GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מסעוד גנאים: לכן אני חושב שעלינו לעבוד במהירות, אם זה בעניין הלוגיסטי, הפטנטים, או בעניין של הצעת חוק או משהו כזה, כדי שזה יגביר את הבקרה, את הערנות של כל מערכת החינוך וגם של כולנו ובכל המקומות, לאו דווקא בבתי הספר, אלא בכל המקומות.
מסעוד גנאים: לכן גברתי יושבת הראש, אנחנו מחזקים אותך על זה ויש לעקוב אחר הנושא הזה.
מסעוד גנאים: אנחנו כולנו נרתמים למשימה הקדושה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את לילי ואחר כך את גלית, בבקשה.
<לילי פוקמונסקי: תודה.
<לילי פוקמונסקי: כפי שסיכמנו בדיונים בקיץ, אכן כל החלק מצד הגננות, כל ההתחייבות עמדו בהן, קיבלו את הכל.
<לילי פוקמונסקי: כפי שסימה אמרה, הן קיבלו הנחיות מאד מאד ברורות בימי ההיערכות ועמדו בהן והן עדיין עוסקות בנושא בכל מפגש הורים שהן עושות.
<לילי פוקמונסקי: ובכל זאת, האחריות ההורית עדיין הכי הכי משמעותית וחשובה.
<לילי פוקמונסקי: הגננת עושה כל מה שהיא צריכה לעשות, אבל אין להפחית מההורים את ההתחייבויות שלהם כהורים.
<לילי פוקמונסקי: ואני מקווה שכל הגורמים האחרים אכן יעשו מה שהם צריכים לעשות.
<לילי פוקמונסקי: אני חושבת שמה שהגברת ממשרד התחבורה אמרה, שעלות התקנה וקנייה בסביבות של 1,000 שקלים, משפחה שיש לה שלושה או ארבעה ילדים, שעדיין צריכים לשבת על כסאות של ילדים, של תינוקות, זו הוצאה ענקית.
<לילי פוקמונסקי: כאילו, לא יודעת עד כמה אפשר לעמוד בזה, אבל אני מקווה שימצאו את הפתרון.
<לילי פוקמונסקי: בכל אופן, מבחינתנו - - -
יעל כהן-פארן: גם אוטו זו הוצאה ענקית, אז את יודעת, זה הכל יחסי.
<לילי פוקמונסקי: הכל יחסי, נכון.
<כרמית פולק כהן: אבל זה לא הגיוני שמשהו כזה לא יסובסד על ידי המדינה.
<כרמית פולק כהן: על פניו האמירה הזאת היא נכונה, שלהטיל נטל כזה זה לא סביר.
<לילי פוקמונסקי: זה לכל כסא.
<קריאה: יש כל מיני סוגי מערכות.
<קריאה: יש מערכות פר כיסא ויש מערכת - - -
<לילי פוקמונסקי: אני הבנתי שזה לכסא.
<לילי פוקמונסקי: אולי לא הבנתי נכון.
<לילי פוקמונסקי: בכל אופן, אני בשם הגננות אומרת שאנחנו עומדות עם היד על הדופק והגננות עושות מה שהן צריכות לעשות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לילי.
יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב באמת זה להשאיר את זה על סדר היום, ככה שזה יהיה בתודעה של כולם ובמודעות של כולם, גם הגננות, גם ההורים, במפגשים השונים, ככה לנצל את זה.
<לילי פוקמונסקי: אמרתי, כל מה שהגננת לעשות, לדבר, להזכיר, היא עושה זאת.
<לילי פוקמונסקי: את יודעת שיש מקומות בעולם שההורים מחויבים להיכנס לגן עם הילדים ולחתום שאכן הביאו את הילד?
<לילי פוקמונסקי: כל יום.
יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לבדוק אחר כך שהם חתמו ואם הם לא חתמו אז גם אם נתקשר.
<לילי פוקמונסקי: מאד פשוט.
יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אחר כך מסתכלים אם אין חתימה ויש מקומות בעולם ואנחנו לא ניכנס לזה, כי אם ההורים לא מתקשרים או לא חותמים או לא משנה מה, עד שעה מסוימת הגננת מתקשרת.
יפעת שאשא ביטון: זה בהרבה מדינות באירופה.
יפעת שאשא ביטון: זה בארצות הברית.
<לילי פוקמונסקי: לא, היא לא.
<לילי פוקמונסקי: אבל המודעות - - -
יפעת שאשא ביטון: היא כן.
<לילי פוקמונסקי: סליחה גברתי, המודעות של ההורה שבמקום להגיד לילד רק מהאוטו - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רגע, הכל בסדר.
יפעת שאשא ביטון: לילי, רק ההורים אחראים, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: עזבי, אנחנו לא ניכנס עוד פעם לדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: האחריות היא רק על ההורים.
יפעת שאשא ביטון: לא אני, לא בטרם, לא את, לא אף אחד.
יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה – האם זה אומר - - -
<לילי פוקמונסקי: יש לנו - - -
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז אם לא אחראים אז שימות להם הילד, או שאנחנו נעזור להם שלא?
<לילי פוקמונסקי: לא, לא, בואי לא נגזים.
יפעת שאשא ביטון: אז את עוד פעם חוזרת למקום הזה.
<לילי פוקמונסקי: האחריות, סליחה, יש איזו שהיא אחריות קולקטיבית מבחינה אנושית כבני אדם.
יפעת שאשא ביטון: לסייע, כן, נכון.
יפעת שאשא ביטון: מתגייסים.
<לילי פוקמונסקי: לא דיברתי על חוסר אחריות.
<לילי פוקמונסקי: מה שאני מתכוונת הוא שהורה כן במקום להגיד לילד רד מהאוטו, שלום, הוא צריך לחנות, ללכת עם הילד, לראות שהוא נכנס לגן.
<לילי פוקמונסקי: את יודע שיש ילדים שיורדים מהאוטו, הם נוסעים, הוא מסתובב והולך למקום אחר?
<לילי פוקמונסקי: הוא יורד, כן, אבל הוא לא מגיע לגן.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לכי תדעי אחר כך אם הוא לא נדרס או מגיע לאן שהוא, כמו הילדה ההיא שהסתובבה ברחובות.
יפעת שאשא ביטון: רק בשתיים גילו שהיא בכלל משוטטת לה.
<לילי פוקמונסקי: תראו, לא צריך להמציא סיפורים, זה קיים כל יום.
<לילי פוקמונסקי: לכן אני אומרת, מערכת החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: לילי, כל מה שתגידי, הכל בסדר.
<לילי פוקמונסקי: מחויבת והתחייבה לזה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה מה שחשוב.
<לילי פוקמונסקי: גם משרד החינוך, גם אנחנו בהסתדרות המורים, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה גם עם היד על הדופק, בשביל שילדים להורים סוררים – הנה, אני אגיד לך את זה בצורה בוטה – לא ישלמו את המחיר שההורים שלהם חסרי אחריות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה רק בשביל לסייע, בדיוק כמו שאנחנו תורמים בכל מיני ימי התרמה והכל, זה לא כי אני לוקחת אחריות או בעלות על איזה חירש או עיוור או כל מיני אחרים.
יפעת שאשא ביטון: אני כחברה מתגייסת.
<לילי פוקמונסקי: החברה צריכה להתגייס להרבה מאד דברים.
יפעת שאשא ביטון: הנה, את רואה, אנחנו משתדלים.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, לילי.
<לילי פוקמונסקי: בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: וזה אכן חשוב.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נשמח להגיב על המגזר הפרטי, אם אפשר.
יפעת שאשא ביטון: כן, כן, בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: גלית בבקשה ואחר כך חברת הכנסת יעל פארן.
<גלית גלעד: טוב, אז קודם כל מצאתי את עצמי בדרך שואלת את עצמי אם אני נוסעת לכנסת בשבדיה או בישראל.
<גלית גלעד: אז קודם כל אני רוצה להחמיא לך בצורה מקצועית, שעוד לא קרה מקרה כזה, שידונו בנושא כזה כאוב הרבה זמן מראש.
<גלית גלעד: הרבה זמן מראש.
<גלית גלעד: זה לא ברור מאליו.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אנחנו בדיליי.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת איך זה אצלי בתפיסה.
<כרמית פולק כהן: בכלל לא.
<כרמית פולק כהן: לי זה בדיוק הזכיר את תשלומי ההורים, שאתה כל שנה מגיע לספטמבר ואומר, צריך לאשר, מה נעשה?
<גלית גלעד: אז אני כבר חמש שנים בבטרם, דופקת על השולחן פה בכנסת ובשבילי זה לא מובן מאליו ובטח לא בשביל כל ארגון בטרם, שנאבק בהרבה תופעות של בטיחות ילדים.
<גלית גלעד: עכשיו אני רוצה קצת להרים את הדיון הזה למעלה, מכיוון שכל הנציגים שיכולים לשלב ידיים ולהציל ילדים יושבים פה על השולחן.
<גלית גלעד: כשנכנסנו לתהליך הדחוף באוגוסט, עשינו כמה פעולות.
<גלית גלעד: מה שחשוב שהשולחן הזה יקבע וכל משרדי הממשלה עם תכניות העבודה, זה שהפעולה הזאת תיכנס לתכנית העבודה באופן קבוע, בלי שנעיר אותה כל פעם מחדש.
<גלית גלעד: כל פעם כשאנחנו מתחילים את הקיץ, אנחנו מתחילים ממאי.
<גלית גלעד: המקרה הראשון מתחיל במאי בישראל, לצערי הרב, ואנחנו באמת לא רואים בתקשורת את כל המקרים הללו.
<גלית גלעד: אנחנו יודעים שהשנה 80 ילדים נלכדו ברכב או נשכחו.
<גלית גלעד: אמרתי נלכדו, כי זו עוד סוגיה שאני רוצה לדבר עליה.
<גלית גלעד: אז קודם כל אני מבקשת ממך ואני מבקשת מכל הסובבים לשולחן, שאנחנו יושבים איתם ומשלבים ידיים וארגון בטרם יעשה מה שצריך, זה לקבוע שמהיום והלאה אנחנו מכניסים לתכניות העבודה ופוגשים את המורים ופוגשים את הגננות ועושים קמפיין הסברה.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי בעצם ללילי.
יפעת שאשא ביטון: תשמרו את זה והיא אמרה כן, אנחנו מבחינתנו שם.
<גלית גלעד: לא צריך שיהיה פה דיון כל שנה כדי לראות שזה נאכף.
<גלית גלעד: אני רואה, יש לנו פה את הנתונים שלנו משנת 2008.
<גלית גלעד: שתדעו שכל שנה המספר עולה ועולה ועולה.
<גלית גלעד: אנחנו משנת 2008 ב-40 מקרים וקפצנו בשנת 2012 ל-60 מקרים והשנה אנחנו עם 80 מקרים.
<גלית גלעד: רק שתדעו שאנחנו עם תופעה עולה ועולה ועולה, חייבים לעצור אותה.
<גלית גלעד: שתדעו שמחצית - - -
יעל כהן-פארן: וזה המספרים שהגיעו לדיווח.
יעל כהן-פארן: מן הסתם יש עוד כמה.
יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה.
<גלית גלעד: לארגון בטרם יש מרכז איסוף נתונים לאומי ואנחנו משתדלים לקבל את מרבית הנתונים.
<גלית גלעד: זה לא רק מהתקשורת.
יעל כהן-פארן: אבל מה זה ה-80 מקרים האלה?
יעל כהן-פארן: את יכולה לתאר אותם?
<גלית גלעד: אלף אני אתן לך את כל הפילוח שלנו.
<גלית גלעד: ארגון בטרם הוציא דו"חות גם שנתיים, גם חודשיים.
<גלית גלעד: אני אשמח מאד לעדכן אותך.
<גלית גלעד: אבל שימו לב, מחצית מהמקרים – וחבל שחבר הכנסת גנאים יצא בדיוק פה – הם מקרי הילכדות.
<גלית גלעד: זאת אומרת האוטו היה פתוח, הילד נכנס ולא ידע לצאת ובזה גמר את גורלו.
<גלית גלעד: וזה פלח אחר וזאת הסברה אחרת וגם עליה צריך לדבר.
<גלית גלעד: כי גם בתוך ששת המקרים השנה, היה מקרה הילכדות.
<גלית גלעד: אז אם מסתכלים על כל התמונה ונפגשים חצי שנה מראש, אני חושבת שצריך גם לחשוב על זה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, חשוב מאד.
<גלית גלעד: תודה.
יפעת שאשא ביטון: תודה לך גלית, באמת, על הכל.
יפעת שאשא ביטון: זאת נקודה שחשוב באמת בתוך התכנית הלאומית, כי כשאנחנו אמרנו שאנחנו נפלח את המענים לפי המגזרים השונים, אז חלק מזה זה גם הסוגיה הזו.
<גלית גלעד: חד משמעית.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת יעל פארן.
יעל כהן-פארן: טוב, אז קודם כל אני גם מברכת על הדיון ועל קיום דיון מעקב ועוד דיון ובאמת הנושא לא צריך לרדת מסדר היום ואנחנו נדאג שהוא לא ירד מסדר היום, כי בסופו של דבר מבחן התוצאה יהיה גם עד כמה אנשים זה במודעות שלהם ובהבנה שלהם, שזאת האחריות שלהם לדאוג שלא יקרה להם בבית.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות שתי נקודות.
יעל כהן-פארן: דיברתם כאן – נציגי מערכת החינוך.
יעל כהן-פארן: ביקשת לדבר, נציגת הגנים הפרטיים, ואני חושבת שצריך לדבר באמת גם – הרי מה לעשות – התופעות האלה קורות בקיץ – גם על מי שמטפל בילדים וכבר להיערך לזה מעכשיו לימי הקיץ, שזה קייטנות, חלקן פרטיות, חלקן ציבוריות, מתנ"סים מפעילים אותם.
יעל כהן-פארן: יש גם קייטנות בגן כמובן.
יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדבר אולי גם לפנות לימי ההיערכות שם, גם לפנות לגורמים שאחראים על התחום הזה, כי שם מה לעשות, הילדים מטופלים בקיץ.
יעל כהן-פארן: אז זאת נקודה אחת.
יעל כהן-פארן: נקודה שנייה, אנחנו צריכים להבין ופה אני באה מהמקום שאני מדברת עליו, בכל הזדמנות יש קשר למשבר האקלים ותופעות של חום, אמרת שהתחיל במאי, זה גם יכול להתחיל באפריל וגם בדצמבר יכול להיות שבוע חם מאד.
יעל כהן-פארן: צפוי עכשיו גשם, אחרת הייתי אומרת הנה הוא מתחיל.
יעל כהן-פארן: זה לא מתחיל, אבל גם בחורף יש לנו תופעות של מזג אוויר קיצוני לפעמים חם מאד.
יעל כהן-פארן: אז אנחנו צריכים להתייחס לכל השנה כזמן מועד.
יעל כהן-פארן: אנחנו באקלים שהולך ומתחמם.
יעל כהן-פארן: לצערנו העולם לא עושה מספיק בעניין ואנחנו צריכים להבין שזה חלק מהתמודדות שלנו.
יעל כהן-פארן: היא ההתמודדות הכי קשה והכי נוראה, אבל הדברים האלה לא קורים ועלולים לקרות רק בקיץ.
יעל כהן-פארן: אז באמת תודה על הדיון ואני אשמח להיות שותפה בהמשך גם במעקב ובטיפול.
יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת תמיד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת יעל פארן.
יפעת שאשא ביטון: קרן, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אחר כך המועצה לשלום הילד.
<קרן אוחנה איוס: אני אשמח.
<קרן אוחנה איוס: קודם כל אני מתנצלת על האיחור, בגלל שלא מצאנו חניה.
<קרן אוחנה איוס: אני רוצה להגיד כמה דברים.
<קרן אוחנה איוס: הקיץ הזה באמת עורר בנו הדים וגלים כבעלי אחריות, מכיוון שראינו שסטטיסטית, מעל 90% מהמקרים קרו בגיל הרך.
<קרן אוחנה איוס: זאת אומרת בטווח הגילאים של עד גיל 3 - ורוב המקרים היו בדרך אל המסגרות הפרטיות בגן ואנחנו באופן אישי הרגשנו חוסר אונים משווע - כי אילו זה היה ברמת המודעות הציבורית או התודעה הציבורית באופן מאד גבוה, מאד יכול להיות שהמטפלות או הגננות, גם בלי חובת העשייה, היו מרימות את הטלפון ומתקשרות להורה, לשאול האם אתם בדרך לגן.
<קרן אוחנה איוס: גילינו שבקיץ קורים שני דברים.
<קרן אוחנה איוס: אחד זה שאנשים באמת יוצאים מהשגרה, כי זה לא שאתה עד יולי אוגוסט קם בבוקר, הולך לעבודה, מחכים לך באיזה שהוא מקום.
<קרן אוחנה איוס: משהו קורה שם בקיץ ולוקחים יותר ימי חופשה, ימי הבראה, יותר עם הילדים, יותר סבתות.
<קרן אוחנה איוס: משהו שמוציא את ההורה מהתלם וגורם לו לאבד איזה שהוא מסלול שהוא בקבוע.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו בקיץ, בהמלצת הוועדה לקחנו שני דברים עלינו.
<קרן אוחנה איוס: אחד זה באמת פיתחנו אפליקציה שהיא באחריות המלאה של ההורים, אבל היא עובדת בגן.
<קרן אוחנה איוס: זאת אומרת הורה מסמן שהוא הגיע לגן ואם הוא לא מגיע, הגננת מקבלת איזה שהוא לינק בשעה תשע – מי כל הילדים שלא הגיעו.
<קרן אוחנה איוס: הוא גם לא צריך לסמן.
<קרן אוחנה איוס: Once הוא נכנס לטריטוריה של הגן עם הרכב, הוא מסומן נוכח.
<קרן אוחנה איוס: ואז לגננות נותר רק לשלוח הודעה בשעה הספציפית למי שלא הגיע.
<קרן אוחנה איוס: המערכת גם יודעת לשלוח את ההודעה לבד.
<קרן אוחנה איוס: מאחר שאנחנו לא רוצים להסתמך כל כך על אמצעים טכנולוגיים ואני שוב רוצה להודות לוועדה על זה שזה עלה לסדר היום הציבורי.
<קרן אוחנה איוס: אני ראיתי שהגננות מהמקום הזה שנקרא מצפון, התחילו להרים את הטלפונים ולהגיד וגם הורים התחילו לשלוח הודעות – אנחנו לא מרגישים טוב, אנחנו נוסעים לקיפצובה, אנחנו הולכים לכל מיני מקומות כאלה ואנחנו ראינו שהחל מעצם התכנסות הוועדה וכשהעלינו את זה לסדר היום הציבורי, כמות המקרים הלכה וירדה וגם ברכנו משבוע לשבוע שצלחנו עוד שבוע וצלחנו עוד שבוע וככה נכנסנו לספטמבר, אוקטובר, שגם היו חמים.
<קרן אוחנה איוס: אז אנחנו כבר מכנסים כנס מאד גדול במאי, שזה יהיה חלק מהמהות שלו – העניין של בטיחות וביטחון ואחריות של הגננות גם בהיעדר חוק הפיקוח, ולכן אנחנו מאד נשמח שכמה שיותר אנשים אחראים יהיו שם.
<קרן אוחנה איוס: הדבר השני זה באמת לא ממקום המחויבות, אלא ממקום הגלובליזציה.
<קרן אוחנה איוס: בואו נתכנס לזה כולם, עם התקשורת, עם בטרם, עם המגזר הפרטי, עם המגזר הציבורי ואנחנו נעטוף את זה.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נסגור את זה בטבעת חזקה וגם ההורים הסוררים – כמו שאת קוראת להם – לא תהיה להם ברירה.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נעזור להם.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נחזיק את הידיים ונהיה שם.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו שם.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו מגויסים.
יפעת שאשא ביטון: יצא לי לומר את זה גם בדיונים הקודמים אבל אני לא יכולה שלא להגיד את זה שוב, אבל באמת, הייתי צריכה לשכפל אותך, כי זה פשוט היה מדהים.
יפעת שאשא ביטון: גם ההתגייסות שלך מהרגע הראשון, עם כל הקושי ואני זוכרת, את ישבת כאן והיית כל כך במצוקה של איך נעשה את זה וזה יהיה קשה, אבל אנחנו חייבים והצגת את זה בצורה כל כך של אנחנו ננצח את זה ובאמת אתם מנצחים את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה שיותר יפה ומרגש, זה שאתם בכלל לקחתם את הנושא של בטיחות צעד אחד או אפילו כמה צעדים קדימה וזה נכון, אני קיבלתי את ההודעה שלכם גם על הכנס.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נערכים לזה מעכשיו.
<קרן אוחנה איוס: אנחנו נילחם בקיץ הזה.
<קרן אוחנה איוס: זה בוודאות אני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: אז כבר מעכשיו נערכים לכנס במאי, שיעסוק בכל הנושא של בטיחות והם לא מפוקחים, חברים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שעל פניו הם יכלו להגיד תתעסקו בעניינים שלכם, אנחנו בשלנו, וזה פשוט מרגש לראות שיש אנשי חינוך שזאת האוריינטציה שלהם, אז כל הכבוד.
<קריאה: אני רוצה להצטרף.
<קריאה: פשוט מאד מרגש.
יפעת שאשא ביטון: באמת, יישר כוח ענק-ענק-ענק.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כרמית.
<כרמית פולק כהן: כרמית פולק כהן, המועצה לשלום הילד.
<כרמית פולק כהן: קודם כל כמובן גם אני רוצה להצטרף לברכות וכמו שאמרתי על תשלומי הורים, שכל ספטמבר אתה מגיע ומה לעשות, חייבים לאשר, כי התחילה השנה.
<כרמית פולק כהן: אז פחות או יותר ככה הרגשתי גם אני כאן.
<כרמית פולק כהן: אז באמת לברך.
<כרמית פולק כהן: דבר שני, מצד אחד שמעתי פה דברים מאד מאד חיוביים באמת.
<כרמית פולק כהן: הנציגה של משרד התחבורה אמרה דברים שעל פניו מראים התקדמות, אבל – והיא אמרה הרבה אבל בין הדברים שלה ואני סומכת עלייך שאת לא תתני לה להישאר עם האבלים האלה, כי מקודם ציינו את הפן הכלכלי.
<כרמית פולק כהן: רק היום יצא הדו"ח של ארגון לתת על העוני.
<כרמית פולק כהן: איך אנשים יעמדו ב-700 שקלים?
<כרמית פולק כהן: בשיחה שערכתי עם חברתי מבטרם, היא אמרה לי, אנשים לא קונים.
<כרמית פולק כהן: הרי קיימים היום דברים בשוק.
<כרמית פולק כהן: על פניו, מה, הורה לא רוצה להגן על הילדים שלו?
<כרמית פולק כהן: למה הוא לא קונה?
<כרמית פולק כהן: חברתי אמרה לי – משום שזה יקר.
יפעת שאשא ביטון: לא קונה, לא.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא קונה כי בתפיסה – נראה לך שזה יקרה לי?
יפעת שאשא ביטון: נראה לך שאני צריכה לקנות?
<כרמית פולק כהן: לי זה לא יקרה.
<כרמית פולק כהן: אבל זה בדיוק העניין.
<כרמית פולק כהן: זה לא משנה.
<לילי פוקמונסקי: כי יש לו סדר עדיפויות אחר.
<כרמית פולק כהן: רגע, שנייה, זה בא בד בבד, בוודאי.
<כרמית פולק כהן: לי זה לא יקרה וזה יקר, אז מה הסיבה שאני אשקיע בזה כסף?
<כרמית פולק כהן: נכון.
<כרמית פולק כהן: אבל אם המדינה תסבסד את זה ואם המדינה תחייב את זה, על פניו לבן אדם לא תהיה ברירה והוא יהיה חייב לקנות את זה.
<כרמית פולק כהן: מבחינתי ברגע שזה הסכום הזה, גם אם המדינה תחייב ויבוא בן אדם ויגיד – זה או אוכל לילדים שלי או – את יודע מה – חוג לילדים שלי – אני לא יודעת.
<כרמית פולק כהן: דווקא בגלל שלי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל בזה ש-1,000 שקלים זה אכן מאד יקר - - -
<כרמית פולק כהן: זה לא משנה, היא בדיוק אמרה לך, מהסיבה שלי זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: אבל כרמית, בואי שנייה רגע נצא מהמקום הזה ואנחנו נטפל גם בסוגיה של מי שלא יכול, אבל לרוב מי שנוסע ברכבים שאנחנו עדים לרכבים שהם נוסעים בהם, אז גם יכול להרשות לעצמו לשים תקינה ברכב ואני אומרת את זה בזהירות רבה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא פופוליסטי, בטח כפוליטיקאית אני לא אמורה לומר את זה.
<כרמית פולק כהן: מבחינתי זה ברור מאליו.
יפעת שאשא ביטון: אבל בואי לא נתחבא מאחורי הכסף.
יפעת שאשא ביטון: אני כן מסכימה שהסכום הוא בכל מקרה - - -
<כרמית פולק כהן: לא, אבל יפעת, אני רק אומרת שזה חייב להיות מונגש לציבור.
יפעת שאשא ביטון: כן, הסכום הוא בכל מקרה אסטרונומי.
<קרן אוחנה איוס: ברגע שזו תהיה חובה, זאת לא תהיה שאלה.
<עינת סגל: אני חייבת להתייחס לזה.
<עינת סגל: אני רוצה להתייחס לזה רגע.
<עינת סגל: קודם כל היום בצורה וולונטרית, כל אחד יכול להיעזר בסוג של מערכת ויש מערכות גם בסכום אפס.
יפעת שאשא ביטון: כן, ועדיין לא משתמשים בהן.
<עינת סגל: לצורך העניין אפליקציות וכו'.
<עינת סגל: אז באופן וולונטרי כל אחד יכול לעשות את זה ואנחנו באמת לא צריכים לחייב ולא כלום.
<עינת סגל: הסיפור של המערכות היקרות, אלה שבעצם כן מאושרות לתקן, הן תהיינה באמת יותר יקרות, אבל כדי להוזיל את זה, הפעילות שאנחנו עושים זה למעשה לגרום לתחרות כדי להוזיל את המערכות.
<עינת סגל: חלק מהמטרה של הקול הקורא הזה, זה בעצם להרחיב את היצרנים שמפתחים את זה ובצורה כזו אנחנו נוזיל אותם ואין ספק שזה יעבוד.
<עינת סגל: אז לא נוזיל את זה לשקל - - -
<גלית גלעד: ואפשר גם לסבסד.
<עינת סגל: זה גם פתרון, אבל קודם כל בואו נראה מה העלויות.
<גלית גלעד: כל מושבי הבטיחות מסובסדים.
<גלית גלעד: אין עליהם שום מיסוי.
<עינת סגל: גם מושבי בטיחות דרך אגב עולים הרבה כסף ואנחנו יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: עולים הון כסף.
יפעת שאשא ביטון: הון כסף.
<עינת סגל: ברור.
יפעת שאשא ביטון: ואנשים קונים.
<עינת סגל: אז יש פתרונות לזה.
<עינת סגל: זה לא מה שיעצור אותנו.
<עינת סגל: זה לא מה שיעצור אותנו, הכסף.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני בכוונה אמרתי את זה ובאמת, אני אפילו לקחתי סיכון פוליטי להגיד משפט כזה ובכל זאת, כי אני לא מוכנה שאנחנו נתחבא מאחורי הקושי, אלא אנחנו כן נהיה במקום של מציאת פתרון ואת הדברים שאמרה עינת, היא אמרה גם לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדם תחרות.
יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שמדובר באמת בעלות מאד יקרה, אבל בואי, אני רוצה לומר לך.
יפעת שאשא ביטון: את היית, הסתובבת בחנויות של הילדים?
יפעת שאשא ביטון: את רואה את ההורים שם נכנסים, לוקחים את הבייבי סנס הכי יקר, הם לא חייבים אגב ותודה לאל, שיחיו כל הילדים שלנו, אבל אנשים נורא מפחדים והם קונים.
<כרמית פולק כהן: נכון, דוגמא טובה.
יפעת שאשא ביטון: ויש הרבה דברים שהם לוקחים כעזרים נוספים.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה – וזה גם העניין של התודעה – הסיפור פה, עם העזרים הטכנולוגיים לשכחת ילדים, זה שאף הורה לא מסוגל להאמין על עצמו שהוא ישכח.
יפעת שאשא ביטון: ומהמקום של להוכיח לעצמו שהוא לא צריך את זה, אז הוא לא קונה את זה.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מנסים לפרוץ בעצם את המחסום הפסיכולוגי הזה ולהגיד חברים, אתם מקסימים, אבל זה יכול לקרות לכל אחד.
יפעת שאשא ביטון: זה אגב נכון לגבי שכחת ילדים וזה נכון לגבי הנושא של היפגעות בלתי מכוונת בילדים, שתמיד נדמה שזה רק במצב סוציו אקונומי נמוך או בכל מיני מגזרים מסוימים וזה לא.
יפעת שאשא ביטון: אני ארשה לעצמי להזכיר פה את גל גבאי, כי היא השתתפה אתנו והיא סיפרה את זה בעצמה.
יפעת שאשא ביטון: היא באה ממשפחה רגילה לגמרי, באמת.
יפעת שאשא ביטון: כולם מאד אוהבים והכל ואיבדה את היד שלה בשנייה, של שבריר שנייה.
יפעת שאשא ביטון: אז חברים, אנחנו פה כדי שזה יישב לכולם מאחורה ושכולנו נדע שעוד טיפה תשומת לב ואנחנו יכולים למנוע את האסון הבא.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כרמית.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תגידי שם לפרוטוקול.
<ליאת קרביץ-דיין: ליאת מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<ליאת קרביץ-דיין: בקיץ האחרון באמת פעלנו באופן אינטנסיבי להעלות מודעות באמצעות תכנית רדיו ששידרנו באופן שוטף בפרישה ארצית נרחבת - - -
יפעת שאשא ביטון: שמעתי אותה.
<ליאת קרביץ-דיין: למגזר הערבי, למגזר הכללי, החרדי, הרוסי ובאמצעים נוספים, רשתות חברתיות, פעילויות ברשויות המקומיות.
<ליאת קרביץ-דיין: בימים אלה אנחנו נערכים להפצת קמפיין חדש, ממוקד יותר, עם מסרים נכונים יותר.
<ליאת קרביץ-דיין: הוא יהיה מוכן לקראת הקיץ וכמובן שאנחנו נערכים גם לשדר קמפיין רדיו בפרישה נרחבת בקיץ הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה והנה, גלית, את רואה, אנחנו נתנו דרייב וזה חלק מתכנית העבודה ובאמת יישר כוח גם לכם, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, גם על ההתגייסות שנה שעברה שהייתה מהרגע להרגע.
יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שאתם שיניתם אותה גם באופן כזה שהיא תהיה בשעות הרלבנטיות והכל ואכן כך היה ואני שמחה שאתם ממשיכים והמון תודה, באמת.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משרד הכלכלה.
<חגי פורגס: כן, שלום.
<קריאה: זה העבודה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, העבודה והרווחה, חגי.
יפעת שאשא ביטון: זו אני, הטעות שלי, בכתוב הכל בסדר, זה אני.
<חגי פורגס: בסוף זה אנשים.
<חגי פורגס: אני עדיין פה.
<חגי פורגס: ככה, במעט הימים שנשארו לנו עד סוף שנת הלימודים הקודמת מאז שהקמפיין התחיל ועד והדיונים היו, היה לנו קשר עם הארגונים, חלקם נמצאים כאן ואני אשמח שגם הם יתייחסו.
<חגי פורגס: אז היינו בקשר עם הארגונים, כמובן העלאה למודעות שזה משהו חשוב, למרות שזה לא היה מספק.
<חגי פורגס: פרסום חומרים, הפצת סרטונים, סרטון של בטרם שהעברנו אליהם וכו'.
<חגי פורגס: ישבנו גם עם איזה שהוא גורם פרטי שהציע לנו איזו שהיא מערכת טכנולוגית.
<חגי פורגס: היו פה המון, אבל זאת אחת מהן שהציעו.
<חגי פורגס: דיברנו איתם, ישבנו איתם, שאלנו אותם שאלות.
<חגי פורגס: ראינו שזה פחות יתאים לצרכים של האגף והעברנו אותם שוב לבטרם, אבל כמו שאמרנו גם אז, עיקר העשייה שלנו הוא העלאה למודעות, פרסום תוכן באמצעות הארגונים, באמצעות המעונות וככה אני מקווה גם להמשיך בקייצים הקרובים, הבאים, בתקווה שלא נצטרך.
יפעת שאשא ביטון: הייתה התגייסות של הצוותים שלכם, כמו שראינו בגנים הפרטיים, במעונות הפרטיים?
<חגי פורגס: את מתכוונת מבחינת הארגונים?
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת מבחינת הצוותים שלכם, להרים טלפון ולעדכן ולהיות בקשר עם ההורים אם ילד לא מגיע.
<חגי פורגס: עם ההורים, לא.
<חגי פורגס: ההורים זה לא הצוותים שלנו, זה הארגונים.
<חגי פורגס: הצוותים שלנו – אנחנו הרגולטור, המפקח.
<חגי פורגס: מי שבמעון זה המטפלות והמנהלות.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לא משנה, אבל כמי שמפקח, זה להרים טלפון, לא משנה ארגון נעמ"ת, ויצ"ו, חירות – מה קורה אצלכם, האם יש איזה שהוא נוהל מסודר כפי שקורה במשרד החינוך, כפי שקורה בארגונים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא?
<חגי פורגס: תראי, הקשר שהיה לנו מול הארגונים בזמנו היה שוב, לא משהו נקודתי ולא מול ארגון ספציפי.
<חגי פורגס: יש לנו כ-350 ארגונים, אבל שוב, זה היה בעיקר העלאה למודעות והעברת חומרים.
יפעת שאשא ביטון: נעלה הילוך שם.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חגי.
יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אז בואי תציגי.
<ציפורת שימל: גם אני אעדכן.
<ציפורת שימל: עורכת דין ציפורת שימל מהאמונה.
<ציפורת שימל: אז באמת בעקבות הדיונים שבאמת השתתפנו בכולם בקיץ האחרון, אנחנו מבחינתנו העלינו את הדבר והצפנו את זה כדבר ראשון, כנושא ראשון בכל אסיפות הורים, באמת בעקבות, אני חייבת לומר, באמת בעקבות הדיונים האינטנסיביים שהשתתפנו בהם, גיבשנו בהקשר הזה גם תכניות, גם ימי עיון לצוות וגם מול ההורים, כמה שיותר באמת לייחד את הנושא הזה מיתר הנושאים.
<ציפורת שימל: זאת אומרת השתדלנו שהנושא הזה לא ייכלל כאיזה שהוא עוד דבר כמו שנעשה, אלא באמת לייחד אותו כנושא שהוא אחר ומיוחד בהקשר הזה.
<ציפורת שימל: אני חייבת להתייחס למשהו שדיברתי עליו בישיבות הקודמות שלנו כאן, וזו הקריאה שאנחנו קראנו להתקין איזו שהיא מערכת במעונות היום ואני שמחה ואני חייבת להגיד – ואני מדברת בשם הארגונים כולם – אנחנו כולנו מברכים על הצעת חוק שראינו בעניין הזה, שמדברת על התקנה של מערכת ממוחשבת בכל מוסדות החינוך.
<ציפורת שימל: אנחנו ברכנו על הצעת החוק הזו.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא חייבים לחכות להצעת החוק, את יודעת, אתם יכולים כבר - - -
<ציפורת שימל: רגע, אני חייבת לומר שברכנו ואני רוצה להתייחס בשלוש נקודות קצרות לעניין הזה.
<ציפורת שימל: הנקודה הראשונה היא העובדה שכפי שאמרנו בעבר, המערכת, ככל שתהיה וצריכה להיות מערכת טובה ואנחנו מקווים שתהיה כזו, תצטרך להיות כזו שתהיה אוטומטית, שלא תסכן את הילדים שנמצאים פיזית במעון בשעת הפעילות, שלא תחייב את הצוות לעזוב אותם ובעצם להשאיר אותם ללא ההשגחה הראויה.
<ציפורת שימל: הנקודה השנייה היא ההתייחסות לעובדה שבכל מערכת שתהיה כזו, התקצוב של העניין – אנחנו כפופים לרגולטור ולכן מבחינתנו יש לזה את המשמעויות של זה.
<ציפורת שימל: והדבר השלישי זה העובדה שצריך להתייחס לפלח באוכלוסייה - - -
יפעת שאשא ביטון: הקיצר מה את אומרת?
יפעת שאשא ביטון: שאתם מביאים מערכת שלא אני אפעיל, שלא אני אשלם, שלא אני אעשה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה.
<ציפורת שימל: לשלם אין לנו יכולת.
<ציפורת שימל: אנחנו כולנו גופים שתחת המדינה.
יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, בתפיסה.
יפעת שאשא ביטון: אני בתפיסה מנסה להבין.
<ציפורת שימל: לא, נהפוך הוא, אנחנו הראשונים שכתבנו - אני לא יודעת עד כמה פה יעשו את הדבר, אנחנו הראשונים שכתבנו נייר עמדה לוועדת שרים שברכה את העניין הזה ותמכה כאשר הדבר הזה עלה לוועדת שרים.
יפעת שאשא ביטון: עם כל הסייגים.
<ציפורת שימל: שברכה, עם נקודות מסוימות שאנחנו חושבים שצריך להתייחס אליהן כמו בכל הצעת חוק שהיא מעלה.
<ציפורת שימל: אני רק רוצה להבהיר עוד נקודה אחת ואני חושבת שלפעמים היא מתפספסת.
<ציפורת שימל: בכל מערכת שתותקן צריך להתייחס לאוכלוסייה כזו שלא מקבלת לא הודעות בווטסאפ מה שנקרא וגם לא מסרונים וזאת האוכלוסייה החרדית.
<ציפורת שימל: חלק מהמעונות שלנו – אמנם לא רובם – אבל חלקם יש בהם גם אוכלוסייה כזו וצריך לתת מענה לעניין הזה.
<ציפורת שימל: אני חושבת שזה דבר שצריך להסדיר אותו.
יפעת שאשא ביטון: יש מענה לעניין הזה.
<ציפורת שימל: אוקיי, אז מצוין.
יפעת שאשא ביטון: יש שם מטפלות שיכולות להרים טלפון, את יודעת.
<ציפורת שימל: אני מדברת בתוך המערכת, אני חושבת.
<ציפורת שימל: אבל לא ניכנס שוב לזה.
יפעת שאשא ביטון: לא, כי אם אין מסרון, אז יש אפשרות רק להתקשר.
<ציפורת שימל: אז יש מערכת שמתקשרת.
<קריאה: אבל יש גם הודעה אוטומטית קולית לטלפון רגיל.
<קריאה: גם אפשר.
<ציפורת שימל: בדיוק.
<ציפורת שימל: יש היום מערכות.
<ציפורת שימל: אנחנו מודעים לזה ואנחנו בוודאי - - -
יפעת שאשא ביטון: יש מערכות שמתקשרות רנדומאלית, מתקשרות לאמא, לא עונה, מתקשרות לאבא, לא עונה, מתקשרות לסבתא.