GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרה בל: מבחינת נושא של תזונה והיגיינה אנחנו עובדים בשיתוף עם משרד הבריאות, אנחנו פעם בשנה עושים סיור עם אחיות טיפת חלב במשפחתונים.
<שרה בל: הרכזות שלי, שהן עובדות סוציאליות מומחיות בגיל הרך, נותנות את ההדרכה החינוכית וסך הכול זו מסגרת שיש לה ביקוש מאוד מאוד גדול, בעיקר במגזר החרדי.
<שרה בל: במגזר הכללי יש לנו בעיה, אנחנו בתחרות מאוד מאוד גדולה עם המשפחתונים הפרטיים.
<שרה בל: אם במשפחתון של משרד הכלכלה המחיר לילד הוא בסביבות 1,800, השוק הפתוח, מטפלת שפותחת משפחתון פרטי מקבלת 2,500-3,000 שקל.
<שרה בל: אני לא יכולה להתחרות במטפלות שיהיו מוכנות לעבוד אצלי, במגזר הכללי, כי הן יכולות באופן פרטי לקחת בין 2,500 ל-3,000 שקל, כלומר הרבה יותר, בלי פיקוח כמובן.
<שרה בל: אין פיקוח על משפחתונים.
יפעת שאשא ביטון: פה זה מודעות הורים, ההורים צריכים להצביע ברגליים, לדעתי, אי אפשר לנצח את זה.
<שרה בל: זה נכון, אבל זה עצוב כי בגדול מדינת ישראל הייתה אמורה לעשות פיקוח על כל גילאי לידה עד 3 ומה שקורה, בפועל זה לא בדיוק מתממש, כי יש יותר ויותר נהירה למגזר הפרטי.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל דה פקטו המגזר הפרטי הוא יותר גדול היום, יצא לי לדבר עם מקום אחר שהיינו היום, 77% מהילדים שנמצאים במסגרת נמצאים במסגרת פרטית.
יפעת שאשא ביטון: מאלה שנמצאים במסגרות, אני לא מדברת על אלה שההורים מגדלים בבית וכאלה.
יפעת שאשא ביטון: הצעת חוק שאני הגשתי, שעוסקת בפיקוח על מעונות היום, לא בטוח שהיא תעבור בקונסטלציה הזו, כי אני נדרשת לכמה פרשות ומבחינתי זה רק להוציא את העגלה הזו מהבוץ, אבל שם אני כן התייחסתי לפיקוח על כל משפחתון או פעוטון שהוא מ-5 ילדים ומעלה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אף אחד לא יוכל להחזיק 5 ילדים אצלו בבית בלי שזה מפוקח.
יפעת שאשא ביטון: כנראה שבסוף, בתפר, זה ייסגר על 7 ילדים, זה איזה שהוא שיח בעניין הזה, אבל אני לגמרי מסכימה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נצליח להגיע למציאות שבה מדינת ישראל, גם אם עוד לא העברנו לחינוך ועוד לא לכאורה שינינו את השיטה, אם אנחנו נצליח לפקח לפחות על כל אלה שנמצאים היום בתוך המערכות אז אנחנו כבר עשינו צעד ענק קדימה.
<אילה משה: שזה יהיה מגיל לידה.
יפעת שאשא ביטון: מגיל לידה עד 3.
<אורן טואל: אנחנו מברכים על זה.
יפעת שאשא ביטון: תצטרכו להחזיק אצבעות פה, כל מי שבחדר וגם מי שמחוץ לחדר.
<שרה בל: המשרד שלנו הרבה פעמים מקבל טלפונים של אס.
<שרה בל: או.
<שרה בל: אס ממעון שמרגישות שהמטפלת פגעה בילד או לא מתנהלת כמו שצריך.
<שרה בל: אנחנו המוקד של כל התלונות, והאמת היא שאין כל כך הרבה למי לפנות כי אין חוק.
<שרה בל: עד שאין חוק אין מה - - -
יפעת שאשא ביטון: גם כשאין חוק לאף אחד אסור לפגוע בילדים שלנו.
<שרה בל: נכון, אלא אם הורה מסכים להתלונן ואז זה כבר תהליך קצת שונה.
<שרה בל: יש פה בעיה רצינית שאחוז מאוד גבוה של משפחתונים ללא פיקוח ואנחנו מדברים פה על ילדים בגיל הרך, שזה מאסט.
יפעת שאשא ביטון: שהם חסרי אונים.
<איציק אלישר: שני משפטים.
<איציק אלישר: אל"ף, לשכת הרווחה היא זו שמפעילה את המשפחתונים, שזה לא קורה בהרבה מקומות.
<איציק אלישר: הדבר השני, הם עושים עבודה מקסימה.
<אורן טואל: את זה היא שכחה להגיד, היא לא תגיד.
<איציק אלישר: אני, בין השאר, כמפקח גם על המשפחתונים - - -
יפעת שאשא ביטון: בין השאר כמי שבא מהרווחה.
<איציק אלישר: צריכים להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני חייבת לסנגר אחרי זה.
<איציק אלישר: אנחנו תמיד מציינים את המשפחתונים באשדוד כמודל, לא רק בגלל המספר, אלא בגלל כל מיני השתלמויות שהם עושים למטפלות, מדהים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אתם יוצרים לובי בקרב ההורים, כדי שבעיקר בפניות שמגיעות אליכם, ממקום של הורים שנמצאים במצוקה כי הם לא באמת יודעים מה קורה בפעוטון.
יפעת שאשא ביטון: הרי הם לא חייבים להחזיק את הילדים שלהם שם ואז אולי דרכם לנסות לעבות את המערך שהוא כן מפוקח.
<שרה בל: אין לי כוח אדם.
<שרה בל: אם אני רוצה לפתוח באזורים, לא במגזר החרדי, אני צריכה מטפלות מקצועיות עם תעודה.
<שרה בל: אין לי.
יפעת שאשא ביטון: והן מעדיפות את המגזר הפרטי.
<שרה בל: הן מעדיפות לקבל כסף.
<שרה בל: בשביל מה הן צריכות גם את הפיקוח שלי?
<שרה בל: גם מישהי שתשב להן על הראש, בטיחות?
<שרה בל: יש להן גם משכורת כמעט פי שניים.
<שרה בל: משני הכיוונים זה לא - - -
יפעת שאשא ביטון: פה לא תמצא, אבל אני חושבת שחייבים, אנחנו נתחיל לאט לאט את המהפכה, הם יבינו שגם לידה עד 3 זה חינוך וגם שם צריך הכשרה וכוח אדם ישתדרג ואני בטוחה שמתוקף זה גם השכר יילך וישתנה.
יפעת שאשא ביטון: זה עניין של ביצה ותרנגולת, בידיים שלנו להתחיל את הנושא של ההכשרה ובחינה של כוח אדם שהוא איכותי.
יפעת שאשא ביטון: טוב לי לשמוע שאתם מקפידים - - -
<יעל נהוראי אטיאס: אני חושבת שאחת התובנות, שאם כבר יש כזה תהליך, זה בעצם לאגם את כל גורמי הפיקוח כי ברגע שיהיה איגום של כל גורמי הפיקוח, שזה הגרעין, אני חושבת שיהיה גם סביב כל תכנית, כל מענה, כל משהו שקורה, רווחה וחינוך ביחד יילכו, ולא זה מנחה ככה וזה מנחה ככה, כי זה יוצר - - -
יפעת שאשא ביטון: מאסט.
יפעת שאשא ביטון: המערכות חייבות להתכתב אחת עם השנייה.
<מירב סבג: אבל אני חושבת שהחשיבה של פיתוח מרכזים לגיל הרך היא חשיבה שמאוד מושתתת על העניין של עבודה בין משרדית וגורמים פיקוחיים בין משרדיים והרצף של ילדים מגילאי לידה עד 6 כן יונח שם.
<מירב סבג: אני חושבת שיש איזה שהוא שיפור בעניין הזה, גם התכנית הלאומית יחד עם המנגנונים שלה, אנחנו מאוד מאוד עומדים על זה שכל מערכת תהיה מורכבת מסל הנציגים שהם משמעותיים לקבוצת הגיל הזאת.
<מירב סבג: בתור יושבת ראש ועדה עירונית לגיל הרך אנחנו מתכנסים פעמיים עד שלוש פעמים בשנה, יש לנו מנגנונים עירוניים של כל תכנית, שאנחנו יושבים גם ברמה של לחשוב על הילדים שמקבלים את הטיפול, גם ברמה של חשיבה, איך אנחנו מפתחים את הדברים האלה לרווחת הילדים.
<מירב סבג: כמובן שצריך להמשיך ולקדם.
<מירב סבג: החשיבה של התקציב הצבוע לגיל הרך, הוא מאוד מאוד משמעותי, הוא שומר עלינו ושומר על הגיל הרך.
<מירב סבג: הגיל הרך לא נשמע יותר מדי, הוא לא הגיל הצועק, הוא לא גיל הנוער שיותר בועט, יוטתר רואים אותו והמספרים שלו הם הרבה יותר גדולים והם מגיעים לכל קומה אפשרית.
יפעת שאשא ביטון: מצד שני זה שם עלינו אחריות יותר גדולה.
<מירב סבג: נכון, וזה מחייב אותנו להיות הפה של הילדים ולהבין מה החשיבות של הגיל הרך ומה המשמעות של ההתפתחות של ילדים בגיל הזה ומה המשמעות של הבסיס לכל החיים.
<מירב סבג: אני חושבת שזה בא ומתפתח.
<מירב סבג: גם בעיר אני כן רואה שיש איזה שהוא שינוי של תפיסה וחשיבה איך אנחנו כרגע מייצרים יותר מנגנונים של עבודה משותפת בגיל הרך.
<מירב סבג: זה דבר שקורה, כמובן שצריך להמשיך ולהעמיק את זה ולקדם את זה, אני מרגישה שכן הזרעים נטועים בעיר ואני אשמח שזה עוד יתקדם.
יפעת שאשא ביטון: תעשי לי רגע סדר, את אומרת שאת יושבת ראש הוועדה ל - - -
<מירב סבג: העירונית לגיל הרך.
<מירב סבג: לתכנית הלאומית יש מנגנונים של הגיל הרך - - -
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ואצלכם כבר ממש, כנראה בגלל ההיקפים של ה - - -
<מירב סבג: אנחנו כבר כמעט שש שנים בעיר מפעילים תכניות והוועדה הזאת מורכבת מכל הנציגים העירוניים, הגורמים הפיקוחיים, הנציגים שיושבים כאן והרבה יותר.
<מירב סבג: אנחנו מפעילים תכניות לפי כל הצרכים של ילדים בסיכון, על הרצף הכי הכי רחב, על ההגדרה הכי הכי רחבה, שהיא מקובלת על כל המשרדים וזה משהו שהוא מאוד מאוד חשוב.
<מירב סבג: יושבים על כל הצירים, גם של מניעה, גם טיפול, גם עבודה הם הורים, הנושא של האיתור שהוא מאוד מאוד משמעותי, איתור מוקדם.
<מירב סבג: אלה מנגנונים שאנחנו מאוד דוחפים אליהם.
<איציק אלישר: יש שש ועדות מחוזיות בארץ לתכנית ה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, זה אני יודעת, אבל כנראה פה בגלל שההיקפים הם מאוד מאוד גדולים אז לכל דבר יש בן אדם שמופקד, בעל תפקיד שמופקד על זה, כי בחלק מהמקומות יש מישהו שמרכז את הכול ואז הוועדה פשוט מתכנסת לפי תחומי עניין.
<יעל נהוראי אטיאס: פה מוטת השליטה היא מאוד גדולה, אנחנו מחויבים לקיים את ועדות הגיל.
<יעל נהוראי אטיאס: זה גם חשיפה של כלל בעלי המקצוע וכלל גורמי הפיקוח שהם שותפים, זאת אומרת מפקחים הם שותפים.
<יעל נהוראי אטיאס: למשל אילה היא חלק בלתי נפרד מוועדת גיל הרך, איציק הוא אורח של כבוד בוועדה היישובית שמתקיימת אחת לשנה.
<יעל נהוראי אטיאס: אם מסתדר לו אז הוא מגיע.
<יעל נהוראי אטיאס: זאת אומרת השותפות עם הפיקוח מובנית בתכנית.
<איציק אלישר: אני יושב בוועדה המחוזית בבאר שבע, שאחראית גם לאשר תכניות.
יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו - - -
<גילית אבטליון: גילית אבטליון, אני מנהלת המרכז להורות משמעותית.
<גילית אבטליון: אנחנו תיכף נסביר לכם על המרכז הזה שלנו.
<גילית אבטליון: המרכז הוא תחום בתוך הרשות העירונית למאבק בהתמכרויות.
<גילית אבטליון: תיכף המנכ"לית גם תגיע, ניתן לכם סקירה על כל העבודה שאנחנו עושים ואיך אנחנו בקשר עם כל אחד ואחד מהגורמים שיושבים כאן סביב השולחן.
<ליסה רובין: אני ד"ר ליסה רובין ממשרד הבריאות, אני יושבת בוועדה ההיגוי של התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
<ליסה רובין: אז רק להוסיף למה שאמרת, כל העבודה הזאת נעשית לאחר שנעשה מיפוי, זאת אומרת שכל המשרדים המעורבים, חמשת המשרדים המעורבים, היו שותפים להגדרה משותפת שנתחיל לדבר בשפה אחת לגבי ילדים ונוער בסיכון.
<ליסה רובין: גם יש מיפוי שנעשה לפני הכניסה לתכנית, שהוא מהווה הבסיס, שאנחנו לא סתם, שזה יגיד 'אני רוצה זה' וזה יגיד 'אני רוצה את זה' וכו'.
<ליסה רובין: יש שיחה ודיון על כל הצרכים ויש איזה שהוא איזון בין הצרכים, מפני שהצרכים הם תמיד יותר ממה שאפשר לתת.
<ליסה רובין: התכנית הלאומית היא תכנית תוספתית, מעבר לתכנית של השירותים הבסיסיים שישנם.
<מירב סבג: באשדוד מופו 10,000 ילדים בסיכון, העונים להגדרה הרחבה, כפי שציינת, ומהגיל הרך, מלידה עד 6, אנחנו עומדים על 3,000 ומשהו ילדים.
<מירב סבג: זה מיפוי שנעשה לפני כמה שנים, קרוב לוודאי שצריך כרגע לחשוב על מיפוי חדש, גם מבחן, מה ההשפעה של כל התוצאות של התכניות שאנחנו כרגע מפעילים, אם אנחנו מצליחים לייצר את השינוי הנדרש, אם אנחנו מעמיקים יותר את האיתור ואז זה מחייב - - -
יפעת שאשא ביטון: יש תהליך הערכה מלווה?
יפעת שאשא ביטון: כדי ללמוד את הדברים האלה?
<מירב סבג: כן, ברמה העקרונית יש - - -
<יעל נהוראי אטיאס: יש לנו בקרת ילדים שהיא מערכת התמ"י, תשתית המידע היישובית, זאת אומרת כל ילד שהוא בתכנית הלאומית והוא מטופל, הוא מדווח במערכת.
<מירב סבג: יש שתי פעימות, שתי פעימות שבוחנים את ה - - -
<יעל נהוראי אטיאס: תעודת הזהות היא המוביל.
<ליסה רובין: עוד בשנה הקרובה יעשו בחינוך, בעצם תמ"י - - -
<יעל נהוראי אטיאס: תמ"י כבר יצאה כהנחיה על ידי אריה לוי, כהנחיה, כבר פיילוט, הוא לאט לאט יעבור להיות בכל בתי הספר בכל הארץ.
יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת בכל בתי הספר, זאת אומרת שאתם מודדים רק תלמידים מ-א' ומעלה?
<יעל נהוראי אטיאס: עוד לא.
<יעל נהוראי אטיאס: השנה עשו פיילוט בכל הארץ, לקחו מדגמית בכל מיני מקומות, בכל מיני מחוזות.
<יעל נהוראי אטיאס: אצלנו באשדוד עשו פיילוט על בית ספר אחד, כי עד שההחלטה ירדה ממשרד החינוך למחוז.
<יעל נהוראי אטיאס: אני הבנתי שבשנה הבאה זה כבר יהיה כלי שימפה את כל בתי הספר.
<יעל נהוראי אטיאס: היום יש כבר דוח תמונת מצב של בית ספר, שתוכלי לראות דוגמה.
<ליסה רובין: כל הילדים.
<יעל נהוראי אטיאס: כן, כל הילדים, כל מחנכת ויועצת מילאו על כלל הילדים בבתי הספר.
<מיכל בן זאב: אני חייבת להעלות נקודה לגבי השאלון הזה.
<מיכל בן זאב: אני מוטרדת קצת ממנו, אם מותר לי לומר, מי ממלא אותו ואיזה שאלות נשאלות שם.
<מיכל בן זאב: העלינו את זה גם ב - - - זה לא לכאן, אבל - - -
<יעל נהוראי אטיאס: לא, זה עבר את כל השאלות וההסתייגויות.
<מיכל בן זאב: אני חייבת לומר, זו הזדמנות שלי לומר את דעתי האישית.
<יעל נהוראי אטיאס: לא, זה בסדר, אני רק אומרת ש - - -
<מיכל בן זאב: בישיבת המחוז בפיקוח, עם מנהלת המחוז, זה גם עלה.
<מיכל בן זאב: אנחנו מבינים שזה משהו שכבר עבר ואני עדיין לא שקטה, כשאני חושבת על זה שמיפוי ברמה מאוד מדוקדקת של פרטים אישיים על ילדים, לפי תעודת זהות.
<יעל נהוראי אטיאס: אבל אף אחד לא רואה את תעודת הזהות.
<יעל נהוראי אטיאס: זה לא נכון, זה אומר שאת לא נחשפת לכלי עד הסוף.
<מיכל בן זאב: אני נחשפתי כי מילאתי אותו.
<מיכל בן זאב: האם מחנכת ממלאת אותו ואז יש שם שאלות שלא בטוח שהיא בעצמה יודעת וצריכה לדעת.
<מיכל בן זאב: לי יש סימני שאלה.
<מיכל בן זאב: אני מבינה שזה כבר עבר והרכבת דוהרת.
<יעל נהוראי אטיאס: לא, אני רוצה לחדד.
<יעל נהוראי אטיאס: החששות שלך הם בהחלט בהחלט מוצדקים והם עלו עוד לפני ארבע שנים.
<יעל נהוראי אטיאס: הכלי עבר ונבדק ייעוץ משפטי של משרד החינוך ומשרד הרווחה, זה לא איזה - - - מעבר לזה, את אומרת מי רואה, מי שמילא רואה.
<יעל נהוראי אטיאס: למשל בבית הספר האחרון שבו מילאנו, גם מירב, שהיא יושבת ראש הוועדה, ואני, שאני מנהלת העיר בכל התכניות, לא רואה אף תעודת זהות אחת, למה?
<יעל נהוראי אטיאס: כי רק מי שממלא ממלא גם את השם בראשי תיבות וזה עובר איזה שהוא ערבול.
<יעל נהוראי אטיאס: זאת אומרת לצורך העניין הפיילוט בבית הספר האחרון, מי שרואה את תעודת הזהות זו רק המחנכת שמילאה, והמנהלת, אם היא רוצה לראות נתון ספציפי, רק לה יש מורשית.
<יעל נהוראי אטיאס: זה חסום.
<איציק אלישר: זה עבר את היועצת המשפטית של המשרד.
<יעל נהוראי אטיאס: לא ראש מינהל החינוך בעיר יכול לראות.
<קריאה: מה הטעם במידע, אם אי אפשר לראות אותו?
<יעל נהוראי אטיאס: יש מאגר נתונים - - -
יפעת שאשא ביטון: יש שם מיפוי - - - יש שמי ותעודת זהות רק למי שנכנס, ואם מזהים איזה שהוא קושי, לצורך העניין המחנכת יודעת לאיזה גורמים לפנות ולהעביר את המידע לגורמים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לכם שאני עשיתי צעד אחד קדימה מהסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתם בטח מכירים את דוח וינטר, הצעת החוק שלו, שזה ככה נראה לי בדלת האחורית הולכים להכניס את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד שם, אני לא חושבת שכולם צריכים לראות את כל המידע, אבל אם יהיה גוף שיידע לרכז את הנתונים ויהיה סנכרון בין המערכות השונות יהיה אפשר להציל הרבה מאוד ילדים שנופלים בין הכיסאות, לא רק במעברים, אפילו תוך כדי תנועה, בגלל שלרווחה אסור לדווח למערכת החינוך והחינוך אסור לו לדווח, אלא אם כן בחובת דיווח על דברים מאוד מסוימים, ומשרד הבריאות, שגם שותף כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שיש כל כך הרבה ילדים שאם רק היה חיבור בין המערכות היה אפשר לאתר אותם ולהציל אותם.
<יעל נהוראי אטיאס: כן, זה עלה כבר בוועדה לשלום הילד.
יפעת שאשא ביטון: בהצעת חוק שהגשתי, והיא בשיח מתקדם, בדיוק אמרתי שכדאי שאנחנו נבדוק, הם הבטיחו שעד סוף יוני תהיה לנו עוד טיוטה, הם עובדים על זה מאוד ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: אם עד לפני תקופה מסוימת היה וטו ולא היו מוכנים, גם משרד המשפטים, היום כבר יש איזה שהוא תהליך של למצוא את הערוץ הנכון, לראות מי האנשים שנכון שיעסקו בזה ואיך מצד אחד ישמרו על החיסיון ועל הילדים ועל הפרטיות ומצד שני לא ייתנו להם ליפול.
<מירב סבג: ברמה העקרונית, מלבד המנגנונים של תמ"י, שאולי את מכירה אותם ואתם אמונים עליהם, במנגנונים של רווחה אנחנו עובדים עם הרבה יותר דברים שקשורים לוועדות בין מקצועיות שמתרחשות לאורך השנה, על כל ילד שמתקבל לתכנית.
<מירב סבג: אני כן מכירה את הילדים, גם את תעודת הזהות שלהם וגם את הכול, אבל המטרה היא לא כדי להכיר את הילד, היא כדי להכיר את ההתפתחות של הילד לאורך השנה.
<מירב סבג: אנחנו יושבים עם ההורים שלו ואנחנו מחליטים על יעדים משותפים ואנחנו מנסים לפתח איזה שהם צירים בכל הכיוונים, גם עבור הילד, גם עבור המשפחה שלו, המערכת היא מאוד מאוד חשובה.
<מירב סבג: ילד לא נולד בתוך מסגרת, הוא ממשיך את ה - - -
<מיכל בן זאב: אני מסכימה ואני יכולה לומר, בהקשר למעברים למשל, הבעיה של יועצות ביסודי ועל יסודי, יש לנו בעיה מבחינת ויתור סודיות של הורים.
<מיכל בן זאב: אני שואלת את עצמי האם כל הורה שהילד שלו משתתף באחת מהתכניות של התכנית הלאומית חותם שהוא מסכים שהמידע יהיה רשום.
<מיכל בן זאב: אני כיועצת בית ספר מחתימה אותו על אישור שהילד יקבל תרפיה באמנות, אני לא מחתימה אותו על אישור שהפרטים של הילד שלו מסתובבים עכשיו באיזה שהוא ענן.
<יעל נהוראי אטיאס: הם לא מסתובבים.
<מיכל בן זאב: הם נמצאים איפה שהוא.
<מיכל בן זאב: אני כאמא, אני תמיד שואלת את עצמי איך אני כאמא, מה אני הייתי רוצה כשאני - - -
<יעל נהוראי אטיאס: ברור לי.
<מיכל בן זאב: אני שואלת את עצמי אם אנחנו לא אמורים ליידע את ההורים שהמידע הזה נשמר איפה שהוא.
<מיכל בן זאב: יש פה שאלות אתיות, שאני מבינה שהן נידונו וייעוץ משפטי וכו', ואני חוזרת ואומרת את זה.
<מיכל בן זאב: אם יש פה הזדמנות להגיד את זה מולך, אני רוצה - - -
<איציק אלישר: אני רוצה להגיד משהו, ברשותך.
<איציק אלישר: אני בתכנית הזו מאז שהיא נפתחה ולפני.
<איציק אלישר: אני יכול להגיד לך שהיועצים המשפטיים שלנו, של משרד הרווחה ושל משרד הבריאות, ישבו על המדוכה.
<איציק אלישר: הדברים הם כמו שהיא אמרה בדיוק, בראשי תיבות של הילדים.
<איציק אלישר: אני רוצה להגיד לך עוד דבר אחד, החשיבות הקריטית באינפורמציה היא שאם למשל יש תכנית מסוימת שהילדים לא מקבלים את מה שצריך והיא לא עובדת, צריכים לשנות אותה, להחליף אותה, לעשות שינוי בטיפול בילדים.
<איציק אלישר: לכן התמ"י הוא קריטי.
<איציק אלישר: שוב פעם אני אומר לך, זה רק ראשי תיבות, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך כאשת חינוך שראינו הרבה פעמים ילדים שנכנסים לתוך המערכת ובגלל החיסיון - - - מצד אחד הרציונל, כשאת מקבלת אותם דף לבן אז את כאילו נותנת להם הזדמנות, שזה מצוין, אבל אם אנחנו נהיה מספיק מקצועיים אז אנחנו נדע לעשות את זה גם אם נדע את הרקורד של הילד, לצורך העניין, ולצד זה ללוות ולראות איך הוא מסתדר.
יפעת שאשא ביטון: והרבה ילדים, עד שהיה צריך לאבחן אותם מחדש ולהבין שיש פה בעיה, שאם היינו מקבלים אותם עם זה והיינו יודעים להתנהג איתם בצורה נכונה, הם לא היו מתויגים כמו שהם מתויגים הרבה פעמים בתוך המערכת ואז ההורים כועסים, כי 'מה, לא ידעתם?
יפעת שאשא ביטון: הם עשו את זה כבר לפני הרבה שנים'.
יפעת שאשא ביטון: אז נכון שזה מאוד רגיש, אבל בסוף, כששמים את טובת הילד וההתפתחות שלו אל מול זה שכן יראו או לא יראו, יש דרך להתמודד עם הפרטיות.
<מיכל בן זאב: אבל הנקודה שלא עולה בהלימה עם שאר המערכות, כמו ויתור על סודיות בין יסודי לעל יסודי, כמו ויתור על סודיות בין רווחה לחינוך.
יפעת שאשא ביטון: צריך לטפל בזה, שכן יתירו את זה.
<מיכל בן זאב: נכון, את מבינה שזו הנחת עבודה חדשה, שהמערכות האחרות ממשיכות לנהל במציאות אחרת לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: בשביל זה צריך להתיר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהצעת החוק של דוח וינטר תיתן מענה לסיפור הזה והיא בעצם תפתור גם את הדילמות שאת מעלה, כי היא מדברת בצורה רוחבית על כל המערכת.
<מירב סבג: וזה נכון שלא צריך כל פעם לאתר מחדש את אותם ילדים.
<מירב סבג: אנחנו משקיעים הרבה מאוד כספים באיתור ילדים ואנחנו גם צריכים לחשוב במקביל על זה שכבר ילד אותר עם קשיים מסוימים, אנחנו גורמים לאיזה שהוא רצף טיפולי בילד הזה, אנחנו יודעים מאיפה הוא מתחיל ואנחנו יודעים גם באיזה נקודה להמשיך ולטפל בו.
<מירב סבג: אנחנו יודעים איך להרחיב את שיתופי הפעולה איך שהוא נכנס, במיוחד בנושא של מעברים.
<מירב סבג: שרה ספטל, שהיא אחראית על התכנית הזאת, היא מאוד שומרת על הנושא של החיסיון ואנחנו כן מזהים אותה כתכנית אשדוד מאוד מאוד חשובה, היא פותחה בעיר אשדוד כפיילוט, אני חושבת שעכשיו ברחבי הארץ לומדים את התכנית ורוצים להפעיל אותה.
<מירב סבג: אבל כל החשיבה שהתחילה מתוך זה שהיה ריבוי ילדים שנשארים הישארות נוספת בגן ילדים, היום כל התכנית הזו מפעילה את כל הנושא של כל אנשי המקצוע שיטפלו בילד בזמן המתאים כדי לייצר את האפשרות שהם יעלו לכיתה א' בצורה של מוכנות לצד הנושא של מעטפת בכיתה א'.
<יעל נהוראי אטיאס: אגב, זו תכנית דגל בגיל הרך, משום ששמה יצא לפניה והיא פותחה באשדוד.
<יעל נהוראי אטיאס: היא התחילה לפני התכנית הלאומית, התכנית מעברים נולדה מזמן בעיר אשדוד, לפני כאעשר שנים בערך?
<יעל נהוראי אטיאס: אני טועה?
<אילה משה: שש שנים.
<יעל נהוראי אטיאס: לא, לפני, קרוב לעשר שנים.
<יעל נהוראי אטיאס: היא פותחה בעיר והיא נכנסה לתכנית הלאומית רק לפני כשש שנים והיא כבר מהווה מודל שערים אחרות באות ללמוד ולפתח את התכנית.
<יעל נהוראי אטיאס: זה גאווה מקומית.
יפעת שאשא ביטון: השוטרים עזבו אותנו?
<מירב סבג: השוטרים ישמרו עלינו כל היום.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול אותם על רמות הפשיעה כאן, ההתמודדות עם בני הנוער.
<מירב סבג: קצין הנוער יצטרף אלינו, מקידום מעמד הילד.
<מירב סבג: הם לא אנשים שיודעים את הנתונים האלה.
יפעת שאשא ביטון: אתם כל הזמן משאירים אותי בסקרנות.
<יעל נהוראי אטיאס: על נוער את יכולה לעשות פה גם דיון, לפחות של שלוש שעות.
<מירב סבג: אנחנו ניסינו לייצר איזה שהיא הלימה בין התכנית שאתם ביקשתם לבין רצפים - - -
יפעת שאשא ביטון: הכול בסדר.
יפעת שאשא ביטון: את צריכה לשמוח, אתם כל כך מסקרנים שאתם מדברים על משהו אחד וכבר רץ לי בראש, רגע, אז מה קורה אחר כך?
יפעת שאשא ביטון: אז זה ממקום טוב.
<מירב סבג: יש עוד מישהו סביב הנושא של הגיל הרך, או שאנחנו עוברים לנושא הבא?
<איציק אלישר: יש עוד תכנית אחת שלא הזכירו, שהיא של משרד הרווחה, התכנית הביתית למשפחות אתיופיות ומצרפת ומקווקז.
<איציק אלישר: התכנית מדברת על כך שאימהות לגיל הרך מקבלות עזרה, גם בבית שלהן וגם בקבוצה, איך לטפל בילדים על ידי מודלינג, משחק איתם.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק פה.
<איציק אלישר: בסדר, באשדוד זה מופעל עם האימהות הצרפתיות, האתיופיות, התחיל מהאתיופיות.
<איציק אלישר: תכנית מאוד יפה.
<גילית אבטליון: אגב, הייתה תכנית, אם כבר מדברים, מאוד נחמדה כאן בעיר, זה היה משחקיות בטיפת חלב.
<גילית אבטליון: אתן זוכרות את זה?
<גילית אבטליון: מנחות הורים, הן תפעלו את המשחקיות האלה והן היו בקשר עם אחיות טיפת חלב.
<גילית אבטליון: עכשיו, הכול סבב סביב משחקים אבל ההורים קיבלו מסרים סביב המשחקים כדי לעבוד עם הילדים והאחיות היו עוזרות למנחה והיו אומרות לה 'תשמעי, כאן יש איזה שהוא עיכוב בשפה, תעבדי איתם איך לשחק יותר במשחקים שפתיים, איך לשחק במשחקים שיחזקו את המוטוריקה העדינה, את המוטוריקה הגסה'.
<גילית אבטליון: זה היה מקסים, באמת.
<גילית אבטליון: ההורים באו לא ממקום - - -
יפעת שאשא ביטון: מה קרה לתכנית הזו?
<מירב סבג: היא קיימת בעיר, בתחנות לבריאות המשפחה באזורים מוחלשים, תחת הכותרת של תחנות לבריאות המשפחה, במסגרת התכנית הלאומית וגם הנושא של חיזוק קשר הורה-ילד והנושא של עבודה על ציר ההתפתחות.
<גילית אבטליון: אבל לא במשחקיות, כסייעת, הם מקבלים משחקים וספרים גם להשאלה, אז הם קיבלו בהשאלה משחקים.
<אורלי עמרם: שמי אורלי עמרם, אני מלשכת הבריאות.
<אורלי עמרם: אני לא שייכת לאשדוד, אני מפקחת אזורית מקבילה לשולה בשדרות ואשקלון.
<אורלי עמרם: אני התלוויתי היום לאביטל, שהיא הסגנית שלנו.
<אורלי עמרם: המקור של התכנית הזו הוא באמת עתיק מאוד, הוא מגיע משיקום שכונות, הוא לא מגיע מיוזמת 360 או כל מה שנלווה בהמשך.
<מירב סבג: הוא היום מתופעל בעיר דרך 360.
<אורלי עמרם: הוא שריד של שיקום שכונות וחלק מהמקומות עדיין מתוקצבים.
<אורלי עמרם: אני לא יודעת לגבי אשדוד, כי אני באמת לא מספיק מעורה, והוא באמת הצטמצם מאוד ומלכתחילה הוא היה במקומות מוחלשים מאוד ומעוטי יכולת וזו הייתה מגמה ארצית שהלכה וצמצמה אותם.
<אורלי עמרם: צריך לזכור שהבנות האלה, הייתה להם הכשרה מאוד מסוימת ובמקביל השתכללה הכשרת האחיות בטיפת חלב, שהיא עוסקת באותם נושאים.
<טל בן דוד: אבל חבל, כי כל הנושא של התפתחות הילד למעשה עד גיל 18 כחוק במדינה הוא אמור להיות תחת המכונים של התפתחות הילד, כל מה שקורה, גם המוטוריקה הגסה והמוטוריקה העדינה, ובפועל בגיל 9 מוציאים את הילדים האלה מהמכון, כאשר הכול אמור להיות תחת מכון אחד שמתכלל את כולם, ולא בעיר או במקום אחר.
<טל בן דוד: המכון אמור לתת מענה לכולם, בכל עיר אמור להיות מכון כזה של הקופות עצמן ולתת מענה מלא, לכל הילדים, בפרט לילדים הסומטיים שבגנים של חינוך מיוחד, או בכלל ילד רגיל שנזקק בשל בעיה כזו או אחרת.
<טל בן דוד: חבל שלא ממשיכים את זה עד גיל 18 תחת מכון אחד.
יפעת שאשא ביטון: הן מדברות על טיפות חלב, שזה שלב מאוד - - -
<טל בן דוד: נכון, אבל ההתפתחות שם, חלק מההתפתחויות המוטוריות והכול, ילדים מסוימים - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל צריך לקחת בחשבון שהתכניות הייחודיות הן באמת לאוכלוסיות מוחלשות שאין להם את הכלים בבית לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: הרי ילדים מאותרים בגן או ילדים מאותרים במעונות, במסגרות של טיפות חלב.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מה מצב טיפות החלב כאן, מבחינת עמידה בתקנים, תורים, התפקוד השוטף?
<אורלי עמרם: אני מצטערת, אנחנו נכנסנו עכשיו ואני לא יודעת מי את, אני חייבת שתציגי את עצמך שוב.
יפעת שאשא ביטון: כמו שהשאירו אותי בסקרנות למפגש הבא, עכשיו תחכי למפגש הבא.
יפעת שאשא ביטון: אני יפעת שאשא ביטון, חברת כנסת מטעם כולנו, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.
יפעת שאשא ביטון: נעים לפגוש אתכם.
<תמי ברנע: אולי תציגו גם, לטובת הפרוטוקול.
<תמי ברנע: (הצגת נוכחים).
יפעת שאשא ביטון: התקיים אצלנו דיון, הבנו שיש מצוקה, אנחנו יודעים שיש מצוקה בטיפות החלב.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם שהמצוקה היא לא ככה כלל ארצית, יש מקומות ששם זה ממש אקוטי ויש מקומות שמתנהלים בצורה שהיא באמת מיטבית, כי התקנים הם בסדר והתורים הם בסדר.
יפעת שאשא ביטון: מה קורה כאן באשדוד?
<אביטל יצחק: אצלנו יש מצוקה מאוד קשה, במיוחד שעכשיו קיבלנו גם את השירות של אחיות בבית הספר ולא כל כך קיבלנו את התקנים שהיינו אמורים לקבל כדי לתת מענה כמו שצריך.
<אביטל יצחק: בנוסף לזה אנחנו בחסר תקנים מאז שהיא קמה, זה ברובע ז', אז אנחנו עובדים בתת תקנים והתורים, אנחנו משתדלים כמה שיותר לעמוד בנהלים, לא תמיד זה אפשרי.
יפעת שאשא ביטון: יש משפחות שלצורך העניין נניח מתעכב התור שלהם בחצי שנה, שמונה חודשים ויותר מזה?
<אביטל יצחק: לא.
יפעת שאשא ביטון: או שאתם לא במקום הזה?
<אביטל יצחק: לא, אנחנו ממש לא במקום הזה.
<אביטל יצחק: את המשפחות שהן בסיכון, אנחנו רואים אותם ראשונים וביקורי בית אנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם עושים ביקורי בית המצב שלכם טוב.
<אביטל יצחק: אנחנו עושים.
<אביטל יצחק: המצב שלנו מאוד קשה, אבל אנחנו עושים.
<אביטל יצחק: יש סדרי עדיפויות ואנחנו נותנים מענה איפה שצריך.
<מירב סבג: בעיר אשדוד כ-35% מאוכלוסיית העיר מוכרת בתחנות לבריאות המשפחה ובמקומות אחרים יש הבחנה בין קופות חולים וכדומה, שיעור הכיסוי באשדוד הוא גבוה.
<אורלי עמרם: אבל צריך להבין שזה סינדרום השמיכה הקצרה ושלא יהיה לאף אחד ספק שפה יש איזה שהיא עשייה יש מאין.
<אורלי עמרם: זה למשוך כל פעם לכיוון אחר.
<אורלי עמרם: מה שאביטל מתארת זו מצוקה אמיתית וקשה.
<אורלי עמרם: את מדברת על הרובע, מבחינת ילדים, הכי גדול באשדוד, אף על פי שזאת לא עיר שאני מכירה את הנתונים, זה רובע עם ילודה מאוד גבוהה ואת מדברת על עבודה באפס תקינה, מהיום שהתחנה הזאת הוקמה.
<אורלי עמרם: זה גם רובע שמאתגר אותנו מאוד מבחינת השירות לתלמיד.
יפעת שאשא ביטון: ואין תזוזה של תקנים מרובעים אחרים.
<אורלי עמרם: זה בדיוק מה שעושים, אבל עדיין זה בדיוק מה שאמרתי, השמיכה קצרה, את תמשכי מימין יהיה חסר לשמאל, יהיה חסר לשמאל תמשכי - - -
<ליסה רובין: זו בעיה כלל ארצית של טיפת חלב, שלא היה שיפוי של כוח אדם מאז חוק ביטוח בריאות ממלכתי ויש עלייה של יותר מ-40% בגידול האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה.
יפעת שאשא ביטון: התקנים לא משתנים, אני יודעת, אני מכירה את המצוקה והיא באמת קשה.
יפעת שאשא ביטון: הוקמה ועדה שאנחנו דרשנו שכתבי המינוי יהיו ממש בסמכות לוועדה ואני יודעת שתוך חודש הם עמדו בזה, כדי לבחון מחדש את כל סוגיית התקנים וההתנהלות של טיפות חלב.
יפעת שאשא ביטון: היינו עדים גם למקומות שבהם יש יותר תקינה ממה שצריך, אבל לא מזיזים, כי כשאת לוקחת למישהו תקן זה קרייסיס, יש ילדים, אין ילדים, זה תמיד נראה - - - הרעיון הוא לעשות איזה שהוא מיפוי חדש.
יפעת שאשא ביטון: רציתי לדעת איפה אתם על הרצף, אבל קיבלתי תשובה.
<קריאה: יש לנו את השירות לתלמיד - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם מרוצים מהשירות לתלמיד?
יפעת שאשא ביטון: לא לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: אם אני אומרת לא לפרוטוקול אז - - -