GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא אמורים עכשיו לפתח איזה שהוא שיח, בפלטפורמות הקיימות.
יפעת שאשא ביטון: כי הרי אנחנו צריכים את משרד החינוך, כי מרבית הילדים מגיעים משם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דרך משרד החינוך נגיע לילדים.
יפעת שאשא ביטון: הפסיכיאטרים, שאני לא יודעת לאפיין – אני מנסה רגע להתחבר לדברים שלך – האם לא צריך לכנס את כולם ולהגיד חברים, אנחנו נמצאים במקום אחר, בואו נראה באיזה כלים אנחנו משתמשים כאן ועכשיו כדי להתחיל לייצר מציאות אחרת.
<עדי ברקן: אני השגתי תקציב מהשר כחלון.
<עדי ברקן: לפני חודשיים בנינו שולחן עגול וישבו שם כולם – הצבא, משרד החינוך – כולם ישבו שם.
<עדי ברקן: המשרד היחידי שלא היה מוכן ליישר איתנו קו זה משרד החינוך.
<עדי ברקן: כי בשבילו עדיין הפרופסורים האלה – הם יודעים יותר מכולנו.
יפעת שאשא ביטון: הפרופסורים ישבו שם?
<עדי ברקן: לא, אבל מערכת החינוך מקבלת את האינפורמציה מאותם פרופסורים שהם מנהלי מחלקות.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה אם לא שווה שגם הם יהיו חלק מדיונים כאלה ש - - -
<עדי ברקן: אני מנסה.
<עדי ברקן: דיברתי עם ענבר, עם העוזרת של כחלון לפני יומיים.
<עדי ברקן: אמרתי לה תקשיבי לי טוב טוב, הגיע הזמן.
<עדי ברקן: ואני מדבר ומנסה להגיע למיכל ואני בקשר עם גילה נגר.
<עדי ברקן: הם לא מוכנים לצאת מהמסגרת שהם קיימים, אלא אם כן יבואו הפסיכיאטרים ויגידו להם כן, יש דבר כזה שנקרא חברתי.
<עדי ברקן: הוא עדיין לא בספרים שלנו.
<עדי ברקן: עד שיהיו בספרים שלנו ונעבוד עליהם, זה ייקח 20 שנה.
<עדי ברקן: בינתיים נשמיד עוד שני דורות.
<עדי ברקן: בואו נעצור.
<עדי ברקן: זה רק משרד החינוך, ולצערי ולשמחתי יש שם את האנשים הנכונים.
<עדי ברקן: אני יודע.
<עדי ברקן: יש שם אנשים מדהימים במשרד החינוך.
<עדי ברקן: רק הם עדיין כבולים, כי האיגודים הפסיכיאטרים אומרים להם לא, לא מדברים על זה.
<עדי ברקן: זה מדבק.
<עדי ברקן: כן מדברים על זה.
<עדי ברקן: ועברו כבר 20 שנה – כבר הוכחנו לכל העולם.
<עדי ברקן: מה, החוק הזה עבר סתם?
<עדי ברקן: בגלל מי?
<עדי ברקן: בגלל מה?
<עדי ברקן: החוק הזה עבר כי הוא ידע ששינוי במודל היופי זו תוכנית מניעה מספר אחת.
<עדי ברקן: אמרו פרופסורים – אין לכם מספיק מיליארדים מהאפקט של החוק הזה.
<עדי ברקן: ואנחנו רואים את התעשייה: כולם במקום אחד.
<עדי ברקן: תסתכלי את קשת, תסתכלי שם, כולם סוגדים לרזון.
<עדי ברקן: זה בידיים שלנו.
<עדי ברקן: לא סיסמאות.
<עדי ברקן: תכניות לטלוויזיה, איורים ציוריים.
<עדי ברקן: יש פה נציג של דיסני – סרטון קטן שלהם - - -
יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשמע אותם.
<עדי ברקן: כל כך קל לעשות את זה.
<עדי ברקן: בואו לא נשבור את הראש.
<עדי ברקן: פשוט לעשות.
<עדי ברקן: כמו שהלכנו לשלטון הרזון וסוגדים אליו עד היום, טיפה שינוי.
<עדי ברקן: העולם הולך בעקבותינו ואנחנו נשארים פה.
<עדי ברקן: דיברתי פה עם החברה, בינואר נכנס החוק שלנו בפריז.
<עדי ברקן: אני רוצה לראות ב-1 בינואר את קלווין קליין מציג דוגמנית אנורקטית.
<עדי ברקן: שישה חודשי מאסר בפועל, 85,000 יורו ומחכים להם בפינה.
<עדי ברקן: אז אנחנו לא נעשה את זה?
<עדי ברקן: אנחנו לימדנו אותם.
<עדי ברקן: אני העברתי את החוק בפריז.
<עדי ברקן: שנתיים לא ירדנו מתחנות טלוויזיה שם.
<עדי ברקן: אנחנו העברנו את החוק.
<עדי ברקן: עכשיו יש לנו את הסיפור עם הקונגרס.
<עדי ברקן: כולם עושים ואנחנו מדברים.
<עדי ברקן: ואני בא ואומר ל-CNN, ואומרים לכם אין בעיות.
<עדי ברקן: אין לי בעיות?
<עדי ברקן: בוא תראה את העמותה שלי.
<עדי ברקן: ילדים בני 4.
<עדי ברקן: אלה שעושים את האיורים – הם שנמצאים שם.
<עדי ברקן: ואל תחשבו שהאימא תשנה או משרד החינוך, אלא אם כן, אני מקווה שבפגישה הבאה תבוא גילה נגר ותבוא מיכל ונשב כולם ונעשה את העבודה כמו שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את המשרד.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה ללכת לילדים הקטנים.
יפעת שאשא ביטון: אתה אומר גיל 4, אנחנו יודעים שככל שאנחנו מתקדמים בשנים הגילאים הולכים ויורדים, אז זה נכון שזה האיורים, אבל זה לא רק.
יפעת שאשא ביטון: אלה ילדים שזה חלק משגרת יומם, הם נמצאים מול המסכים.
יפעת שאשא ביטון: מול המסכים זה לולי, מול המסכים זה הופ, זה בייבי מוצרט.
יפעת שאשא ביטון: מה עוד יש שפספסתי?
יפעת שאשא ביטון: זה של הקטנים ואחר כך זה מתחיל לטפס.
יפעת שאשא ביטון: של ניקולודיאון ו - - -
<עדי ברקן: ילדים בני 10 רואים האח הגדול.
<עדי ברקן: סתיו הוא כוכב שלהם.
יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל זה כבר שיח אחר של איך והאם אנחנו מאפשרים לילדים כן או לא לראות את זה.
יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו כהורים בעצם מנגישים, אבל אני אומרת, הורה שם ערוץ הילדים, זה ערוץ הילדים.
יפעת שאשא ביטון: פה יש שקט.
יפעת שאשא ביטון: יש שקט.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא בונה על זה שהם רואים תכנים שהם לא מתאימים לגיל או שיש שם מסרים מיניים ומסרים של דימוי גוף בצורה שהיא באמת בלתי סבירה.
<עדי ברקן: כמו הכוכבים עצמם.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה פה איך אנחנו עכשיו - אתם – ואני אשמח גם לדוגמאות קונקרטיות, אני יודעת שאתם מייצגים את הערוצים שלכם ואולי קצת קשה לפרק את זה, אבל בואו ננסה לחשוב על התכניות שיש, עד כמה הן באמת מסודרות לפי גילאים, עד כמה הן באמת מותאמות מבחינת שעות הצפייה והגילאים שאליהם הן למעשה מכוונות וחוץ ממה שהציג פה יונתן לגבי הנושא של החוק החדש, איך אנחנו יכולים להתחיל לארגן לילדים שלנו את הצפייה בטלוויזיה בצורה כזאת יותר שפויה.
יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם דיסני.
<גיא קרני: שלום לכולם, אני גיא, אני ממנכ"ל את ערוצי דיסני בישראל.
<גיא קרני: אנחנו נמצאים בסביבה, לפחות בסביבה שלנו, של דיסני, שהיא קצת שונה אולי מערוצי הילדים האחרים, כי קודם כל אנחנו מחויבים ל-DNA ולעולם הערכים של דיסני העולמית.
<גיא קרני: כולם מכירים את דיסני העולמים, כולנו פה לדעתי, לא משנה בני כמה אנחנו, גדלנו על מיקי מאוס ועל פלוטו.
<גיא קרני: שם העסק הזה מתחיל גם היום והוא נמשך בעצם לאורך כל השנים ולאורך כל בני המשפחה.
<גיא קרני: אחד מהערכים והעקרונות שלנו בדיסני, זה שאנחנו תמיד מזמינים את כל בני המשפחה לחוות את התכנים שלנו, וזה לא משנה אם זה דרך הטלוויזיה שלנו או דרך סרטים של דיסני או של פיקסה, כשבעצם אחד מהמסרים שטבועים ב-DNA, ואני אומר את זה בכל ראיון ואני אומר את זה כאן בעברית והמנהלים שלי באירופה ובארצות הברית אומרים את זה באנגלית ובשפות אחרות, זה שההורים, כשהם צופים יחד עם הילדים שלהם בדיסני, הם צופים איתם לא כדי לפקח, כדי לראות רגע, האם הילד שלי נחשף עכשיו לתוכן שאני אזוז באי נוחות בכסא.
<גיא קרני: הם צופים ביחד כי זאת חוויה משפחתית וההורים מרגישים בטוחים כשהם צופים בדיסני.
<גיא קרני: בישראל יש לנו שני ערוצי טלוויזיה.
<גיא קרני: אחד, ערוץ פרי-סקול שנקרא דיסני ג'וניור, שמיועד פחות או יותר החל מגילאי 3, זה הגיל הריאלי שמתחילים לצפות בו ונמשך פחות או יותר עד גיל 6-7, תלוי בתכנים.
<גיא קרני: התכנים המובילים שלנו, שאותם אנחנו מזהים כמובילים דרך כל האספקטים, בין אם בצפייה ליניארית או בין אם בצפיית VOD, זאת הנסיכה סופיה הראשונה.
<גיא קרני: סדרה כמו דוק רופאת צעצועים, כשדוק הכוכבת של הסדרה האנימטורית הזאת היא ילדה אפרו אמריקאית.
<גיא קרני: כמובן בכל תרבות ובכל מדינה הצבע – שחומת העור – מקבל את הביטוי המקומי שלו.
<גיא קרני: זאת אומרת שכל ילד שרואה, ואצלנו לא כולם למשל באותו שטנץ.
<גיא קרני: אנחנו משיקים עכשיו נסיכה לטינית חדשה, שקוראים לה אליינה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה אומר הצבע, זה אומר שהצבע של הפנים שלה משתנה?
יפעת שאשא ביטון: היא לא אפרו?
יפעת שאשא ביטון: היא לא נשארת אותו דבר?
<גיא קרני: לא, היא אפרו אמריקאית.
<גיא קרני: אני רק אומרת שבתוך דיסני - - -
יפעת שאשא ביטון: התפיסה כאילו.
<גיא קרני: בתוך דיסני לא כולם באים באותו שטנץ.
<גיא קרני: יש את סופיה שנראית ככה, ויש את אליינה שמגלמת נסיכה לטינית.
<גיא קרני: יש את דוק שהיא אפרו אמריקאית.
<גיא קרני: לא כולם באותו שטנץ.
יפעת שאשא ביטון: סתם מעניין אותי, הנסיכה הלטינית – אני לא מכירה את זה.
<גיא קרני: זה עוד לא הושק בישראל, זה יושק בדצמבר.
<גיא קרני: בגלל זה את לא מכירה אותה.
יפעת שאשא ביטון: יופי, אז זה לא כי אני לא ערנית.
<גיא קרני: לא פספסת.
יפעת שאשא ביטון: אבל היא נראית, מבחינת המימדים ומבחינת הקונוטציה אותו דבר כמו האחרות?
יפעת שאשא ביטון: והשחורות פתאום מקבלו צביון אישיותי אחר ודמויות קצת שונות?
<קריאה: יש אגב אידיאל יופי לטיני, שהוא שונה מאידיאל היופי שלנו.
<גיא קרני: כל אחת מהן נראית שונה.
<גיא קרני: אם אנחנו נייצר תמיד את אותן דמויות, אז מה העניין?
<עדי ברקן: המעצבים נשארים אותם מעצבים.
<עדי ברקן: הגנטיקה שונה, אבל הם מעצבים.
<גיא קרני: והסדרה האחרונה שמאד מאד מצליחה, אבל היא לא רלבנטית, זאת משמר האריות, שהיא חלק ממלך האריות.
<גיא קרני: זו סדרה שמבוססת על מלך האריות.
<גיא קרני: ברמה המקומית, עדי קודם אמר שדיסני יעשו סרטון, אז למעשה אנחנו לא עושים סרטון, אנחנו עושים כבר כמה.
<גיא קרני: יש בדיסני ג'וניור סדרת סרטונים שעשינו כאן תחת המותג שבאנגלית נקראHealthy living - חיים בריאים, כשבסדרת סרטונים הראשונה שעשינו ניסינו למצוא ייצוגים שונים של החברה הישראלית.
<גיא קרני: יש לנו ילד דתי – זה סיפור מדהים – שגר בקיבוץ, שמה שהוא בחר לעשות זה לעשות סושי צמחוני עם אמא שלו, וזה סרטון אחד.
<גיא קרני: יש לנו שתי ילדות שעושות היפ-הופ יחד עם האימהות שלהן.
<גיא קרני: יש לנו שני אחים שגולשים על סקייטבורד, ובסדרה הבאה של הסרטונים שלנו אנחנו עובדים על הפרה-פרודקשיין, על לפני תחילת הצילומים.
<גיא קרני: יש לנו חמישה סרטונים שכולם נוגעים לאורך חיים בריא מבחינת התזונה או לאורח חיים בריא שמעודד ספורט.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו גיא תענה לי בכנות.
יפעת שאשא ביטון: אני עוד לא ראיתי את הדמויות.
יפעת שאשא ביטון: הדמויות הן סטריאוטיפיות?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אני עכשיו הולכת וצופה בסרטונים האלה של הילדים עם ההורים שלהם, הם נבחרו בקפידה, מה שנקרא, או שאני אראה שם מכל הקשת הציבורית?
<גיא קרני: כמו שאמרתי ואני עומד מאחורי זה, גם בסדרת הסרטונים הקרובה שלנו, אנחנו מנסים לתת ביטוי לחברה הישראלית, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא נראה שם איזה שהוא שטנץ של איזה שהן דמויות סטריאוטיפיות שמייצגות כל אחת - - -
<גיא קרני: א' אני מזמין אותך לראות.
<גיא קרני: ב', אני מוכן לשלוח לך באימייל לינקים לסרטונים האלה.
<גיא קרני: ואני אומר את זה שוב, אנחנו עומדים מאחורי זה שזה ייצוג של החברה הישראלית.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מבינה מזה שיש לכם יכולת השפעה על התכנים שאתם משדרים, למרות שאתם כפופים.
<גיא קרני: כמובן תלוי במה.
<גיא קרני: כמו שאמרתי, התחלתי את הדברים שלי בזה שכל מה שאנחנו נעשה יהיה כפוף לערכי המותג של דיסני העולמית.
<גיא קרני: אנחנו לא יכולים ואין לנו את החופש היצירתי לבוא ולהגיד – בישראל אנחנו נעשה דברים שהם חורגים מ- - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, בדיסני הן כאלה דקות במותניים ו - - -
<גיא קרני: אני לא בטוח שכולן דקות במותניים.
<גיא קרני: אני חושב שיש כל מיני ייצוגים - - -
<קריאה: אם לא, הן רעות.
<גיא קרני: אני חושב שיש כל מיני ייצוגים לדיסני בעולמות וזה לא משנה אם זה בטלוויזיה או בקולנוע.
<גיא קרני: אני חושב שבסופו של דבר, את יודעת, אנחנו מתעסקים בז'אנרים שונים ובעולמות שונים וברור שהייצוג הוא רחב.
יפעת שאשא ביטון: וזה טלוויזיה לכל המשפחה במשך כל היום.
<גיא קרני: זאת ההגדרה שלנו באופן גורף, תמיד.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה גיא.
<עדי ברקן: אני חייב להעיר משהו על הדברים של גיא.
<עדי ברקן: אחת הטעויות זה השפה.
<עדי ברקן: הילדים לא רוצים להיות בריאים, הם רוצים להיות יפים.
<עדי ברקן: ברגע שאת אומרת לילד בוא תראה תכנית על בריאות, זה לא מעניין לו.
<עדי ברקן: אם במקום התכנית הזאת – החיים הבריאים, היו קוראים לתכנית החיים היפים – זה היה גורם להם לראות את זה ולהסכים לקטלג את זה כזה בריא.
<גיא קרני: או, אני מסכים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, גם יש איזה שהוא טרנד כזה של אוכל בריא ואז אוכל בריא לא טעים.
<עדי ברקן: את אומרת לבחורה את בריאה, היא חושבת שהיא שמנה.
<גיא קרני: אני כל כך מסכים אגב עם עדי, שבגלל זה לא קראנו לזה החיים הבריאים.
<גיא קרני: ה-Healthy living זה המותג הפנימי שלנו.
<גיא קרני: בארץ קראנו לזה דברים שאני אוהב לעשות עם-.
<עדי ברקן: תגיד, לא הגיע הזמן לבוא ביוזמה לבעלים שם ולהגיד יש בעולם המערבי 250 מיליון איש שסובלים מדימוי גוף.
<עדי ברקן: עשינו כבר הכל, אולי נעשה משהו אחר?
<עדי ברקן: נעשה סרט אחד לדוגמא, נבנה כוכבים - - -
<גיא קרני: וזה הצליח.
<עדי ברקן: זה יעוף.
<עדי ברקן: לבוא ביוזמה ישראלית.
<עדי ברקן: אנחנו הראינו לעולם.
<עדי ברקן: יש 250 מיליון איש, רובם זה בני נוער.
<עדי ברקן: לבוא לבוסים ולהגיד – כי סופיה נראית פה אחת שהפעם הראשונה שהיא נתנה גרפס זה בכיתה ב'.
<קריאה: אלזה.
<עדי ברקן: את ראית את סופיה?
<עדי ברקן: אין לה דופק.
<גיא קרני: יפעת, יש לך בטלפון את סופיה.
<עדי ברקן: שלחתי לך את סופיה, תראי את סופיה.
<עדי ברקן: זה משהו בתפיסה.
<עדי ברקן: לבוא ביוזמה לדיסני העולמי, וגיא יכול לעשות את זה, כי גיא זה גיא, ולבוא להם עם רעיון – בואו נעשה משהו אחר.
<עדי ברקן: בואו נראה בסרטים שלנו 8 סוגי גנטיקה.
<עדי ברקן: נתחיל עם זה.
<עדי ברקן: יש את סופיה, יש את ציפי, זה יתחיל, כי היא מידה 24.
<עדי ברקן: וסרט אחד בוולט-דיסני יכול להיות פתאום אפקט אחר.
יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מגייסים פה.
<עדי ברקן: מה זה מגייסים?
<עדי ברקן: יש את גיא.
<גיא קרני: זה מזכיר את הדמויות של דוק.
<גיא קרני: תסתכלו על דוק.
<עדי ברקן: יותר מזה?
<עדי ברקן: מה צריך להתגייס?
<קריאה: אבל הוא רוצה להמשיך לעבוד, גיא.
<גיא קרני: לא, סליחה, אני חי בשלולית שלי.
<גיא קרני: אני עוד לא משפיע על דיסני העולמי, אבל תודה על הקרדיט.
<קריאה: לפחות היא לא בלונדינית.
<גיא קרני: לא, אז תסתכלו בגוגל ותעשו דוק רופאת צעצועים ותראו את הפנים העגלגלות של דוק.
<עדי ברקן: היא בולימית.
<עדי ברקן: אתה יודע, הבולימיות נשארות עם ראש גדול וגוף קטן.
<עדי ברקן: תסתכל שנייה אחת, אתה רואה את ההבדל?
<עדי ברקן: בדרך כלל בולימיות נראות ככה.
<עדי ברקן: הראש גדול, אבל תראה את הגוף.
יפעת שאשא ביטון: למה אתה מלחיץ את גיא?
<גיא קרני: בסדר.
<גיא קרני: יש מחקר מדהים בדיסני שהסדרה הזאת העלתה את הדימוי של הרופאים האפרו אמריקאיים בארצות הברית - - -
<עדי ברקן: ראש גדול.
<גיא קרני: כי עד שהסדרה הזאת יצאה, בהרבה מאד מקרים כשמשפחה הגיעה לבית חולים בארצות הברית והם ראו אפרו אמריקאי לבוש בבגדים, חשבו שהוא אח ולא רופא.
יפעת שאשא ביטון: אבל זה מדהים מה שאתה אומר, גיא, אתה יודע?
יפעת שאשא ביטון: דווקא מהנקודה הזו הייתי רוצה להתחיל.
<גיא קרני: את רוצה להראות שיש השפעה של המדיה?
<גיא קרני: זה ברור.
<גיא קרני: אנחנו מבינים את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה להראות לא שיש השפעה של המדיה, עם זה כבר באנו מוכנים מהבית, ברור לכולנו, אנחנו רק מנסים לחזק את זה ולראות איך אנחנו מתקדמים.
יפעת שאשא ביטון: גם הציגה את זה יפה טלי.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להראות שכשאתם רוצים לכוון למשהו, זה מצליח לכם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם כיוונתם לכך שילדים או ציבור שלם ייתן כבוד או יתייחס אחרת לרופאים שהם אפרו.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, אנחנו יכולים, כמו שעדי אמר, לקחת את זה ולהשתמש בזה גם לנושא של דימוי גוף בקרב ילדים, לנסות לשנות שם את התפיסה.
<גיא קרני: אז אמרתי, בדיוק זאת הסיבה שאנחנו ע ושים היום את סרטוני ה-Healthy living שלנו, או 'דברים שאני אוהב לעשות עם'.
<גיא קרני: זה מגיע בדיוק מהמקומות האלה.
<גיא קרני: אני חושב – ואני רגע סוגר את זה ופותח סוגריים.
<גיא קרני: תיכף נשמע את ניקולודיאון, אני מתאר לעצמי שגם להם יש מה להגיד.
<גיא קרני: אני חושב שהיום הבעיה היא לא ערוצי הילדים כשם קוד וצריך לשים את זה פה על השולחן, כי אתם יכולים לבוא ולהגיד יכול להיות שהמצפן של דיסני הוא קיצוני כי זה תאגיד אמריקאי וכאלה ויכול להיות שניקולודיאון טיפה יותר מתירנים וערוץ הילדים ככה מתירנים.
<גיא קרני: אני לא נכנס לזה, כי בסופו של דבר כולנו, כל אחד עם המחט שלו, על גבול האחריות, כל אחד לפי הערכים שלו וכו'.
<גיא קרני: עדיין יש בסופו של דבר בתוך כל ערוץ כזה, מישהו ששואל את עצמו את השאלה האם זה מתאים לילדים או לא.
<גיא קרני: יכול להיות, שוב אני אומר - - -
<קריאה: לא, הילדים הם 100% מהקהל שלכם.
<גיא קרני: יכו להיות שכל אחד ייתן תשובה טיפה שונה, אבל זה לא משנה את העובדה שכל אחד יושב שם ושואל האם זה מתאים לילד או לא.
<גיא קרני: הבעיה שלנו היום - לי יש קהל יעד בבית – יש לי ילד בן 10 – ערוצים ליניאריים הוא כמעט ולא רואה.
<גיא קרני: הוא רואה את הסדרות של דיסני ב-VOD, הוא רואה גם את הסדרות של המתחרים שלנו ב-VOD.
יפעת שאשא ביטון: הוא חייב לראות דיסני.
<גיא קרני: הוא חייב, אחרת אין אוכל לארוחת ערב.
<גיא קרני: הוא רואה את הסדרות של המתחרים שלנו וזה בסדר.
<גיא קרני: הבעיה היותר גדולה שלי, ואם אצלנו בבית אני מקפיד כי אני מקפיד על סימוני משדרים, תשע בערב, הפריים טיים של ערוץ 2 זה תוכן נגיש וזאת הבעיה שלכם.
<גיא קרני: הבעיה שלכם היא פחות עם ערוצי הילדים - - -
<קריאה: הפרסומות.
יפעת שאשא ביטון: אתה צודק לגבי ערוץ 2, לגבי מה שמשודר בפריים טיים שלנו ושעדיין ילדים בגיל 10 ערים וצופים - - -
<גיא קרני: תשע, שמונה.
<גיא קרני: חברים שלו מדברים על האח הגדול.
<גיא קרני: לדן דן אסור לראות האח הגדול - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מנקה אחריות מערוצי הילדים.
<גיא קרני: אבל חברים שלו רואים האח הגדול, וזאת ההתמודדות הגדולה.
<גיא קרני: זאת הבעיה, שבסופו של דבר זה לא משנה אם זה הציר של עדי, ערוצי ילדים דרך הכנסת, או הציר של הכנסת דרך ערוצי הילדים לעדי.
<גיא קרני: הבעיה מתחילה במה משודר בתשע בערב.
<עליזה דיין חממה: ועדיין, אתה חושב שכשילדים חשופים לתכנים בערוצי הילדים למיניהם הם נמצאים במקום בטוח?
<גיא קרני: אני חושב שזה מאד תלוי באיזה שהוא ערוץ.
<גיא קרני: עליזה קנתה מדיסני עבור הערוץ הראשון הפקת מקור שלנו, שנקראת יומי החופש הגדול, שלא רק מתאימה לדיסני, אלא באמת מתאימה גם לערוץ 1 ומבחינתי זאת המחמאה הכי גדולה שיכולתי לקבל, כי העולמות שלנו, כמו שאמרתי, הם נקיים והדימויים שם נכונים והדברים שם טובים.
<גיא קרני: בסופו של דבר, כשאני חושב איך מדינת ישראל, איך הכנסת צריכה להתמודד עם הדברים האלה, בעיני לפחות, זאת תפיסת העולם שלי – הבעיה מתחילה בשעה תשע בערב.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נתייחס גם לזה.
יפעת שאשא ביטון: יונתן, אני ראיתי שיש לך מה להגיד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לעליזה.
<עליזה דיין חממה: אני מהערוץ הראשון.
יפעת שאשא ביטון: אתה תאסוף, אני בטוחה שיהיה לך עוד.
יפעת שאשא ביטון: אהבתי את המשפט שלך, אם אנחנו חושבים שהילדים מוגנים בתכניות ילדים והתשובה היא לא, אז - - -
<עליזה דיין חממה: התשובה היא לא.
<עליזה דיין חממה: אני חושבת שילדים היום חשופים גם בערוצי הילדים.
<עליזה דיין חממה: כשהורים חושבים שהם מושיבים את הילדים במקום בטוח לצפות בתכנים, הם טועים לחלוטין, כי ערוצי הילדים משדרים תכנים חשופים לחלוטין.
<עליזה דיין חממה: ובכלל יש שאלה, אנחנו הערוץ הציבורי, בינתיים יש לנו, כל עוד אנחנו קיימים ונמצאים, יש לנו אחריות מאד גדולה ברצועת הילדים והנוער ובכלל לגבי תכנים שאנחנו משדרים.
<עליזה דיין חממה: בגלל שאנחנו רצועה בתוך ערוץ, אנחנו צריכים לעשות איזה שהוא סדר בתוך הרצועה הזו, כי אנחנו יודעים שאם אנחנו מכוונים תכניות לילדים קטנים, אז רואים אותן גם ילדים גדולים וגם נוער ואולי גם להיפך וגם מבוגרים וגם מגזרים שונים.
<עליזה דיין חממה: אז אנחנו חייבים לעשות סדר.
<עליזה דיין חממה: לכן אצלנו משדרים בשבת בבוקר מאד מוקדם, תכנים לילדים קטנים ובמהלך היום, ברצועה היומית שלנו, אנחנו משדרים תכנים יותר לילדים ונוער.
<עליזה דיין חממה: האסכולה שלנו בשידור הציבורי, ואנחנו חברים באיגוד השידור האירופאי, היא שהתפקיד שלנו, כאנשי טלוויזיה ציבורית, היא בעצם לגונן על הילדים ולא לחשוף אותם.
<עליזה דיין חממה: יש שתי אסכולות.
<עליזה דיין חממה: יש אסכולה שאומרת בואו נחשוף אותם, כי גם ככה הם חשופים וגם ככה הם רואים את האח הגדול וגם ככה הם רואים הישרדות ותכנים לא ראויים, אז בואו נחשוף אותם גם ואתם ההורים תתווכו, ובואו, אנחנו לא צריכים להיות חריגים.
<עליזה דיין חממה: יש את האסכולה השמרנית - שלנו – של השידור הציבורי – שאומרת אנחנו צריכים לשמור על הילדים, לגונן עליהם.
<עליזה דיין חממה: זאת אומרת שאם אנחנו מעלים מהדורת חדשות יומית כל יום ברצועה שלנו, שנקראת המהדורה, בעיתות של מלחמה, בעיתות של מצבים א-נומליים שילדים נחשפים אליהם, אנחנו מגוננים עליהם.
<עליזה דיין חממה: אנחנו מביאים את האייטמים באופן כזה שישמור על הילדים, שיסביר להם, שיתווך להם את המציאות.
<עליזה דיין חממה: אני חושבת שהבעיה היא, מעבר לדימוי גוף, שאני מסכימה איתך שזה פשוט נורא מה שאנחנו רואים, מעבר לתכנים של אלימות, מעבר לתוכן שיווקי ופרסומות סמויות וגלויות שאנחנו רואים.
<עליזה דיין חממה: מעבר לזה שילדים קטנים עד גיל 6-7 לא יודעים בדיוק את ההבדל בין המציאות לדמיון.
<עליזה דיין חממה: הם לא ודעים להבדיל בין עיקר לתפל.
<עליזה דיין חממה: אין להם את הממשקים בראש לעשות ניתוחים אנלוגיים של מה מציאות ומה דמיון והם חשופים לגמרי, יש הרבה בעיות מעבר לזה.
<עליזה דיין חממה: ילד רואה שחקן או שחקנית אוכלים אוכל, מעבר לדימוי גוף, אוכל רווי סוכר, רווי שומן, יש בעיות של דימוי גוף.
<עליזה דיין חממה: ילדים שרואים פאוור רנג'רס, ודרך אגב, שני דברים אני רוצה להגיד.
<עליזה דיין חממה: בשוודיה עשו מחקר.
<עליזה דיין חממה: יש שם חוק של המדינה בשידור הציבורי של שוודיה, שבזמן שילדים צופים במרקע, אסור לשדר פרסומות, כי ילדים מושפעים מהפרסומות האלה.
<עליזה דיין חממה: בהכל.
<עליזה דיין חממה: באלימות.
<עליזה דיין חממה: ועשו מחקר בארצות הברית בשנת 2007 שהתפרסם במגזין לרפואת ילדים.
<עליזה דיין חממה: בדקו ילדים שהיו חשופים לפאוור רנג'רס, לכל התכנית האלה שיש בהן סוג של אלימות ומצאו שהם פי ארבעה היו חשופים לזה כשהם גדלו, לא כשהם היו קטנים.
<עליזה דיין חממה: ההשפעה שלהם היא גם כשהם גדלים.
<עליזה דיין חממה: מצאו שהם היו חשופים והם פיתחו הפרעות קשב וריכוז.
<עליזה דיין חממה: יחסי החברות שלהם היו שונים מיחסי חברות של ילדים שלא ראו את התכנים האלה, אז ככה שזה הרבה מעבר לאלימות, לדימוי גוף.
<עליזה דיין חממה: זה קשור גם לאוכל לא בריא, כן בריא.
<עליזה דיין חממה: עברית.
<עליזה דיין חממה: שפה.
<עליזה דיין חממה: יושב מנחה בערוצים מסוימים – אני רואה את זה כי גם אני אימא.
יפעת שאשא ביטון: מעוות את השפה בכוונה, כי זה חלק מה-IN והקוליות.
<עליזה דיין חממה: כן, נכון.
<עליזה דיין חממה: את צופה עם הילד שלך ואת רואה מנחה שעומד ולא יודע להבדיל בין זכר לנקבה, שניים-שתיים, ואת אומרת אלוהים אדירים, מה זה?
<עליזה דיין חממה: אז זאת אומרת שזה הרבה הרבה דברים מעבר לזה.
יפעת שאשא ביטון: מה את מציעה, עליזה?
יפעת שאשא ביטון: מה היית נותנת לנו כטיפ פה?
<עליזה דיין חממה: תראי, מצד שני יש גם הרבה דברים טובים בצפייה בטלוויזיה ובתכנים לילדים ויש גם הרבה דברים מאד חשובים.
<עליזה דיין חממה: ילדים לומדים לפתח יחסי חברות אחד עם השני, לומדים הרבה דברים מהטלוויזיה.
<עליזה דיין חממה: גם להרחיב את ההשכלה שלהם.
<עליזה דיין חממה: אני תמיד אומרת, א' תמיד הבחירה שלי זה לתת לילדים לצפות במקומות - ואת זה אני אומרת כאימא – שהם מוגנים ובטוחים.
יפעת שאשא ביטון: יש לך שליטה על זה?
<עליזה דיין חממה: כאימא – כן.
<עליזה דיין חממה: וגם אני, כשאני מייצרת תכנים, יש לי את הפריבילגיה לייצר אותם בערוץ ציבורי, שאמות המידה שלו הן קצת שונות מערוצים אחרים, כי בערוץ הציבורי אנחנו שומרים, יש לנו אמות מידה ערכיות, אנחנו עושים תכניות חינוכיות עד כמה שאפשר.
<עליזה דיין חממה: נכון, צודק גיא, גם כשאני רוכשת סדרות, אני מאד דואגת שהסדרות שלי תהיינה עם אמות המידה שאני חושבת שצריכות להיראות בערוץ ציבורי.
יפעת שאשא ביטון: איך בוחרים סדרה לצורך העניין בערוץ?
יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אשאל גם את הערוצים האחרים.
<עליזה דיין חממה: איך אני בוחרת?
יפעת שאשא ביטון: איך אתם בוחרים?
יפעת שאשא ביטון: יש צוות שיושב ורואה וצופה וממקד?
<עליזה דיין חממה: אז קודם כל בגלל שאני מנהלת המחלקה אני צופה בהמון, המון, המון תכנים.
<עליזה דיין חממה: המון.
<עליזה דיין חממה: גם אם בהתחלה זה זפזופים כדי לראות למה אני מתחברת ולמה לא ואחר כך, כשאני כבר מסמנת כמה סדרות, אני פשוט יושבת וצופה בהן מההתחלה ועד הסוף, כדי לראות שהשפה נקייה, שאין שם מסרים שהם לא ראויים; וכמו שאמרתי, הבעיה שאנחנו לא ערוץ ילדים מוגדר לפי גילאים.
<עליזה דיין חממה: אנחנו ערוץ טלוויזיה, שבתוכו אנחנו נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: זה הולך ברצועות.
<עליזה דיין חממה: נכון.
<עליזה דיין חממה: כשזה ברצועה אז זה הרבה יותר קל.
<עליזה דיין חממה: כשאתה מסדר את הרצועה לפי גילאים ואתה יודע שבבוקר מוקדם רואים הצעירים, אחר כך רואים הטוויז, אחר כך רואים הטין-אג'רס.
<עליזה דיין חממה: אתה מסדר את זה.
<עליזה דיין חממה: אצלנו זה יותר בעייתי.
<עליזה דיין חממה: ולכן אני יודעת שילדים קטנים יכולים.
<עליזה דיין חממה: עשינו דרמת נוער למשל וידעתי.
<עליזה דיין חממה: לדרמה קוראים עמוק במים והייתה מיועדת לנוער, לילדים די מבוגרים.
<עליזה דיין חממה: וכשעשיתי אותה, מאד הקפדתי, אני וכל הצוות שלי, כלומר בגלל שזה משודר בערוץ ציבורי, הקפדנו שאם יהיו תקריבים של הילדים במים, אז הם לא יהיו מדי חושפניים ושהשחקנים לא יהיו סטריאוטיפיים.
<עליזה דיין חממה: להיפך, אלה היו המטרות ששמנו לעצמנו כי אנחנו יכולים להרשות לעצמנו, אנחנו שידור ציבורי ולא שידור מסחרי.
יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך הופכים את החינוכי הזה גם לאטרקטיבי כדי שיהיה צבעוני ו - - -
<עליזה דיין חממה: נכון, זאת שאלת השאלות.
יפעת שאשא ביטון: צריך להציג את זה.
<עליזה דיין חממה: זאת שאלת השאלות, אגב.
יפעת שאשא ביטון: כדי לחבר ילדים.
יפעת שאשא ביטון: דיסני ישר מחייך כי הכל שם צבעוני וקופץ.
<גיא קרני: בגלל זה עליזה באה וקנתה מדיסני.
<גיא קרני: בדיוק זה.
<עליזה דיין חממה: נכון, זאת שאלת השאלות, כי מצד אחד את רוצה להיות קולית, את רוצה שיצפו בך.
<עליזה דיין חממה: את רוצה לקבל הכרה, את רוצה לקבל רייטינג.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה להיות אטרקטיבית לילדים.
<עליזה דיין חממה: מצד שני את לא יכולה להיות חננה של אסכולה מלפני כך וכך.
<עליזה דיין חממה: צריך לשמור על האיזונים, אבל אני כן מאמינה שיש לנו אחריות בחינוך של ילדים ונוער בני אדם, כאזרחים, כבני אדם בוגרים.
<עליזה דיין חממה: אני חושבת שיש לנו שליחות בזה אפילו.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עליזה.
יפעת שאשא ביטון: יונתן, רצית להגיב מקודם למשהו.
<יונתן בייסקי: כן, לעניין מה שאמרו כאן על הברודקסט, זה נכון.
<יונתן בייסקי: כשעשינו את פרויקט מיקוד רגולציה בשידורי ילדים במהלך השנה שעברה, זיהינו כשל שוק בעניין שידורים לנוער.
<יונתן בייסקי: כלומר, יש הגדרה של שידורים לילדים ולנוער, אז זה למעשה שידורים לילדים ולילדים.
<יונתן בייסקי: 8% מההכנסות של הכבלים והלוויין חייבות ללכת להפקות מקור, שזה יוצא משהו כמו 350 מיליון שקלים בשנה, מתוך זה רבע הולך לשידורים לילדים ולנוער, ועוד 3% זה שידורים לגיל הרך.
<יונתן בייסקי: כשבדקנו את השידורים שמופקים, גילינו שכל השידורים, כולם, שאמורים להגיע לילדים ולנוער, מגיעים אך ורק לילדים.
<יונתן בייסקי: חוץ מהמתבגרים, שהייתה יוצאת דופן בשנת 2015.
יפעת שאשא ביטון: מגיעים לילדים מבחינת התוכן שלהם או מבחינת מי שצופה?
<יונתן בייסקי: מיועדים לילדים, מיועדים לבני 8-10.
<יונתן בייסקי: והתוצאה שהיא בגיל בת מצווה, ערוצי הילדים מאבדים את הצופים ולבני נוער ישראלים אין מה לראות.
<יונתן בייסקי: הם עומדים בעצם מול שלוש ברירות שאף אחד מהן לא מיטבית – או להמשיך לראות תכניות לילדים שלא מתאימות להם ולהתפדח אצל החברים שלהם, כי הם רואים ערוצי ילדים, או לראות תכנים בערוצי הברודקסט – ריאלי, הישרדות, האח הגדול, כל התכניות האלה שאין ספק שהן לא הולמות את גילם, וחבל, כי רשת וקשת דווקא מכוונות - - -
יפעת שאשא ביטון: על מה אתה מדבר?
<יונתן בייסקי: על מחסור בהפקות לנוער.
יפעת שאשא ביטון: באיזה ערוצים?
<יונתן בייסקי: בגלל שאין הפקות לנוער, אז בני נוער חייבים להמשיך לראות ערוצי ילדים, או לראות הפקות בערוצים 2 ו-10 בערב, או לראות תכנים מחו"ל.