים באותה ועדה בינמשרדית ויש קושי אמתי בקשר ובשיתוף הפעולה מול הרשות הפלסטינית.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מדברים על הילדים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא מדברים על הילדים שלהם כדי להגיד: זו רק אחריות שלהם כי עובדה שאנחנו כאן כדי לנסות לפתור את זה, אלא כי בסופו של דבר בשביל לעשות את התהליך בצורה שלמה אין מה לעשות, אנחנו נצטרך גם אותם.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת החקיקה אנחנו עוד מעט נעבור למשרד המשפטים, אבל גם מבחינת החקיקה אנחנו די כבולים והשאלה היא אם אנחנו הולכים לתהליכים של שינוי החקיקה כדי שיאפשרו לנו להתמודד לצורך העניין עם הקבלנים, שהם בכלל מהרשות הפלסטינית ועובדים כאן עם ההורים של אותם ילדים שהם בכלל אזרחים של הרשות הפלסטינית והם נמצאים כאן.
יפעת שאשא ביטון: ויש כאן המון שאלות מהותיות שהן גם אתגרים וגם מכשולים בדרך שאנחנו רוצים להשיג.
יפעת שאשא ביטון: אז אני לא שמה את האצבע על אף אשם אחד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו פה אחראים.
זוהיר בהלול: אני יכול להגיד?
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת זוהיר בהלול.
זוהיר בהלול: שלום לכם, כמובן דברי ברכה לראשת הוועדה שמטפלת באחת מהסוגיות הכי קשות שאנחנו עלולים ועשויים להיתקל בהן בחיינו.
זוהיר בהלול: ילדים הם הדבר הכי חשוב.
זוהיר בהלול: צמתים, כדרכם, מובילים אותנו לדרכים ולנתיבים שאנחנו מחפשים כדי להגיע ליעד אבל הצמתים בישראל הפכו לכתם, לאות קין ולמקור דאגה ממש קריטי מבחינתנו, כאשר אנחנו רואים את הילדים האלה שפוסחים על תקופת הגיל הכי מופלאה בחייהם.
זוהיר בהלול: הם מדלגים מן הגיל הרך עד להיותם בני נוער והתקופה הכי מתוקה, גיל ההתבגרות, גיל העיצוב של העולם הבסיסי שלהם נגדע מחייהם.
זוהיר בהלול: מדובר כאן בתמהיל של מסחור, של סחר בילדים.
זוהיר בהלול: אני ממש מתנצל על שאומר לך על חשד פוטנציאלי לזנות ולניצול ילדים.
זוהיר בהלול: ונדמה לי שאם אנחנו מגיעים לידי מסקנה כל כך קשה שכזו על פי החשד, אני חושב שבהובלתך ואת אישה מאד אקטיביסטית, ד"ר יפעת, אולי מכאן תצא בשורה ובואי תגייסי אותנו לנסות לעשות בדיוק שולחן עגול עם האחראים ברשות הפלסטינית בהובלתך, עם מקבילך הפלסטיני.
זוהיר בהלול: אנחנו נעזור לך ונקיים את המפגש המאוד קריטי ברמאללה.
זוהיר בהלול: מה הבעיה?
זוהיר בהלול: ניקח אותך לרמאללה, ילוו אותך, בהרשאה, באמת, אני עכשיו לא מפליג, אני חושב שנמצא את הפרטנר.
זוהיר בהלול: אם תעשי את זה גם תזכי לחשיפה ואגב, חשיפה יכולה להוביל לפעמים לפתרונות.
זוהיר בהלול: ברגע שיש חשיפה מזעזעים את אמות הספין, לא משנים את הדברים מאובנים על כנם ואני מאתגר אותך ואומר לך: רק תני לנו cue שוטף בעניין הזה, נלך קדימה להציל ילדים שנופלים בין הכיסאות בין הרשות הפלסטינית לבין ישראל, ביחסי כובש ונכבש וילדים שצריכים להיות קרבנות.
זוהיר בהלול: זה בלתי נסבל.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת זוהיר בהלול.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט נוטה להיענות לאתגר ויכול להיות שאם לא תהיה ברירה אז אנחנו נהיה בעצם אלה שניקח את המושכות יחד עם השותפים וננסה לקדם מהלך ביחד.
<ראדה חסייסי: ברשותך חברת הכנסת, יושבת הראש, בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שברשות הפלסטינית ב-2014, היות ואין נתונים גם אצלם על היקף התופעה, המליצו לקיים מחקר גדול כדי ללמוד על הנושא הזה יותר לעומק.
יפעת שאשא ביטון: התרשמתי גם מהדברים שקראתי בהקשר של המחקר של הרשות לסטטיסטיקה דווקא ברשות הפלסטינית.
יפעת שאשא ביטון: יש להם בתוך האמנה לזכויות הילד התייחסות מאד מפורשת לנושא הזה של הגנה על ילדים מפני סחר ומפני קבצנות והם ממש משתמשים במילה.
יפעת שאשא ביטון: כך שאני חושבת שיש קרקע פורייה כדי לנסות ליצור איזשהו מערך של שיתוף פעולה.
<ראדה חסייסי: הם ציינו את זה שיש בסיס.
יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה ברשותכם, המִנהל האזרחי, מרכז הביטחון פה, ליאת?
יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלך, גם לתהליך וגם לניסיונות שלכם ליצור את הקשר מול הרשות.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו ניתן לוורד מהמועצה לשלום הילד.
<ליאת שרף: למעשה, אני בתפקיד רק שנה וחצי.
<ליאת שרף: המתאמת הקודמת עסקה בזה יותר אבל אני ליוויתי אותה עשרים שנה.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר ששנה וחצי לא עשית כלום.
<ליאת שרף: לא.
<ליאת שרף: שנה וחצי אני ממלאה מקום שלה.
<ליאת שרף: היא פרשה לפני שנה וחצי.
יפעת שאשא ביטון: ומה קרה מאז?
<ליאת שרף: האמת שזה אותו מצב כבר שנים לצערנו.
<ליאת שרף: זו סוגיה מאד קשה כפי שאמרו כאן ואנחנו למעשה כל השנים האלה התמודדנו עם זה באופן מאד נקודתי אם קיבלנו איזושהי קריאה ממשטרת ישראל או מלשכות רווחה בישראל.
<ליאת שרף: מה שחשוב לי לציין הוא שאלה לא רק ילדים פלסטינים, שזה גם ישראלים ולפעמים אנחנו לא יודעים אם הם פלסטינים או ישראלים.
<ליאת שרף: אין לנו מושג כי אין עליהם תעודה מזהה.
<ליאת שרף: הם לפעמים לא דוברי אמת, הם אומרים מה שהמפעילים שלהם אומרים להם לומר ומאד קשה לנו לזהות אותם.
<ליאת שרף: התפקיד שלנו במִנהל האזרחי הוא לדאוג שהילד יחזור בשלום לרשות הפלסטינית.
יפעת שאשא ביטון: מה אתם עושים בשביל זה?
<ליאת שרף: כפי שידוע לכם, הסמכויות של הרווחה הועברו עם הסכמי הביניים ב-1994 אז אנחנו רק עוסקים בתיאום.
<ליאת שרף: אנחנו בפועל לא מטפלים בילד אבל אם הילד פגוע או חבול אז הוא כן מקבל טיפול בישראל.
<ליאת שרף: אנחנו דואגים להחזיר אותנו כשהוא שלם.
<ליאת שרף: לרוב, מה שאני נתקלתי - - -
יפעת שאשא ביטון: את יודעת, הוא שלם אולי פיזית אבל נפשית - - -
<ליאת שרף: ברור, ברור לנו.
יפעת שאשא ביטון: השאלה ליאת היא מה תכל'ס.
יפעת שאשא ביטון: האם ניסיתם ליצור במהלך שנה וחצי האחרונות, האם היה ניסיון אמתי ליצור קשר עם הרשות?
יפעת שאשא ביטון: האם היה ניסיון אמתי לקחת את הפיילוט?
יפעת שאשא ביטון: הרי דובר על פיילוט שאתם הכנסתם.
יפעת שאשא ביטון: עבדו עליו.
<ליאת שרף: היו ועדות משותפות עם הרשות הפלסטינית שהן פסקו התפוגגו עם הזמן.
<ליאת שרף: הן לא עבדו ביחד ולאט לאט הקשר שלנו עם הרשות הורע, התנתק אפילו.
<ליאת שרף: כיום יש תיאום שהוא לרוב על ידי משטרת ש"י שאנחנו מאד נעזרים בה.
<ליאת שרף: מלבד זאת הרשות הפלסטינית ולשכות הרווחה לרוב לא משתפות פעולה.
<ליאת שרף: לא משתפות פעולה.
מסעוד גנאים: הרשות הפלסטינית?
<ליאת שרף: כן.
<ליאת שרף: לשכות הרווחה, משרד הרווחה.
<ליאת שרף: זה מקום סגור שאסור להיכנס אליו, אסור לשמוע ואסור לדעת אבל אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים.
<ליאת שרף: דרך אגב, הילדים האלה הם ילדים שמחזירים אותם והם חוזרים שוב לצמתים, מביאים אותם והם חוזרים.
<ליאת שרף: אלה גם אותם ילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מחזירים אותם?
יפעת שאשא ביטון: יש לכם כלים לקחת אותם חזרה, להחזיר אותם לשטחי הרשות?
<ליאת שרף: אם מדובר בילד שאנחנו לא מוצאים את המשפחה שלו, שהוא ילד נטוש, שהוא ילד שאין לאן להחזיר אותו, אני מחזירה אותו למוסד, מוסד לילדים חוסים ברשות, שמטפל בו.
<ליאת שרף: המוסד הזה יוצר קשר עם לשכת הרווחה ברשות.
<ליאת שרף: משרד הרווחה ברשות, לפי מה שידוע לי, מחזיר אותו למשפחה שלו.
<ליאת שרף: לא מטפל בו, לא מאפשר לו לעבור איזהו שיקום.
<ליאת שרף: אפילו אם זה ילד עזוב ונטוש לא מאפשר לו להישאר במוסד.
<ליאת שרף: המוסד הזה רוצה לתת פתרונות לילדים האלה והוא לא מאפשר.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה כשהוא כבר שם ואני כרגע לא נכנסת לשאלה איך מטפלים בילדים שלהם.
יפעת שאשא ביטון: זה מעניין אותי, זה מפריע לי, זה יכול להיות - - -
<ליאת שרף: זו הבעיה.
יפעת שאשא ביטון: רק שניה, אבל זה שם.
יפעת שאשא ביטון: השאלה מה קורה כשהם כאן.
יפעת שאשא ביטון: האם יש לנו את הכלים?
יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם?
יפעת שאשא ביטון: קרה בשנה וחצי האחרונות שהייתם בצמתים, זיהיתם ילדים והחזרתם אותם חזרה לרשות?
<ליאת שרף: אני אמרתי לך שזה לפי קריאות.
<ליאת שרף: אני לא עומדת בצמתים ומזהה ילדים.
<ליאת שרף: זה על פי קריאות של משטרה או של לשכות רווחה.
יפעת שאשא ביטון: כמה קריאות כאלו היו?
<ליאת שרף: את מדברת על לאחרונה או בכלל?
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על בכלל, סדר גודל של השנה האחרונה.
<ליאת שרף: אני בדיוק אתמול דיברתי עם משטרת ש"י כדי לבדוק כי לפעמים יש קריאות שלא מדווחות לי.
<ליאת שרף: הם עושים תיאום ומעבירים אותם כבר באופן אוטומטי.
<ליאת שרף: או שהם התייאשו - - -
יפעת שאשא ביטון: מה גורל הפיילוט שלכם, שאנחנו עוד לא יודעים מה התוכן שלו אבל לצורך העניין סומכים עליכם מבחינה מקצועית שיצרתם פיילוט שעשוי לעזור, מה הסטטוס שלו?
<ליאת שרף: כפי שידעתי הפיילוט הוא בינמשרדי, הוא של משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: מה גורלו?
<ליאת שרף: צריך להיות פה נציג של משרד הרווחה כדי לדבר על זה.
יפעת שאשא ביטון: קיי, אנחנו תיכף נשאל את משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: לפני כן ורד מהמועצה לשלום הילד.
מסעוד גנאים: אולי המשטרה, ברשותך, גבירתי היושבת ראש, משום שהשאלה הבסיסית לפי דעתי היא - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, יש לי הרבה שאלות.
מסעוד גנאים: מהו המעמד שלהם?
מסעוד גנאים: הם לא שב"חים?
מסעוד גנאים: הם שוהים פה בישראל, באיזה מעמד?
דב חנין: הם שב"חים אבל מתחת לגיל האחריות הפלילית.
מסעוד גנאים: הקבצניות הגדולות, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אבל שניה, לפני המשטרה, יש לי הרבה שאלות למשטרה.
יפעת שאשא ביטון: הן דווקא יעניינו אותך, הן מתוך הדוח ששלחו אליך אבל אני כן רוצה לשמוע את ורד לפני שאנחנו מתחילים לנבור בפרקטיקה של איך אנחנו פותרים את זה.
<ורד וינדמן: תודה גבירתי.
<ורד וינדמן: קודם כל תודה גדולה והערכה לכך שאת מקיימת דיון בנושא הזה.
<ורד וינדמן: אני משוכנעת שזה לא יסתיים בדיון כאן.
<ורד וינדמן: כפי שיודעים הנוכחים, יש היסטוריה לעניין הזה לא מ-2011 ולא מ-2014.
<ורד וינדמן: אנחנו לפחות - - -
יפעת שאשא ביטון: ב-2005 כבר התחילו את הדיונים.
<ורד וינדמן: ב-2005 התחילו את הדיונים ואני מצאתי פניות שלנו לכל אחת מהרשויות עוד מ-1999.
<ורד וינדמן: אנחנו לא אנגליה של דיקנס, אנחנו לא מדינת עולם שלישי ולמרות זאת התופעה הזו לא משתנה.
<ורד וינדמן: כפי שאמרת גבירתי היושבת ראש, אלה ילדים שמסכנים את עצמם, נתונים לאלימות ונתונים לניצול קבלנים שמפעילים אותם.
<ורד וינדמן: רק לאחרונה פורסם מקרה של ילד צעיר כבן שש שנפצע, ילדה שנדרסה, ילד שהוכה על ידי המעסיק שלו, ילדים שנמצאים בסיכון וסכנה.
<ורד וינדמן: בעקבות דיונים שהתקיימו באחת הועדות לזכויות הילד הוקמה הועדה הבינמשרדית ולמיטב ידיעתי התקבלה טיוטה של מסקנות מאד מועילות.
<ורד וינדמן: יש בעיות מובנות, כולם יודעים אותן.
<ורד וינדמן: יש בעיות של היבטים משפטיים, יש בעיות של שיתוף פעולה אבל מה שקורה הוא שאנחנו מדי שנה מקבלים עשרות פניות של אזרחים אם לא יותר מכך, שהם אזרחים מודאגים, שפוגשים את הילדים הצעירים האלה בצמתים ומבקשים: תעשו משהו ואנחנו מפנים אותם למשטרה.
<ורד וינדמן: ייאמר לזכות המשטרה שהמשטרה מגיבה.
<ורד וינדמן: המשטרה גם ייחדה לכך את מערך הסיור שלה רק שמה שקורה ואת זה אנחנו שומעים הרבה פעמים מהמשטרה עצמה, שאחרי שעה קלה הם פוגשים את אותם ילדים שוב בדיוק באותו מקום וזאת ברכה לבטלה.
<ורד וינדמן: לכן, מה שברור הוא שחייב להיות פה שיתוף פעולה של רשויות.
<ורד וינדמן: יש מסקנות של הוועדה.
<ורד וינדמן: מדברים על תיאום עם המִנהל האזרחי, מדברים על תיאום עם הרשות הפלשתינאית, מדובר על כוננים שמשרד הרווחה צריך לתת, שהם דוברי ערבית, כדי שיוכלו לשבת - - -
דב חנין: מה קורה באמת עם תיאום עם הרשות הפלסטינית.
דב חנין: האם יש פה איזשהו גורם שיודע לענות לנו על השאלה הזאת?
דב חנין: האם נעשה ומה נעשה?
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה, כן.
יפעת שאשא ביטון: התחלנו עם הסיפור של הרשות הפלסטינית, אין שם שיתוף פעולה.
יפעת שאשא ביטון: בכלל, עלה פה רעיון לנסות לפתור במסגרת הוועדה ואני, ככל שעוברות הדקות מקבלת את הרעיון של לנסות להיפגש עם המקבילה ברשות הפלסטינית ויחד אתם ליצור איזשהו שיתוף פעולה.
<ורד וינדמן: עוד שני דברים ברשותך, גבירתי.
<ורד וינדמן: אחד, יש פה שני היבטים מרכזיים.
<ורד וינדמן: אחד הוא היבט טיפולי של הילדים האלה ואיך דואגים גם למחסורם הרגעי.
<ורד וינדמן: זאת אומרת, אם עכשיו הם זקוקים לאוכל או למקום לינה וכו' והחזרתם למקום בטוח.
<ורד וינדמן: השני הוא היבט של אכיפה בעיקר מול קבלנים ומי שמפעיל את אותם ילדים וזה דורש מן הסתם איסוף ראיות מצד המשטרה.
<ורד וינדמן: אלה שני ההיבטים המרכזיים שצריך לטפל בהם.
<ורד וינדמן: יש דוגמאות, יש דוגמאות גם בעולם.
<ורד וינדמן: הג'וינט למיטב זכרוני פרסם מחקר על דברים שקרו בתורכיה.
<ורד וינדמן: יש דוגמאות לרשויות המקומיות אצלנו של הכשרה מעשית של הילדים היותר בוגרים, של היבטים חינוכיים - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אז זה רלוונטי בעצם ואנחנו תיכף נגיע גם לאוכלוסייה הזאת, זה רלוונטי למי שהוא אזרח ישראלי.
<ורד וינדמן: אין ספק שאף אחד מהפתרונות לא יביא לפתרון כל היקף הבעיה.
<ורד וינדמן: זה ברור לחלוטין אבל בואו נתחיל ממשהו.
<ורד וינדמן: ניתן מענה לחלק מהבעיה כדי שלא נשב כאן גם בכנסת הבאה ונדבר על ועדה משרדית שהגישה טיוטה של המלצות ולא יושמו.
<ורד וינדמן: תודה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לנציג המשטרה.
יפעת שאשא ביטון: מי יש כאן?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה, אני קראתי את הדוח והשאלה הראשונה שעולה היא בעצם איזה כלים באמת יש לכם?
יפעת שאשא ביטון: לעצור את הילדים זה לא רלבנטי כי אנחנו יודעים שהם לא באו ועשו את זה מדעתם.
יפעת שאשא ביטון: ההתמודדות שלנו צריכה להיות עם המבוגר האחראי שהביא אותם, בין אם זה ההורה ובין אם זה מעסיק או קבלן או איך שלא נקרא לו.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה קשור גם להיבטים המשפטיים אבל בכל זאת, אתם מגיעים לשטח, יש שם ילדים ונניח שהם צריכים טיפול עכשיו כמו שאמרה ורד.
יפעת שאשא ביטון: הם בתת תזונה, צריכים אוכל, שתיה, הם נמצאים בחום הכבד ואתה רואה שהם נמצאים אולי במצב של יובש, האם יש יכולת לקחת אותם לאיזשהו מקום מחסה, לדאוג להם ואחר כך להמשיך טיפול?
<אופיר כפרי: אין.
<אופיר כפרי: אני אסביר.
יפעת שאשא ביטון: מה השם בבקשה לפרוטוקול?
<אופיר כפרי: אופיר כפרי, ראש חוליית סיור במגזר האג"מי.
<אופיר כפרי: יש צד אחד של העניין וזה להביא את הילדים לתחנת המשטרה.
<אופיר כפרי: העניין הוא מה שקורה הלאה.
<אופיר כפרי: אנחנו רואים את התופעה, רואים את הילדים, רואים אותם בצמתים.
<אופיר כפרי: זה אמנם לא עשרות אבל קיימת התופעה במיוחד כמו שאמרתם, בכפרים בצפון ובמשולש.
<אופיר כפרי: יש את התופעה הזאת אפילו כאן בירושלים.
<אופיר כפרי: גם לתפוס את אותו קטין זה בעייתי ואנחנו מסכנים את הקטינים עצמם.
<אופיר כפרי: כשאני מגיע לצומת כזאת ואני יורד לתפוס אותו הוא בורח.
<אופיר כפרי: הוא מסכן אחרים, הוא מסכן את עצמו.
<אופיר כפרי: זה פן אחד של העניין.
<אופיר כפרי: פן שני של העניין הוא שהרבה פעמים הם רואים אותנו כשאנחנו מגיעים.
<אופיר כפרי: אנחנו גלויים.
<אופיר כפרי: בהנחה שעשיתי מבצע כזה או אחר ובאתי סמוי ובאתי עם כוחות תוספים אזרחיים והבאתי אותם לתחנה, מה הלאה?
<אופיר כפרי: מי מקבל עליהם אחריות?
<אופיר כפרי: לאן הם הולכים?
<אופיר כפרי: מי מאכיל אותם?
<אופיר כפרי: אנחנו נתקלים במקרים.
<אופיר כפרי: בעוונותיי, לפני שלש ארבע שנים עדיין הייתי קצין תורן בתחנת טייבה והבאנו אימא כזאת בהריון עם שלושה ילדים שלה באחת עשרה בלילה.
<אופיר כפרי: אנחנו היינו אתה כמעט עד הבוקר בתחנת המשטרה עם הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: תושבת ישראל?
יפעת שאשא ביטון: אזרחית ישראלית?