GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דליה לב שדה: אין שום מניעה לראות את המסגרת.
<דליה לב שדה: אני אישית התחייבתי לטלי שתבואו לראות את המסגרת, והיה סירוב לראות את המסגרת, כי היא לא התאימה לכם, כי רציתם לסגור את המסגרת, את רעות.
<דליה לב שדה: עד היום, דרך אגב, האופציה הזאת עומדת פתוחה.
<דליה לב שדה: יש ארגון אחר שעכשיו מעוניין להיכנס למקום הזה.
<דליה לב שדה: אמרנו להם שוב: אתם תקלטו גם חלק מילדי אור שלום וגם את הילדים הטיפוליים, אבל צריך להסדיר את זה כמובן מבחינת תהליך המכרוז.
<דליה לב שדה: המנכ"ל מודע לסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים על קבוצת ילדים אחרת, כפי שאומרת טלי.
יפעת שאשא ביטון: גם בגילאים הם שונים.
<דליה לב שדה: אני עוד פעם אגיד: מדובר בשתי וילות נפרדות, ארבע וילות, דו ודו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בשתי קבוצות אחרות, כאילו שני ארגונים.
<דליה לב שדה: עם גדר בפנים, עם הפרדה מוחלטת, ואפשר שהילדים הטיפוליים יישארו בשתי הווילות הראשונות, את הילדים של רעות היינו מעבירים לשתי הווילות השניות, שהן פנויות.
<דליה לב שדה: הבניין נטוש, עומד ריק כרגע, מוכן לקליטה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא לקלוט לקבוצה אחת אורגנית שבמקום 26 יהיו 41?
<טלי חלף: זה מקום קטן.
<דליה לב שדה: זה לא מתחם קטן, זה מתחם שמיועד ל-48 ילדים.
<דליה לב שדה: הוא לא קטן.
<דליה לב שדה: אתם לא ראיתם אותו, זאת הבעיה.
<דליה לב שדה: דרך אגב, המתחם הזה בסך-הכול מתפקד.
<דניאל שיימס: אמרת שלא ראית אותו.
<טלי חלף: דליה, אני אקרא SMS שלך?
<טלי חלף: כתבת לנו ערב נסיעתך, "אני צריכה לבנות את זה עדיין, זה לא סגור עם המסגרת - - -
<דליה לב שדה: נכון, סגרתי את זה אחר-כך, טלי.
<טלי חלף: אז אי-אפשר היה לראות.
<דליה לב שדה: היה אפשר לראות.
<דליה לב שדה: ביום ששלחתי את ה-SMS, אמרתי ללאה שאני צריכה עוד לסגור.
<דליה לב שדה: אני לא יכולה להביא אתכם בלי שהמסגרת יודעת.
<דליה לב שדה: עדכנתי את הבעלות הקיימת, אמרתי לה שתגיעו.
<דליה לב שדה: הם הסכימו שתגיעו.
<דליה לב שדה: הם אמרו: נראה אחר-כך איך נעבוד ביחד, אם בכלל נעבוד ביחד, אם אתם תיקחו אחריות גם עליהם.
<דליה לב שדה: זה היה ביום הראשון.
<דליה לב שדה: מתי היה תאריך ה-SMS ומתי היתה השיחה עם לאה גולן?
<דליה לב שדה: אז לאה גולן אמרה שהיא לא יכולה לבוא למקום הזה, היא לא מוכנה לבוא לראות את המסגרת, כי יש לה תורם אחר שלא מוכן להיכנס.
<דליה לב שדה: בהתחלה נכון, עד שהשגתי את האישור.
<דליה לב שדה: השגתי מהר מאוד את האישור.
<דליה לב שדה: באותו יום השגתי את האישור.
<דליה לב שדה: זהו, המסגרת פנויה.
<דליה לב שדה: דרך אגב, היתה שם עמותה אחרת, היא באה, ראתה את המקום.
<דליה לב שדה: אין מניעה לעשות סיור במקום, הבעלות היא לא של המסגרת, היא לא של מי שגר שם.
<דליה לב שדה: הבעלות היא של הג'וינט ושלנו.
<דליה לב שדה: אין שום מניעה לבוא לראות, מה עוד ששתי הווילות ריקות.
<דליה לב שדה: היה צריך רק להסדיר את זה טכנית מול המסגרת הקיימת.
<דליה לב שדה: זה הכול.
<דליה לב שדה: המסגרת של רעות במקום הקיים, בכל מקרה לדעתנו צריכה להיסגר.
<דליה לב שדה: לא מתאים להמשיך שם את המסגרת.
יפעת שאשא ביטון: טלי, אני מבינה שאין מה להציל במסגרת של מעון רעות או שאני טועה?
<טלי חלף: בשם טובת הילדים, וזה מה שמעניין אותי.
<טלי חלף: לשני שלישים מהילדים כבר יש מסגרת, כבר עוברים תהליכי פרידה.
<טלי חלף: לטלטל אותם שוב, זה לא נראה לי מוסרי.
יפעת שאשא ביטון: אני שואלת מחמת הספק.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לך שבתחושה האישית שלי ממקום שקמתי ונזעקתי, פשוט נעמדתי על הרגליים, כדי להבין איך עוד פעם מכניסים אותנו למשבר כזה ועוד פעם באמצע שנה, ופתאום אני מגלה שההחלטה כבר גמורה, היו תהליכים, ואולי לא היתה מספיק השתדלות, משני הצדדים, אגב.
יפעת שאשא ביטון: זה כאילו שגם אתם כבר ויתרתם.
יפעת שאשא ביטון: יש פה דינמיקה של עשר שנים, שלא היה תהליך של מציאת קמפוס וכו'.
יפעת שאשא ביטון: דברים שעמדו על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: על פניו, אם מסתכלים אחורה, זה כאילו תוצאה ידועה מראש, ואני מודה שקצת קשה לי עם זה, כי באתי ממקום אחר לגמרי בהתייחסות שלי לרעות ולצורך להציל את המסגרת ולראות איך אנחנו עושים הכול, לפנים משורת הדין, כשהיא אומרת שלא בצדק.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי זה בצדק אולי בגלל שהמסגרת קטנה, אבל באמת לעשות הכול לפנים משורת הדין כדי להחזיק אתכם על הרגליים, ואם אתם לא רוצים להישאר לתמיד, אז לפחות עד סוף השנה, אבל אני מניחה שזה היה חתום וגמור.
<אליהו גמרא: אני פסיכולוג קליני ואני מנהל את מעון רעות.
<אליהו גמרא: אני בתפקידים כאלה ואחרים בשירות ילד ונוער בפנימיות שונות מ-1995 ופסיכולוג מאז שנת 1998, מנהל את המסגרת שלוש שנים וחצי.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר שאין חולק על האיכות ורמת הטיפול שלכם לא רק במסגרת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מצטרפת לאמירה הזאת גם לפרוטוקול, אני מכירה את המסגרות גם ממקומות אחרים, אחרת לא הייתי נלחמת כדי לסייע.
<אליהו גמרא: מבחינתי נקודת המוצא לדיון זה שכל הנוכחים כאן ישאלו את עצמם איך קורה שמסגרת כל-כך איכותית, כל-כך מיוחדת שקנתה לה שם בעמל, דם, יזע ודמעות – אני אצטט מפקח ארצי שאומר הלוואי שהייתי בא ומשכפל את רעות לכל הפנימיות של שירות ילד ונוער, את שמעת את הציטוט הזה ממנו בפגישה אצלנו – כל הנוכחים כאן צריכים לשאול את עצמם איך הגענו למצב הזה שפנימייה הזאת נסגרת.
<אליהו גמרא: והיא נסגרת.
<אליהו גמרא: לשאלתך, אין כרגע מציאות שבה אולי מעבר לילדים בודדים, נוכל להמשיך.
<אליהו גמרא: אני אומר מניסיוני, התייעצתי על זה עם עוד אנשי מקצוע.
<אליהו גמרא: ילדים שהנושא שלהם בחיים זה בית, קביעות ויציבות, בנקודת הזמן הזאת אחרי שהם ראו מקומות, עברו ראיונות, כבר יודעים לאן הם עוברים, לא - - -
יפעת שאשא ביטון: לא מיהרתם מדי עם ההחלטה?
יפעת שאשא ביטון: זה כאילו באתם להעניש את משרד הרווחה ומי שהענשתם בסופו של דבר זה את הילדים.
<אליהו גמרא: קודם כול, זו לא היתה החלטה שלי.
יפעת שאשא ביטון: ככה זה נראה.
<אליהו גמרא: זו לא היתה החלטה שלי.
<אליהו גמרא: היתה פה התייעצות מסוימת ובנסיבות שנוצרו – וכאן היה דילוג אלגנטי, ואני אשמח אם מר שיימס יתייחס אליו, להבטחה שניתנה ושרטרואקטיבית ב-20 בנובמבר מקבלים עליה מייל כבדרך אגב, שינינו לכם סמל תעריף.
<אליהו גמרא: דרך אגב, שינינו לכם.
<אליהו גמרא: שמתם לב?
<אליהו גמרא: זאת היתה ההודעה ב-20 בנובמבר, כשמידית יש דיבורים על זה, הצוות יודע, ומיד משפחות יודעות וכולם יודעים – לא היתה אפשרות להחזיק את זה שמונה חודשים.
<אליהו גמרא: אני מזמין כל אחד ואחת לבוא לראות איך נראה היום מעון רעות.
<אליהו גמרא: אנשים הרואיים, גיבורים יושבים פה, לידי חלק מהעובדים, מחזיקים בשיניים את הילדים כדי שלא יתפרקו.
<אליהו גמרא: אי-אפשר להחזיק מציאות כזאת אחרי המשבר של השנה שעברה.
<אליהו גמרא: חלק מהעובדים עוד היו במשבר של 2011, שהיו להם שימועים ופוטרו, ובשנייה האחרונה השר כחלון עצר את זה.
<אליהו גמרא: זאת המציאות, אי-אפשר היה להחזיק את זה.
<אליהו גמרא: למה הגענו לאן שהגענו?
<אליהו גמרא: אני אשמח לשמוע את ההסברים.
<אליהו גמרא: בכל מקרה, אני לא מכיר את כל שירות ילד ונוער, אני רק רוצה להגיד שלבוא ולדבר על מוסדות כוללניים, שכוללים בית ספר בפנים ומוסדות בחוץ זאת טעות בעיני.
<דליה לב שדה: אתה אומר שכל שאר המסגרות נכשלות?
<אליהו גמרא: לא.
<אליהו גמרא: זה לא מה שאני אומר.
<דליה לב שדה: זה קיים ועובד יפה, ומצליח.
<אליהו גמרא: תרשי לי, זה לא מה שאני אומר.
<אליהו גמרא: יש סוג של ילדים, דליה, שלא יוכלו להחזיק במעבר הזה של הסעה ובית ספר, לא יכולים.
<דליה לב שדה: זה מחזיק בפועל.
<דליה לב שדה: אני אומרת לך שיש מסגרות - -
<אליהו גמרא: לא לסוג הילדים שלנו.
<דליה לב שדה: - - עם אותו סוג ילדים.
<דליה לב שדה: אני יודעת מי הילדים שלך.
<אליהו גמרא: סליחה, זה חוסר הבנה.
<אליהו גמרא: דליה, אני אומר לך שיש ילדים אצלנו שזה פשע אם היינו שמים אותם במסגרת שהם היו צריכים לעבור בית ספר.
<אליהו גמרא: פשע.
<נעה אטקס: יש ילדים שהגיעו אלינו ממסגרות פוסט אשפוזיות, תיתן דוגמאות.
<נעה אטקס: ילדים שהגיעו אלינו אחרי שהם נפלטו ממסגרות פוסט אשפוזיות.
<דליה לב שדה: יש מסגרות פוסט קצה.
<דליה לב שדה: אני מכירה ילד-ילד שם, אני יודעת מי הילדים האלה.
<נעה אטקס: דליה, אתם שולחים אלינו ילדים מוועדות חריגים, ילדים שלא מוצאים להם פתרונות, שנסחבים יותר משנה במרכזי חירום, כי אף מסגרת לא מוכנה לקבל אותם.
<נעה אטקס: תביאו לפה את מנהלי מרכזי החירום.
<נעה אטקס: אנחנו מקבלים ילדים שאף אחד לא הסכים להרים את הכפפה ולהסתכל עליהם - - -
<דליה לב שדה: בגילאים שלכם.
<נעה אטקס: - - - ילדים שהיו מועמדים לאימוץ, והיו ב"רעים" יותר משנה, וחיכו שמישהו יסכים לקבל אותם.
<נעה אטקס: והילדים האלה פתאום חוזרים לחיים ומקבלים פתאום דרכנו משפחות מארחות שמאמצות אותם.
<נעה אטקס: על זה בכלל לא דובר, אנחנו מטפלים, לא בקשר, אנחנו מטפלים בהורים, הורים מגיעים אלינו כל שבוע מכל קצוות הארץ, הם מקבלים טיפול שבועי וליווי וטיפול ביחד עם ההורים.
<נעה אטקס: הילדים האלה - - -
<דליה לב שדה: אין ויכוח, אתם עושים עבודה נהדרת, אמרנו את זה כל הזמן.
<נעה אטקס: אלה דברים שהמסגרות האחרות שהן נפלאות וטובות לא מספקות את זה באינטנסיביות.
<דליה לב שדה: הם מספקים את זה.
<נעה אטקס: הם לא מספקים.
<נעה אטקס: אנחנו מעבירים אותם אחר-כך, אנחנו יודעים.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר לא רלוונטי.
<דליה לב שדה: נדבר רק על המסגרת שלכם, שהיא מסגרת טובה ועושה עבודה טובה.
<נעה אטקס: יש עשרות ילדים במדינת ישראל שצריכים אותנו, ולכן אנחנו צריכים להישאר.
<נעה אטקס: אנחנו משוכנעים בזה.
<נעה אטקס: יש עשרות ילדים במדינה הזאת שצריכים את המסגרת שלנו - - -
<טלי חלף: מבחינתי לראות את המבנה הזה בשביל לעשות את זה.
<טלי חלף: אני אשמח.
<טלי חלף: אני באמת אשמח שנתחיל לראות איך אנחנו יוצאים מפה עם הבנה שמסגרת כזאת נדרשת ואיך אנחנו מקימים אותה מחדש.
יפעת שאשא ביטון: תקימו אותה מחדש?
<אליהו גמרא: יכול להיות.
<אליהו גמרא: יכול להיות שזה יהיה הפתרון, אבל לילדים האלה - - -
יפעת שאשא ביטון: עם הילדים האלה זה כבר גמור.
אורי מקלב: ילדים מסוג כזה, בעתיד.
יפעת שאשא ביטון: השאלה היא מה מבטיח לי את היציבות בעמותה הזאת בפעם הבאה ולא בכל פעם כשקשה, ואני מבינה את הקושי, אני לרגע לא ממעיטה בקושי, אומרים: שוברים את הכלים ולא משחקים, ומפזרים לי ילדים בחודש מרץ, אפילו לפסח לא מוכנים לחכות.
יפעת שאשא ביטון: זה הקונפליקט פה, בין התמיכה האמיתית והטיפול היוצא מן הכלל שלכם והמקיף שלכם לבין הטיפול במשבר הנוכחי.
<טלי חלף: זה ייתכן, אם נעשה עבודה משמעותית יחד עם משרד הרווחה, הם הפרטנרים שלנו בסופו של דבר, שנבין מי הם הילדים, מה הפרופיל שלהם, מי מתאים באמת למסגרת ספציפית כזאת, מה נדרש בשביל זה, מה התנאים שצריכים להיות, מה התנאים שהם צריכים להתקבל.
<טלי חלף: בעיני זה אפשרי.
<אליהו גמרא: רוב גדול של הילדים שלנו, דליה, לא היה שורד מסגרת שבה אין טיפול כוללני, למשל בית ספר בחוץ.
<אליהו גמרא: בעיני רוב גדול.
<דליה לב שדה: טוב שבעיניך זה ככה.
<דליה לב שדה: אני שמחה שזה מה שאתה חושב על המסגרת שלך, כי גם אני חושבת שהיא טובה, אבל יש לנו גם מסגרות נוספות שמחזיקות ילדים.
<אליהו גמרא: דליה, את באמת חושבת שאין הבדל אם הבית ספר בחוץ או בפנים?
<דליה לב שדה: זה לא לפה.
<דליה לב שדה: אני רק אומרת לך מה קיים בשטח.
<דליה לב שדה: אני פשוט רואה את כל המכלול.
<דליה לב שדה: יש, זה נהדר, וזה עובד טוב.
<אליהו גמרא: אגב, רק מילה אחת לגבי פסח, כי יושבים גם נציגים של משרד החינוך.
<אליהו גמרא: קודם כול היה קשה לשרוד את זה, אבל גם מקצועית לדעתי, מבחינת משרד החינוך, היקלטות של ילד במסגרת, גם בפנימיות, אבל בוודאי במשרד החינוך מפסח והלאה היא על גבול הבלתי אפשרית והיא מאוד קשה.
יפעת שאשא ביטון: אפשר להגיד לך משהו כאשת חינוך?
יפעת שאשא ביטון: קשקוש.
יפעת שאשא ביטון: קשקוש ביחס לתועלת שיש במעבר כמו שהציגה את זה דליה.
יפעת שאשא ביטון: והיא לא אשת חינוך, אבל במקרה הזה גם אם אנחנו לוקחים את זה באוריינטציה חינוכית, לקחת ילד עד נקודת זמן מסוימת, כשכולם ממילא יוצאים לפסק זמן, ושיחזור למסגרת חדשה, אפשר לקלוט אותו.
יפעת שאשא ביטון: לקלוט אותו באמצע מרץ – מה זה משנה?
יפעת שאשא ביטון: עכשיו הוא ייקלט או בסוף פברואר, הוא ייקלט לפחות מחודש או חודש, לדעתי ב-1 באפריל יוצאים לחופשת פסח.
יפעת שאשא ביטון: זה לא איזה שינוי דרמטי, אבל לא ניכנס לדקויות.
יפעת שאשא ביטון: בתחושה האישית שלי, ואני לא מנסה לייפות את זה, אנחנו מנהלים פה שיח כן ואמיתי, זה נראה כמו שבירת כלים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך מאחים את הכלים האלה מחדש.
יפעת שאשא ביטון: אני כן חושבת שאור שלום במהות שלו עושה עבודה נהדרת, לא רק במעון רעות, אלא גם במסגרות אחרות.
יפעת שאשא ביטון: מאוד יכול להיות שכן יש פתח לנסות ולבנות מסגרת ייחודית מחדש, אבל עם התחייבות, וזה צריך להיות ביניכם לבין משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: למשרד הרווחה הקריאה שלי שרגע לפני שנוצרים משברים כאלה, כדי לא לתת לאף אחד את הפתח לשבור את הכלים, לראות איך אנחנו נותנים את המענה הנכון גם למסגרות קטנות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שלמסגרות קטנות קשה לשרוד, זה לא רק ברווחה, אלא זה בכלל.
<דליה לב שדה: זה לא רק קטנות, אלא קטנות בירושלים או בתל-אביב, ששם אין בכלל מסגרות, כי עלות שכר הדירה היא גבוהה מאוד.
יפעת שאשא ביטון: למסגרת קטנה קשה לשרוד, וצריך לראות איך נותנים מענים ייחודיים, כי בסופו של דבר הם עושים עבודת קודש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהעלויות למדינה אחר-כך, אם הילדים לא מושמים כמו שצריך ולא מטופלים כמו שצריך, זה יעלה פי כמה וכמה ממה שאנחנו נתקצב את המסגרות האלה ונאפשר להן את ההישרדות, ואני חושבת שיש פה אחריות על שני הצדדים.
<דליה לב שדה: דניאל יכול לתאר את העבודה שנעשית היום מבחינת - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה
אורי מקלב: בסופו של דבר גם אם אנחנו כבר נמצאים בתהליך או בסופו של התהליך, אנחנו יוצאים עם הרגשה מאוד לא טובה, שיכול להיות שהסגירה היתה יכולה להימנע אם היתה הידברות יותר טובה בין הרשויות.
אורי מקלב: בסופו של דבר זה נעשה על גב הילדים.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד משהו אחד בנושא ההידברות עם ההורים.
אורי מקלב: אני נפגשתי עם ההורים, ואני לא חושב שהיתה התנהלות תקינה.
אורי מקלב: ההורים שנפגשתי אתם לא היו מודעים, חלק מהדברים שהם ידעו, הם ידעו דרך העיתונות או דרך שמועות, לא בקשר עם המוסד, הוא לא עדכן אותם, הם לא ידעו מה עתיד הילדים, אולי אפילו עד היום הם חיו בחוסר הידיעה הזאת שמאוד הדאיגה אותם.
אורי מקלב: אני חושב שגם כשהולכים לסגור מוסד, ההידברות עם ההורים, העדכון של ההורים, צריכים להיות חלק מהתהליך.
אורי מקלב: הם לא ידעו מה העתיד, לא אמרו להם לאן לוקחים אותם, הם לא ידעו אם יקבלו אותם או לא יקבלו אותם, וזה הביא מתח גדול מאוד להורים.
אורי מקלב: אם אנחנו מפיקים לקחים בעניין הזה – אנחנו לא חושבים שסגירת מוסד צריכה להיות באמצע שנה – זה גם חלק מהפקת הלקחים, וזה חלק מהמדד שלנו לניהול תקין, איפה ההורים - - -
יפעת שאשא ביטון: אחריות כוללת על כולם.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה אתך, חבר הכנסת אורי מקלב, וגם אני שמעתי את הקולות.
יפעת שאשא ביטון: גם ציינתי בהתחלה שהדברים לא היו ממש ברורים לי, כי מצד אחד הזעקה שנשמעה היא: תצילו אותנו, שלא יסגרו אותנו, וכשאני באה, אני בכלל שומעת מהעמותה שזה כבר חתום וסגור.
<דניאל שיימס: חלוט.
יפעת שאשא ביטון: אין פה בכלל קריאה להצלה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלכל אחד מהצדדים יש פה הרבה-הרבה מה ללמוד בתהליך הזה, כדי שלא נמצא את עצמנו באותה סיטואציה בעתיד.
<אליהו גמרא: אפשר משפט בנושא הזה?
יפעת שאשא ביטון: נציג הכספים של משרד הרווחה, ואני אחזור אליך למשפט.
<דניאל שיימס: אני תקציבן האגף לשירותים חברתיים.
<דניאל שיימס: מאוד חשוב פה, וזה השתנה תוך כדי הדיון הזה, הסטייט אוף מיינד מאוד עקרוני.
<דניאל שיימס: באנו לפה גם בדיון הקודם על אור שלום בכלל, היתה תחושה של סטייט אוף מיינד שנמצא פה בבעיה, כי אור שלום מטפלים בסוגים שונים של ילדים, וגם בדיון הקודם השחלתי מילה, לא בוועדה, אבל לחנן, וציינתי שצריך להפריד עם אור שלום בין סוגי הילדים שמטפלים.
<דניאל שיימס: יש לנו את האומנה מצד אחד, את המשפחתונים ואת הפוסט.
<דניאל שיימס: כשאנחנו חוזרים ואומרים "מסגרות קטנות", צריך לזכור שהמסגרות הקטנות שמדובר באור שלום מדובר על המשפחתונים, בעוד שפוסט אשפוזי בנוי ל-24 – אגב, זה התפקיד שלי, כשאני עושה את זה, אני בונה תעריף על-פי הדרישה כמובן של הגורם המקצועי, על בסיס של גודל מינימלי, שלפיו אפשר לבנות מרכיבי כוח-אדם – הבסיס במודל הוא 24.
<דניאל שיימס: הוא לא כמו בטיפולי, הוא לא כמו בשיקומי, שמתבססים על עשרות ילדים – יואב מכיר – הבסיס ההיסטורי מבוסס על 24, מלכתחילה מסגרת קטנה, ומשרד הרווחה מכיר כמובן את הבעיות שיש ביתרון לגודל וכו'.
<דניאל שיימס: המסגרת הזאת אושרה במקור ל-40 ילדים.
<דניאל שיימס: במיוחד כשתעריף הוא קו ישר אצלנו, כל ילד בא עם התעריף, ואין כאן עלות פוחתת וכו', ממילא ככל שאתה גדל מ-24 אתה רק מגדיל את הפער לטובת היצרן וכו' וכו'.
<דניאל שיימס: אנחנו מכירים את הגרפים האלה, לא צריך עכשיו להיכנס לזה.
<דניאל שיימס: ממילא לא גדלתם ל-40, כשהמשרד כל הזמן ביקש שתגדלו, רק שהקמפוס לא אפשר את זה.
<דניאל שיימס: היה כאן דיבור על איחוד עם הקמפוס של גולדשמידט עם הקמפוס של רעות, וכך להגיע ל-38-37 ילדים, מה שבוודאי ובוודאי היה מייצר פה איזה פער לטובת המודל.
<דניאל שיימס: אני חוזר ואומר לא מסגרת קטנה, 40 ילדים.
<דניאל שיימס: היה אפשר להחזיק את זה.
<דניאל שיימס: ההיקשרות למסגרת הזאת או לפיזיות של המבנה הזה גרמה לבעיה, וגם הם הודו שהתעריף של שכר הדירה שם היה גבוה.
<דניאל שיימס: משרד הרווחה החריג את המסגרת הזאת, וגם בתעריף של שכר הדירה נתן שם תעריף מוחרג למסגרות קטנות של 12.
<דניאל שיימס: גם לך השתנה הסטייט אוף מיינד כמו שראיתי בישיבה הזאת, ובסטייט אוף מיינד שלנו, כתקציבאים לאור אורות הנאון, כמו שאומרים תמיד, אנחנו יוצאים לשטח ורואים.
<דניאל שיימס: יואב יודע, אתם יודעים.
<דניאל שיימס: אנחנו יוצאים לשטח ורואים לפני שאנחנו יושבים בסופו של דבר מול האקסלים שלנו ומנסים לייצר איזה תעריף.
<דניאל שיימס: אנחנו כן רואים את זה בעיניים, מביאים את זה לידי ביטוי, ואז שואלים את השאלה, מה ההבדל.
<דניאל שיימס: אנחנו רואים את התמונה הכוללת, יש 800, 1,000 ילדים בפוסט אשפוזי שיושבים על תעריף אופטימלי כבר שנים, עובדים ומרוצים, ואור שלום בתעריף גבוה מכולם לאורך זמן, במסגרת קטנה וצועק ועוד ועוד.
<דניאל שיימס: הוא קטן לכאורה כי יש לו אפשרות לגדול בקלות ל-40.
<דניאל שיימס: קחו את הילדים של גולדשמידט.
<דניאל שיימס: באים אלינו המנהלים ואומרים: בואו נמצא פתרון נקודתי, והקמנו עוד, אבל אז בעולם המכרזים אנחנו חייבים לעבוד בשקיפות, אחידות, שוויוניות.
<דניאל שיימס: אני לא יכול לפרסם מכרז בוועדת המכרזים, כשיושב-ראש הוועדה שואל אותי מה התעריף – אני לא יכול לפרסם תעריף שקוראים לו אצלנו במערכות "רעות, אור שלום".
<דניאל שיימס: זו היתה ההיסטוריה.
<דניאל שיימס: אני לא יכול לפרסם דבר כזה, מיד תקום קול צעקה שאני מפלה את כל האחרים.
<דניאל שיימס: אני מפרסם תעריף שאושר בוועדה, שהיא סטטורית, ועדה משותפת עם האוצר וכו'.
<דניאל שיימס: זה מה שקרה שם, כשקמה קול צעקה ניסו במשרד – ואנחנו עושים את זה במקומות אחרים – לייצר פה דלתה זמנית עד שיאוחדו או יימצא קמפוס אחר, או לחילופין יבוא הגורם המקצועי ויגיד: בואו נפתח, כמו שאתה אומר, עם המאפיינים המיוחדים – זה מה שאנחנו עושים הכלכלנים, מוצאים את ההבדלים בסופו של דבר בתהליך – ואומרים: לגבי הקמפוס הספציפי הזה, הילדים הספציפיים האלה, עם המאפיינים המיוחדים האלה – כשלנו כמובן אין אמירה – צריך להוסיף אלמנט שלא קיים בתעריף הרגיל של כל שאר ה-800.
<דניאל שיימס: שם לא היה תהליך כזה, גם במכרז, גם אחרי המכרז, גם בשאלות-תשובות למכרז אמרנו את זה, ניסינו עוד למשוך, לכן התגובה שלנו היתה בנובמבר, למרות שהיישום של המכרז היה צריך להיפתח בספטמבר.
<דניאל שיימס: נעצרו התשלומים.
<דניאל שיימס: הם נעצרו כי המרכב"ה – כולם כפופים למערכות – עצרה תשלומים, כי לא היה סמל מסגרת, לא היה למי לשלם.
<דניאל שיימס: אמרנו: אתם רוצים לקבל כסף – על מה, אנחנו לא מתווכחים, אנחנו לא מתווכחים על התעריף האופטימלי, אנחנו מתווכחים על הדלתה – בכל מחלוקת כספית, קודם כול נזרים מה שאנחנו לא חולקים עליו.
<דניאל שיימס: זה מה שביקשנו לעשות.
<דניאל שיימס: במקביל היינו בישיבות אצל המנכ"ל שלנו, גם אצל המנוח, הקודם, וגם אצל הנוכחי, ותמיד היתה האווירה הזאת: חבר'ה, תמצאו פתרון.
<דניאל שיימס: עם המגבלות של חוק חובת מכרזים יחד עם היועץ המשפטי חיפשנו פתרונות, ולכן היא אומרת, והיתה גם הבטחה כזאת של איריס: חבר'ה, תישארו עד יוני נמצא פתרון, תישארו עד אוגוסט נמצא פתרון.
<דניאל שיימס: חיפשנו ואנחנו עדיין עובדים על זה, וזה בא בהפתעה.
<אליהו גמרא: היתה הבטחה של הגברת איריס פלורנטין שיהיה שינוי תעריפים.
<דניאל שיימס: זה בדיוק מה שהיא ניסתה לעשות עד סוף השנה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: היא עומדת מאחורי זה, היא לא מכחישה את זה.
יפעת שאשא ביטון: היא עומדת מאחורי זה והיא אמרה שזה היה קורה - - -
יפעת שאשא ביטון: אל תגיד לי, אני דיברתי אתה.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת את זה לפרוטוקול, היא עומדת מאחורי האמירה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אתם אמרתם שאתם לא מוכנים לחכות.
יפעת שאשא ביטון: אומרת פה טלי וביושר, הסיבה שאנחנו לא רוצים לחכות כי אנחנו לא רוצים להחזיק מערכת מקרטעת בפרפורי גסיסה עד סוף השנה.
<טלי חלף: אחרי שהם חזרו בהם מההבטחה.
<אליהו גמרא: ההבטחה היתה לכל שלוש השנים שעליהן חתמנו חוזה.
<אליהו גמרא: זאת הנקודה שאני רוצה לחדד.
<דניאל שיימס: חוזה השכירות לא יכול להיות המגבלה האפקטיבית בסיפור הזה, חוזה השכירות שלכם, כי זה רק מבנה.
יפעת שאשא ביטון: בתחושה שלי אין פה ניסיון אמיתי.
יפעת שאשא ביטון: אתם כאילו מנסים לשמר את המצב הקיים ולהתגלגל אתו, כשאומרים לכם: חברים, פעם אחת, הייתם צריכים לגדול במשך עשר שנים, לא גדלתם, לא משנה, ממשיכים לתקצב אתכם, פעם שנייה, אתם צריכים למצוא מבנה.
יפעת שאשא ביטון: לא מצאתם מבנה עשר שנים, מנסים לגשר לכם עם מבנה אחר, גם פה אני לא מרגישה שעושים את כל המאמץ.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, כאילו נכנסתם להתנגשות חזיתית, המשרד מול אור שלום, ומי שנמצא לנו באמצע עכשיו זה הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זאת התחושה.
יפעת שאשא ביטון: איך שאני לא מנסה לנתח, זה מה שנמצא פה על השולחן.
<אורלי שביט מימרן: אפשר להציג את משרד החינוך?
יפעת שאשא ביטון: נשמע את יואב, כי הבטחתי, ואחר-כך משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יואב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים בקצרה, כי יש לנו עוד חמש דקות, אז מקסימום נוכל לגנוב עוד חמש דקות.
<יואב אפלבוים: למי שלא מכיר אני מהל עמותת כפר ילדים ונוער "אהבה", אבל אני משמש בהתנדבות גם כיושב-ראש העמותה לקידום ילדי הרווחה בפנימיות, כשאור שלום היא חברה אצלנו.
<יואב אפלבוים: אני מוכרח לומר שהדיון והוויכוח בין אור שלום למשרד הרווחה הוא דיון חשוב מאוד.
<יואב אפלבוים: אני לא חושב שהוועדה צריכה להתעסק בזה, כי אור שלום כמו פנימיות "שחר", שנסגרו לפני שנה או שנתיים בפרדס חנה, כמו שאני לא יודע מה יקרה עם פנימיית "עציון" בעוד שנה, זה קצה הקרחון של הפעלת הפנימיות בשירות לילד ונוער במשרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: בפנימיות הפוסט אשפוזיות או בכלל?
<יואב אפלבוים: החוברת שמשקפת את הוועדה של שמעון שפירו – ישבתי בוועדה הזאת לפני חמש שנים, שום דבר לא קרה.
<יואב אפלבוים: ועדה לטיפול בילדי קצה – שום דבר לא קרה.
<יואב אפלבוים: אבל החמור מכל הוא שעד היום – דניאל, אני חוזר אליך – אף אחד לא יודע מה הם התעריפים שמשולמים פר ילד בחלוקה לנושאים.
<יואב אפלבוים: אני אסביר באופן מאוד פשוט.
<יואב אפלבוים: אנחנו מקבלים היום תעריף, פלוס סל מלא לכל ילד.
<יואב אפלבוים: אנחנו לא יודעים על מה המשרד משלם ועל מה המשרד לא משלם.
<יואב אפלבוים: פנינו עשרות פעמים וביקשנו קודם כול לסדר את אור שלום, נסדר אחר-כך את כולם.
<דניאל שיימס: יואב זה לא נכון, מחילה.
<דניאל שיימס: גם בעתירה שלכם הצגנו את זה בבית המשפט.
<דניאל שיימס: זה מופיע בחוברת של ועדת "גדעון".
<יואב אפלבוים: תסביר לוועדה מדוע בית המשפט קבע, לא אני, שאתם לא רשאים להוציא שום מכרז, כי המכרז שלכם לא שקוף, כי המכרז שלכם לא מבטא את מה שאתם משלמים בתעריף, ואתם נדרשים לעשות את זה.
<דניאל שיימס: עזוב, זה לא מה שקבע בית המשפט.
<יואב אפלבוים: אל תפסיק אותי.
<יואב אפלבוים: הקשבתי ברוב קשב.
<דניאל שיימס: דבר אמת.
<יואב אפלבוים: אני מעלה פה שאלה ליושבת-ראש הוועדה.
<יואב אפלבוים: בעקבות אירוע אור שלום הוועדה של חבר הכנסת אלי אלאלוף, ועדת הרווחה, פנתה למחלקת המחקר של הכנסת, ומחלקת המחקר של הכנסת בדקה את נושא אור שלום, אבל סביב זה בדקה את כל נושא התעריפים והתשלומים לפנימיות בשירות לילד ונוער.
יפעת שאשא ביטון: הבנתי שאמור להתקיים דיון בנושא אור שלום בנפרד, כל אור שלום, לא רק רעות.
<יואב אפלבוים: בכל אופן, אני הגבתי לטיוטה והמשרד הגיב לטיוטה, ואני מבקש דרכך שהמחקר הזה ותוצאות המחקר הזה יוצאו ויפורסמו.
<יואב אפלבוים: אני מוכן ללכת לרגע לחלק החשוך שאור שלום מתנהלים ממש לא בסדר, אבל רבותי, זאת לא הבעיה.
<יואב אפלבוים: זאת לא הבעיה, יש לנו 7,000 ילדים שנמצאים בפנימיות.
<יואב אפלבוים: אנחנו לא מבקשים כרגע תוספת של כסף, קודם כול תגידו על מה אתם משלמים, אחרי זה נתחיל להתווכח על כסף.
<יואב אפלבוים: אני אומר כאן שאור שלום השנה הוא קצה הקרחון, ואני חושש מאוד שיהיו מסגרות נוספות, אם המצב ימשיך בצורה הזאת.
<יואב אפלבוים: תתעשתו, תהיו חשופים ושקופים, דניאל, כי אתם לא שקופים, ואחרי שתהיו שקופים ונדע מה אתם משלמים על כל סעיף, על כל נושא, נבדוק ביחד האם זה מספיק, כפי שבית המשפט קבע – האם זה מספיק לרווחתו של ילד שחי מחוץ לבית בהסדר חוץ ביתי, ואתה יודע כמוני למה אתם לא מפרסמים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יואב, על הדברים החשובים.
יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס אליהם גם בדברי הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר לך לגבי הדוח של הממ"מ, שיושבת כאן מי שכתבה את הדוח, הדו"ח נמצא אצל חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: הוא יפורסם, דוחות הממ"מ מתפרסמים, הם לא נגנזים במגרה של אף אחד, כך שאת זה תוכלו לראות ונתייחס לזה בדברי הסיכום.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אם אפשר בקצרה, אחר-כך המועצה לשלום הילד, ואנחנו נסגור את הדיון.
<אורלי שביט מימרן: אני מפקחת בית הספר מטעם משרד החינוך.
<אורלי שביט מימרן: אנחנו מדברים גם בראייה מערכתית וגם בראייה נקודתית של רעות, אור שלום.
<אורלי שביט מימרן: גם משרד החינוך ניסה מאוד להשפיע במניעת סגירת בית הספר ואת הפנימייה עד סוף שנת הלימודים.
<אורלי שביט מימרן: היה ברור שיש קושי ויש זליגה של כוח-אדם, ואני מסכימה שהיתה כן בהחלט זליגה של כוח-אדם שפגעה באיכות של הטיפול בילדים.
<אורלי שביט מימרן: עדיין, אני חייבת לומר כמשרד, שקליטה של 22 ילדים עם קשיים כל-כך מורכבים לתוך מערכת החינוך באמצע שנת הלימודים זה עניין לא פשוט בכלל, זאת אומרת, המחירים שהם ישלמו, המחירים שישלמו הילדים שכבר נמצאים במסגרות וצריכים לקלוט לתוכם ילדים באמצע שנה אחרי משבר.
<אורלי שביט מימרן: זו טלטלה מאוד-מאוד גדולה שניסינו למנוע.
<אורלי שביט מימרן: כל שיבוץ של ילד מורכב כל-כך לתוך מסגרת שפועלת מטלטל כיתה שלמה, לעתים בית ספר שלם.
<אורלי שביט מימרן: השיבוצים האלה הם עניין יומיומי בעשייה שלנו ומדובר היה בכמות מאוד גדולה.
<אורלי שביט מימרן: היתה גם הצעה של מנהלת האגף לחינוך מיוחד ללאה גולן, לשקול שאגף התקציבים ייתן תשלום, יעזור במימון שכר הדירה, אבל באמת האמירה היתה שאי-אפשר במצב הרגשי של הצוות ובטלטלה שהם עברו להמשיך עד סוף השנה.
<אורלי שביט מימרן: כן יש כאן היבטים לכאן ולכאן, אבל ממש לא בטוח שבמסגרות שיקלטו את הילדים כרגע מצבם יהיה יותר טוב מאשר אם הם היו נשארים עם צוות קיים, גם אם הוא רועד.
<אורלי שביט מימרן: זו אמירה מקצועית.
<אורלי שביט מימרן: הרבה מאוד מהילדים אנחנו הולכים לקלוט למסגרות שלנו בירושלים.
<אורלי שביט מימרן: אני יודעת מה המשמעות של זה, של הקליטה שלהם, של קליטת כוח-אדם חדש כדי להכיל אותם, של העברה של תקנים.
<אורלי שביט מימרן: זה לא עניין פשוט.
<אורלי שביט מימרן: זה לא שמגיע ילד אחד לכל מסגרת, לעתים הם גם מגיעים בקבוצות, המשמעות של זה היא גם משמעות טיפולית שצריך להביא בחשבון.