GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: חנן, מבחני אישיות אגב זה נושא שאני העליתי לפני שנה, היה בו פיילוט של משרד החינוך, היום הוא כבר נכנס כחובה.
יפעת שאשא ביטון: התקלה היחידה שעושים את זה בסוף תהליך ההכשרה ולא בהתחלה, אבל זה סיפור אחר.
יפעת שאשא ביטון: מבחני האישיות כבר נמצאים על הפרק.
יפעת שאשא ביטון: בוא תחדש לנו משהו שלא נאמר.
<חנן דגן: דבר שני, אני בקצרה עובר פה מהר מאד על הבריפים.
<חנן דגן: כמובן מאגר מידע של המדינה, שיגולל את כל הגורמים, גם את הפרטיים שאנחנו נתקלים במקרים כאלה.
<חנן דגן: אנחנו צריכים לעבוד על האיתור, ובאיתור כמו שאמרת - מצלמות.
<חנן דגן: צריך לסייג את זה בדבר אחד, זה לא צריך להיות לא בידיים של ההורים ולא בידיים של הגן.
<חנן דגן: זו צריכה להיות מערכת נפרדת שאוכפת.
יפעת שאשא ביטון: בידיים של משטרה המופעלת רק מתי שעולה חשד סביר.
<חנן דגן: זה בדיוק המצב.
יפעת שאשא ביטון: היית לא רק קצר, גם יש לנו תשובות במקרה הזה למה שאתה מעלה, אנחנו כבר שם.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת לך, אנחנו עושים כל כך הרבה ובסוף לא משתמשים בכלים האלה כמו שצריך וזה מה שנורא מרגיז.
<חנן דגן: לסיום, אנחנו צריכים תמיד לראות – כשאני אומר מניעה – מאיפה זה נובע.
<חנן דגן: כי אם אנחנו נבוא ונראה גננת ש-15 שנה, 20 שנה היא גננת נפלאה ובאמת עושה את העבודה טוב ופתאום משהו משתבש, צריך לחפש למה.
<חנן דגן: צריך לעשות איזה טיפול פסיכולוגי - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע?
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך – לא.
יפעת שאשא ביטון: ממש לא מעניין אותי מאיפה זה בא.
יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה להיות שם.
<חנן דגן: כי אז אנחנו נמנע את זה.
יפעת שאשא ביטון: שיטפלו בה פסיכולוגים כמו שצריך.
<חנן דגן: אני מסכים, אבל כדי שזה לא יגיע לשם, אנחנו צריכים לפני זה ל - - -
<אפרת נחמי בר: צריך להיזהר שלא לשפוך את התינוק עם המים.
יפעת שאשא ביטון: אם היא עשתה משהו חריג - - -
<אפרת נחמי בר: יש גננות שלא נחשדו - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל את עוד פעם לוקחת את זה למקום של אלה שלא עשו.
יפעת שאשא ביטון: נו, באמת.
<אפרת נחמי בר: ולא עשו והן אומרות לי תראי, בגלל הגישה שאנחנו שמענו פה, שאם יש תלונה קודם כל נעיף אותך ואחר כך נברר, אז אני - - -
יפעת שאשא ביטון: אפרת, את לוקחת את זה למקום אחר.
<אפרת נחמי בר: וצריך לשים לב ש - - -
יפעת שאשא ביטון: אני לא מנהלת את הדיון הזה.
<אפרת נחמי בר: אבל צריך להרגיש את השטח.
<אפרת נחמי בר: צריך גם לשמור את הטובות.
<אפרת נחמי בר: צריך - - -
יפעת שאשא ביטון: סיימנו, חברים.
יפעת שאשא ביטון: הוא דיבר באופן מפורש על מי שכן עשה וכן ראו, אז תפסיקו למשוך את זה כל הזמן למקום של העלילו, בסדר?
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על המקומות שהעלילו.
<אפרת נחמי בר: לא, אני לא מדברת עליו, אני מדברת על הגישה שאומרת קודם כל נעיף אותה וקודם כל נכפיש אותה, קודם כל נציג - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך, שאם יש ספק, אין ספק.
<אפרת נחמי בר: אבל לפעמים - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסכם את הדיון, שהוא דיון קשה לכולם, אני מבינה.
<אפרת נחמי בר: ו - - - זאת השאלה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסכם את הדיון, שהוא באמת דיון קשה לכולם בגלל הרגישות של הנושא.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בפתח דברי לפנות למשרד החינוך: התפיסה והגישה שהצגתם פה – אי אפשר לבקש יותר ממנה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שהיא תיושם ובמקומות שבהם יש ראיות ברורות ועדויות ברורות, הוצאה מיידית של אותו גורם צוות שנמצא בתוך המערכת ולא צריך להיות שם.
יפעת שאשא ביטון: במקרים שבהם יש ספק, אז אין ספק.
יפעת שאשא ביטון: תנסו לראות איך מצד אחד אתם ממזערים נזק כלפי הגננת שאולי באמת מדובר פה בתלונות שווא, לצד זה שאנחנו צריכים קודם כל, בראש ובראשונה, מבחינתי לפחות, לדאוג לשלומם של הילדים.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה לארגון הגננות והמורים - - -
<לילי פוקמונסקי: הסתדרות המורים.
<לילי פוקמונסקי: אני לא ארגון.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות, סליחה, מחילה.
יפעת שאשא ביטון: הסתדרות הגננות והסתדרות המורים.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכם דבר אחד: אפס סובלנות כלפי איש צוות או גננת שסורחת.
<לילי פוקמונסקי: זה בדיוק כך.
<לילי פוקמונסקי: אני מתחייבת כי זה כך.
יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להגיד לכם – אתם מגנים פעמיים – פעם אחת על הילדים ופעם שנייה על כל אותם אנשי צוות שעושים עבודתם נאמנה והסיפור העצוב הזה מקרין עליהם.
יפעת שאשא ביטון: אני פונה מפה למערכת המשפט, אני מתחננת בפני מערכת המשפט: אפס סובלנות כלפי מי שפוגע בילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: לא הסדרי טיעון משום סיבה שהיא.
יפעת שאשא ביטון: במקומות שבהם יש קלטות ועדויות ברורות – אני מבקשת את העונש המקסימאלי.
יפעת שאשא ביטון: אנשים צריכים להבין שהילדים שלנו הם לא הפקר.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הצבת המצלמות, חבר הכנסת איציק שמולי, יחד עם קבוצה של חברי כנסת נוספים ואני בתוכם, מובילים את הנושא של הצבת מצלמות בצורה מבוקרת, זה לא האח הגדול, זה לא יהיה נגיש להורים.
יפעת שאשא ביטון: יהיה אפשר להפעיל אותן רק במקרה של חשד סביר ולבדוק מה קורה, אבל אין מנוס.
יפעת שאשא ביטון: במקום שבו אנחנו מדברים על ילדים שהם חסרי ישע, שלא יכולים להביא בפנינו את העדות וגם כשהם מביאים בפנינו אז מתחילות ספקולציות האם מישהו השתיל את העדות הזאת בפיהם את כל מיני דברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נמנע את זה מאיתנו ובואו נמנע את זה מהצוות.
יפעת שאשא ביטון: שיהיו מצלמות במקומות האלה ונוכל לראות מה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהפרקליטות לשנות את המדיניות, שהנושא של התעללות נפשית יהיה חלק ממה שאתם לוקחים בחשבון כמעשה חמור.
יפעת שאשא ביטון: היום מתייחסים לאלימות פיזית, גם שם לא עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: אלימות נפשית יכולה להיות הרבה פעמים קשה יותר ופוגענית יותר לטווח הארוך מאשר אלימות פיזית.
יפעת שאשא ביטון: קחו את זה ברצינות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על ילדים קטנים, תשנו את המדיניות ואני מבקשת - - -
<קריאה: אולי פנייה ליועץ המשפטי - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה לא מפריע לי כשאני מסכמת.
יפעת שאשא ביטון: ואני מבקשת נתונים על כל הפניות שהגיעו, על כל הפניות שנסגרו ומה הסיבות שהן נסגרו, אל מול אותן פניות שהמשיכו לכתבי אישום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לדעת את המספרים כדי שנוכל להתנהל מבחינת המדיניות שאנחנו רוצים לנקוט בה.
יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להציע למרכז השלטון המקומי יחד עם משרד החינוך, לראות איך אנחנו פותרים את סוגיית הסייעות, הופכים אותן לכוח אדם פרופסיונאלי, אולי שייך למערכת החינוך, מסדירים את כל הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר נמצאים במקום – שנת 2016 – מבינים את החשיבות הפרופסיונאלית של להיות במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: בואו ניתן לזה את המקום, גם כשאנחנו מדברים על סייעות גנים.
יפעת שאשא ביטון: ועד אז, שלטון מקומי, אני מבקשת, אני לארג'ית אתכם אפילו: סייעת שלא מסוגלת להתמודד בצורה שאנחנו מצפים בתוך גן ילדים, שתעשה משהו אחר ברשות.
יפעת שאשא ביטון: שלא תהיה עם הילדים.
יפעת שאשא ביטון: זה המינימום שאפשר לבקש בתור התחלה - - -
<לילי פוקמונסקי: אבל מה עם ההכשרה?
יפעת שאשא ביטון: וכמובן נושא של הכשרה, שצריך להכניס.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות להורים שהגיעו.
יפעת שאשא ביטון: ליבי אתכם, באמת, ואני מקווה שבדיון הזה ובמה שאנחנו נבצע אחריו אנחנו נצליח ולו במעט לתקן את המעוות של היום.
יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני מתנצלת על העיכוב הקל.
יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה, שזה למעשה דיון המשך לדיונים שקיימנו כאן בקיץ בנושא של מיגור תופעת שכחת ילדים ברכב.
יפעת שאשא ביטון: למעשה אנחנו כינסנו מספר דיונים.
יפעת שאשא ביטון: היו שבועיים מאד מאד אינטנסיביים גם באוגוסט.
יפעת שאשא ביטון: התופעה ככה רגשה עלינו בצורה מאד צפופה באותה תקופה והחלטנו לעשות מעשה, להרים את הכפפה ולצאת לתכנית שבעצם תיתן מענה בגזרות השונות לתופעה הכואבת הזאת.
יפעת שאשא ביטון: למעשה מה שהיה על סדר היום באותה תכנית זה הנושא של התגייסות מערכת החינוך והתגייסות המעונות.
יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה נציגים, אהלן, אבל קרן והאחרים לא נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: הייתה התגייסות של המעונות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע דיווח על מה קרה בשטח מהבחינה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: התגייסות בעצם של גופים שהם כמו אור ירוק והמועצה לבטיחות בדרכים שקיימו קמפיינים ששמענו.
<מרב רפאלי: הרשות לבטיחות בדרכים.
יפעת שאשא ביטון: הרשות לבטיחות בדרכים, מקבלת עלי את התיקון.
יפעת שאשא ביטון: מה אמרתי, מועצה?
<מרב רפאלי: הרשות לבטיחות בדרכים, כן.
יפעת שאשא ביטון: הרשות לבטיחות בדרכים, כבודכם במקומכם.
יפעת שאשא ביטון: ובאמת ראינו סדרה שלמה של פעולות וארגון בטרם כמובן, אתם חלק מהתכנית ומשרד הבריאות ותיכף כל אחד יספר על מה שהוא עושה, לפרוטוקול, ברור.
יפעת שאשא ביטון: תיכף יש לנו לומר עוד דברים חשובים לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: מי שבעצם היה צריך לתת את הפינאלה לסיפור הזה, כדי שאנחנו נשלים את כל המערך זה משרד התחבורה.
יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג של משרד התחבורה?
יפעת שאשא ביטון: אני רואה שהחליפו גבר באישה.
יפעת שאשא ביטון: לא לפרוטוקול, אני מקווה שזה יעשה את ההבדל.
יפעת שאשא ביטון: בעצם מי שהיה צריך לתת את הפוש האחרון זה משרד התחבורה, במקום של התקנת תקנה שתחייב בעצם עזר טכנולוגי ברכבים.
יפעת שאשא ביטון: קיימנו דיונים מאד מדוקדקים סביב הסוגיה הזו, כולל ההתייחסות לאיך נוכל לחייב אנשים שלא בהכרח יש להם ילדים ולא מסיעים ילדים ולא נכנסנו לפילוסופיה שכל אחד מסיע אח, דוד, נכד וכו' וכך הלכנו עם הקו של משרד התחבורה, עד שבעצם זיקקנו את זה ואמרנו מי שיש לו כסא בטיחות יש לו ילד, נכון?
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעשה את זה רק שם.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, למרות הפניות של משרד הבריאות, של השר ליצמן, הנכונות שלנו לבוא וללחוץ, טרם קיבלנו מענה ואני מקווה שתהיי אשת בשורות בדיון הנוכחי.
יפעת שאשא ביטון: את רוצה שאנחנו נפתח איתך?
<עינת סגל: אין בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, עינת סגל.
<עינת סגל: טוב, קודם כל אנחנו עשינו עבודה מקיפה בשיתוף גם של ארגון בטרם, כדי לבחון את הנושא ולראות איך אנחנו עושים את זה בצורה הטובה ביותר, שגם יהיו מערכות אמינות ולא סתם לחייב ובאמת איך לזקק את זה בסופו של דבר לרכב או לנוהג הרלבנטי ולא על כל עם ישראל.
<עינת סגל: אני חייבת לציין שלגבי הסעות תלמידים, הסעות ילדים, כבר יש תיקון תקנה, היא יצאה לדרך ושם אנחנו בעצם כבר אחרי.
<עינת סגל: יש תקן ישראלי 6400 חלק אחד.
<עינת סגל: אנחנו אחרי זה, בתקווה לצאת לדרך כבר ביישום.
<עינת סגל: בנושא רכב פרטי: אנחנו הגענו למסקנה שניתן קודם כל לחייב ולזקק את זה.
<עינת סגל: מצאנו איזה שהוא פתרון איך לנסח גם תקנה שקשרנו את זה בעצם לכיסא הבטיחות של ילדים עד גיל 3.
<עינת סגל: זה טרם אושר על ידי יועץ משפטי, אבל זה הכיוון.
<עינת סגל: הבעיה שלנו כרגע שאין בעצם מערכות בטיחות, מערכות התרעה שאושרו לתקן 6400 חלק שניים, שזה בעצם לרכבים פרטיים.
<עינת סגל: אני יכולה לעדכן שיש כרגע במכון התקנים מערכת שהיא בבדיקה.
<עינת סגל: טרם סיימה בדיקה וטרם אושרה.
<עינת סגל: יכול להיות שבסוף לא תאושר ויכול להיות שתאושר, של מוביקי.
<עינת סגל: מעבר לזה אני לא מכירה שום יצרן או מפתח שהגיש בעצם מערכת לאישור התקן.
<עינת סגל: חשוב לנו מאד שתהיה תחרותיות כדי להוזיל את המחירים, כי כרגע המחיר הוא בשמיים.
<עינת סגל: מדובר על 700 שקלים עלות רכישה פלוס 300 שקלים התקנה ועוד 10 שקלים בעצם כל חודש לחברת טלפון, כאשר שוב, זו הערכה בלבד.
יפעת שאשא ביטון: הזמנתם אולי את הציבור להציע הצעות?
יפעת שאשא ביטון: אנשים שפיתחו?
יפעת שאשא ביטון: כי על פניו, כשאנחנו התחלנו את התהליך, ערימות של אנשים פנו.
<עינת סגל: ויש עדיין, אבל אף אחד מהם לא עומד בתקן כרגע.
<עינת סגל: אף אחד לא מאושר לתקן.
יפעת שאשא ביטון: גם הם צריכים לעבור את התהליך של מכון התקנים.
<עינת סגל: נכון.
יפעת שאשא ביטון: אז למה לא להזמין אותם?
<עינת סגל: א' מזמינים אותם.
<עינת סגל: אני גם בשיחות אישיות אפילו עם מפתחים ויצרנים שאני נפגשת איתם, אני מזמינה אותם.
<עינת סגל: מה שאני הבנתי זה שיש שתי בעיות.
<עינת סגל: אחת, העלות הכבדה של אישור המערכת מול מכון התקנים או כל מעבדת רכב רלבנטית.
<עינת סגל: והדבר השני זה מי נושא באחריות במידה וקורה מקרה טרגי שהמערכת כושלת.
<עינת סגל: אז יש איזו שהיא רתיעה של מפתחים ויצרנים בעצם לגשת בכלל לדבר הזה או לפתח דבר כזה.
<עינת סגל: מה שאנחנו חשבנו לעשות וכרגע אנחנו מנסחים, עובדים על ניסוח קול קורא למפתחים ויצרנים, כדי להסביר להם קודם כל שבכוונתנו לחייב שימוש במערכות כאלה, על מנת שהם יראו שיש להם איזה שהוא קייס עסקי בכלל; ולראות איך אנחנו באמת מובילים אותם, אולי אפילו השתתפות בעלות הבדיקה.
יפעת שאשא ביטון: זהו, רציתי לשאול, למה שהמשרד בעצם לא ישתתף?
<עינת סגל: גם זה עכשיו.
<עינת סגל: זאת הכוונה, זאת הבדיקה.
<עינת סגל: זה בעצם חלק מהקול הקורא, לייעד תקציב לנושא הזה ומערכת שמאושרת משנה לה את עלות הבדיקה.
יפעת שאשא ביטון: בעצם לנו צריכה להיות מטרה אחת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לקיץ לצורך העניין, כשיש לנו מערכות כאלה, כשיש לנו תקנה כזו וכשאנחנו מצליחים למנוע את המקרים הבאים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לראות קיץ נטול ילדים שמתו ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרבה פעמים שמספר הילדים שנשכחים ברכב הוא הרבה יותר גבוה מאלה שמוצאים את מותם ואני בטוחה שיהיה אפשר למנוע גם את המקרים שבהם הילדים בסופו של דבר ניצלים לנו ברכב.
יפעת שאשא ביטון: אם אני מסכמת את מה שאת אומרת, את אומרת פעם אחת אתם יוצאים בקול קורא כדי להזמין אנשים שישתתפו בעצם בנושא של פיתוח עזר טכנולוגי; פעם שנייה אתם שוקלים - - -
<עינת סגל: שעומד בתקן.
יפעת שאשא ביטון: כן, ברור, שיעמוד בתקן של מכון התקנים.
יפעת שאשא ביטון: אתם שוקלים את הנושא של השתתפות, על מנת לגייס כמה שיותר אנשים ואתם עכשיו בניסוח משפטי של התקנה?
<עינת סגל: ניסוח יש.
<עינת סגל: רק צריך אישור משפטי.
יפעת שאשא ביטון: יש ניסוח.
יפעת שאשא ביטון: צריך אישור.
יפעת שאשא ביטון: כמה זמן את מעריכה ייקח כל הסיפור הזה?
יפעת שאשא ביטון: מתי לתקתק לכם בדרך, כי את יודעת, הקיץ אצלנו - - -
<עינת סגל: אלף קבענו בינואר דיון בנושא, לראות איך אנחנו בעצם מפיצים את הקול הקורא הזה באמת בצורה מיטבית, כדי שנמשוך יותר אנשים.
<עינת סגל: אני מניחה שהתהליך לאישור הוא ארוך, זאת הבעיה במעבדות רכב.
<עינת סגל: אני יכולה להגיד לך שמובי-קי התחיל את התהליך כשהתחלנו לדון ולדוש בנושא, אני חושבת שזה היה בסביבות אוגוסט וטרם אושר.
<עינת סגל: כי יש פערים, אז הם חוזרים למפתח ואומרים לו תשנה, תעשה וכו' וזה צריך לעבור אישור של שתי מעבדות, גם מעבדת אלקטרוניקה וגם מעבדת רכב.
<עינת סגל: אז התהליך הוא די ארוך לאשר בעצם את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אין בעולם עזרים טכנולוגיים שאושרו?
<עינת סגל: קודם כל אין תקן בעולם.
<עינת סגל: עזרים יש, אבל לא שעומדים בתקינה.
<עינת סגל: יש גם בישראל המון עזרים, מאפליקציות בפלאפון ועד חיישנים וכו'.
<עינת סגל: אין שום תקן בעולם, אין שום חיוב בעולם.
<עינת סגל: הדבר היחידי שיש במספר מדינות בארצות הברית ובאוסטרליה, זה חוק עונשין של אי השארת ילדים ללא השגחה ברכב.
<עינת סגל: ספציפי לרכב, לאו דווקא באופן כללי.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה זה לא אי השארה של ילדים ללא השגחה, כשפה יש גם כיסוי חוקי, זה העניין פשוט של שכחה.
<עינת סגל: כן.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, עינת, תודה רבה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נעקוב ואני גם אתייחס לזה בסיכום הדברים.
יפעת שאשא ביטון: מירי משרד הבריאות, שבעצם ריכזה והתגייסה מהרגע להרגע יחד עם גלית מבטרם ולקחו את הנושא קדימה והשר, ששוב צריך לומר ביושר, ישב פה אתנו ובאמת נרתם למהלך.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שתספרי את קצת מהמקום שלך מה קרה.
<מירי כהן: אלף תודה רבה.
<מירי כהן: אנחנו בקיץ, בעקבות האירועים שאנחנו ראינו, התגברות האירועים והמקרים שהסתיימו לצערנו במוות, באמת התגייסנו כולנו ואני רוצה להודות לכולם, כי היו כאן שותפים מכל המשרדים וכל הגופים, שגילו רצון ונכונות להשתתף ולסייע.
<מירי כהן: אנחנו התרכזנו בעצם בנושא של הקמפיין בהפצת המסרים לציבור, שעברו גם על ידינו, גם על ידי משרד הבריאות וגם על ידי הגופים האחרים ובאמת הייתה פה התגייסות יפה, אבל כפי שאנחנו רואים, הגברת מודעות הציבור לבד לא מספיקה.
<מירי כהן: אז אנחנו צריכים אתך הדברים הנוספים מעבר לכך.
<מירי כהן: אז כמובן חייבים להמשיך במודעות ואנחנו נעשה את זה ואני כבר אומרת שאנחנו מקווים השנה שבעזרת השם נצא עם התכנית הלאומית לבטיחות ילדים וזה אחד הנושאים שאנחנו כמובן גם ניקח בחשבון בהתגייסות הכוללת של כלל המערכת והמשרדים השונים, נושא בהחלט חשוב, אבל יש צדדים נוספים מעבר להסברה, כפי שאמרתי, שחייבים לקדם אותם.
<מירי כהן: משרד התחבורה יקדם את זה וגם את הנושא של המעונות במשרד החינוך וכו', כחלק מהתכנית הכוללת.
<מירי כהן: זה מאד חשוב.
<מירי כהן: חשוב לנו, כפי שאמרה יושבת ראש הוועדה, שאנחנו לא ניזכר לקראת הקיץ או בקיץ, אלא נדאג עכשיו כולנו בעצם שהפעילות תעשה ונבוא לקיץ ונראה באמת שהדברים כבר נעשו ומקודמים.
<מירי כהן: אני באמת קוראת כאן לכולם, לכל המשרדים ולכל השותפים, להמשיך ולשמור על הנושא הזה למעלה ולא להרדים אותו בחורף וכולנו נקדם את זה גם במסגרת התכנית הלאומית.
<מירי כהן: חשובה מאד ההתגייסות של כולם.
יפעת שאשא ביטון: כן, כמו שאת רואה, אנחנו כמה?
יפעת שאשא ביטון: יום יומיים לפני הסערה שאמרו, אנחנו כבר מכוונים את פנינו - - -
<מירי כהן: שלא יקפאו מקור.
<מירי כהן: שלא יחטפו היפותרמיה במכוניות.
יפעת שאשא ביטון: מכוונים את פנינו לקיץ.
יפעת שאשא ביטון: סימה, משרד החינוך ואחר כך לילי, תוכלי להוסיף ולהתייחס.
<סימה חדד יפית: אז אני אומרת כמו שהבטחנו בפעם הקודמת, כל העיסוק שלנו היה סביב הנושא של העלאת המודעות, כמובן שבשיתוף החומרים שגם בטרם הנפיק, אבל במקביל אנחנו קיימנו בעצם ימי היערכות לגננות.
<סימה חדד יפית: כל מפקחת הייתה צריכה להעלות את הנושא יחד עם השירותים הפסיכולוגיים או יועצים שישבו בדיון, בנו סדנאות לאסיפת הורים ראשונה עם ההורים, ואסיפת ההורים הראשונה עם ההורים גם הייתה להעלאת המודעות, אבל גם הייתה חשובה לגבי – אנחנו לא דיברנו רק על שכחת ילדים, אלא אם מדברים על בטיחות הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: על בכלל, נכון.
<סימה חדד יפית: הובלת ילדים וההחלטה הייתה שבמהלך השנה כל פעם יהיה דיון אחר בנושא בטיחות אחר שרלבנטי, אבל בפגישה הראשונה בעצם העיסוק דן בנושא הזה של איך מונעים.
<סימה חדד יפית: אם צריך באמת להתקשר.
<סימה חדד יפית: היו מקומות שונים, גנים שונים שהיו להם רעיונות, ההורים יזמו יוזמות מקומיות בהתאם לקהילה עצמה.
<סימה חדד יפית: גם חלק מזה אני חושבת שאת ראית, העברנו אלייך.
<סימה חדד יפית: והשתמשנו גם בחומרים של בטרם.
<סימה חדד יפית: זאת אומרת זה החלק שעשינו בתחילת השנה.
יפעת שאשא ביטון: בשורה תחתונה, סימה, גם ממה שהעברתם לי וגם ממה ששמעתי אקראית לחלוטין, זאת אומרת מהורים שדיברו איתי, אפילו גם לי יש צוות עם ילדים, אז כשהם לא הביאו זה נכון, הם היו צריכים להתקשר ולא עשינו את זה בכוונה, אבל הם קיבלו טלפון עד 9 בבוקר כדי לשאול איפה הילד.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בסופו של דבר זה איפה שהוא חלחל אל השטח והצוותים נרתמו, נכון?
יפעת שאשא ביטון: בגלל אותו מהלך - - -
<סימה חדד יפית: גייסו גם את המחויבות של ההורים.
<סימה חדד יפית: זאת אומרת חשוב לנו לומר, קודם דובר על זה שבמשרד התחבורה לא רוצים לקחת אחריות במידה והמכשיר - - -
<עינת סגל: לא משרד התחבורה, היצרנים.
<סימה חדד יפית: היצרנים.
<סימה חדד יפית: במידה והמכשיר לא יפעל כראוי.
<סימה חדד יפית: אז תנסו לחשוב על גננת, מה זה שאם היא לא תתקשר בשעה היעודה ומה יקרה.
<סימה חדד יפית: וכאן, במקום הזה, אמרנו את זה בעבר ואנחנו אומרים את זה היום.
<סימה חדד יפית: גם הגיוס של ההורים לטובת הנושא, האחריות, שהבטיחות של הילד היא גם ובעיקר באחריותם של ההורים, והדיאלוג המשותף זה היה העניין.
יפעת שאשא ביטון: נכון, ואני עדיין חוזרת ומדגישה שהסיפור פה הוא לא להטיל אחריות לא על הגננת ולא על אף אחד, אבל אני כן חושבת שההתגייסות צריכה עדיין להיות התגייסות רבתי, ממקום של לראות איך אנחנו – את אמרת איך מונעים ביחד כקהילה – איך אנחנו בעצם מסייעים ומונעים ביחד, מבלי שיש פה איזו שהיא אחריות פלילית או אחרת, בטח לא על הצוותים.
אורי מקלב: והמשמעות שאין הסכמה.
יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אחרי כל הסערה שאני אמרתי אז ואני אומרת שוב, אני מברכת עליה.
יפעת שאשא ביטון: בהתחלה קצת נורא כעסתי על הצוותים, אחר כך אמרתי רגע, אם הם לא היו קמים וצועקים, אז זה לא היה נשאר ככה שבועיים בכותרות והיה מסייע לנו להעלות את הנושא באמת על סדר היום הציבורי ולמודעות; ובסופו של דבר מתוך שלא בא לשמו, לגמרי בא לשמו.
יפעת שאשא ביטון: וגם הגננות, כשאתה יודע, ירד קצת המתח של החקיקה ושל האחריות הפלילית וכשהיה ברור לכולם שאף אחד פה לא מחפש את האשם התורן, אז כבר היה שיתוף פעולה של השטח בימי היערכות, לפני פתיחת שנת הלימודים, בשיח עם ההורים, כשכל גן בנה את המודל שלו על מתי מדווחים ואיך מדווחים ושההורים גם יש להם אחריות להודיע על ילד שלא מגיע.
יפעת שאשא ביטון: בקיצור, נעשתה פה עבודה ואני שמחה לשמוע את סימה אומרת – כבר לקחנו את זה והרחבנו את זה לנושא של בטיחות בכלל ולא נשארנו רק במקום של שכחת ילדים, שפה אני חושבת שזה רווח לגמרי של כולנו.
אורי מקלב: כמכשיר, כפיתוח טכנולוגי, כעזר.
אורי מקלב: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על דבר שהוא מטיל את האחריות, אלא עוד משהו שנותן עזר, מסייע לפעילות, למעקב.
מסעוד גנאים: בדיון האחרון נדמה לי דובר על מכרז, משהו כזה?
מסעוד גנאים: פטנט?
יפעת שאשא ביטון: אני אעדכן גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: נכון, צודק חבר הכנסת אורי מקבל וגם קיימנו את הדיון האחרון בנושא במשותף.
יפעת שאשא ביטון: זה היה שבוע אחרון של המוסף ושם דיברנו על עזרים טכנולוגיים למערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין על הנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הצלחנו לגייס - ולצערי הרב הם לא נמצאים כאן - את ישראל דיגיטאלית, זה המשרד של חברת הכנסת גילה גמליאל, משרד הבריאות היה איתנו, משרד החינוך, בניסיון באמת לצאת לקול קורא, שבו אנחנו קוראים גם למפתחים להציג מערכות שיסייעו לגננות.
יפעת שאשא ביטון: זה בעצם כבר קצת מסיר מהגננת, או לפחות מחלק - - -
<לילי פוקמונסקי: סייעו להורים.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה מחלק את הנטל - כל אחד כל אחד איך שהוא בוחר לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שיש כבר פיילוט בהרבה מאד גנים, בהרבה מאד מעונות, שזה נכנס בצורה וולונטרית או על ידי רשות מקומית או על ידי מי שבעצם מנהל את אותם מוסדות חינוך וזה עובד וזה עובד יפה, אבל הרעיון הוא שאנחנו רוצים לראות איך אנחנו עושים את זה באופן ממוסד, לכל המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אפילו בהשתתפות ראשונית שלנו כמדינה ואנחנו רגע לפני יציאה לקול קורא.
יפעת שאשא ביטון: צריך עוד לתת דחיפה קלה.
יפעת שאשא ביטון: אני ציפיתי שישראל דיגיטאלית יהיו פה, אבל אנחנו נעביר להם כמובן את המסר שצריך לעשות את זה כבר עכשיו, אחרת אנחנו פשוט שוב נגיע לקיץ וזה לא מבטיח לנו שזה יהיה שם.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב אתה רוצה להוסיף משהו?
אורי מקלב: קודם כל אני רוצה לברך אותך על עצם קיום הדיון.
אורי מקלב: אני חושב שאם אנחנו רוצים להצליח בנושא הזה, זה רק אם יהיה לנו רצף של דיונים.
אורי מקלב: אם אנחנו נשאיר את הכל לקיץ, כשהתופעה קיימת, אז אנחנו באמת נגיע לקיץ ואנחנו נחכה לחורף הבא וככה הדברים חוזרים על עצמם.
אורי מקלב: אבל מה שאני באמת מברך על ההסתכלות על התופעה, זה לא רק על שכחת הילדים.
אורי מקלב: בעצם אנחנו מסתכלים על המגוון הרחב ועל ה - - - הרחבה של בטיחות הילדים וזה גם בהבאת הילדים וגם אם הוא עדיין לא הגיע גם בגלל שכחה, יש מעקב שצריך להיות באופן טבעי וזה חשוב שיהיה בממשק בין ההורים, בין הילדים שמגיעים למערכת החינוך.
אורי מקלב: אני שמעתי איזו קריאת ביניים והיא נכונה – לא בגלל הגננת שצריכה לדעת איפה הילד, אלא ההורים, זה עזר להורים, זה בטיחות של הילדים.
אורי מקלב: כמו שהיום ברור שלמורה יש את היומן שלה, כך אנחנו מסתכלים על זה.
אורי מקלב: היומן הזה יכול להתחיל כבר בגן הילדים.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על יומן ישן, אנחנו מדברים על יומן חדיש יותר.
<לילי פוקמונסקי: גם לגננת יש יומן.
אורי מקלב: בזמני לא היה בכל אופן.
אורי מקלב: אני לא ידעתי שיש יומן.
מסעוד גנאים: מובן שהתפקיד של הגננת כבר עבר תהום מאז שחבר הכנסת היה בגן.
יפעת שאשא ביטון: מנהלת גן.
יפעת שאשא ביטון: היא אפילו מנהלת גן.
<לילי פוקמונסקי: עוד בזמנים שלי כבר היה לנו יומן.
<קריאה: הכל השתנה.
אורי מקלב: זה נכון, וזה באמת חלק משילוב של הדברים האלה.
אורי מקלב: יכול להיות שהמחולל היה הנושא של שכחת הילדים, שהתופעה היא באמת כאובה מאד וחשובה מאד ומערכת החינוך צריכה להירתם כחלק, בהסברה, במודעות ואנחנו ממשיכים ויושבת הראש ממשיכה את השולחן הזה ואת הוועדה הזו, להיות המקום שמפקח, שמדרבן, שגם יכול להיות שהוא מתכלל את כל הפעילות בעניין הזה ולכן אנחנו נמצאים פה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אורי מקלב, גם על השותפות לאורך כל הדרך ובאמת העלית נקודה נוספת, גם הסיפור של המערכת, שאנחנו קוראים לה מערכת טכנולוגית למניעת שכחה בגנים, בסופו של דבר נותנת מענה הרבה יותר רחב.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רק העניין של רגע לראות אם הילד הגיע או לא ומתקשרים, אלא גם מעקב.
יפעת שאשא ביטון: אז יצא לנו לדבר עם משרד הבריאות, בכלל עם הסטטיסטיקות של כמה ילדים חולים ואיזה מחלות יש ומה תדירות ההיעדרות מהגנים וגם פיקוח מבחינת הקשר עם עובדים סוציאליים, לראות באמת ילדים שמגיעים לעיתים תכופות.
יפעת שאשא ביטון: נכון שעושים את זה היום, אבל אני בטוחה שכשתהיה מערכת כזו זה יהיה הרבה יותר יעיל, הרבה יותר מדויק ואנחנו נוכל לשים את האצבע על הדברים.
אורי מקלב: אני יכול לתת דוגמא שתבהיר את הדברים?
אורי מקלב: דוגמא אישית שהייתה עכשיו בכיתה של אשתי.
אורי מקלב: אשתי מורה בכיתה ג' כבר הרבה שנים.
אורי מקלב: היא יצאה לטיול לפני כשבועיים, ביום ראשון עם הכיתה שלה.
אורי מקלב: הסוף היה שהיו צריכים להעלות אותם לאחד האזורים, אני כבר לא זוכר, אולי המסרק או מקום כזה או מקום אחר, והיה ילד אחד שהיא סיפרה לי שהוא קצת התמהמה אז היא עשתה איתו תחרות ריצה כדי לדרבן אותו.
אורי מקלב: שלושה ימים או ארבעה ימים אחרי זה היא לא הייתה, היא לא הרגישה טוב.
אורי מקלב: כשהיא חוזרת ביום שישי היא רואה שילד אחד לא נמצא והוא כבר חסר כמה ימים.
אורי מקלב: היא לא הייתה מודעת לזה שהוא חסר.
אורי מקלב: הילד הזה עבר בשלב הזה ניתוח אונקולוגי במוח, כאשר מהטיול, בכמה ימים האלה, כאבי ראש, הקאות וכו'.
אורי מקלב: לא היה נעים שהמחנכת לא התקשרה ולא הייתה וההורים לא באו, אבל בסופו של דבר לא ידעו, מכיוון שהמחנכת לא הייתה.
אורי מקלב: הייתה ממלאת מקום וכו'.
אורי מקלב: זה כבר היה אחרי הכל וזה כבר היה מאוחר.
אורי מקלב: אין שום טענה, אבל אם הייתה מערכת כזו, מהבית אפשר היה לראות.
אורי מקלב: - - - מתקשרים למורה, אבל כשיש מערכות כאלה והמערכות היום באמת משתכללות הרבה יותר.
אורי מקלב: המעקבים הרבה יותר והנה זה כלי עבודה שנותן בקשר שיש היום, במעקב שיש, וזה גם לכוחות ההוראה וכוחות ההוראה זה יכול להיות בסופו של דבר גם בגן.
אורי מקלב: אני מביא דוגמאות מעשיות שהתועלות שיש - - -
יפעת שאשא ביטון: שאפשר לפספס.
יפעת שאשא ביטון: זה חמור, אבל אפשר לפספס.
אורי מקלב: הן מגוון של תועלות.
אורי מקלב: יכול להיות שמה שמביא אותנו אליהן זה העניין הזה של שכחת ילדים ובטיחות, אבל בסופו של דבר הערך המוסף לפעמים הוא יותר גדול מהמטרה שאנחנו נמצאים בה וזה המקום.
אורי מקלב: ולכן צריך לקבל את זה בהבנה ובשיתוף פעולה.
אורי מקלב: אנחנו שמחים שיש את שיתוף הפעולה הזה.
יפעת שאשא ביטון: אתה לגמרי צודק.
מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון בנושא שכחת ילדים הוא קריטי לאור מה שחווינו בקיץ האחרון.
מסעוד גנאים: כולנו זוכרים מה היה.
מסעוד גנאים: לכן אני חושב שלעקוב אחריו זו המשימה של הוועדה ושל כולנו.
מסעוד גנאים: כמו שאני תמיד אומר וזה נכון, שלפני איכות החינוך, לפני טיבו, לפני כל דבר אחר, ואם משרד החינוך או משרד הבריאות גם, זה לחנך לחיים בריאים.
מסעוד גנאים: לפני הכל זה חיי אדם.
מסעוד גנאים: חיי אדם.
מסעוד גנאים: בדיונים האלה אנחנו מנסים להציל חיי אדם.
מסעוד גנאים: חיי בני אדם יקרים מהכל לכולנו.